SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/50/EU
ze dne 16. dubna 2014
o minimálních požadavcích na podporu mobility pracovníků mezi členskými státy zlepšením nabývání a zachování doplňkových důchodových práv
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 46 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Volný pohyb osob je jednou ze základních svobod Unie. Článek 46 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) stanoví, že Evropský parlament a Rada přijímají řádným legislativním postupem po konzultaci s Evropským hospodářským a sociálním výborem prostřednictvím směrnic opatření potřebná k zavedení volného pohybu pracovníků tak, jak je stanoven v článku 45 Smlouvy o fungování EU. Podle článku 45 Smlouvy o fungování EU volný pohyb pracovníků zahrnuje mimo jiné právo ucházet se o nabízená pracovní místa a pohybovat se za tím účelem volně na území členských států. Tato směrnice se zaměřuje na podporu mobility pracovníků tím, že odstraňuje překážky této mobility vytvářené některými pravidly doplňkových důchodových systémů vázaných na pracovní poměr.
(2)
Sociální ochrana pracovníků v oblasti důchodů je zajištěna zákonnými systémy sociálního zabezpečení v kombinaci s doplňkovými důchodovými systémy vázanými na pracovní smlouvu, které jsou v mnoha členských státech stále rozšířenější.
(3)
Pokud jde o výběr nejvhodnějších opatření k dosažení cíle článku 46 Smlouvy o fungování EU, Evropský parlament a Rada mají široký prostor pro uvážení. Koordinační systém stanovený v nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 (3) a v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (4), a zejména pravidla použitelná pro sčítání, se netýkají doplňkových důchodových systémů, s výjimkou systémů definovaných uvedenými nařízeními jako právní předpisy nebo jichž se týká prohlášení učiněné za tímto účelem členským státem v souladu s uvedenými nařízeními.
(4)
Směrnice Rady 98/49/ES (5) představuje první zvláštní opatření pro zlepšení výkonu práva volného pohybu pracovníků v oblasti doplňkových důchodových systémů.
(5)
Cílem této směrnice je dále usnadnit mobilitu pracovníků mezi členskými státy zlepšením nabývání a zachování doplňkových důchodových práv účastníků těchto doplňkových důchodových systémů.
(6)
Tato směrnice se nepoužije pro nabývání a zachování doplňkových důchodových práv pracovníků, kteří se pohybují v rámci jednoho členského státu. Členské státy mohou zvážit, zda prostřednictvím svých vnitrostátních pravomocí rozšíří pravidla použitelná podle této směrnice na účastníky systému, kteří změní zaměstnání v rámci jednoho členského státu.
(7)
Členský stát může požadovat, aby pracovníci odcházející do jiného členského státu o této skutečnosti vyrozuměli svůj doplňkový důchodový systém.
(8)
Je třeba vzít v úvahu povahu a specifické vlastnosti doplňkových důchodových systémů a jejich odlišnost v rámci členských států a mezi nimi. Zřízení nových systémů, udržitelnost stávajících systémů a očekávání a práva účastníků současných důchodových systémů by měly být odpovídajícím způsobem chráněny. Tato směrnice by zejména měla respektovat úlohu sociálních partnerů v navrhování a provádění doplňkových důchodových systémů.
(9)
Tato směrnice nezpochybňuje právo členských států na uspořádání svých vlastních důchodových systémů. Členské státy plně odpovídají za uspořádání těchto systémů a při provádění této směrnice do vnitrostátního práva nejsou povinny zavést právní předpisy, které stanoví zřízení doplňkových důchodových systémů.
(10)
Tato směrnice neomezuje autonomii sociálních partnerů v případech, kdy nesou odpovědnost za zřizování a správu důchodových systémů, pokud mohou zajistit dosažení výsledků stanovených touto směrnicí.
(11)
Tato směrnice by se měla vztahovat na všechny doplňkové důchodové systémy zřízené podle vnitrostátních právních předpisů a postupů, které pracovníkům nabízejí doplňkové důchody, jako jsou smlouvy o skupinovém pojištění, průběžně financované systémy dohodnuté v jednom nebo několika odvětvích nebo oblastech podnikání, fondové systémy nebo důchodová práva zaručená rezervami zaměstnavatele nebo jakékoliv kolektivní nebo jiné srovnatelné pojištění.
(12)
Tato směrnice by se neměla vztahovat na doplňkové důchodové systémy nebo popřípadě dílčí části těchto systémů, které byly uzavřeny za účelem toho, aby nemohli být přijímáni žádní noví účastníci, jelikož zavedení nových pravidel by mohlo pro takové systémy představovat neopodstatněné zatížení.
(13)
Tato směrnice by se neměla týkat systémů pro ochranu před platební neschopností nebo systémů náhrady škody, které nejsou součástí doplňkových důchodových systémů vázaných na pracovní poměr a jejichž cílem je ochrana důchodových práv zaměstnance v případě platební neschopnosti podniku nebo důchodového systému. Tato směrnice by se obdobně neměla dotýkat vnitrostátních důchodových rezervních fondů.
(14)
Tato směrnice by se měla vztahovat pouze na doplňkové důchodové systémy, v nichž nároky vznikají v důsledku pracovního poměru a jsou spojeny s dosažením důchodového věku či splněním jiných požadavků, jak stanoví tento systém nebo vnitrostátní právní předpisy. Tato směrnice se nevztahuje na jiné individuální důchodové pojištění, než je individuální důchodové pojištění uzavřené prostřednictvím pracovního poměru. Jsou-li s doplňkovými důchodovými systémy spojeny invalidní nebo pozůstalostní důchody, může být nárok na tyto důchody upraven zvláštními pravidly. Touto směrnicí nejsou dotčeny stávající vnitrostátní právní předpisy a pravidla doplňkových důchodových systémů týkající se těchto zvláštních pravidel.
(15)
Jednorázová platba, která nesouvisí s příspěvky placenými za účelem doplňkového důchodu, je vyplacena přímo nebo nepřímo na konci pracovního poměru a je financována výhradně zaměstnavatelem, by neměla být považována za doplňkový důchod ve smyslu této směrnice.
(16)
Jelikož se doplňkový důchod v mnoha členských státech stává stále důležitějším pro zajištění životní úrovně ve stáří, měly by se zlepšit podmínky pro nabývání a zachování důchodových práv s cílem odstranit překážky volného pohybu pracovníků mezi členskými státy.
(17)
Skutečnost, že v některých doplňkových důchodových systémech mohou důchodová práva propadnout, jestliže pracovní poměr pracovníka skončí dříve, než uplynula minimální doba jeho účasti v systému (tedy „lhůta pro nabytí práv“), nebo dříve, než pracovník dosáhl minimálního věku (tedy „věku pro nabytí práv“), může pracovníkům pohybujícím se mezi členskými státy bránit v nabytí odpovídajících důchodových práv. Obdobný účinek má i požadavek dlouhé čekací doby před zařazením pracovníka do důchodového systému. Tyto podmínky tudíž představují překážky bránící volnému pohybu pracovníka. Naproti tomu požadavky na minimální věk pro účast v systému nejsou překážkou bránící volnému pohybu, a proto se jimi tato směrnice nezabývá.
(18)
Podmínky pro nabytí práv by neměly být připodobňovány jiným podmínkám stanoveným pro nabývání práva na důchod, který je stanoven s ohledem na fázi vyplácení v rámci vnitrostátního práva nebo v rámci pravidel některých doplňkových důchodových systémů, zejména příspěvkově definovaných systémů. Například doba aktivní účasti v systému, kterou musí účastník splnit poté, co mu vznikne právo na doplňkový důchod, aby mohl žádat o vyplacení důchodu ve formě pravidelné výplaty nebo jednorázové částky, nepředstavuje lhůtu pro nabytí práv.
(19)
Pokud je pracovní poměr ukončen předtím, než odcházející pracovník nashromáždil nabytá důchodová práva, a nese-li investiční riziko systém nebo zaměstnavatel, zejména v dávkově definovaných systémech, měl by systém vždy nahradit příspěvky odcházejícího pracovníka. Pokud je pracovní poměr ukončen předtím, než odcházející pracovník nashromáždil nabytá důchodová práva, a nese-li investiční riziko odcházející pracovník (zejména v příspěvkově definovaných systémech), může systém nahradit investiční hodnotu těchto příspěvků. Hodnota může být vyšší nebo nižší než příspěvky zaplacené odcházejícím pracovníkem. Důchodový systém případně může nahradit celkovou výši příspěvků.
(20)
Odcházející pracovníci by měli mít právo ponechat svá nabytá důchodová práva v doplňkovém důchodovém systému, v němž tato práva vznikla, coby odložená důchodová práva. Pokud jde o zachování odložených důchodových práv, úroveň ochrany zde může být považována za rovnocennou, pokud mají odcházející pracovníci možnost, zejména v rámci příspěvkově definovaného systému, převést hodnotu svých nabytých důchodových práv do doplňkového důchodového systému, který splňuje podmínky stanovené touto směrnicí.
(21)
V souladu s vnitrostátními právními předpisy a postupy by měly být učiněny kroky k zajištění zachování odložených důchodových práv nebo jejich hodnoty. Hodnota těchto práv v době, kdy účastník systém opouští, by měla být stanovena v souladu s vnitrostátními právními předpisy a postupy. Při úpravě hodnoty těchto práv by měla být zohledněna zvláštní povaha systému, zájmy čekatelů na důchod, zájmy zbývajících aktivních účastníků důchodového systému a zájmy příjemců starobního důchodu.
(22)
Tato směrnice nezakládá povinnost stanovit příznivější podmínky pro odložená důchodová práva než pro práva aktivních účastníků.
(23)
Pokud nabytá důchodová práva nebo hodnota nabytých důchodových práv odcházejícího pracovníka nepřekročí použitelnou prahovou hodnotu stanovenou příslušným členským státem a aby se zabránilo příliš vysokým administrativním nákladům vyplývajícím ze správy velkého počtu odložených důchodových práv nízké hodnoty, mohou důchodové systémy dostat možnost tato nabytá důchodová práva nezachovávat, nýbrž vyplatit odcházejícímu pracovníkovi jednorázovou částku odpovídající hodnotě nabytých důchodových práv. Hodnota převodu nebo vyplacení kapitálu by měly být případně stanoveny v souladu s vnitrostátními předpisy a postupy. Členské státy by v příslušných případech měly stanovit prahovou hodnotu pro takové platby, a to s přihlédnutím k přiměřenosti budoucích důchodových příjmů pracovníků.
(24)
Tato směrnice neupravuje převod nabytých důchodových práv. V zájmu usnadnění mobility pracovníků mezi členskými státy by však členské státy měly v rámci možností a zvláště při zavádění nových doplňkových důchodových systémů usilovat o zlepšování převoditelnosti nabytých důchodových práv.
(25)
Aniž je dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/41/ES (6), měli by být aktivní účastníci systému a čekatelé na důchod, kteří vykonávají nebo mají v úmyslu vykonávat své právo volného pohybu, na požádání vhodně informováni o svých doplňkových důchodových právech. Jsou-li se systémem spojeny pozůstalostní důchody, měli by mít pozůstalí příjemci stejné právo na informace jako čekatelé na důchod. Členské státy by měly mít možnost stanovit, že tyto informace nemusí být poskytovány častěji než jednou ročně.
(26)
S ohledem na rozdílnost doplňkových důchodových systémů by se Unie měla omezit na stanovení cílů, kterých je třeba dosáhnout v obecné rovině, a proto je směrnice vhodným právním nástrojem.
(27)
Jelikož cíle této směrnice, totiž usnadnění výkonu práva na volný pohyb pracovníků mezi členskými státy, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, ale spíše jej lze z důvodu rozsahu a účinků této směrnice lépe dosáhnout na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je pro dosažení tohoto cíle nezbytné.
(28)
Tato směrnice stanoví minimální požadavky, což ponechává členským státům možnost přijmout nebo zachovat vhodnější ustanovení. Provedením této směrnice nesmí být odůvodňováno jakékoli zhoršení oproti stávající situaci v každém členském státě.
(29)
Do šesti let od vstupu této směrnice v platnost by Komise měla vypracovat zprávu o jejím uplatňování.
(30)
V souladu s vnitrostátními předpisy, kterými se řídí organizace doplňkových důchodových systémů, mohou členské státy pověřit sociální partnery na jejich společnou žádost provedením této směrnice, pokud jde o ustanovení týkající se kolektivních smluv, za podmínky, že členské státy přijmou všechna nezbytná opatření, aby mohly kdykoli zaručit, že výsledků stanovených touto směrnicí bude dosaženo,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví pravidla zaměřená na usnadnění výkonu práva pracovníků na volný pohyb mezi členskými státy, a to omezením překážek vytvářených některými pravidly, která se týkají doplňkových důchodových systémů vázaných na pracovní poměr.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na doplňkové důchodové systémy s výjimkou systémů, na něž se vztahuje nařízení (ES) č. 883/2004.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a)
doplňkové důchodové systémy, které ke dni vstupu této směrnice v platnost již nepřijímají nové aktivní účastníky a zůstávají jim uzavřeny;
b)
doplňkové důchodové systémy, na které se vztahují opatření zahrnující intervenci správních orgánů zřízených vnitrostátními právními předpisy nebo soudních orgánů a jejichž záměrem je zachovat nebo obnovit finanční situaci těchto doplňkových důchodových systémů, včetně likvidačního řízení. Toto vynětí platí pouze do ukončení intervence;
c)
systémy pro ochranu před platební neschopností, systémy náhrady škody a vnitrostátní důchodové rezervní fondy, a
d)
jednorázové platby vyplacené zaměstnavatelem zaměstnancům na konci jejich pracovního poměru, která nesouvisí s důchodovým pojištěním.
3. Tato směrnice se nevztahuje na invalidní nebo pozůstalostní důchody spojené s doplňkovými důchodovými systémy, s výjimkou zvláštních ustanovení článků 5 a 6 týkajících se pozůstalostních důchodů.
4. Tato směrnice se vztahuje pouze na doby trvání zaměstnání počínaje jejím provedením v souladu s článkem 8.
5. Tato směrnice se nevztahuje na nabývání a zachování doplňkových důchodových práv pracovníků, kteří se pohybují v rámci jednoho členského státu.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„doplňkovým důchodem“ starobní důchod stanovený v pravidlech doplňkového důchodového systému zřízeného podle vnitrostátních právních předpisů a postupů;
b)
„doplňkovým důchodovým systémem“ jakýkoli zaměstnanecký systém starobních důchodů, zřízený podle vnitrostátních právních předpisů a postupů a vázaný na pracovní poměr, který má zajišťovat doplňkový důchod zaměstnaným osobám;
c)
„aktivními účastníky systému“ pracovníci, jimž na základě stávajícího pracovního poměru vzniká nebo po splnění podmínek pro nabytí důchodových práv vznikne nárok na doplňkový důchod v souladu s ustanoveními doplňkového důchodového systému;
d)
„čekací dobou“ doba zaměstnání požadovaná vnitrostátními právními předpisy nebo pravidly doplňkového důchodového systému nebo zaměstnavatelem, jíž musí pracovník dosáhnout, než se stane způsobilým pro zařazení do systému;
e)
„lhůtou pro nabytí práv“ doba aktivní účasti v systému požadovaná vnitrostátními právními předpisy nebo pravidly doplňkového důchodového systému pro přiznání nároku na nashromážděná doplňková důchodová práva;
f)
„nabytými důchodovými právy“ jakýkoli nárok na nashromážděná doplňková důchodová práva po splnění případných podmínek pro nabytí důchodových práv v souladu s pravidly doplňkového důchodového systému a případně v souladu s vnitrostátními právními předpisy;
g)
„odcházejícím pracovníkem“ aktivní účastník systému, jehož stávající pracovní poměr končí z jiných důvodů než dosažením způsobilosti této osoby k pobírání doplňkového důchodu a který se pohybuje mezi členskými státy;
h)
„čekatelem na důchod“ bývalý aktivní účastník systému, který nabyl důchodová práva v doplňkovém důchodovém systému a ještě z tohoto systému doplňkový důchod nepobírá;
i)
„odloženými důchodovými právy“ nabytá důchodová práva uchovaná v rámci systému, v němž byla nashromážděna čekatelem na důchod;
j)
„hodnotou odložených důchodových práv“ kapitálová hodnota důchodových práv vypočítaná v souladu s vnitrostátními právními předpisy a postupy.
Článek 4
Podmínky nabytí práv v rámci doplňkových důchodových systémů
1. Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k tomu, aby:
a)
pokud se použije lhůta pro nabytí práv nebo čekací doba, celkový souhrn těchto dob u odcházejících pracovníků v žádném případě nesmí přesáhnout tři roky;
b)
pokud je stanoven minimální věk pro nabytí důchodových práv, tento věk nesmí u odcházejících pracovníků převyšovat 21 let;
c)
pokud je pracovní poměr ukončen dříve, než odcházející pracovník nashromáždil nabytá důchodová práva, doplňkový důchodový systém nahradí výši příspěvků zaplacených odcházejícím pracovníkem nebo zaplacených za odcházejícího pracovníka v souladu s vnitrostátními právními předpisy či kolektivní smlouvou či jinou smlouvou, nebo pokud odcházející pracovník nese investiční riziko, buď celkovou výši uhrazených příspěvků nebo výši investiční hodnoty těchto příspěvků.
2. Členské státy mohou umožnit sociálním partnerům stanovit prostřednictvím kolektivní smlouvy odlišná ustanovení, a to pod podmínkou, že tato ustanovení poskytují ochranu, která není méně příznivá, a nevytvářejí překážky při volném pohybu pracovníků.
Článek 5
Zachování odložených důchodových práv
1. S výhradou odstavců 3 a 4 členské státy přijmou opatření nezbytná pro zajištění toho, aby si odcházející pracovníci mohli ponechat svá nabytá důchodová práva v doplňkovém důchodovém systému, ve kterém byla tato práva nabyta. Počáteční hodnota těchto práv pro účely odstavce 2 se vypočte v okamžiku, kdy je ukončen stávající pracovní poměr odcházejícího pracovníka.
2. Členské státy přijmou opatření, která jsou s přihlédnutím k povaze pravidel a postupů důchodového systému nezbytná pro zajištění toho, aby se s odloženými důchodovými právy odcházejících pracovníků a jejich pozůstalých nebo s jejich hodnotou zacházelo v souladu s hodnotou práv aktivních účastníků systému nebo vývojem důchodových dávek, které se v současnosti vyplácejí, nebo jinými způsoby považovanými za spravedlivé zacházení, například:
a)
jestliže jsou důchodová práva v doplňkovém důchodovém systému nabyta jakožto nárok na nominální součet, zachováním nominální hodnoty odložených důchodových práv;
b)
jestliže se hodnota nashromážděných důchodových práv v čase mění, úpravou hodnoty odložených důchodových práv pomocí:
i)
úrokové míry v rámci doplňkového důchodového systému, nebo
ii)
výnosů z investic dosažených doplňkovým důchodovým systémem,
nebo
c)
jestliže je hodnota nashromážděných důchodových práv upravena například podle míry inflace nebo výše platů, odpovídající úpravou hodnoty odložených důchodových práv, která může být předmětem přiměřeného omezení stanoveného vnitrostátními právními předpisy nebo odsouhlaseného sociálními partnery.
3. Členské státy mohou umožnit doplňkovým důchodovým systémům nezachovat nabytá práva odcházejícího pracovníka, nýbrž vyplatit odcházejícímu pracovníkovi - s jeho informovaným souhlasem, mimo jiné pokud jde o použitelné poplatky - kapitál odpovídající hodnotě nabytých důchodových práv, pokud hodnota nabytých důchodových práv nepřesahuje práh stanovený příslušným členským státem. Členský stát o uplatňovaném prahu uvědomí Komisi.
4. Členské státy mohou umožnit sociálním partnerům stanovit prostřednictvím kolektivní smlouvy odlišná ustanovení, a to pod podmínkou, že tato ustanovení poskytují ochranu, která není méně příznivá, a nevytvářejí překážky při volném pohybu pracovníků.
Článek 6
Informace
1. Členské státy zajistí, aby aktivní účastníci systému mohli na požádání získat informace o tom, jak by ukončení zaměstnání ovlivnilo jejich doplňková důchodová práva.
Zejména se poskytnou informace týkající se:
a)
podmínek nabytí doplňkových důchodových práv a důsledků jejich uplatnění při skončení pracovního poměru;
b)
hodnoty jejich nabytých důchodových práv nebo posouzení nabytých důchodových práv provedeného nejpozději 12 měsíců přede dnem obdržení žádosti, a
c)
podmínek budoucího zacházení s odloženými důchodovými právy.
Umožňuje-li systém dřívější přístup k nabytým důchodovým právům prostřednictvím výplaty kapitálu, zahrnují poskytované informace také písemné prohlášení, že by měl účastník zvážit možnost poradenství ohledně investování uvedeného kapitálu pro účely důchodu.
2. Členské státy zajistí, aby čekatelé na důchod získali na žádost informace týkající se:
a)
hodnoty jejich odložených důchodových práv nebo posouzení odložených důchodových práv provedeného nejpozději 12 měsíců přede dnem obdržení žádosti, a
b)
podmínek pro zacházení s odloženými důchodovými právy.
3. V případě pozůstalostních důchodů spojených s doplňkovými důchodovými systémy se odstavec 2 vztahuje na pozůstalé čekatele, pokud jde o výplatu pozůstalostních důchodů.
4. Poskytnuté informace musí být dostatečně jasné a poskytují se písemně a v přiměřené lhůtě. Členské státy mohou stanovit, že je tyto informace není třeba poskytovat častěji než jednou ročně.
5. Povinnosti podle tohoto článku se nedotýkají povinností institucí pro zaměstnanecké důchodové pojištění uvedených v článku 11 směrnice 2003/41/ES, přičemž uvedené povinnosti doplňují.
Článek 7
Minimální požadavky a zachování úrovně
1. Členské státy mohou přijmout nebo zachovat vhodnější ustanovení týkající se nabývání doplňkových důchodových práv pracovníků, zachování doplňkových důchodových práv odcházejících pracovníků a práva na informace náležejícího aktivním účastníků systému a čekatelům na důchod, než jsou ustanovení uvedená v této směrnici.
2. Provedení této směrnice nesmí v žádném případě sloužit jako důvod k omezení stávajících práv na nabývání a zachování doplňkových důchodových práv a práva na informace náležejícího účastníkům systému a čekatelům na důchod v členských státech.
Článek 8
Provedení
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 21. května 2018, nebo zajistí, aby sociální partneři zavedli do uvedeného dne vyžadovaná ustanovení dohodou. Členské státy jsou povinny přijmout nezbytná opatření, která jim umožní zaručit, že výsledků předepsaných touto směrnicí bude dosaženo. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Předpisy či opatření uvedené v odstavci 1 a přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 9
Zpráva
1. Členské státy sdělí Komisi veškeré dostupné informace týkající se uplatňování této směrnice do 21. května 2019.
2. Do 21. května 2020 vypracuje Komise zprávu o uplatňování této směrnice a předloží ji Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru.
Článek 10
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 11
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 16. dubna 2014.
DIRECTIVA 2014/50/UE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
din 16 aprilie 2014
privind cerințele minime de creștere a mobilității lucrătorilor între statele membre prin îmbunătățirea dobândirii și a păstrării drepturilor la pensie suplimentară
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 46,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (2),
întrucât:
(1)
Libera circulație a persoanelor este una dintre libertățile fundamentale ale Uniunii. Articolul 46 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede că Parlamentul European și Consiliul, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară și după consultarea Comitetului Economic și Social European, adoptă prin directive măsurile necesare în vederea realizării liberei circulații a lucrătorilor, astfel cum este aceasta prevăzută la articolul 45 din TFUE. Articolul 45 din TFUE prevede că libera circulație a lucrătorilor implică, printre altele, dreptul de a accepta oferte de încadrare în muncă și de a circula liber în acest scop pe teritoriul statelor membre. Prezenta directivă urmărește promovarea mobilității lucrătorilor prin reducerea obstacolelor în calea mobilității respective create de anumite norme referitoare la regimurile de pensie suplimentară legate de existența unui raport de muncă.
(2)
Protecția socială a lucrătorilor în ceea ce privește pensiile este garantată de regimurile legale de securitate socială, împreună cu regimurile de pensie suplimentară legate de existența contractului de muncă, care devin din ce în ce mai răspândite în statele membre.
(3)
Parlamentul European și Consiliul au puteri discreționare largi în ceea ce privește alegerea celor mai potrivite măsuri în vederea realizării obiectivului de la articolul 46 din TFUE. Sistemul de coordonare menționat în Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului (3) și în Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (4) și, în special, normele care se aplică cumulării nu se referă la regimurile de pensie suplimentară, cu excepția regimurilor definite ca legislație în regulamentele respective, sau care au făcut subiectul unei declarații în acest sens de către un stat membru în temeiul regulamentelor respective.
(4)
Directiva 98/49/CE a Consiliului (5) reprezintă o măsură inițială specifică menită să îmbunătățească exercitarea dreptului la libera circulație a lucrătorilor în ceea ce privește regimurile de pensie suplimentară.
(5)
Obiectivul prezentei directive este facilitarea mobilității lucrătorilor între statele membre prin îmbunătățirea dobândirii și a păstrării drepturilor la pensie suplimentară ale membrilor regimurilor de pensie suplimentară respective.
(6)
Prezenta directivă nu se aplică dobândirii și păstrării drepturilor la pensie suplimentară ale lucrătorilor care se deplasează în interiorul unui singur stat membru. Statele membre pot lua în considerare folosirea competențelor lor naționale în vederea extinderii normelor aplicabile în temeiul prezentei directive membrilor regimului care își schimbă locul de muncă în interiorul unui singur stat membru.
(7)
Un stat membru poate solicita lucrătorilor care își încetează activitatea și se deplasează într-un alt stat membru să informeze în mod corespunzător regimurile de pensie suplimentară la care sunt afiliați.
(8)
Ar trebui să se țină seama de caracteristicile și de natura particulară a regimurilor de pensie suplimentară, precum și de diferențele dintre acestea, atât în cadrul statelor membre, cât și de la un stat membru la altul. Introducerea unor noi regimuri, viabilitatea regimurilor existente, precum și așteptările și drepturile actualilor membri ai regimurilor de pensie ar trebui să fie protejate în mod corespunzător. Prezenta directivă ar trebui să acorde o importanță deosebită rolului partenerilor sociali în procesul de elaborare și punere în aplicare a regimurilor de pensie suplimentară.
(9)
Prezenta directivă nu pune în discuție dreptul statelor membre de a își organiza propriile sisteme de pensii. Statelor membre le revine întreaga responsabilitate de organizare a acestor sisteme și nu sunt obligate să adopte legislație referitoare la constituirea unor regimuri de pensie suplimentară în cadrul transpunerii prezentei directive în dreptul intern.
(10)
Prezenta directivă nu limitează autonomia partenerilor sociali în cazurile în care aceștia sunt responsabili de înființarea și gestionarea regimurilor de pensii, cu condiția ca aceștia să poată asigura rezultatele prevăzute de prezenta directivă.
(11)
Prezenta directivă ar trebui să se aplice tuturor regimurilor de pensie suplimentară constituite în conformitate cu dreptul intern și practica națională, care asigură pensii suplimentare lucrătorilor, cum ar fi contractele de asigurare de grup sau regimurile de tip redistributiv convenite de către una sau mai multe ramuri sau sectoare, regimuri finanțate prin capitalizare sau promisiuni de pensii sprijinite prin înscrierea unor provizioane, sau orice alt aranjament colectiv sau similar.
(12)
Prezenta directivă nu ar trebui să se aplice regimurilor de pensie suplimentară sau, după caz, subsecțiunilor acestor regimuri, care au fost închise având drept consecință imposibilitatea acceptării de noi membri, deoarece introducerea unor noi norme ar putea reprezenta o sarcină nejustificată pentru regimurile respective.
(13)
Prezenta directivă ar trebui să nu aducă atingere acordurilor de garanție în caz de insolvabilitate sau celor de compensare care nu fac parte din regimurile de pensie suplimentară legate de existența unui raport de muncă și al căror obiectiv este protejarea drepturilor la pensie ale lucrătorilor în caz de insolvabilitate a întreprinderii sau a regimului de pensie. De asemenea, prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere fondurilor naționale de rezervă de pensii.
(14)
Prezenta directivă ar trebui să se aplice numai în cazul regimurilor de pensie suplimentară în cadrul cărora dreptul la pensie există în virtutea unui raport de muncă și este legat de atingerea vârstei de pensionare sau de îndeplinirea altor cerințe, în conformitate cu prevederile regimului respectiv sau ale legislației naționale. Prezenta directivă nu se aplică sistemelor de pensie individuală, altele decât cele încheiate în baza unui raport de muncă. În cazul în care există indemnizații de invaliditate sau de urmaș atașate unor regimuri de pensie suplimentară, dreptul la aceste indemnizații poate fi reglementat de norme speciale. Prezenta directivă nu afectează dreptul intern existent și normele privind regimurile de pensie suplimentară care privesc asemenea norme speciale.
(15)
Plățile unice care nu au legătură cu contribuțiile vărsate pentru constituirea pensiei suplimentare, care sunt făcute direct sau indirect la încetarea unui raport de muncă și care sunt finanțate exclusiv de angajator, nu ar trebui să fie considerate drept pensie suplimentară în sensul prezentei directive.
(16)
Întrucât constituirea de pensie suplimentară devine din ce în ce mai importantă în numeroase state membre ca un mijloc de asigurare a condițiilor de trai pentru persoanele în vârstă, condițiile de dobândire și păstrare a drepturilor la pensie ar trebui îmbunătățite pentru a reduce obstacolele în calea liberei circulații a lucrătorilor între statele membre.
(17)
Faptul că în unele regimuri de pensie suplimentară drepturile la pensie pot fi pierdute dacă raportul de muncă al unui lucrător ia sfârșit înainte ca acesta din urmă să încheie o perioadă minimă în calitate de membru (denumită în continuare „perioadă de dobândire a drepturilor la pensie”) sau înainte ca acesta să împlinească vârsta minimă (denumită în continuare „vârsta pentru dobândirea drepturilor la pensie”) poate împiedica lucrătorii care se deplasează între state membre să dobândească drepturi la pensie adecvate. Condiția unei perioade de așteptare îndelungate înainte ca un lucrător să poată deveni membru al unui regim de pensii poate avea un efect similar. Prin urmare, aceste condiții reprezintă obstacole în calea liberei circulații a lucrătorilor. Din contră, cerințele de vârstă minimă pentru calitatea de membru nu constituie un obstacol în calea liberei circulații și, prin urmare, nu sunt abordate de prezenta directivă.
(18)
Condițiile pentru intrare în drepturi nu ar trebui să fie asimilate altor condiții prevăzute pentru dobândirea unui drept la o rentă viageră stabilit în ceea ce privește faza de plată în temeiul dreptului intern sau al normelor anumitor regimuri de pensie suplimentară, în special în regimurile de contribuții definite. De exemplu, o perioadă în calitate de membru activ pe care un membru trebuie să o încheie după ce a dobândit dreptul la o pensie suplimentară pentru a solicita pensia sub forma unei rente viagere sau a unui capital nu constituie o perioadă de dobândire a drepturilor la pensie.
(19)
În cazul în care un raport de muncă încetează înainte ca lucrătorul care își încetează activitatea să fi acumulat drepturi la pensie dobândite, iar regimul de pensie sau angajatorul suportă riscul de investiție, în special în cazul regimurilor de contribuții definite, regimul ar trebui să ramburseze întotdeauna contribuțiile la pensie plătite lucrătorului care își încetează activitatea. În cazul în care raportul de muncă încetează înainte ca lucrătorul care își încetează activitatea să fi acumulat drepturi la pensie dobândite, iar lucrătorul este cel care suportă riscul de investiție, în special în cazul regimurilor de contribuții definite, regimul poate să îi ramburseze lucrătorului care își încetează activitatea valoarea investițiilor rezultate din contribuțiile plătite. Această valoare poate fi inferioară sau superioară contribuțiilor plătite de lucrătorul care își încetează activitatea. În mod alternativ, regimul poate rambursa suma contribuțiilor.
(20)
Lucrătorii care își încetează activitatea ar trebui să aibă dreptul de a își păstra drepturile la pensie dobândite ca drepturi la pensie latente în cadrul regimului de pensie suplimentară în care le-au dobândit. În privința păstrării drepturilor la pensie latente, nivelul protecției poate fi considerat echivalent, în special în contextul unui regim de contribuții definite, atunci când lucrătorii care își încetează activitatea au posibilitatea de a obține transferul valorii drepturilor la pensie dobândite către un regim de pensie suplimentară care îndeplinește dispozițiile prevăzute de prezenta directivă.
(21)
Ar trebui să se ia măsuri în conformitate cu dreptul intern și practica națională, pentru a se asigura păstrarea drepturilor la pensie latente sau a valorii acestora. Valoarea drepturilor respective la momentul în care membrul părăsește regimul ar trebui stabilită în conformitate cu dreptul intern și practica națională. În cazul ajustării valorii drepturilor respective, ar trebui să se aibă în vedere particularitățile regimului, interesele beneficiarilor latenți, interesele celorlalți membri ai regimului care continuă să fie activi și interesele beneficiarilor pensionați.
(22)
Prezenta directivă nu creează obligația de a institui condiții mai avantajoase pentru drepturile la pensie latente decât pentru drepturile membrilor activi ai regimului.
(23)
În cazul în care drepturile la pensie dobândite sau valoarea drepturilor la pensie dobândite de un lucrător care își încetează activitatea nu depășesc un prag aplicabil stabilit de statul membru în cauză, și pentru a se evita o serie de costuri administrative disproporționate rezultate din gestionarea unui număr mare de drepturi la pensie latente cu valoare scăzută, regimurilor de pensii li se poate acorda posibilitatea de a nu păstra drepturile dobândite respective, ci de a plăti lucrătorului care își încetează activitatea o sumă în capital echivalentă cu valoarea drepturilor la pensie dobândite. După caz, valoarea transferului sau plata capitalului ar trebui stabilită în conformitate cu dreptul intern și practica națională. După caz, statele membre ar trebui să stabilească un prag pentru aceste plăți, luând în considerare caracterul adecvat al viitorului venit din pensii al lucrătorilor.
(24)
Prezenta directivă nu prevede transferul drepturilor la pensie dobândite. Totuși, pentru a facilita mobilitatea lucrătorilor între statele membre, acestea ar trebui să se angajeze, în măsura posibilităților și în special la introducerea unor noi regimuri de pensie suplimentară, să îmbunătățească transferabilitatea drepturilor la pensie dobândite.
(25)
Fără a aduce atingere Directivei 2003/41/CE a Parlamentului European și a Consiliului (6), membrii activi ai regimului și beneficiarii latenți care își exercită sau intenționează să își exercite dreptul la libera circulație ar trebui să fie informați în mod corespunzător, la cerere, cu privire la drepturile lor la pensie suplimentară. În cazul în care indemnizațiile de urmaș sunt atașate regimurilor, urmașii beneficiari ar trebui să aibă același drept la informare ca beneficiarii latenți. Statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a stipula ca aceste informații să nu fie furnizate mai des de o dată pe an.
(26)
Având în vedere diversitatea regimurilor de pensie suplimentară, Uniunea ar trebui să se limiteze la stabilirea obiectivelor care urmează să fie atinse în termeni generali, ceea ce înseamnă că o directivă este instrumentul juridic potrivit.
(27)
Deoarece obiectivul prezentei directive, și anume facilitarea exercitării dreptului lucrătorilor la libera circulație între statele membre, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre, dar, având în vedere amploarea și efectele acestuia, poate fi mai bine realizat la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității astfel cum este definit la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este definit la articolul menționat, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivului menționat.
(28)
Prezenta directivă stabilește cerințele minime, permițând astfel statelor membre să adopte sau să mențină dispoziții mai favorabile. Punerea în aplicare a prezentei directive nu poate fi folosită pentru a justifica un regres față de situația existentă în fiecare stat membru.
(29)
Comisia ar trebui să întocmească un raport privind aplicarea prezentei directive în termen de șase ani de la intrarea sa în vigoare.
(30)
În conformitate cu dispozițiile naționale de reglementare a organizării regimurilor de pensie suplimentară, statele membre pot acorda partenerilor sociali, la cererea comună a acestora, responsabilitatea de a pune în aplicare prezenta directivă în ceea ce privește prevederile legate de acordurile colective, cu condiția ca statele membre să ia măsurile necesare pentru a se asigura că pot garanta, în orice moment, rezultatele prevăzute de prezenta directivă,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Obiect
Prezenta directivă stabilește norme care vizează facilitarea exercitării dreptului lucrătorilor la libera circulație între statele membre prin reducerea obstacolelor create de anumite norme care reglementează regimurile de pensie suplimentară legate de existența unui raport de muncă.
Articolul 2
Domeniul de aplicare
(1) Prezenta directivă se aplică regimurilor de pensie suplimentară, cu excepția regimurilor reglementate de Regulamentul (CE) nr. 883/2004.
(2) Prezenta directivă nu se aplică următoarelor:
(a)
regimurilor de pensie suplimentară care, la data intrării în vigoare a prezentei directive, nu mai acceptă noi membri activi și rămân închise acestora;
(b)
regimurilor de pensie suplimentară care fac obiectul unor măsuri care prevăd intervenția unui organ administrativ instituit prin legislația națională sau de către o autoritate judiciară, în scopul păstrării sau a restabilirii situației financiare a regimurilor respective, inclusiv procedurilor de lichidare. Această excludere nu se aplică după încheierea intervenției respective;
(c)
regimurilor de garanție în caz de insolvabilitate, regimurilor de compensare și fondurilor naționale de rezervă pentru pensii; și
(d)
plăților unice făcute de un angajator către un angajat la încetarea raportului său de muncă care nu au legătură cu furnizarea de pensii.
(3) Prezenta directivă nu se aplică indemnizațiilor de invaliditate și/sau indemnizațiilor de urmaș atașate regimurilor de pensie suplimentară, cu excepția dispozițiilor specifice prevăzute la articolele 5 și 6 referitoare la indemnizațiile de urmaș.
(4) Prezenta directivă se aplică numai perioadelor de angajare ulterioare transpunerii sale în conformitate cu articolul 8.
(5) Prezenta directivă nu se aplică dobândirii și păstrării drepturilor la pensie suplimentară ale lucrătorilor care se deplasează în interiorul unui singur stat membru.
Articolul 3
Definiții
În sensul prezentei directive se aplică următoarele definiții:
(a)
„pensie suplimentară” înseamnă o pensie pentru limită de vârstă prevăzută de regulile regimurilor de pensie suplimentară stabilite în conformitate cu dreptul intern și practica națională;
(b)
„regim de pensie suplimentară” înseamnă orice regim de pensie ocupațională stabilit în conformitate cu dreptul intern și practica națională și legat de existența unui raport de muncă, care are ca scop asigurarea unei pensii suplimentare pentru persoanele angajate;
(c)
„membri activi ai regimului” înseamnă lucrători al căror raport de muncă actual îi îndreptățește sau îi poate îndreptăți, după îndeplinirea condițiilor de dobândire, la o pensie suplimentară în conformitate cu dispozițiile unui regim de pensie suplimentară;
(d)
„perioadă de așteptare” înseamnă perioada de angajare, impusă de dreptul intern, de normele unui regim de pensie suplimentară sau de angajator, înainte ca un lucrător să devină eligibil pentru calitatea de membru al unui regim;
(e)
„perioadă de dobândire a drepturilor la pensie” înseamnă perioada de afiliere activă la un regim, impusă fie de dreptul intern, fie de normele unui regim de pensie suplimentară, pentru a da naștere pretenției la drepturile la pensie suplimentară acumulate;
(f)
„drepturi la pensie dobândite” înseamnă orice pretenție la drepturile la pensie suplimentară acumulate, obținute în urma îndeplinirii cerințelor de dobândire impuse de normele unui regim de pensie suplimentară și, dacă este cazul, în conformitate cu dreptul intern;
(g)
„lucrător care își încetează activitatea” înseamnă un membru activ al regimului al cărui raport de muncă actual încetează din alt motiv decât acela de a deveni eligibil pentru o pensie suplimentară și care se deplasează dintr-un stat membru în altul;
(h)
„beneficiar latent” înseamnă un fost membru activ al regimului, care deține drepturi la pensie dobândite în cadrul unui regim de pensie suplimentară și care nu primește încă pensie suplimentară în cadrul regimului respectiv;
(i)
„drepturi la pensie latente” înseamnă drepturi la pensie dobândite, deținute în cadrul regimului unde au fost dobândite de un beneficiar latent;
(j)
„valoarea drepturilor la pensie latente” înseamnă valoarea de capital a drepturilor la pensie, calculată în conformitate cu dreptul intern și practica națională.
Articolul 4
Condițiile de dobândire a drepturilor în cadrul regimurilor de pensie suplimentară
(1) Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a se asigura că:
(a)
în cazul în care se aplică o perioadă de dobândire a drepturilor la pensie sau o perioadă de așteptare, sau ambele, perioada combinată totală nu depășește în niciun caz trei ani pentru lucrătorii care își încetează activitatea;
(b)
în cazul în care se stipulează o vârstă minimă pentru dobândirea drepturilor la pensie, această vârstă nu depășește 21 de ani pentru lucrătorii care își încetează activitatea;
(c)
în cazul în care un lucrător care își încetează activitatea nu a obținut încă drepturi la pensie dobândite în momentul încetării contractului de muncă, regimul de pensie suplimentară rambursează contribuțiile vărsate de lucrătorul respectiv sau vărsate în numele acestuia, în conformitate cu dreptul intern sau cu acorduri ori contracte colective, sau, în cazul în care lucrătorul respectiv suportă riscul de investiție, fie suma contribuțiilor vărsate, fie valoarea investițiilor rezultate din aceste contribuții.
(2) Statele membre au posibilitatea de a permite partenerilor sociali să stabilească alte dispoziții în acorduri colective, în măsura în care dispozițiile respective oferă o protecție la fel de favorabilă și nu creează obstacole în calea liberei circulații pentru lucrători.
Articolul 5
Păstrarea drepturilor la pensie latente
(1) Sub rezerva alineatelor (3) și (4), statele membre adoptă măsurile necesare pentru a garanta că drepturile la pensie dobândite ale lucrătorilor care își încetează activitatea pot rămâne în cadrul regimului de pensie suplimentară în care au fost dobândite. Valoarea inițială a acestor drepturi în sensul alineatului (2) este calculată în momentul încetării raportului de muncă actual al lucrătorului care își încetează activitatea.
(2) Statele membre adoptă măsurile necesare, ținând seama de natura regulilor și a practicii regimului de pensie, pentru a garanta faptul că drepturile la pensie latente ale lucrătorilor care își încetează activitatea și ale urmașilor lor sau valoarea acestora sunt tratate proporțional cu valoarea drepturilor membrilor activi ai regimului sau cu evoluția indemnizațiilor de pensie plătite în prezent, sau sunt tratate în orice altă modalitate considerată echitabilă, cum ar fi:
(a)
în cazul în care drepturile la pensie în cadrul regimului de pensie suplimentară sunt dobândite ca drept la o sumă nominală, prin asigurarea valorii nominale a drepturilor la pensie latente;
(b)
în cazul în care valoarea drepturilor la pensie acumulate se modifică în timp, prin ajustarea valorii drepturilor la pensie latente prin aplicarea:
(i)
unei dobânzi integrate în regimul de pensie; sau
(ii)
randamentului investițiilor obținut de către furnizorul de pensie suplimentară;
sau
(c)
în cazul în care valoarea drepturilor la pensie acumulate este ajustată, de exemplu, în funcție de rata inflației ori nivelul de salarizare, prin ajustarea în consecință a valorii drepturilor la pensie latente, sub rezerva limitei proporționale impuse de dreptul intern sau convenite de partenerii sociali.
(3) Statele membre pot permite regimurilor de pensie suplimentară să nu rețină drepturile dobândite ale unui lucrător care își încetează activitatea, ci să plătească lucrătorului respectiv, cu consimțământul în cunoștință de cauză al lucrătorului, inclusiv în ceea ce privește costurile aplicabile, un capital echivalent cu valoarea drepturilor la pensie dobândite, în măsura în care valoarea drepturilor la pensie dobândite nu depășește un prag stabilit de statul membru în cauză. Statele membre informează Comisia cu privire la pragul aplicat.
(4) Statele membre au posibilitatea de a permite partenerilor sociali să stabilească alte dispoziții în acordurile colective, în măsura în care dispozițiile respective oferă o protecție la fel de favorabilă și nu creează obstacole în calea liberei circulații pentru lucrători.
Articolul 6
Informare
(1) Statele membre se asigură că membrii activi ai regimului pot obține la cerere informații cu privire la felul în care încetarea raportului de muncă le-ar afecta drepturile la pensie suplimentară.
În special, se furnizează informații cu privire la următoarele aspecte:
(a)
condițiile care reglementează dobândirea de drepturi la pensie suplimentară și urmările aplicării acestor condiții în cazul încetării raportului de muncă;
(b)
valoarea drepturilor la pensie dobândite sau o evaluare a drepturilor la pensie dobândite care a fost efectuată cu maximum 12 luni înainte de data solicitării; și
(c)
condițiile care reglementează viitorul tratament al drepturilor la pensie latente.
În cazul în care regimul permite accesul mai rapid, prin plata unui capital, la drepturile la pensie dobândite, informațiile furnizate includ și o declarație scrisă prin care membrul să ia în considerare posibilitatea de a primi consiliere cu privire la investiția capitalului respectiv pentru furnizarea pensiei.
(2) Statele membre se asigură că beneficiarii latenți obțin la cerere informații cu privire la următoarele:
(a)
valoarea propriilor drepturi la pensie latente sau o evaluare a drepturilor la pensie latente care a fost efectuată cu maximum 12 luni înainte de data solicitării; și
(b)
condițiile care reglementează tratamentul drepturilor la pensie latente.
(3) În cazul indemnizațiilor de urmaș atașate regimurilor de pensie suplimentară, alineatul (2) se aplică urmașilor beneficiari în ceea ce privește plata indemnizațiilor de urmaș.
(4) Informațiile se transmit clar, în scris și într-un termen rezonabil. Statele membre pot prevedea ca aceste informații să nu fie furnizate mai des de o dată pe an.
(5) Obligațiile în temeiul prezentului articol completează și nu aduc atingere obligațiilor instituțiilor pentru furnizarea de pensii ocupaționale în temeiul articolului 11 din Directiva 2003/41/CE.
Articolul 7
Cerințe minime și menținerea nivelului de protecție
(1) Statele membre pot adopta sau menține dispoziții mai favorabile decât cele prevăzute în prezenta directivă, cu privire la dobândirea de drepturi la pensie suplimentară pentru lucrători, la păstrarea drepturilor la pensie suplimentară ale lucrătorilor care își încetează activitatea și la dreptul la informare al membrilor activi ai regimului și al beneficiarilor latenți.
(2) Transpunerea prezentei directive nu poate fi în niciun caz folosită ca motiv pentru a reduce drepturile existente pentru dobândirea și păstrarea pensiilor suplimentare sau dreptul la informare al membrilor regimului sau al beneficiarilor în statele membre.
Articolul 8
Transpunere
(1) Statele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 21 mai 2018 sau asigură faptul că partenerii sociali introduc până la acea dată dispozițiile necesare prin intermediul unui acord. Statele membre sunt obligate să ia toate măsurile necesare care le permit să garanteze rezultatele impuse de prezenta directivă. Statele membre informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
(2) Atunci când statele membre adoptă măsurile menționate la alineatul (1), acestea conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a unei astfel de trimiteri.
Articolul 9
Raportare
(1) Statele membre transmit Comisiei toate informațiile disponibile privind aplicarea prezentei directive până la 21 mai 2019.
(2) Până la 21 mai 2020, Comisia elaborează un raport privind aplicarea prezentei directive și îl prezintă Parlamentului European, Consiliului și Comitetului Economic și Social European.
Articolul 10
Intrarea în vigoare
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 11
Destinatari
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Strasbourg, 16 aprilie 2014.