PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 16. dubna 2014
o převodu jednotek přiděleného množství na účet smluvní strany Kjótského protokolu v registru Finska
(oznámeno pod číslem C(2014) 2475)
(2014/224/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2002/358/ES ze dne 25. dubna 2002 o schválení Kjótského protokolu k Rámcové úmluvě OSN o změně klimatu jménem Evropského společenství a o společném plnění závazků z něj vyplývajících (1), a zejména na článek 3 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Rozhodnutím Komise 2006/944/ES (2) se stanoví příslušné úrovně emisí pro Unii a její členské státy pro první závazné období v rámci Kjótského protokolu.
(2)
Rozhodnutí Komise 2010/778/EU (3) mění rozhodnutí 2006/944/ES tím, že stanoví příslušné konečné úrovně emisí přidělené Unii a každému členskému státu a že uvádí, že konečný aritmetický rozdíl 19 357 532 tun ekvivalentu oxidu uhličitého mezi úrovněmi emisí Unie a součtem úrovní emisí členských států vydá Unie jako jednotky přiděleného množství. Dále uvedené rozhodnutí stanoví, že z registru Unie bude převedeno 5 milionů těchto jednotek přiděleného množství na účet smluvní strany Kjótského protokolu v registru Dánska.
(3)
V souvislosti s přijetím rozhodnutí 2010/778/EU bylo uznáno, že převodem pěti milionů jednotek přiděleného množství Dánsku není dotčeno vlastnictvím zbývajícího aritmetického přebytku Unie.
(4)
V prosinci 2011 bylo na 17. konferenci stran Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu („UNFCCC“), která se konala v Durbanu, přijato rozhodnutí 2/CMP.7 konference smluvních stran jednající jako shromáždění smluvních stran Kjótského protokolu („durbanské rozhodnutí“). Uvedené rozhodnutí stanoví pravidla započítávání pro odvětví využívání půdy, změny využívání půdy a lesnictví („LULUCF“) pro druhé závazné období v rámci Kjótského protokolu („Kjótský protokol“) k UNFCCC.
(5)
Durbanské rozhodnutí se podstatně odchyluje od předchozích pravidel započítávání dohodnutých v rámci Kjótského protokolu pro první závazné období. Rozhodnutí 16/CMP.1 konference smluvních stran jednající jako shromáždění smluvních stran Kjótského protokolu přijaté na 11. zasedání konference smluvních stran UNFCCC, které se konalo v Montrealu v prosinci roku 2005, stanoví limity uvedené v příloze uvedeného rozhodnutí pro účely závazků smluvních stran v rámci prvního závazného období Kjótského protokolu. Rozhodnutí 16/CMP.1 dále stanoví, že strany mohou tyto limity překročit, a to kompenzací čistých emisí („debety“) z činností zalesňování, opětovného zalesňování a odlesňování podle čl. 3 odst. 3 Kjótského protokolu čistým pohlcením („kredity“) z činností obhospodařování lesů podle čl. 3 odst. 4 Kjótského protokolu. Toto pravidlo započítávání se běžně označuje jako pravidlo kompenzace. Durbanské rozhodnutí takové pravidlo kompenzace pro druhé závazné období v rámci Kjótského protokolu nestanoví.
(6)
Pravidla započítávání uvedená v durbanském rozhodnutí stanoví limit pro využívání kreditů, které pocházejí z činností obhospodařování lesů, aby byl zohledněn závazek ke zmírnění změny klimatu ve druhém závazném období v rámci Kjótského protokolu. Podle uvedeného rozhodnutí smluvní strana nemůže ve svém referenčním roce nebo referenčním období pro splnění svého závazku ke zmírnění změny klimatu využít větší množství kreditů z činností obhospodařování lesů, než které odpovídá 3,5 % emisí této smluvní strany, s výjimkou odvětví LULUCF.
(7)
Změny pravidel započítávání pro LULUCF stanovené v durbanském rozhodnutí mají podstatný dopad na způsob, jakým smluvní strany vykazují činnosti LULUCF pro druhé závazné období. Z důvodu zeměpisných rozdílů v odvětví využívání půdy a velké rozmanitosti vnitrostátních okolnosti v tomto ohledu se dopad mezi členskými státy značně liší. Vyloučení pravidla náhrady z pravidel započítávání stanovených v durbanském rozhodnutí má dopad na plnění závazků smluvních stran v rámci druhého závazného období Kjótského protokolu. Platí to zejména pro země s rozsáhlým lesním porostem, vzhledem ke skutečnosti, že podmínky v odvětví LULUCF se v jednotlivých zemích liší.
(8)
Ve svých závěrech ze dne 9. března 2012 Rada uznává dopad změn pravidel vykazování kompenzace pro druhé závazné období Kjótského protokolu, a to tím, že uznává „zvláštní situaci zemí s rozsáhlým lesním porostem, zejména pokud jde o omezené možnosti pokrytí emisí ze zalesňování, opětovného zalesňování a odlesňování narůstajícími propady z obhospodařování lesů“. Rada zároveň vyzvala Komisi, „aby se pokusila najít možnosti vedoucí k uspokojivému řešení při zajištění ekologické vyváženosti“.
(9)
Zvláštní situace zemí s rozsáhlým lesním porostem byla uznána také Radou v roce 2012 v rámci postupu vedoucího k přijetí rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 529/2013/EU ze dne 21. května 2013 o pravidlech započítávání týkajících se emisí skleníkových plynů a jejich pohlcení v důsledku činností souvisejících s využíváním půdy, změnami ve využívání půdy a lesnictvím a o informacích o opatřeních týkajících se těchto činností (4), což odráží odkaz na podmínky životního prostředí v zemích s rozsáhlým lesním porostem v odůvodnění daného rozhodnutí.
(10)
Finsko opakovaně vyjádřilo obavy týkající se jeho debetů z odlesňování pro odvětví LULUCF v důsledku změny pravidla kompenzace v durbanském rozhodnutí. Zdá se, že Finsko je ovlivněno použitím durbanského rozhodnutí zvláštním a jedinečným způsobem. Ze současných posouzení vyplývá, že Finsko je jediným členským státem, pro nějž by roční limit 3,5 % znamenal, že při započtení svého závazku ve druhém závazném období Kjótského protokolu nemůže pokrýt své debety vyplývající z činností zalesňování, opětovného zalesňování a odlesňování kredity pocházejícími z činností obhospodařování lesů.
(11)
S cílem zohlednit zvláštní a jedinečnou situaci Finska by Unie měla Finsku převést celkové množství, které by nemělo překročit deset milionů jednotek přiděleného množství z aritmetického přebytku stanoveného rozhodnutím 2006/944/ES ve znění rozhodnutí 2010/778/EU. Toto celkové množství by mělo sloužit pouze jako jednorázová kompenzace poskytnutá Finsku z důvodu dopadu změny pravidla kompenzace, a to v rozsahu, který je nezbytný k tomu, aby Finsko mohlo plnit své závazky druhého závazného období v rámci Kjótského protokolu.
(12)
Tento převod by měl být uskutečněn co nejdříve a před koncem období přizpůsobení pro první závazné období v rámci Kjótského protokolu, za předpokladu, že v registru Unie jsou k dispozici jednotky přiděleného množství, a když bude urovnán nebo vyřešen závazek týkající se Chorvatska, jak je stanoveno v Protokolu o některých ujednáních týkajících se případného jednorázového převodu jednotek přiděleného množství vydaných podle Kjótského protokolu k Rámcové úmluvě OSN o změně klimatu na Chorvatskou republiku a související kompenzace ke Smlouvě o přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii (5).
(13)
Využívání těchto jednotek přiděleného množství Finskem nesmí překročit kredity pocházející z činností obhospodařování lesů ve Finsku, které se nesmí používat v souladu s bodem 13 přílohy durbanského rozhodnutí. Komise náležitě zvážila závazek Finska zrušit jakékoliv jednotky přiděleného množství zbývajícího z tohoto převodu na konci druhého závazného období.
(14)
Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro změnu klimatu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Aby Finsku bylo umožněno splnit své závazky v druhém závazném období v rámci Kjótského protokolu, bude mu poskytnuto maximálně deset milionů (10 000 000) jednotek přiděleného množství uvedených v článku 2 rozhodnutí 2006/944/ES.
Ústřední správce registru Unie převede co nejdříve a před koncem období přizpůsobení pro první závazné období v rámci Kjótského protokolu celkové množství, které nepřekročí deset milionů EUR (10 000 000) těchto jednotek přiděleného množství, na účet smluvní strany Kjótského protokolu v registru Finska.
2. Převod uvedený v odstavci 1 bude proveden v závislosti na dostupnosti jednotek přiděleného množství v registru Unie, a když bude urovnán nebo vyřešen závazek týkající se Chorvatska, jak je stanoveno v Protokolu o některých ujednáních týkajících se případného jednorázového převodu jednotek přiděleného množství vydaných podle Kjótského protokolu k Rámcové úmluvě OSN o změně klimatu na Chorvatskou republiku a související kompenzace ke Smlouvě o přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 16. dubna 2014.
DECIZIA DE PUNERE ÎN APLICARE A COMISIEI
din 16 aprilie 2014
privind transferul de unități ale cantității atribuite în contul de depozit al părții la Protocolul de la Kyoto pe care aceasta îl deține în registrul Finlandei
[notificată cu numărul C(2014) 2475]
(2014/224/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Decizia 2002/358/CE a Consiliului din 25 aprilie 2002 privind aprobarea, în numele Comunității Europene, a Protocolului de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice și îndeplinirea în comun a angajamentelor care decurg din acesta (1), în special articolul 3,
întrucât:
(1)
Decizia 2006/944/CE a Comisiei (2) stabilește nivelurile de emisii alocate Uniunii și statelor sale membre pentru prima perioadă de angajament, în temeiul Protocolului de la Kyoto.
(2)
Decizia 2010/778/UE a Comisiei (3) modifică Decizia 2006/944/CE prin stabilirea nivelurilor finale de emisii respective alocate Uniunii și fiecărui stat membru și prin stipularea faptului că Uniunea emite diferența aritmetică finală de 19 357 532 de tone de dioxid de carbon echivalent dintre nivelurile de emisii ale Uniunii și suma nivelurilor de emisii alocate statelor membre sub formă de unități ale cantității atribuite. În plus, decizia respectivă prevede transferul a cinci milioane din aceste unități ale cantității atribuite din registrul Uniunii către contul de depozit al părții la Protocolul de la Kyoto pe care aceasta îl deține în registrul Danemarcei.
(3)
În contextul adoptării Deciziei 2010/778/UE a fost recunoscut faptul că transferul a cinci milioane de unități ale cantității atribuite către Danemarca nu aduce atingere dreptului de proprietate asupra excedentului aritmetic rămas al Uniunii.
(4)
În decembrie 2011, în cadrul celei de a 17-a conferințe a părților la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice („CCONUSC”), care a avut loc la Durban, a fost adoptată Decizia 2/CMP.7 a Conferinței părților care servește drept reuniune a părților la Protocolul de la Kyoto („decizia de la Durban”). Decizia respectivă stabilește norme contabile referitoare la exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultură („LULUCF”), pentru o a doua perioadă de angajamente în temeiul Protocolului la CCONUSC încheiat la Kyoto („Protocolul de la Kyoto”).
(5)
Decizia de la Durban se abate în mod semnificativ de la normele contabile anterioare convenite în temeiul Protocolului de la Kyoto pentru prima perioadă de angajament. Decizia 16/CMP.1 a Conferinței părților care servește drept reuniune a părților la Protocolul de la Kyoto, adoptată în cadrul celei de a 11-a conferințe a părților la reuniunea CCONUSC, care a avut loc la Montreal în decembrie 2005, prevede anumite limite, prezentate în anexa la decizia menționată anterior, pentru angajamentele părților din cadrul primei perioade de angajament a Protocolului de la Kyoto. Decizia 16/CMP.1 prevede, de asemenea, posibilitatea ca părțile să depășească limitele respective prin compensarea emisiilor nete („debite”) rezultate din activitățile de împădurire, reîmpădurire și despădurire, în temeiul articolului 3 alineatul (3) din Protocolul de la Kyoto, cu absorbțiile nete („credite”) care rezultă din activitățile de gestionare a pădurilor, în temeiul articolului 3 alineatul (4) din Protocolul de la Kyoto. Această normă contabilă este denumită, în general, norma de compensare. Decizia de la Durban nu prevede o astfel de normă de compensare pentru cea de a doua perioadă de angajament în temeiul Protocolului de la Kyoto.
(6)
Normele contabile stabilite în Decizia de la Durban prevăd o limită pentru utilizarea creditelor care rezultă din activitățile de gestionare a pădurilor pentru a ține seama de un angajament de reducere a emisiilor în cea de a doua perioadă de angajament a Protocolului de la Kyoto. În conformitate cu decizia menționată anterior, o parte nu poate folosi mai multe credite provenite din activitățile de gestionare a pădurilor decât echivalentul a 3,5 % din emisiile sale, cu excepția LULUCF, în anul sau perioada de referință pentru respectarea angajamentului său de reducere a emisiilor.
(7)
Modificările la normele contabile din sectorul LULUCF, astfel cum au fost stabilite în Decizia de la Durban, au un impact semnificativ asupra modului în care părțile contabilizează activitățile din sectorul LULUCF în a doua perioadă de angajament. Date fiind variațiile geografice din sectorul terenurilor și marea diversitate de circumstanțe naționale în acest sens, diferențele de impact la nivelul statelor membre sunt considerabile. Excluderea normei de compensare din normele contabile stabilite în Decizia de la Durban are impact asupra îndeplinirii angajamentelor părților în a doua perioadă de angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto. Această situație este relevantă în mod special pentru țările cu suprafețe întinse de păduri, deoarece condițiile din sectorul LULUCF diferă de la o țară la alta.
(8)
În concluziile sale din 9 martie 2012, Consiliul a recunoscut impactul modificărilor aduse normei contabile de compensare pentru a doua perioadă de angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto, admițând particularitățile țărilor bogat împădurite, în special în ceea ce privește „posibilitățile limitate ale acestora de a-și acoperi emisiile din împădurire, reîmpădurire și despădurire prin gestionarea extinsă a pădurilor cu rol de absorbant”. În același timp, Consiliul a invitat Comisia „să examineze diferite opțiuni în vederea identificării unei soluții satisfăcătoare, asigurând totodată integritatea de mediu”.
(9)
În 2012, Consiliul a recunoscut situația specifică a țărilor bogat împădurite și în cadrul procedurii care a condus la adoptarea Deciziei nr. 529/2013/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2013 privind normele de contabilizare și planurile de acțiune referitoare la emisiile și absorbțiile de gaze cu efect de seră care rezultă din activități legate de exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultură (4), astfel cum reiese din trimiterea la condițiile de mediu din țările bogat împădurite inclusă în preambulul la decizia respectivă.
(10)
Finlanda și-a exprimat în repetate rânduri îngrijorarea în ceea ce privește debitele provenite din despăduririle practicate în sectorul LULUCF ca urmare a modificării normei de compensare a în Decizia de la Durban. Finlanda pare a fi afectată de aplicarea Deciziei de la Durban într-un mod specific și unic. Evaluările curente arată că Finlanda este singurul stat membru pentru care limita anuală de 3,5 % ar însemna că țara nu își poate acoperi debitele rezultate din activitățile de împădurire, reîmpădurire și despădurire prin creditele rezultate din activitățile de gestionare a pădurilor în cadrul contabilizării angajamentului său în a doua perioadă de angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto.
(11)
Pentru a ține seama de situația specială și unică a Finlandei, Uniunea ar trebui să transfere Finlandei o cantitate totală care nu ar trebui să depășească zece milioane de unități ale cantității atribuite din excedentul aritmetic prevăzut în Decizia 2006/944/CE, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2010/778/UE. Această cantitate totală ar trebui să servească scopului unic de acordare a unei compensații excepționale Finlandei pentru impactul modificării normei de compensare, în măsura în care acest lucru este necesar pentru a-i permite să respecte angajamentele din cea de a doua perioadă de angajament în temeiul Protocolului de la Kyoto.
(12)
Transferul în cauză ar trebui să se efectueze cât mai curând posibil și înainte de sfârșitul perioadei de ajustare corespunzătoare primei perioade de angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto, cu condiția ca în registrul Uniunii să fie disponibile unități ale cantității atribuite și în momentul în care a fost soluționat sau rezolvat angajamentul privind Croația, astfel cum se prevede în Protocolul privind anumite modalități referitoare la un posibil transfer excepțional de unități ale cantității atribuite emise în temeiul Protocolului de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite privind schimbările climatice către Republica Croația, precum și la compensația conexă, protocol la Tratatul privind aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană (5).
(13)
Utilizarea de către Finlanda a acestor unități ale cantității atribuite nu trebuie să depășească creditele rezultate din activități de gestionare a pădurilor desfășurate în Finlanda a căror utilizare este interzisă, în conformitate cu alineatul (13) din anexa la Decizia de la Durban. Comisia a ținut seama în mod corespunzător de angajamentul Finlandei de a anula toate unitățile cantității atribuite care ar mai putea rămâne în urma acestui transfer la sfârșitul celei de a doua perioade de angajament.
(14)
Măsurile prevăzute de prezenta decizie sunt conforme cu avizul Comitetului privind schimbările climatice,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
(1) O cantitate maximă de zece milioane (10 000 000) de unități ale cantității atribuite menționate la articolul 2 din Decizia 2006/944/CE este pusă la dispoziție cu scopul de a permite respectarea angajamentelor asumate de Finlanda în a doua perioadă de angajament în temeiul Protocolului de la Kyoto.
Administratorul central al registrului Uniunii transferă, cât mai curând posibil și înainte de sfârșitul perioadei de ajustare corespunzătoare primei perioade de angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto, o cantitate totală care nu depășește zece milioane (10 000 000) de unități ale cantității atribuite în contul de depozit al părții la Protocolul de la Kyoto pe care aceasta îl deține în registrul Finlandei.
(2) Transferul menționat la alineatul (1) se face cu condiția ca în registrul Uniunii să fie disponibile unități ale cantității atribuite și în momentul în care a fost soluționat sau rezolvat angajamentul privind Croația, astfel cum se prevede în Protocolul privind anumite modalități referitoare la un posibil transfer excepțional de unități ale cantității atribuite emise în temeiul Protocolului de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite privind schimbările climatice către Republica Croația, precum și la compensația conexă, protocol la Tratatul privind aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană.
Articolul 2
Prezenta decizie se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles, 16 aprilie 2014.