ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 27. března 2014
o státní podpoře SA.34572 (13/C) (ex 13/NN), kterou poskytlo Řecko společnosti Larco General Mining & Metallurgical Company S.A.
(oznámeno pod číslem C(2014) 1818)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/539/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
V rámci svého ekonomického ozdravného programu zahájilo Řecko program privatizace (2). K privatizaci byla jako státní podnik určena i společnost Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. (dále jen „společnost Larco“).
(2)
V březnu 2012 Fond pro správu majetku Řecké republiky (Hellenic Republic Asset Development Fund, dále jen „HRADF“) (3) informoval Komisi o navrhované privatizaci společnosti Larco. Aby se objasnilo, zda mohou v souvislosti s privatizačním projektem vyvstat nějaké problémy spojené se státní podporou, zahájila Komise řízení z moci úřední a v dubnu 2012 zahájila předběžné posouzení.
(3)
V rámci těchto jednání z odpovědi řeckých úřadů na dotazník ze dne 16. března 2012 vyplynulo, že společnost Larco měla již dříve užitek ze státních opatření. Komise požádala o další informace prostřednictvím e-mailových zpráv ze dne 18. dubna 2012, 24. dubna 2012, 5. července 2012, 22. srpna 2012 a 7. prosince 2012, a dopisy ze dne 4. května 2012 a 14. ledna 2013, na něž řecké orgány odpověděly dne 20. dubna 2012, 26. dubna 2012, 3. října 2012, 13. listopadu 2012, 15. listopadu 2012, 7. prosince 2012, 24. prosince 2012 a 18. ledna 2013. Setkání útvarů Komise a zástupců řeckých orgánů se uskutečnilo ve dnech 30. dubna 2012 a 11. září 2012 v Aténách a dne 25. ledna 2013 v Bruselu.
(4)
Dopisem ze dne 6. března 2013 (dále jen „rozhodnutí ze dne 6. března 2013“) Komise sdělila Řecku, že se rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy, pokud jde o některá opatření podpory popsaná v části 2.2. níže (dále jen „formální vyšetřovací řízení“).
(5)
Rozhodnutí ze dne 6. března 2013 bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala řecké orgány a zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k opatřením podpory.
(6)
Komise obdržela vyjádření od řeckých orgánů dne 30. dubna 2013. Od zúčastněných stran žádné připomínky neobdržela.
(7)
Dne 21. ledna 2014 řecké orgány e-mailem informovaly Komisi, že souhlasí s přijetím rozhodnutí v anglickém jazyce.
2. POPIS OPATŘENÍ PODPORY
2.1. Příjemce
(8)
Společnost Larco se zabývá těžbou a zpracováním lateritu, těžbou lignitu a výrobou feroniklu a vedlejších produktů. Mezi činnosti společnosti patří průzkum, vývoj, těžba, tavba a obchodování s vlastními výrobky na celém světě. Společnost Larco je jedním z největších výrobců feroniklu na světě. V roce 2012 měla společnost 960 zaměstnanců, čímž se řadí mezi velké podniky (5).
(9)
V době, kdy probíhalo formální vyšetřovací řízení, vlastnil 55,2 % akcií společnosti Larco řecký stát prostřednictvím HRADF, 33,4 % vlastnila Řecká národní banka (National Bank of Greece S.A., soukromá finanční instituce, dále jen „NBG“) a 11,4 % vlastnila společnost Public Power Corporation S.A. (zavedený výrobce elektrické energie v Řecku, v němž je řecký stát majoritním držitelem akcií, dále jen „PPC“).
(10)
Společnost Larco provozuje huť ve městě Larymna ve středním Řecku. Společnost Larco rovněž vlastní těžební práva ve čtyřech lokalitách v různých částech Řecka: v dolech Agios Ioannis (poblíž města Larymna), v dolech Evia, v dolech Kastoria a v lignitovém dole Servia.
(11)
Společnost Larco byla založena jako nová právnická osoba v roce 1989 po likvidaci společnosti Hellenic Mining and Metallurgical S.A. ve městě Larymna (dále jen „někdejší společnost Larco“). Někdejší společnost Larco je stále v likvidaci, ale její aktiva byla spolu s odpovídajícími závazky v roce 1989 převedena do společnosti Larco. Někdejší společnost Larco je tedy věřitelem nynější společnosti Larco.
2.2. Popis jednotlivých opatření
2.2.1. Opatření 1: nevymáhání dluhu ministerstvem financí
(12)
V dubnu 1998 bylo dosaženo dohody o vyrovnání pohledávek mezi společností Larco a jejími největšími věřiteli, zejména někdejší společností Larco, společností PPC a řeckým státem. Podle dohody z roku 1998 měly být závazky společnosti Larco vůči těmto věřitelům spravovány s úrokem 6 % per annum (dále jen „p.a.“). Dluh vůči řeckému státu nicméně zůstal stabilní či přinejmenším od roku 2004 mírně vzrostl (6), zatímco závazky vůči společnosti PPC a někdejší společnosti Larco byly vyrovnány či poklesly (7).
(13)
Zdá se tedy, že stát nakládal se svými pohledávkami za společností Larco jiným způsobem než druzí dva věřitelé.
2.2.2. Opatření 2: státní záruka poskytnutá v roce 2008
(14)
Dne 22. prosince 2008 poskytl stát záruku za úvěr pro společnost Larco od banky ATE ve výši 30 milionů EUR. Záruka se vztahovala na 100 % úvěru po dobu až 3 let a prémie za záruku činila 1 % p.a.
2.2.3. Opatření 3: navýšení kapitálu v roce 2009
(15)
V roce 2009 s ohledem na záporné hodnoty vlastního kapitálu správní rada společnosti Larco navrhla navýšit základní kapitál o 134 milionů EUR, což všichni tři akcionáři schválili. Nicméně pouze řecký stát využil svá práva v plném rozsahu, zatímco banka NBG využila svá práva částečně a společnost PPC se na navýšení kapitálu nijak nepodílela. Na navýšení základního kapitálu se nepodíleli žádní noví akcionáři.
(16)
Skutečné navýšení základního kapitálu činilo pouze o 65,5 milionu EUR, z čehož stát přispěl přibližně 45 miliony EUR (69 % celkového kapitálového vkladu) a banka NBG přispěla 20,5 milionu EUR (31 %). I přes obtížnou finanční situaci společnosti Larco se zdá, že navýšení kapitálu nebylo založeno na restrukturalizačním plánu, který by obnovil životaschopnost společnosti, zatímco banka NBG podle všeho odepsala účetní hodnotu společnosti „protože banka NBG nepředpokládá, že získá zpět účetní hodnotu investice, jelikož společnost čelí vážným finančním problémům“ (8) (viz 45. bod odůvodnění rozhodnutí ze dne 6. března 2013).
2.2.4. Opatření 4: státní záruka poskytnutá v roce 2010
(17)
Dne 10. května 2010 poskytl stát záruku na krytí záruční listiny, aby banka NGB poskytla společnosti Larco částku ve výši 10,8 milionu EUR. Záruka pokryla 100 % záruční listiny, byla poskytnuta na neomezenou dobu a prémie za záruku činila 2 % p.a.
2.2.5. Opatření 5: záruční listiny místo zaplacení daňové pokuty předem v roce 2010
(18)
V roce 2010 řecké daňové orgány provedly audit účetní závěrky společnosti Larco a odmítly účetní zpracování určitých ztrát plynoucích ze zajišťovacích smluv pro ceny niklu. Z důvodu nesprávného zaúčtování ztrát byla uložena daňová pokuta ve výši 190 milionů EUR (9).
(19)
Společnost Larco tuto daňovou pokutu následně napadla u řeckých soudů. Podle řeckých právních předpisů platí (10), že subjekt, který je povinen uhradit daňovou pokutu, musí z této pokuty předem splatit 25 %, aby ji mohl u soudu napadnout (v tomto případě 25 % částky odpovídá 47 milionům EUR).
(20)
V případě společnosti Larco však řecký správní soud rozhodl, že ji zprostí povinnosti zaplatit 25 % daňové pokuty předem, a tuto povinnost nahradil povinností uložit záruční listiny na částku ve výši pouhých 1,5 milionu EUR.
2.2.6. Opatření 6: státní záruky poskytnuté v roce 2011
(21)
Dne 30. prosince 2011 řecký stát poskytl dvě záruky na dva úvěry ve výši 30 milionů EUR a 20 milionů EUR od banky ATE. Jeden z úvěrů (ve výši 20 milionů EUR) byl v okamžiku, kdy byla záruka poskytnuta, po termínu splatnosti. Záruky zajišťovaly 100 % pokrytí dluhu a prémie činila 1 % p.a.
2.3. Důvody pro zahájení formálního vyšetřovacího řízení
(22)
V rozhodnutí ze dne 6. března 2013 (18.-25. bod odůvodnění) dospěla Komise k předběžnému závěru, že společnost Larco může být od roku 2007 považována za podnik v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci (11). Vzhledem k tomu dospěla Komise k předběžnému závěru, že všech šest opatření představuje státní podporu a vyjádřila pochybnosti ohledně slučitelnosti těchto opatření s vnitřním trhem.
(23)
V případě, že by dotčená opatření představovala státní podporu, byla by poskytnuta v rozporu s požadavky na oznámení a pozastavení stanovenými v čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
3. PŘIPOMÍNKY ŘECKA
3.1. Podnik v obtížích
(24)
Ve svých připomínkách v rámci formálního vyšetřovacího řízení řecké orgány tvrdily, že společnost Larco nebyla v letech 2008 a 2009 podnikem v obtížích, protože zaznamenané ztráty byly způsobeny poklesem celosvětové ceny feroniklu v tomto období. Řecké orgány tvrdily, že společnost Larco byla podnikem v obtížích až od roku 2010.
3.2. Opatření 1: nevymáhání dluhu ministerstvem financí
(25)
Řecké orgány namítly, že státní úvěr pro společnost Larco v podstatě nepředstavuje státní prostředky, protože to byl původně soukromý úvěr poskytnutý organizací pro restrukturalizaci podniků (Organisation for Entreprise Restructuring S.A., dále jen „OER“). Když organizace OER procházela likvidací podle zákona č. 2741/1999, všechny její pohledávky byly převedeny na stát.
(26)
Dále řecké orgány vysvětlily, že dohoda o vyrovnání pohledávek z roku 1998 obsahovala zvláštní pravidla pro správu a vymáhání nesplacených pohledávek, která se měla použít na konci každého účetního období následujícím způsobem:
a)
pokud by společnost Larco zaznamenala během účetního období zisk, byly by věřitelům nejdříve splaceny vzniklé úroky (6 % p.a.) a až poté jistina;
b)
po splacení úroků by si společnost Larco ponechala určitou částku ze zisků na investice;
c)
po použití bodů a) a b) by jakýkoliv zisk, který zůstal na účtech společnosti Larco, byl rozdělen poměrným způsobem mezi věřitele společnosti Larco.
(27)
Pokud by společnost Larco po roce 1999 nevykázala žádný zisk, věřitelé měli právo dosáhnout splacení pohledávky prostřednictvím různých prostředků, jako například považovat platbu za splatnou, kapitalizace dluhu atd. Věřitelé nicméně nebyli oprávněni k jakékoliv nucené exekuci nesplacené pohledávky, jako je například zabavení aktiv společnosti nebo nucené zahájení konkurzního řízení vůči dotčené společnosti.
(28)
Do roku 2003 věřitelé obdrželi vzniklý úrok, jak bylo dohodnuto. V letech 2004-2007 společnost Larco nedosáhla žádného zisku, a tudíž nedošlo ke splacení vzniklého úroku. V roce 2007 uzavřela společnost PPC se společností Larco dohodu o surovinách, kterou schválili všichni věřitelé a podle níž společnost Larco dodávala společnosti PPC lignit, čímž snižovala výši pohledávky. Pohledávka vůči společnosti PPC byla zcela splacena v roce 2011.
(29)
Správce majetku někdejší společnosti Larco pokračoval ve vymáhání dluhu soudní cestou a zdá se, že určitá částka již byla splacena. Do roku 2011 někdejší společnost Larco na základě dohody z roku 1998 vymohla 5 milionů EUR nesplacené pohledávky. Vzhledem k tomu, že někdejší společnost Larco též měla dluhy vůči řeckému státu, vymohl řecký stát celou částku těchto 5 milionů EUR.
(30)
Pokud jde o přímý dluh společnosti Larco vůči řeckému státu, řecký stát společnosti Larco pravidelně zasílal faktury na roční částky dluhu včetně ročních vzniklých úroků.
(31)
Řecké orgány tudíž tvrdily, že dluh plynoucí z dohody z roku 1998 nemůže představovat státní prostředky a že společnost Larco v žádném případě nezískala selektivní výhodu.
3.3. Opatření 2: státní záruka poskytnutá v roce 2008
(32)
Řecké orgány se odvolaly na sdělení Komise o zárukách (12), a zejména na bod 3.2 tohoto sdělení, který obsahuje podmínky, za nichž Komise může vyloučit státní podporu v případě individuální záruky. Podle řeckých orgánů:
a)
společnost Larco nebyla podnikem v obtížích v okamžiku, kdy byla záruka poskytnuta;
b)
rozsah záruky mohl být náležitě poměřen v okamžiku, kdy byla záruka udělena;
c)
záruka byla poskytnuta na dluhové cenné papíry (dluhopisy), a mohla tudíž přesáhnout 80 % výše nesplaceného úvěru;
d)
1 % prémie zaplacená za záruku byla běžnou tržní cenou zohledňující finanční situaci společnosti Larco.
(33)
Řecké orgány tedy tvrdily, že státní záruka poskytnutá v roce 2008 nepředstavuje státní podporu.
(34)
Řecké orgány objasnily, že opatření 2 bylo uděleno na základě ministerského rozhodnutí YA 2/93378/0025 ze dne 22. prosince 2008 a pokrývalo přesnou částku 30 000 000 EUR.
3.4. Opatření 3: navýšení kapitálu v roce 2009
(35)
Řecké orgány uvedly, že důvodem účasti státu na navýšení kapitálu bylo ochránit hodnotu společnosti kvůli její nadcházející privatizaci a za účelem provedení plánu restrukturalizace. Ve svém rozhodnutí stát zohlednil růstový potenciál společnosti Larco, hodnotu aktiv společnosti, celkovou situaci na trhu s feroniklem, jakož i restrukturalizační opatření a opatření ke snížení nákladů.
(36)
Banka NBG poskytla 31 % částky určené k navýšení kapitálu. Na rozdíl od řeckého státu se banka NBG rozhodla využít svá práva pouze částečně. Řecké orgány namítly, že záměrem banky NBG bylo udržet určitou kontrolu nad společností, a že tudíž její kroky by neměly být považovány za nedostatek důvěry v budoucnost společnosti Larco. Banka NBG opravdu snížila svůj podíl ve společnosti Larco na nezbytné minimum podle řeckých právních předpisů, aby měla právo veta nad některými důležitými rozhodnutími správní rady.
(37)
Třetí akcionář, společnost PPC, výslovně rozhodl, že se nebude podílet na navýšení kapitálu, a souhlasil tudíž, že se jeho akciový podíl sníží. Řecké orgány uvedly, že se společnost PPC rozhodla nezúčastnit se navýšení kapitálu z toho důvodu, že jejím záměrem bylo umožnit státu, aby získal větší akcionářský podíl kvůli privatizaci společnosti.
(38)
Na závěr řecké orgány uvedly, že stát jednal jako investor v tržním hospodářství, a že tedy navýšení kapitálu v roce 2009 nepředstavovalo státní podporu.
(39)
Pokud jde o datum poskytnutí záruky, řecké orgány neposkytly přesvědčivé informace. Ze zápisu z valné hromady vyplývá, že řecký stát poskytl 15 000 000 EUR na navýšení základního kapitálu dne 15. dubna 2009 na základě dokumentu Οικ2/27694/0025 ministerstva financí vzhledem k celkovému příspěvku státu na navýšení základního kapitálu, který dosáhl výše 44 999 999,40 EUR. V účetní závěrce společnosti Larco z roku 2009 je uvedeno, že o navýšení kapitálu bylo rozhodnuto dne 14. května 2009, ale neobjasňuje se, kdy se vklad nového kapitálu fakticky uskutečnil.
3.5. Opatření 4: státní záruka poskytnutá v roce 2010
(40)
Řecké orgány vysvětlily, že v rámci dohody z roku 1998 někdejší společnost Larco trvale usilovala o splacení částky, jež jí dlužila společnost Larco, u řeckých soudů a byla vydána řada rozsudků a rozhodnutí o neplatnosti, mimo jiné i ve věci dluhu ve výši 10,5 milionu EUR (13).
(41)
V rámci odvolání, které společnost Larco podala, a vzhledem k nebezpečí, že dojde k nenapravitelné škodě, pozastavil řecký nejvyšší soud splácení dluhu ve výši přibližně 10,5 milionu EUR až do konečného rozsudku příslušného soudu. Toto pozastavení bylo uděleno pod podmínkou, že společnost Larco poskytne někdejší společnosti Larco záruční listinu na výše uvedenou částku. Banka NBG poskytla společnosti Larco záruční listinu na částku přibližně 10,8 milionu EUR (10,5 milionu EUR původně napadeného dluhu + 0,3 milionu EUR na soudní výlohy a poplatky). Záruční listina byla následně pokryta státní zárukou na celou částku s prémií 2 % p.a. na neomezenou dobu.
(42)
Řecké orgány vysvětlily, že opatření bylo poskytnuto státem jako akcionářem s cílem splnit podmínky nutné pro pozastavení splácení a pro ochranu státních investic před dluhy po lhůtě splatnosti. V opačném případě by pozastavení splácení nebylo použitelné a někdejší společnost Larco by měla právo vymáhat splacení pohledávky, a to případně i zabavením aktiv společnosti Larco, která by se tak stala insolventní. Podle řeckých orgánů by banka NBG záruční listinu bez státní záruky neposkytla.
(43)
Řecké orgány objasnily, že opatření 4 bylo poskytnuto na základě ministerského rozhodnutí YA 2/923/0025 ze dne 10. května 2010 a vztahuje se na částku ve výši přesně 10 510 824,95 EUR a na částku 310 000 EUR na soudní poplatky a náklady, tedy na celkovou částku 10 820 824,95 EUR.
3.6. Opatření 5: záruční listiny místozaplacení daňové pokuty předem v roce 2010
(44)
Řecké orgány objasnily, že dotčené opatření se týká spíše dodatečné daně než daňové pokuty. Dodatečná daň byla vyměřena proto, že daňové orgány nesouhlasily s tím, že by ztráty vyplývající ze zajišťovacích smluv měly být odvozeny z čistých příjmů společnosti Larco, jak tvrdila společnost Larco. Řecké orgány rovněž upřesnily, že společnost Larco byla soudem vyzvána, aby poskytla záruční listiny v celkové hodnotě 4,7 milionu EUR.
(45)
Řecké orgány předložily důkazy o tom, že společnost Larco byla na základě obecného právního předpisu oprávněna nahradit platbu dodatečné daně předem záručními listinami. Soud v rozsudku, který umožnil společnosti Larco nahradit platbu dodatečné daně předem záručními listinami v souladu s vnitrostátními právními předpisy (14), použil ověření vyváženosti a zvážil přínos pro věřitele (stát) a životaschopnost dlužníka (společnost Larco), a rozhodl proto o dočasném pozastavení povinnosti předem zaplatit 47 milionů EUR (což představuje 25 % dodatečné daně) a o nahrazení této platby záruční listinou v celkové hodnotě 4,7 milionu EUR. Toto pozastavení mělo být v platnosti až do vydání konečného rozsudku ve sporu týkajícím se uložení dodatečné daně, který společnost Larco zahájila proti státu pro vyměření dodatečné daně.
(46)
Kromě toho řecké orgány uvedly, že rozhodnutí vnitrostátních soudů nemohou být připisována státu.
(47)
Řecké orgány rovněž vysvětlily, že navzdory tomuto dočasnému pozastavení stát prakticky zrušil finanční dopad tohoto pozastavení započtením dodatečné daně, kterou měla společnost Larco zaplatit, proti částce, kterou měl společnosti Larco zaplatit stát, např. vrácením přeplatku na dani z příjmu nebo na DPH. To bylo umožněno pozdějšími předpisy pro zrychlení výběru daní v Řecku.
(48)
To znamená, že stát již zjevně ve skutečnosti získal minimálně 16,1 milionu EUR z dlužné částky, pokud jde o zaplacení dodatečné daně společností Larco předem.
3.7. Opatření 6: státní záruky poskytnuté v roce 2011
(49)
Řecké orgány objasnily, že ani jeden z těchto dvou úvěrů, pro které byly poskytnuty záruky, nebyl po lhůtě splatnosti. Úvěr ve výši 20 milionů EUR poskytla banka ATE jako refinancování staršího úvěru ve výši 20 milionů EUR, který byl po splatnosti.
(50)
Řecké orgány uvedly, že ani jedna státní záruka se netýkala státních prostředků, protože stát společnosti Larco dlužil 60 milionů EUR na přeplatcích za DPH. Proto kdyby bylo třeba splatit záruky, tyto částky mohly kompenzovat nesplacené pohledávky státu.
(51)
Orgány rovněž tvrdily, že i kdyby opatření představovalo podporu, mělo by být považováno za slučitelné s vnitřním trhem, protože byly dodrženy požadavky dočasného rámce (15) a příslušného dočasného řeckého systému pro úvěrové záruky (dále jen „dočasný systém záruk“) (16). Orgány se zejména domnívaly, že kromě toho, že společnost Larco byla v době poskytnutí opatření podnikem v obtížích, byly splněny ostatní podmínky dočasného systému záruk:
a)
společnost Larco byla velkým podnikem;
b)
úvěr ve výši 30 milionů EUR byl investičním úvěrem, zatímco úvěr ve výši 20 milionů EUR byl úvěrem na refinancování staršího úvěru, který byl poskytnut na investiční účely;
c)
záruky byly poskytnuty před koncem roku 2011;
d)
celková částka dvou zaručených úvěrů přesáhla roční mzdové náklady společnosti Larco pouze částkou 3 miliony EUR;
e)
záruky se vztahují na 100 % úvěru, ale takové opatření bylo jedinou možností, jak mohla společnost Larco získat přístup k financování s ohledem na zvláštní situaci řeckého hospodářství;
f)
záruky obsahovaly prémii 1 % p.a., která by měla být považována za tržní prémii.
(52)
Dále řecké orgány uvedly, že v případě, že by Komise dospěla k závěru, že toto opatření představuje podporu a nebyly splněny podmínky dočasného systému záruk, opatření mělo být považováno za podporu na záchranu. Tato podpora by měla být považována za oznámenou, protože Komise byla o tomto opatření informována v odpovědi v dotazníku ze dne 16. března 2012, kdy věc byla ve fázi předběžného šetření z moci úřední.
(53)
Podle řeckých orgánů byla pomoc v souladu s požadavky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, neboť:
a)
se jednalo o likviditní podporu ve formě úvěrových záruk;
b)
byla opodstatněna závažnými sociálními problémy a neměla významně nepříznivé vedlejší účinky na jiné členské státy;
c)
řecké orgány připravovaly plán restrukturalizace ve spolupráci s Komisí;
d)
byla omezena na částku potřebnou k udržení podniku v provozu po omezenou dobu;
e)
respektovala podmínku „jednou a dost“, neboť společnost Larco nebyla příjemcem podpory na záchranu či restrukturalizaci v minulosti;
f)
společnost Larco předložila státu obchodní plán odůvodňující nutnost financování ve výši 30 milionů EUR na investice.
(54)
Řecké orgány objasnily, že opatření 6 bylo přijato na základě i) ministerského rozhodnutí YA 2/95156/0025 ze dne 30. prosince 2011 pokrývajícího přesnou částku ve výši 30 000 000 EUR a ii) ministerského rozhodnutí YA 2/95161/0025 ze dne 30. prosince 2011 týkajícího se částky ve výši přesně 20 000 000 EUR.
4. HODNOCENÍ
(55)
Toto rozhodnutí se v úvodu zabývá otázkou, zda je společnost Larco podnikem v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci. Následně rozhodnutí posoudí, zda zkoumaná opatření představují státní podporu vůči společnosti Larco ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a konečně zda taková podpora je slučitelná s vnitřním trhem.
4.1. Obtíže společnosti Larco
(56)
V rozhodnutí ze dne 6. března 2013, a to zejména v 18.-25. bodu odůvodnění tohoto rozhodnutí, Komise dospěla k předběžnému závěru, že v době, kdy bylo poskytnuto šest dotčených opatření, byla společnost Larco podnikem v obtížích. V tabulce jsou uvedeny klíčové finanční údaje společnosti Larco v období 2007-2011:
Klíčové finanční údaje společnosti Larco v období 2007-6/2012 (v milionech EUR)
2007
2008
2009
2010
2011
H1 2012 (17)
Obrat
549,3
284
98,8
239
311
154,6
Zisk před zdaněním
23
- 116
- 105
6,4
6,5
- 12,2
Základní kapitál
163,8
163,8
109
109
109
109
Vlastní kapitál
104
- 0,4
- 35
- 31
- 26
- 39
Celkový dluh
141,2
230,1
233,9
261,8
262,7
326,0
Dluh/ vlastní kapitál (poměr)
1,3
- 575,0
- 6,6
- 8,3
- 10,1
- 8,4
(57)
Bod 10 písm. a) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci uvádí, že společnost s ručením omezeným se považuje za podnik v obtížích, pokud u ní „došlo ke ztrátě více než poloviny zapsaného kapitálu a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců“. To odráží předpoklad, že společnost prodělávající značné ztráty zapsaného (základního) kapitálu nebude schopna zastavit ztráty, které téměř jistě povedou k ukončení podnikatelské činnosti v krátkodobém nebo střednědobém horizontu (jak je uvedeno v bodě 9 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci).
(58)
Kromě toho podle bodu 11 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci může být společnost považována za podnik v obtížích „tehdy, kdy jsou patrné typické příznaky podniku v obtížích, například narůstající ztráta, klesající obrat, rostoucí skladové zásoby, nadbytečná kapacita, slábnoucí peněžní tok, narůstající dluh, narůstající úroky a klesající nebo nulová hodnota čistých aktiv“. V tomto ohledu podle Tribunálu existence „záporného vlastního kapitálu, což může být […] považováno za významný ukazatel finančních potíží podniku“ (18).
(59)
Podle účetních závěrek společnosti Larco v období od roku 2007 do 1. pololetí roku 2012 základní kapitál společnosti neklesl o více než polovinu. Nicméně ve stejném období vlastní kapitál společnosti dosáhl záporných hodnot. Komise v předchozích případech měla za to, že pokud společnost má záporný vlastní kapitál, znamená to, že celý základní kapitál této společnosti byl ztracen, a a priori se předpokládá, že kritéria uvedená v bodě 10 písm. a) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci jsou splněna (19).
(60)
V případě společnosti Larco se Komise domnívá, že základní kapitál této společnosti se pouze zdánlivě nesnížil o více než polovinu, protože společnost nepřijala náležitá opatření, jež v takové situaci stanoví řecké právní předpisy (20). Příslušná opatření se zaměřují na změnu hodnoty vlastního kapitálu společnosti z negativní na pozitivní a zároveň na jeho zvyšování na odpovídající úroveň. Takovými opatřeními by mohla být buď kapitalizace ztrát, nebo zvýšení kapitálu, anebo obojí.
(61)
V této souvislosti se Komise domnívá, že kapitalizace ztrát by měla za následek ztrátu celého základního kapitálu společnosti, protože kumulované ztráty byly vyšší než základní kapitál. Z tohoto důvodu se Komise domnívá, že v tomto případě jsou od roku 2008 splněna kritéria stanovená v bodě 10 písm. a) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci.
(62)
Kromě toho, pokud jde o kritéria stanovená v bodě 11 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, ve společnosti Larco došlo od roku 2007 do roku 2009 k výraznému poklesu obratu a v letech 2008 a 2009 k významným ztrátám, a to v celkové výši 221 milionů EUR (116 milionů EUR a 105 milionů EUR). V letech 2010 a 2011 se společnosti zvýšil obrat i zisky, ale tento nárůst nebyl dostatečný k tomu, aby došlo k finančnímu zotavení společnosti. Během téhož období vlastní kapitál společnosti zůstal záporný a její dluh nadále rostl. Navíc operace společnosti Larco byly v 1. pololetí roku 2012 opět ztrátové.
(63)
Komise nesouhlasí s argumentem řeckých orgánů, že společnost Larco nebyla v průběhu let 2008 a 2009 v obtížích, protože ztráty byly způsobeny snížením ceny feroniklu.
(64)
Za prvé, skutečnost, že pokles cen feroniklu vedl ke ztrátám a přispěl k obtížím společnosti Larco, neomlouvá sama o sobě zjištění, že společnost Larco vykazovala obvyklé rysy podniku v obtížích. Zdravá firma by musela přizpůsobit své náklady takovým cenovým změnám, aby zabránila ztrátám.
(65)
Za druhé, v letech 2008 a 2009 měla společnost záporný vlastní kapitál a její dluh rostl (nárůst o 63 % mezi lety 2007-2008). I když se cena feroniklu a obrat společnosti po roce 2010 výrazně zvýšily, pozdější finanční výsledky společnosti Larco naznačují, že její obtíže přetrvávaly. Proto nelze dospět k závěru, že ztráty z roku 2008 a 2009 byly pouze důsledkem nízkých cen feroniklu.
(66)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti dospěla Komise k závěru, že společnost Larco byla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci v době, kdy jí bylo poskytnuto šest dotčených opatření.
4.2. Existence státní podpory
(67)
V čl. 107 odst. 1 Smlouvy se stanoví, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou - pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy - neslučitelné s vnitřním trhem.
(68)
V souladu s ustálenou praxí Komise, a jak bylo potvrzeno judikaturou, kritériem pro posouzení, zda transakce mezi veřejnoprávním subjektem a podnikem je státní podporou, je zásada investora v tržním hospodářství nebo zásada věřitele v tržním hospodářství (21). Z této zásady plyne, že pokud stát jedná na trhu jako komerční hospodářský subjekt, musí tak učinit způsobem srovnatelným se soukromým subjektem. Pokud stát tak nečiní, může se jednat o státní podporu. Jinými slovy, ukazatelem pro posouzení, zda transakce zahrnuje státní podporu, je to, zda by se soukromý subjekt v podobné situaci choval stejným způsobem. Při uplatňování této zásady nelze jako důvody pro udělení podpůrných opatření vzít v úvahu jiná než hospodářská hlediska.
4.2.1. Opatření 1: nevymáhání dluhu ministerstvem financí
(69)
Na základě dostupných informací nemůže Komise souhlasit s tvrzením řeckých orgánů, že úvěr od organizace OER byl soukromým úvěrem. Podle řeckého zákona č. 1386/1983 (článek 1) (22), kterým se zřizuje organizace OER, „OER bude fungovat ve prospěch společenského zájmu a pod dohledem státu“. Podle článku 3 téhož zákona byl stát jediným akcionářem organizace OER. Kromě toho měl stát možnost přímo jmenovat předsedu spolu s 2 z 8 členů představenstva a nepřímo i další 4 členy. Z výše uvedeného vyplývá, že zdroje organizace OER jsou v podstatě státními prostředky, a tedy se zdá, že každý úvěr od organizace OER lze považovat za úvěr od státu.
(70)
Důkazy předložené řeckými orgány ukazují, že dluh společnosti Larco vůči organizaci OER (následně převedený na stát) byl pravidelně vykazován a fakturován v souladu s dohodou o vyrovnání pohledávek z roku 1998 a na základě dohody vyrovnání pohledávek z roku 1998. Část dluhu byla splacena, když to umožnila ziskovost společnosti. Společnost Larco v tomto období provedla investice, které snížily splátky, ale tyto investice byly schváleny všemi věřiteli. Podle zmíněné dohody věřitelé neměli nárok na žádnou nucenou exekuci nesplaceného dluhu.
(71)
S ohledem na výše uvedené dospěla Komise k závěru, že opatření 1 je v souladu se zásadou věřitele v tržním hospodářství, protože stát jako věřitel jednal způsobem srovnatelným s chováním soukromého věřitele, protože použil všechny prostředky, které měl k dispozici a ve smluvně dohodnutém rámci, s cílem vymoci svůj dluh.
4.2.2. Opatření 2: státní záruka v roce 2008
(72)
Státní záruky představují riziko pro státní prostředky, protože požadavek na jejich plnění je hrazen ze státního rozpočtu. Navíc jakákoliv záruka, která není řádně zhodnocena, znamená pro stát finanční ztrátu. Kritérium státních prostředků a přičitatelnost státu jsou tedy pro toto opatření splněny a řecké orgány to nezpochybňují.
(73)
Komise nesouhlasí s argumentem řeckých orgánů, že jsou splněny podmínky uvedené v bodě 3.2 sdělení o zárukách. Komise dospěla k závěru, že společnost Larco byla v roce 2008 podnikem v obtížích. Kromě toho roční záruku ve výši 1 % nelze považovat za záruku zohledňující riziko selhání, pokud jde o zaručené úvěry, a to vzhledem ke značným finančním obtížím společnosti Larco a zejména vzhledem k vysokému podílu dluhů k vlastnímu kapitálu v případě této společnosti.
(74)
Komise se domnívá, že rozumný tržní věřitel v tržním hospodářství by společnosti Larco záruku za těchto podmínek neposkytl. Vzhledem k tomu, že opatření bylo poskytnuto selektivně společnosti Larco, dospěla Komise k závěru, že státní záruka poskytnutá v roce 2008 poskytla příjemci selektivní výhodu.
(75)
Společnost Larco působí v odvětví, s jehož produkty se mezi členskými státy obchoduje, a sama vyváží většinu své produkce do jiných členských států. Těžba niklu, tavení a rafinace se kromě Řecka dále děje v 6 členských státech, a to v Rakousku, Finsku, Francii (Nové Kaledonii), Španělsku, Švédsku a Spojeném království (23). S niklem se obchoduje téměř ve všech členských státech (24).
(76)
Zkoumaná opatření umožňují společnosti Larco, aby pokračovala v činnosti jako doposud, a na rozdíl od ostatních konkurentů, kteří se nacházejí ve finančních potížích, nemusí čelit následkům, jež by jinak vyplynuly ze špatných finančních výsledků společnosti. To narušuje hospodářskou soutěž, protože ostatní společnosti, které působí na stejných trzích, se musí bez této státní podpory obejít.
(77)
Proto dospěla Komise k závěru, že opatření 2 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Komise se domnívá, že podpora se rovná výši zaručeného úvěru, protože je nepravděpodobné, že by společnost Larco s ohledem na své ekonomické obtíže nalezla na trhu prostředky financování, a to bez ohledu na podmínky. Jinými slovy, Komise se domnívá, že společnost Larco získala výhodu, která se rovná výši zaručeného úvěru, protože bez státní záruky by nebyla schopna na trhu takové finanční prostředky získat.
(78)
Komise nemá žádné informace o tom, zda byla záruka fakticky uplatněna.
4.2.3. Opatření 3: navýšení základního kapitálu v roce 2009
(79)
Účast státu na navýšení základního kapitálu ve společnosti Larco v roce 2009 zahrnuje státní prostředky a lze ji připsat státu. Toto kritérium je tedy splněno a řecké orgány je nezpochybňují.
(80)
Komise neobdržela ze strany řeckých orgánů žádné přesvědčivé důkazy, které by ospravedlnily jejich tvrzení, že stát jednal jako rozumný investor v tržním hospodářství. Zápisy z valných hromad akcionářů uvedené jako důkaz ve skutečnosti naznačují, že žádný plán restrukturalizace nebyl akcionářům před navýšením základního kapitálu předložen, a to i přesto, že společnost Larco byla podnikem v obtížích. Kromě toho konečná částka navýšení základního kapitálu nakonec nedostačovala k pokrytí záporného vlastního kapitálu společnosti, a proto navýšení nemohlo být považováno za opatření na ochranu hodnoty společnosti a podporu její restrukturalizace.
(81)
Pokud jde o účast banky NBG, Komise připomíná vyjádření Soudního dvora, že „souběžnost sama o sobě i při existenci významných soukromých investic dostačující k učinění závěru o neexistenci podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, když nebyly vzaty v úvahu ostatní relevantní skutkové a právní okolnosti“ (25).
(82)
Ve skutečnosti nelze částečnou účast banky NBG použít jako důkaz o souběžnosti činností mezi státem a soukromými akcionáři, protože banka NBG byla vůči společnosti Larco nejen akcionářem, ale také věřitelem. Její rozhodnutí podílet se částečně na navýšení kapitálu bylo tedy prostředkem, jak ochránit nejen hodnotu své investice, ale také své postavení věřitele.
(83)
Kromě toho stát již poskytl společnosti Larco státní záruku v roce 2008. Tedy, jak stanovuje příslušná judikatura, účast státu na navýšení kapitálu v roce 2009 nelze chápat izolovaně, ale musí být posuzována v souvislosti s jinými podpůrnými opatřeními (26).
(84)
A konečně, v zápisech z valných hromad akcionářů nelze najít oporu pro tvrzení řeckých orgánů, že záměrem společnosti PPC bylo, aby stát dosáhl výrazného většinového podílu. Namísto toho společnost PPC jednoduše prohlásila, že se na navýšení základního kapitálu nebude podílet.
(85)
Komise se proto domnívá, že rozumný tržní investor by se na navýšení základního kapitálu společnosti Larco za těchto podmínek nepodílel. Vzhledem k tomu, že opatření bylo poskytnuto selektivně společnosti Larco, dospěla Komise k závěru, že účast státu na navýšení kapitálu v roce 2009 poskytla příjemci selektivní výhodu.
(86)
Z důvodů uvedených v 75. a 76. bodě odůvodnění vyplývá, že toto opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(87)
Proto dospěla Komise k závěru, že opatření 3 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Vzhledem k tomu, že není zpochybněno, že stát plně vykonával svá práva na navýšení základního kapitálu [nejasné], hodnota opatření 3 dosahuje částky 44 999 999,40 EUR.
(88)
Pokud jde o datum poskytnutí příspěvku, ze zápisu z valné hromady konané dne 14. května 2009 vyplývá, že řecký stát poskytl 15 000 000 EUR na navýšení základního kapitálu dne 15. dubna 2009 (27) s cílem navýšit základní kapitál [nejasné] příspěvkem státu v celkové hodnotě 44 999 999,40 EUR. Komise nemá informace o datu, kdy byla poskytnuta zbývající částka příspěvku státu na navýšení základního kapitálu společnosti.
4.2.4. Opatření 4: státní záruka poskytnutá v roce 2010
(89)
Ze stejných důvodů jako u opatření 2 je pro opatření 4 splněno kritérium státních prostředků a přičitatelnosti státu a řecké orgány to nezpochybnily.
(90)
Komise uznává, že poskytnutí záruky v případech podobných tomuto případu může být běžnou obchodní praxí akcionářů. Avšak vzhledem k tomu, že banka NBG byla také akcionářem společnosti Larco, se Komise domnívá, že by pro akcionáře bylo obvyklé úměrně sdílet expozici plynoucí z dotčené záruky. Místo toho stát na sebe vzal veškeré riziko plynoucí z poskytnutí záruky na úvěr, zatímco společnost Larco byla v obtížích a její dluh narůstal.
(91)
Pokud jde o opatření 2, podmínky uvedené v bodě 3.2 sdělení o zárukách nejsou ani pro toto opatření splněny, protože dluhová prémie ve výši 2 % nemůže být považována za prémii zohledňující riziko selhání společnosti Larco.
(92)
Komise se proto domnívá, že rozumný věřitel v tržním hospodářství by společnosti Larco za těchto podmínek záruku neposkytl. Vzhledem k tomu, že toto opatření bylo poskytnuto selektivně společnosti Larco, dospěla Komise k závěru, že zárukou byla příjemci poskytnuta selektivní výhoda.
(93)
Z důvodů uvedených v 75. a 76. bodě odůvodnění vyplývá, že toto opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(94)
Proto Komise dospěla k závěru, že opatření 4 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Komise se domnívá, že výše podpory se rovná zaručené částce, protože je jasné, že bez ohledu na podmínky by žádný rozumný subjekt na trhu nebyl schopen zaručit pro společnost Larco tuto částku vzhledem k ekonomickým obtížím společnosti. Jinými slovy, Komise se domnívá, že společnost Larco získala výhodu ve výši zaručené částky, protože bez státní záruky by společnost Larco nemohla na trhu získat žádné záruky.
(95)
Komise nemá žádné informace o tom, zda byla záruka fakticky uplatněna.
4.2.5. Opatření 5: záruční listiny místo zaplacení dodatečné daně předem v roce 2010
(96)
Komise bere na vědomí vysvětlení předložená řeckými orgány, pokud jde o skutkový rámec opatření 5.
(97)
S ohledem na důkazy předložené řeckými orgány Komise souhlasí s tím, že právo nahradit platbu dodatečné daně předem záruční listinou bylo společnosti uděleno soudem na základě objektivních kritérií, která by se použila na jakoukoliv společnost v podobné situaci. Proto dospěla Komise k závěru, že opatření 5 nezahrnovalo selektivní výhodu pro společnost Larco.
4.2.6. Opatření 6: státní záruky poskytnuté v roce 2011
(98)
Komise bere na vědomí vysvětlení poskytnutá řeckými orgány, pokud jde o skutkový rámec pro opatření 6.
(99)
Komise nesouhlasí s řeckými orgány, že opatření 6 nezahrnuje státní prostředky. Za prvé, jak je vysvětleno u opatření 2, státní záruky ohrožují prostředky státu, protože jejich plnění je vypláceno ze státního rozpočtu. Kromě toho jakákoliv záruka, která není řádně zhodnocena tržní prémií, znamená pro stát finanční ztrátu. Navíc argument o nesplacených pohledávkách DPH ve výši 60 milionů EUR se zdá být v rozporu s připomínkami k opatření 5, kde řecké orgány tvrdily, že úmyslně a v souladu se zákonem nevrátily dlužnou DPH, a to s cílem kompenzovat pozastavení platby dodatečné daně předem.
(100)
Komise se proto domnívá, že kritérium státních prostředků a přičitatelnosti státu je u tohoto opatření splněno.
(101)
Ani pro toto opatření, podobně jako u opatření 2 a 4, nejsou splněny podmínky uvedené v bodě 3.2 sdělení o zárukách.
(102)
Komise se proto domnívá, že rozumný věřitel v tržním hospodářství by společnosti Larco záruku za těchto podmínek neposkytl. Vzhledem k tomu, že toto opatření bylo společnosti Larco poskytnuto selektivně, dospěla Komise k závěru, že zárukou byla příjemci poskytnuta selektivní výhoda.
(103)
Z důvodů uvedených v 75. a 76. bodě odůvodnění vyplývá, že toto opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(104)
Proto došla Komise k závěru, že opatření 6 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Pokud jde o opatření 2, Komise se domnívá, že výše podpory se rovná částce zaručených úvěrů, protože je nepravděpodobné, že by společnost Larco vzhledem ke svým ekonomickým obtížím nalezla na trhu financování bez ohledu na podmínky.
(105)
Komise nemá žádné informace o tom, zda byla záruka fakticky uplatněna.
4.2.7. Závěr ohledně existence státní podpory
(106)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že opatření 1 a 5 nepředstavují státní podporu, zatímco opatření, 2, 3, 4 a 6 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(107)
To znamená, že státní podpora plynoucí z opatření 2 činí 30 000 000 EUR poskytnutých dne 22. prosince 2008. Státní podpora plynoucí z opatření 3 činí 44 999 999,40 EUR, ale je třeba, aby řecké orgány upřesnily datum (data), kdy byla podpora poskytnuta. Státní podpora plynoucí z opatření 4 činí 10 820 824,95 EUR a byla poskytnuta dne 10. května 2010 a celková státní podpora plynoucí z opatření 6 činí 50 000 000 EUR (součet 30 000 000 EUR + 20 000 000 EUR) poskytnutých dne 30. prosince 2011.
4.3. Protiprávní podpora
(108)
Opatření 2, 3, 4 a 6 představují státní podporu, která byla poskytnuta v rozporu s povinností týkající se oznámení a povinností nekonat, jež jsou stanoveny v čl. 108 odst. 3 Smlouvy. Tato opatření tudíž představují protiprávní státní podporu.
4.4. Slučitelnost podpory
(109)
Vzhledem k tomu, že určitá opatření představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, jejich slučitelnost musí být posouzena s ohledem na výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy.
(110)
Podle judikatury Soudního dvora záleží na rozhodnutí členského státu, zda se bude dovolávat možných důvodů slučitelnosti a prokáže, že jsou splněny podmínky pro takovou slučitelnost (28).
4.4.1. Slučitelnost opatření 2, 4 a 6
(111)
V případě opatření 2 a 4 se řecké orgány nedovolávaly žádných případných důvodů slučitelnosti, protože namítaly, že tato opatření nepředstavují státní podporu.
(112)
Vzhledem k tomu, že tato opatření představují státní podporu, měla by být posuzována s ohledem na jejich slučitelnost podle čl. 107 odst. 3 bodu c) Smlouvy, a zejména podle pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, neboť společnost Larco byla podnikem v obtížích nejméně od roku 2008. Podle bodu 20 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci „nemůže být podnik v obtížích považován za prostředek k prosazování jiných politických cílů, dokud není zajištěna jeho životaschopnost. Komise se proto domnívá, že podpora poskytovaná podnikům v obtížích může přispívat k rozvoji hospodářských činností, aniž by nepříznivě ovlivňovala obchod v takové míře, jež by byla v rozporu se zájmem Společenství, pouze pokud budou splněny podmínky uvedené v těchto pokynech.“
(113)
Nicméně, příslušné podmínky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci (bod 3.1.) nejsou v projednávaném případě splněny. Záruky nebyly ukončeny po 6 měsících a řecké orgány neoznámily plán restrukturalizace, kterým by se obnovila životaschopnost společnosti, přičemž nebyla provedena žádná kompenzační opatření s cílem zmírnit narušení hospodářské soutěže. Neexistuje také žádný důkaz, že podpora byla omezena na nezbytné minimum, zejména prostřednictvím významného vlastního příspěvku příjemce podpory. Úřady nepředložily plán likvidace.
(114)
Pokud jde o opatření 6, řecké orgány namítly, že bylo v souladu s dočasným rámcem a dočasným systémem záruk, a proto je lze v každém případě považovat za podporu na záchranu.
(115)
Komise nesouhlasí s argumenty řeckých orgánů. Domnívá se, že nebyly splněny podmínky dočasného rámce a dočasného systému pojištění vkladů, protože společnost Larco byla podnikem v obtížích. Celková částka obou záruk převýšila roční mzdové náklady společnosti Larco, záruka překročila 90 % úvěru a dluhová prémie ve výši 1 % p.a. nemůže být považována za tržní prémii, jež odráží riziko selhání při splácení zaručené částky.
(116)
Pokud jde o tvrzení, že opatření bylo součástí podpory na záchranu, i když Komise vedla jednání s řeckými úřady o společnosti Larco od roku 2011, úřady se nikdy nezmínily, že záruky poskytnuté v roce 2011 by měly být považovány za podporu na záchranu, a nikdy nic takového neoznámily. Ve skutečnosti ve své odpovědi ze dne 16. března 2012 v dotazníku řecké orgány výslovně prohlásily, že společnost Larco za posledních 10 let z podpory na záchranu a/nebo restrukturalizaci netěžila.
(117)
Příslušné podmínky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci každopádně nebyly splněny ani v tomto případě. Záruky poskytnuté v roce 2011 nebyly po 6 měsících ukončeny a řecké orgány neoznámily plán restrukturalizace nebo plán likvidace. Obchodní plán odůvodňující potřebu 30 milionů EUR na investice nemůže tvořit základ slučitelného plánu restrukturalizace podle pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci. Důvodem je, že tento plán nesměřoval k obnovení životaschopnosti podniku a neobsahoval žádná plánovaná nebo provedená kompenzační opatření s cílem zmírnit narušení hospodářské soutěže. Kromě toho neexistoval žádný důkaz o tom, že podpora byla omezena na nezbytné minimum, a to zejména prostřednictvím významného vlastního příspěvku příjemce podpory. Úřady neposkytly ani plán likvidace.
(118)
Komise nezjistila žádné další možné důvody pro slučitelnost opatření 2, 4 a 6.
(119)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že opatření 2, 4 a 6 nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
4.4.2. Slučitelnost opatření 3
(120)
Řecké orgány neuvedly žádné případné důvody pro slučitelnost opatření 3, protože tvrdily, že toto opatření nepředstavuje státní podporu.
(121)
Vzhledem k tomu, že zmíněné opatření představuje státní podporu, mělo by také být posuzováno s ohledem na svou slučitelnost s pokyny pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, a to z důvodů uvedených v 112. bodě odůvodnění. Nicméně příslušné podmínky pokynů pro záchranu a restrukturalizaci nejsou ani v tomto případě splněny. Řecké orgány nikdy neoznámily plán restrukturalizace, který by obnovil životaschopnost podniku, a nebyla provedena žádná kompenzační opatření s cílem zmírnit narušení hospodářské soutěže. Neexistuje také žádný důkaz, že podpora byla omezena na nezbytné minimum, a to zejména prostřednictvím významného vlastního příspěvku příjemce podpory.
(122)
Komise nezjistila žádné další možné důvody pro slučitelnost tohoto opatření.
(123)
Na základě těchto skutečností považuje Komise opatření 3 za neslučitelné s vnitřním trhem.
4.5. Navrácení podpory
(124)
Podle Smlouvy a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise oprávněna rozhodnout, zda dotyčný členský stát musí zrušit nebo upravit podporu, pokud zjistí, že tato podpora je neslučitelná s vnitřním trhem (29). Soudní dvůr rovněž opakovaně rozhodl, že povinnost členského státu zrušit podporu, kterou Komise prohlásila za neslučitelnou s vnitřním trhem, je upravena tak, aby obnovila předchozí stav (30). V této souvislosti Soudní dvůr stanovil, že tohoto cíle bude dosaženo, jakmile příjemce splatí částky podpory poskytnuté formou protiprávní podpory, čímž ztratí výhodu, kterou měl oproti svým konkurentům na trhu, a situace před obdržením podpory bude obnovena (31).
(125)
V souladu s judikaturou je v čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (32) uvedeno, že „[j]e-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil […]“.
(126)
Vzhledem k tomu, že v rozporu s článkem 108 Smlouvy žádné z dotčených opatření nebylo Komisi oznámeno, a je tudíž třeba je považovat za protiprávní a neslučitelnou podporu, musí být tato opatření vrácena, aby byla opět nastolena situace, která na trhu existovala před jejich poskytnutím. Vrácení by se mělo týkat doby, odkdy vznikla příjemci výhoda, tj. odkdy mohl příjemce podporu využívat, až do okamžiku vrácení podpory, a částky, které mají být získány zpět, by měly být úročeny až do okamžiku vrácení podpory.
5. ZÁVĚR
(127)
Opatření 1 a 5 nepředstavují podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(128)
Řecko protiprávně a v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy provedlo opatření 2, 3, 4 a 6.
(129)
Zejména opatření 2, 4 a 6 (státní záruky poskytnuté v letech 2008, 2010 a 2011) ve prospěch společnosti Larco představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy a jsou neslučitelná s vnitřním trhem, neboť nebyly splněny příslušné podmínky stanovené pokyny pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci a nebyly zjištěny žádné další důvody pro slučitelnost.
(130)
Opatření 3 (účast státu na navýšení kapitálu společnosti Larco v roce 2009) rovněž představuje státní podporu a je neslučitelné se Smlouvou, protože nebyly splněny příslušné podmínky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci a nebyl zjištěn žádný jiný důvod pro slučitelnost.
(131)
Komise bere na vědomí, že Řecko souhlasilo s tím, aby toto rozhodnutí bylo přijato v anglickém jazyce.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Nevymáhání dluhu ministerstvem financí a přijetí záručních listin místo platby dodatečné daně předem v roce 2010, což Řecko uplatnilo v případě společnosti Larco, nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
Článek 2
Státní podpora ve výši 135 820 824,35 EUR ve formě státních záruk pro společnost Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. poskytnutých v letech 2008, 2010 a 2011 a účast státu na navýšení základního kapitálu společnosti v roce 2009 protiprávně poskytnutá Řeckem v rozporu s článkem 108 odst. 3 Smlouvy jsou neslučitelné s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Řecko od příjemce zajistí navrácení neslučitelné podpory uvedené v článku 2.
2. Částky, které mají být navráceny, se úročí ode dne, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do okamžiku jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočítají jako složené úroky v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (33) ve znění pozdějších předpisů.
4. Pokud jde o opatření 3, Řecko poskytne přesné datum (data), kdy poskytlo svůj příspěvek k navýšení základního kapitálu v roce 2009.
5. Řecko zruší všechny neprovedené platby podpory uvedené v článku 2 s účinností ode dne přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Navrácení podpory uvedené v článku 2 musí být okamžité a účinné.
2. Řecko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Řecko předloží následující informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úrok do okamžiku vrácení podpory), která má být příjemcem navrácena,
b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím,
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno navrácení podpory.
2. Řecko bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí až do okamžiku úplného navrácení podpory uvedené v článku 2. Na žádost Komise Řecko neprodleně předloží informace o opatřeních již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím a poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích, které příjemce již vrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 27. března 2014.
DECIZIA COMISIEI
din 27 martie 2014
privind ajutorul de stat SA.34572 (13/C) (ex 13/NN) acordat de Grecia companiei Larco General Mining & Metallurgical Company S.A.
[notificată cu numărul C(2014) 1818]
(Numai textul în limba engleză este autentic)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2014/539/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
după invitarea părților interesate să își prezinte observațiile conform dispozițiilor menționate mai sus (1),
întrucât:
1. PROCEDURA
(1)
În contextul programului de ajustare economică, Grecia a inițiat un program de privatizare (2). Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. („Larco”) a fost identificată ca fiind întreprindere de stat care trebuie privatizată.
(2)
În martie 2012, Fondul de dezvoltare a activelor Republicii Elene („HRADF”) (3) a informat Comisia cu privire la privatizarea Larco propusă. Pentru a clarifica dacă pot apărea probleme privind ajutorul de stat în contextul proiectului de privatizare, Comisia a deschis un caz ex officio și a inițiat o evaluare preliminară în aprilie 2012.
(3)
În cadrul acestor discuții, din răspunsul autorităților elene la un chestionar din 16 martie 2012 a reieșit că Larco beneficiase deja de măsuri de ajutor de stat. Comisia a solicitat informații suplimentare prin e-mailurile din 18 aprilie 2012, 24 aprilie 2012, 5 iulie 2012, 22 august 2012 și 7 decembrie 2012 și prin scrisorile din 4 mai 2012 și 14 ianuarie 2013, la care autoritățile elene au răspuns la 20 aprilie 2012, 26 aprilie 2012, 3 octombrie 2012, 13 noiembrie 2012, 15 noiembrie 2012, 7 decembrie 2012, 24 decembrie 2012 și 18 ianuarie 2013. Au avut loc reuniuni între serviciile Comisiei și reprezentații autorităților elene la 30 aprilie 2012 și 11 septembrie 2012 în Atena și la 25 ianuarie 2013 în Bruxelles.
(4)
Prin scrisoarea din 6 martie 2013 (denumită în continuare „decizia din 6 martie 2013”), Comisia a informat Grecia că a decis să inițieze procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din tratat în ceea ce privește anumite măsuri de ajutor descrise în secțiunea 2.2 de mai jos (denumită în continuare „procedura oficială de investigare”).
(5)
Decizia din 6 martie 2013 a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (4). Comisia a invitat autoritățile elene și părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la măsurile de ajutor.
(6)
Comisia a primit observații de la autoritățile elene la 30 aprilie 2013. Comisia nu a primit observații de la părțile interesate.
(7)
Prin e-mailul din 21 ianuarie 2014, autoritățile elene au informat Comisia că sunt de acord cu adoptarea deciziei în limba engleză.
2. DESCRIEREA MĂSURILOR DE AJUTOR
2.1. Beneficiarul
(8)
Larco este specializată în extracția și prelucrarea minereurilor de laterit, în extracția lignitului și în producția de feronichel și de produse derivate. Printre activități se numără explorarea, dezvoltarea, exploatarea minieră, topirea și comercializarea produselor sale la nivel mondial. Larco este unul dintre cei mai mari producători de feronichel din lume. În 2012, întreprinderea avea 960 de angajați și, prin urmare, s-a calificat drept o întreprindere mare (5).
(9)
La momentul procedurii oficiale de investigare, 55,2 % din acțiunile Larco erau deținute de statul elen prin HRADF, iar 33,4 % de Banca Națională a Greciei S.A. („NBG”, o instituție financiară privată) și 11,4 % de Public Power Corporation S.A. („PPC”, operatorul tradițional producător de energie electrică din Grecia al cărui acționar majoritar este statul).
(10)
Larco exploatează o instalație de topire în Larymna, în centrul Greciei. Larco deține, de asemenea, drepturile de exploatare minieră în diverse locuri din Grecia în patru pachete: minele Agios Ioannis (lângă Larymna), minele Evia, minele Kastoria și minele de lignit Servia.
(11)
Larco a fost înființată în 1989 ca o nouă entitate corporativă în urma lichidării societății Hellenic Mining and Metallurgical S.A. din Larymna („vechea Larco”). Vechea Larco face în continuare obiectul lichidării, dar activele sale au contribuit la Larco alături de obligațiile corespunzătoare în 1989. Vechea Larco este, prin urmare, un creditor al Larco.
2.2. Descrierea măsurilor
2.2.1. Măsura 1: Neperceperea datoriei către Ministerul de Finanțe
(12)
În aprilie 1998, un acord privind plata datoriilor a fost încheiat între Larco și creditorii săi principali, și anume vechea Larco, PPC și statul elen. În conformitate cu acordul din 1998, datoria Larco către acei creditori trebuia să fie restituită cu o dobândă de 6 % pe an („p.a.”). Cu toate acestea, datoria către statul elen a rămas stabilă sau a crescut ușor, cel puțin începând din 2004 (6), în timp ce datoria către PPC și vechea Larco a fost eliminată sau redusă (7).
(13)
Prin urmare, se pare că statul a tratat datoria către Larco diferit față de ceilalți doi creditori.
2.2.2. Măsura 2: Garanția de stat din 2008
(14)
La 22 decembrie 2008, statul a oferit companiei Larco o garanție pentru un împrumut de 30 de milioane EUR de la ATE Bank. Garanția acoperea 100 % din împrumut pentru o durată de până la 3 ani și o primă de garanție de 1 % pe an.
2.2.3. Măsura 3: Majorarea de capital din 2009
(15)
În 2009, având în vedere capitalurile proprii negative, consiliul de administrație al Larco și cei trei acționari au aprobat o majorare a capitalului social de 134 de milioane EUR. Cu toate acestea, numai statul elen și-a exercitat drepturile sale în totalitate, iar NBG și-a exercitat drepturile doar parțial, iar PPC nu a participat deloc la majorarea capitalului social. Niciun acționar nou nu a contribuit la majorarea capitalului social.
(16)
Majorarea capitalului social s-a ridicat de fapt la 65,5 milioane EUR, cu o contribuție a statului de aproximativ 45 de milioane EUR (69 % din totalul injecției de capital) și a NBG în valoare de 20,5 milioane EUR (31 %). În pofida situației financiare precare a Larco, se pare că majorarea de capital nu a fost bazată pe un plan de restructurare menit să restabilească viabilitatea întreprinderii, întrucât NBG pare să fi anulat valoarea contabilă a întreprinderii „deoarece grupul nu anticipează să recupereze valoarea contabilă a investiției, având în vedere faptul că societatea se confruntă cu importante dificultăți financiare” (8) (a se vedea considerentul 45 din decizia din 6 martie 2013).
2.2.4. Măsura 4: Garanția de stat din 2010
(17)
La 10 mai 2010, statul a oferit o garanție pentru acoperirea unei scrisori de garanție potrivit căreia NBG ar garanta pentru Larco suma de aproximativ 10,8 milioane EUR. Garanția acoperea 100 % din scrisoarea de garanție și avea o durată nedeterminată și o primă de garanție de 2 % pe an.
2.2.5. Măsura 5: Scrisori de garanție în loc de plată în avans a unei amenzi fiscale în 2010
(18)
În 2010, autoritățile fiscale elene au auditat situațiile financiare ale Larco și au respins tratamentul contabil al anumitor pierderi rezultate din contracte de acoperire pentru prețul nichelului. Ca urmare a înregistrării abuzive a pierderilor fiscale, a fost aplicată o amendă de 190 de milioane EUR (9).
(19)
Larco a contestat ulterior impunerea amenzii fiscale la instanțele din Grecia. În conformitate cu legislația elenă (10), o entitate care trebuie să plătească o amendă fiscală trebuie să achite în prealabil 25 % din suma respectivă pentru a putea contesta în instanță aplicarea amenzii fiscale (în acest caz, 25 % înseamnă 47 de milioane EUR).
(20)
Cu toate acestea, în cazul Larco tribunalul administrativ elen a decis să scutească societatea de obligația de plată în avans a 25 % din amenda fiscală, aceasta fiind înlocuită cu obligația de a depune scrisori de garanție în valoare de numai 1,5 milioane EUR.
2.2.6. Măsura 6: Garanțiile de stat din 2011
(21)
La 30 decembrie 2011, statul a oferit două garanții pentru două împrumuturi de 30 de milioane EUR și, respectiv, 20 de milioane EUR de la ATE Bank. Unul dintre împrumuturi (cel de 20 de milioane EUR) era neplătit la momentul acordării garanției. Garanțiile ofereau o acoperire de 100 %, iar prima era de 1 % pe an.
2.3. Motive pentru inițierea procedurii oficiale de investigare
(22)
În decizia din 6 martie 2013, (considerentele 18-25), Comisia a ajuns la concluzia preliminară că Larco ar putea fi considerată o întreprindere aflată în dificultate în sensul Liniilor directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor (11) din 2007. În acest context, Comisia a ajuns la concluzia preliminară că toate cele șase măsuri reprezintă ajutor de stat și și-a exprimat îndoiala în ceea ce privește compatibilitatea acestora cu piața internă.
(23)
În cazul în care măsurile identificate au reprezentat ajutor de stat, acestea ar fi fost acordate prin încălcarea obligațiilor de notificare și de suspendare prevăzute la articolul 108 alineatul (3) din tratat.
3. OBSERVAȚIILE GRECIEI
3.1. Întreprindere în dificultate
(24)
În observațiile sale în cadrul procedurii oficiale de investigare, autoritățile elene au susținut că Larco nu era o întreprindere în dificultate în cursul anilor 2008 și 2009 deoarece pierderile înregistrate au fost cauzate de scăderea prețului global al feronichelului în cursul acestor ani. Autoritățile elene pretind că Larco a fost o întreprindere aflată în dificultate începând cu 2010.
3.2. Măsura 1: Neperceperea datoriei către Ministerul de Finanțe
(25)
Autoritățile elene au susținut că contractul de credit acordat de stat Larco nu a reprezentat resurse de stat deoarece a fost inițial un credit privat acordat de „Organisation for Entreprise Restructuring S.A.” (Organizație pentru restructurarea întreprinderilor „OER”). Când OER a fost lichidată, în conformitate cu Legea 2741/1999, toate creanțele sale au fost transferate către stat.
(26)
În plus, acestea au explicat că acordul privind plata datoriilor din 1998 cuprindea norme specifice pentru tratarea și colectarea datoriei restante care ar fi aplicabile la sfârșitul fiecărui exercițiu financiar după cum urmează:
(a)
dacă Larco ar înregistra profituri în cursul unui exercițiu financiar, dobânzile acumulate (6 % pe an) ar fi rambursate în primul rând creditorilor, înainte de rambursarea principalului datoriei;
(b)
după orice rambursare de dobândă, Larco ar păstra o anumită sumă din profit pentru investiții;
(c)
după aplicarea dispozițiilor de la literele (a) și (b), orice profit al Larco rămas în conturile Larco ar fi alocat în mod proporțional creditorilor Larco.
(27)
În cazul în care Larco nu înregistra niciun profit după 1999, creditorii aveau dreptul de a urmări să li se ramburseze datoriile prin diverse mijloace, cum ar fi luarea în considerare a plății datorate, capitalizarea datoriei etc. Cu toate acestea, creditorii nu aveau dreptul la executarea silită a datoriei restante, cum ar fi valorificarea activelor societății sau forțarea lansării procedurii de faliment împotriva societății.
(28)
Până în 2003, creditorii au primit dobânda acumulată, astfel cum s-a convenit de către părți. Pentru perioada 2004-2007, Larco nu a înregistrat niciun profit și, prin urmare, nu s-a realizat nicio rambursare a dobânzii acumulate. În 2007, PPC a încheiat un acord pentru materii prime cu Larco, convenit de către toți creditorii, prin care Larco a furnizat lignit către PPC, ceea ce a redus datoria în consecință. Datoria către PPC a fost eliminată complet în 2011.
(29)
Administratorul vechii Larco a urmărit colectarea datoriei prin mijloace judiciare și se pare că anumite sume au fost deja plătite. Până în 2011, vechea Larco a colectat 5 milioane EUR din datoria restantă în baza acordului din 1998. Având în vedere că vechea Larco avea, de asemenea, datorii față de statul elen, acesta din urmă a colectat întreaga sumă de 5 milioane EUR.
(30)
În ceea ce privește datoria directă a Larco către statul elen, statul a trimis periodic către Larco facturi pentru suma anuală a dobânzii, inclusiv dobânda acumulată anuală.
(31)
Astfel, autoritățile elene au susținut că datoria care rezultă din acordul din 1998 ar putea să nu se califice ca resurse de stat și, în orice caz, că nu a existat un avantaj selectiv în favoarea Larco.
3.3. Măsura 2: Garanția de stat din 2008
(32)
Autoritățile elene invocă Comunicarea privind garanțiile (12) și, în special, secțiunea 3.2 din comunicare, ce include condițiile în care Comisia poate exclude prezența ajutorului de stat în cadrul unei garanții individuale. Potrivit autorităților elene:
(a)
Larco nu era o întreprindere în dificultate la momentul acordării garanției;
(b)
gradul de acoperire oferit de garanție putea fi determinat în mod corespunzător la momentul acordării;
(c)
garanția a fost acordată pentru un titlu de creanță (împrumut obligatar) și putea, prin urmare, să depășească 80 % din valoarea totală a creditelor nerambursate;
(d)
1 % din prima plătită pentru garanție reprezenta un preț de piață, reflectând capacitatea financiară a Larco.
(33)
Astfel, autoritățile elene au susținut că garanția de stat din 2008 nu reprezintă ajutor de stat.
(34)
Autoritățile elene explică faptul că măsura 2 a fost acordată pe baza Deciziei ministeriale YA 2/93378/0025 din 22 decembrie 2008 și acoperea suma exactă de 30 000 000 EUR.
3.4. Măsura 3: Majorarea de capital din 2009
(35)
Autoritățile elene au susținut că participarea statului la majorarea capitalului a avut ca scop protejarea valorii întreprinderii, având în vedere viitoarea privatizare și punerea în aplicare a unui plan de restructurare. În decizia sa, statul a luat în considerare creșterea potențială a Larco, valoarea activelor sale și a situației generale a pieței feronichel, precum și restructurarea și măsurile de reducere a costurilor.
(36)
NBG a contribuit cu 31 % la majorarea de capital. Spre deosebire de stat, NBG a decis să își exercite drepturile doar parțial. Autoritățile elene au susținut că obiectivul NBG a fost de a menține un anumit control asupra întreprinderii și, prin urmare, acțiunile sale nu ar trebui privite ca o lipsă de încredere în viitorul întreprinderii Larco. Într-adevăr, NBG și-a redus participația în Larco la minimul necesar, în conformitate cu legislația elenă, pentru a avea drept de veto cu privire la anumite decizii importante în consiliul de administrație.
(37)
Cel de al treilea acționar, PPC, a decis în mod explicit să nu participe la majorarea capitalului, acceptând faptul că participația sa ar fi fost diluată. Autoritățile elene au susținut că PPC nu a participat deoarece intenția acesteia era de a permite statului să aibă o majoritate de acțiuni mai mare în vederea privatizării întreprinderii.
(38)
În concluzie, autoritățile elene au susținut că statul a acționat ca un investitor în economia de piață și că, prin urmare, majorarea de capital din 2009 nu constituie ajutor de stat.
(39)
În ceea ce privește data acordării, autoritățile elene nu au furnizat informații concludente. Procesele-verbale ale reuniunii acționarilor arată că statul elen a contribuit cu 15 000 000 EUR la majorarea capitalului la 15 aprilie 2009, pe baza documentului Οικ2/27694/0025 din partea Ministerului de Finanțe având în vedere contribuția totală a statului la majorarea capitalului social care s-a ridicat la 44 999 999,40 EUR. Situația financiară din 2009 a Larco arată că majorarea de capital a fost decisă la 14 mai 2009, dar nu precizează când a avut loc de fapt injectarea noului capital.
3.5. Măsura 4: Garanția de stat din 2010
(40)
Autoritățile elene au explicat că, în contextul acordului din 1998, vechea Larco a apelat la instanțele elene pentru a obține plata datoriei Larco și au existat o serie de hotărâri ale curții, precum și anulări, printre altele, în ceea ce privește o datorie de aproximativ 10,5 milioane EUR (13).
(41)
În contextul unui recurs al Larco și din cauza pericolului de daune ireparabile, Curtea Supremă a Greciei a suspendat plata datoriei de aproximativ 10,5 milioane EUR până la pronunțarea hotărârii definitive de către instanța competentă. Suspendarea a fost acordată cu condiția ca Larco să prezinte o scrisoare de garanție pentru vechea Larco pentru suma suspendată. NBG a furnizat scrisoarea de garanție pentru aproximativ 10,8 milioane EUR (10,5 milioane EUR din creanța contestată inițial + 0,3 milioane EUR pentru onorariile avocaților și cheltuieli) în favoarea Larco. Scrisoarea de garanție, la rândul său, a fost acoperită de o garanție de stat pentru întreaga valoare cu o primă de 2 % pe an pentru o perioadă de timp nelimitată.
(42)
Autoritățile elene au explicat că această măsură a fost acordată de către stat în calitatea sa de acționar cu intenția de a îndeplini condițiile de suspendare și de a evita ca investițiile din datorii să fie declarate restante. Altfel, suspendarea nu ar fi fost aplicabilă și vechea Larco ar fi avut dreptul să continue colectarea datoriei, eventual prin sechestrarea activelor Larco. Larco ar fi putut deveni insolvabilă. Potrivit autorităților elene, NBG nu ar fi acordat scrisoarea de garanție fără garanția de stat.
(43)
Autoritățile elene explică faptul că măsura 4 a fost acordată pe baza Deciziei ministeriale YA 2/923/0025 din 10 mai 2010 și acoperă suma exactă de 10 510 824,95 EUR și 310 000 EUR pentru onorariile avocaților și cheltuieli, totalizând astfel 10 820 824,95 EUR.
3.6. Măsura 5: Scrisori de garanție în loc de plată în avans a unei amenzi fiscale în 2010
(44)
Autoritățile elene au clarificat că măsura în cauză se referă la un impozit suplimentar, mai degrabă decât la o amendă fiscală. Impozitul suplimentar a fost impus deoarece autoritățile fiscale nu au fost de acord ca pierderile rezultate din contractele de acoperire să fie deduse din venitul net al Larco, astfel cum susținea Larco. Autoritățile elene au clarificat, de asemenea, faptul că tribunal a solicitat Larco să furnizeze scrisori de garanție cu o valoare totală de 4,7 milioane EUR.
(45)
Autoritățile elene au furnizat dovezi potrivit cărora Larco a fost autorizată să înlocuiască plata în avans din impozitul suplimentar prin scrisori de garanție, pe baza unei dispoziții legale generale. Hotărârea instanței care a permis întreprinderii Larco să înlocuiască plata în avans a impozitului suplimentar prin scrisori de garanție, în conformitate cu legislația națională (14), a aplicat un test comparativ ținând cont de beneficiile creditorului (Statul) și viabilitatea debitorului (Larco) și a decis astfel suspendarea temporară a obligației de plată în avans a 47 de milioane EUR (ceea ce reprezintă 25 % din impozitul suplimentar) și înlocuirea cu scrisori de garanție cu o valoare totală de 4,7 milioane EUR. Această suspendare era aplicabilă până la pronunțarea unei hotărâri definitive în ceea ce privește procesul intentat de Larco statului pentru impunerea unor impozite suplimentare.
(46)
În plus, autoritățile elene au susținut că deciziile instanțelor naționale nu pot fi imputabile statului.
(47)
De asemenea, autoritățile elene au explicat că, în pofida suspendării temporare, statul a respins în practică efectul financiar al suspendării respective prin compensarea impozitului suplimentar datorat de Larco cu sumele datorate de către stat întreprinderii Larco, precum impozitul pe venit sau restituiri de TVA. Acest lucru a fost permis de legislația recentă pentru accelerarea colectării taxelor în Grecia.
(48)
Astfel, statul pare să fi colectat deja cel puțin 16,1 milioane de EUR din suma datorată pentru plata anticipată de impozite suplimentare ale Larco.
3.7. Măsura 6: Garanțiile de stat din 2011
(49)
Autoritățile elene precizează că niciunul dintre cele două împrumuturi pentru care au fost oferite garanții nu a fost restant. Împrumutul de 20 de milioane EUR a fost acordat de ATE Bank sub formă de refinanțare a unui împrumut mai vechi în valoare de 20 de milioane EUR, care nu fusese achitat.
(50)
Autoritățile elene au susținut că cele două garanții de stat nu implică resurse de stat deoarece statul datora 60 de milioane EUR întreprinderii Larco din restituiri de TVA. Astfel, în cazul în care garanțiile erau solicitate, sumele ar putea compensa creanțele restante la stat.
(51)
Autoritățile au susținut, de asemenea, că, în cazul în care măsura ar constitui ajutor de stat, acesta ar trebui să fie considerat compatibil cu piața internă, deoarece era conform cu cadrul temporar (15) și cu schema elenă temporară relevantă pentru garanțiile de împrumuturi („schemă de garantare temporară”) (16). În special, autoritățile au considerat că, în afara faptului că Larco era o întreprindere în dificultate la momentul acordării măsurii, celelalte condiții ale sistemului au fost îndeplinite:
(a)
Larco era o întreprindere mare;
(b)
împrumutul de 30 de milioane EUR a fost un împrumut pentru investiții, iar suma de 20 de milioane EUR a fost un împrumut de refinanțare a unui împrumut mai vechi, care a fost acordat pentru investiții;
(c)
garanțiile au fost acordate înainte de sfârșitul anului 2011;
(d)
valoarea totală a celor două împrumuturi garantate au depășit cheltuielile anuale salariale ale Larco cu doar 3 milioane EUR;
(e)
garanțiile au acoperit 100 % din împrumut, dar o astfel de măsură era singura posibilitate prin care Larco putea să aibă acces la finanțare din cauza situației speciale a economiei elene;
(f)
garanțiile includeau o primă de 1 % pe an care ar trebui considerată o primă pe piață.
(52)
În cele din urmă, autoritățile elene au susținut că, în cazul în care Comisia a concluzionat că măsura constituia un ajutor și că nu au fost îndeplinite condițiile schemei de garantare temporare, măsurile ar trebui să fie considerate un ajutor de salvare. Un astfel de ajutor ar fi trebuit considerat notificat, întrucât Comisia a fost informată despre măsură în răspunsul din 16 martie 2012 la chestionar, atunci când era în stadiul investigației preliminare ex officio.
(53)
Potrivit autorităților elene, ajutoarele erau conforme cu cerințele prevăzute în Liniile directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor deoarece:
(a)
erau un sprijin cu lichidități sub forma unor garanții pentru împrumuturi;
(b)
erau justificate din motive de grave dificultăți sociale și nu aveau efecte colaterale negative nedorite asupra altor state membre;
(c)
autoritățile elene pregăteau un plan de restructurare în cooperare cu Comisia;
(d)
erau limitate la suma necesară menținerii în activitate a întreprinderii pentru o perioadă limitată;
(e)
erau conforme cu principiul „prima și ultima dată”, deoarece Larco nu mai făcuse obiectul unui ajutor de salvare sau de restructurare în trecut;
(f)
Larco a prezentat statului un plan de afaceri prin care justifica necesitatea finanțării de 30 de milioane EUR pentru investiții.
(54)
Autoritățile elene au explicat faptul că măsura 6 a fost acordată în temeiul: (i) Deciziei ministeriale YA 2/95156/0025 din 30 decembrie 2011 care acoperea suma exactă de 30 000 000 EUR; și al (ii) Deciziei ministeriale YA 2/95161/0025 din 30 decembrie 2011, pentru suma exactă de 20 000 000 EUR.
4. EVALUARE
(55)
Prezenta decizie dorește să clarifice, ca punct preliminar, dacă Larco era o întreprindere aflată în dificultate în sensul Liniilor directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor. Ulterior, decizia va evalua dacă măsurile analizate constituie ajutor de stat în favoarea Larco în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat și, în cele din urmă, dacă un astfel de ajutor ar putea fi compatibil cu piața internă.
4.1. Dificultățile Larco
(56)
În decizia din 6 martie 2013 și, în special, în considerentele 18-25, Comisia a ajuns la concluzia preliminară că Larco era o întreprindere în dificultate la data la care au fost acordate cele șase măsuri. Datele financiare principale ale Larco în perioada 2007-2011 sunt prezentate în următorul tabel:
Datele financiare principale ale Larco 2007-6/2012 (milioane EUR)
2007
2008
2009
2010
2011
H1 2012 (17)
Cifra de afaceri
549,3
284
98,8
239
311
154,6
Profit înainte de impozitare (EBT)
23
- 116
- 105
6,4
6,5
- 12,2
Capital social
163,8
163,8
109
109
109
109
Capitalul acționarilor
104
- 0,4
- 35
- 31
- 26
- 39
Datoria totală
141,2
230,1
233,9
261,8
262,7
326,0
Datorii/capital (raport)
1,3
- 575,0
- 6,6
- 8,3
- 10,1
- 8,4
(57)
Punctul 10 litera (a) din Liniile directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor prevede că o societate cu răspundere limitată este considerată a fi în dificultate „atunci când mai mult de jumătate din capitalul social a dispărut și peste un sfert din acest capital a fost pierdut în ultimele 12 luni”. Aceasta reflectă ipoteza conform căreia o întreprindere care se confruntă cu o pierdere masivă de capital social nu va mai putea elimina pierderile, care cu siguranță o vor forța să își închidă activitatea comercială pe termen mediu sau scurt (astfel cum se prevede la punctul 9 din Liniile directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor).
(58)
În plus, în conformitate cu punctul 11 din Liniile directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor, o întreprindere poate fi considerată în dificultate „în cazul în care sunt prezente simptomele obișnuite ale unei întreprinderi aflate în dificultate, cum ar fi creșterea pierderilor, scăderea cifrei de afaceri, creșterea stocurilor, supracapacitatea, reducerea fluxului de numerar, îndatorarea crescută, creșterea cheltuielilor cu dobânzile și scăderea sau dispariția valorii activului net”. În acest sens, potrivit Tribunalului, „existența unui capital propriu negativ care […], poate fi considerat un indicator important că o întreprindere se află într-o situație financiară dificilă” (18).
(59)
Conform situațiilor financiare ale Larco aferente perioadei 2007-H1 2012, capitalul social al întreprinderii nu scăzuse cu mai mult de jumătate. Cu toate acestea, în aceeași perioadă, capitalurile proprii ale întreprinderii au devenit negative. În cazurile anterioare, Comisia a considerat că, în cazul în care o întreprindere deține un capital propriu negativ, înseamnă că întregul capital social al acestei întreprinderi a fost pierdut și se aplică ipoteza a priori potrivit căreia criteriile de la punctul 10 litera (a) din Liniile directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor sunt îndeplinite (19).
(60)
În cazul Larco, Comisia consideră că capitalul social doar pare să nu fi scăzut cu mai mult de jumătate deoarece întreprinderea nu a luat măsurile adecvate, așa cum se prevede în mod normal de legislația elenă (20). Aceste măsuri adecvate urmăresc transformarea capitalurilor proprii ale unei întreprinderi din negative în pozitive și, în același timp, la o creștere a acestora la un nivel adecvat. Astfel de măsuri adecvate ar putea consta fie în capitalizarea pierderilor, fie în majorarea capitalului sau în ambele variante.
(61)
În această privință, Comisia consideră că o capitalizare a pierderilor ar fi dus la pierderea întregului capitalul social al întreprinderii, deoarece pierderile acumulate au fost mai mari decât capitalul social. De aceea, Comisia consideră că, în acest caz, criteriile de la punctul 10 litera (a) din Liniile directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor au fost îndeplinite încă din 2008.
(62)
În plus, în ceea ce privește criteriile prevăzute la punctul 11 din Liniile directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor, Larco a înregistrat o scădere semnificativă a cifrei de afaceri din 2007 până în 2009 și pierderi semnificative în 2008 și 2009, cu o valoare totală de 221 de milioane EUR (116 milioane EUR și respectiv 105 milioane EUR). În 2010 și 2011, întreprinderea a înregistrat o creștere a cifrei de afaceri și a profiturilor, dar aceste creșteri nu au fost suficiente pentru a permite redresarea financiară a Larco. În aceeași perioadă, capitalurile sale proprii au rămas la valori negative și datoria sa a continuat să crească. În plus, operațiunile Larco au înregistrat din nou pierderi în H1 2012.
(63)
Comisia nu este de acord cu argumentul autorităților elene conform cărora Larco nu se afla în dificultate în cursul anilor 2008 și 2009, deoarece pierderile au fost cauzate de scăderea prețului feronichelului.
(64)
În primul rând, faptul că o scădere a prețului feronichelului a antrenat înregistrarea de pierderi și a contribuit la dificultățile Larco nu atenuează în sine constatarea că Larco a prezentat simptomele obișnuite ale unei întreprinderi aflate în dificultate. O întreprindere viabilă ar trebui să își adapteze costurile la astfel de modificări de prețuri pentru a evita înregistrarea de pierderi.
(65)
Pe de altă parte, în anii 2008 și 2009, întreprinderea avea capitaluri proprii negative și datorii în creștere (o creștere de 63 % între 2007-2008). Deși prețul nichelului-fier și cifra de afaceri au crescut semnificativ după 2010, rezultatele financiare ulterioare ale Larco indică faptul că dificultățile sale au persistat. Prin urmare, nu se poate concluziona că pierderile din 2008 și 2009 au fost doar rezultatul prețurilor scăzute ale feronichelului.
(66)
În lumina celor de mai sus, se concluzionează că Larco era o întreprindere în dificultate în sensul Liniilor directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor la momentul la care au fost acordate cele șase măsuri.
4.2. Existența ajutorului de stat
(67)
Articolul 107 alineatul (1) din tratat prevede că orice ajutor acordat de un stat membru sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau producerea anumitor bunuri, în măsura în care acesta afectează schimburile comerciale dintre statele membre, este incompatibil cu piața internă.
(68)
Conform practicii constante a Comisiei și astfel cum este confirmat de jurisprudența curții, criteriul pentru a evalua măsura în care o tranzacție între un organism public și întreprinderi constituie un ajutor de stat este principiul investitorului în economia de piață sau principiul creditorului („MEIP” sau „MECP”). (21) Din acest principiu rezultă că, atunci când statul acționează pe piață ca operator comercial, trebuie să facă acest lucru într-un mod similar unui operator privat. În cazul în care statul nu acționează în acest mod, se folosesc ajutoare de stat. Cu alte cuvinte, criteriul de referință pentru a se stabili dacă o tranzacție implică ajutor de stat este dacă un operator privat aflat într-o situație similară ar fi acționat în același mod. Aplicând acest principiu, considerațiile neeconomice nu pot fi luate în considerare ca motive pentru acordarea de măsuri de sprijin.
4.2.1. Măsura 1: Nepercepere a datoriei către Ministerul de Finanțe
(69)
Pe baza informațiilor disponibile, Comisia nu poate fi de acord cu argumentul autorităților elene că creditul OER a fost un credit privat. În conformitate cu Legea elenă nr. 1386/1983 (articolul 1 (22) privind crearea OER, „OER va funcționa în beneficiul intereselor sociale și sub supravegherea statului”. În conformitate cu articolul 3 din aceeași lege, statul era acționar unic al OER. În plus, statul avea posibilitatea de a numi președintele împreună cu 2 din 8 membri ai consiliului de administrație și, indirect, încă alți 4 membri. Rezultă din cele de mai sus că resursele OER sunt egale cu resursele de stat și, prin urmare, orice credit de la OER pare să fie imputabil statului.
(70)
Dovezile furnizate de autoritățile elene arată că datoria Larco față de OER (cedată ulterior statului) a fost raportată cu regularitate și pe bază de facturi, în conformitate cu acordul de plată a datoriilor din 1998 convenit în temeiul acordului de plată a datoriilor din 1998. O parte din datorie a fost colectată atunci când rentabilitatea întreprinderii a permis acest lucru. Larco a efectuat investiții în timpul acestei perioade, ceea ce a redus rambursările, dar aceste investiții au fost convenite de către toți creditorii. Conform acordului, creditorii nu au dreptul la executarea silită a datoriei restante.
(71)
În lumina celor de mai sus, se concluzionează că măsura 1 a fost conformă cu MECP, având în vedere că statul, în calitate de creditor, a acționat într-un mod comparabil cu cel al unui creditor privat, deoarece a utilizat toate mijloacele aflate la dispoziția sa și în temeiul unui acord contractual, în scopul de a-și colecta datoria.
4.2.2. Măsura 2: Garanția de stat din 2008
(72)
Garanțiile de stat pun în pericol resursele de stat pentru că plata lor antrenează o cheltuială de la bugetul de stat. În plus, orice garanție care nu este remunerată în mod corespunzător presupune pierderea unor resurse financiare ale statului. Așadar, criteriul privind resursele de stat și responsabilitatea statului este îndeplinit pentru această măsură și acest lucru nu este contestat de autoritățile elene.
(73)
Comisia nu este de acord cu argumentul autorităților elene că condițiile de la punctul 3.2 din Comunicarea privind garanțiile sunt îndeplinite. Comisia a stabilit că Larco era o întreprindere în dificultate în 2008. În plus, un comision anual al garanției de 1 % nu poate fi considerat ca reflectând riscul de incapacitate de plată pentru împrumuturile garantate, date fiind dificultățile financiare considerabile ale Larco și, în special, raportul crescut între datorii și capitalul propriu.
(74)
Comisia consideră că un creditor rezonabil al pieței nu ar fi oferit Larco o garanție în aceste condiții. Având în vedere că măsura a fost prevăzută în mod selectiv pentru Larco, Comisia concluzionează că garanția de stat din 2008 a oferit un avantaj selectiv în favoarea beneficiarului.
(75)
Larco își desfășoară activitatea într-un sector în care produsele sunt comercializate între statele membre și ea însăși exportă cea mai mare parte din producția sa către alte state membre. În plus, activități de exploatare, topire și rafinare a nichelului există și în alte 6 state membre în afară de Grecia, și anume, în Austria, Finlanda, Franța (Noua Caledonie), Spania, Suedia și Regatul Unit (23). Nichelul este comercializat în aproape toate statele membre (24).
(76)
Măsurile în cauză permit Larco să continue să funcționeze, astfel că, spre deosebire de ceilalți concurenți cu dificultăți financiare, aceasta nu trebuie să se confrunte cu consecințele care decurg în mod normal din rezultatele financiare dificile. Acest lucru denaturează concurența pentru că alte societăți active pe aceleași piețe trebuie să funcționeze fără un astfel de sprijin oferit de stat.
(77)
Prin urmare, se concluzionează că măsura 2 constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat. Comisia consideră că ajutorul este egal cu valoarea împrumutului garantat, deoarece nu este sigur că Larco, având în vedere dificultățile economice ale acesteia, ar fi găsit vreo sursă de finanțare pe piață, indiferent de condiții. Cu alte cuvinte, Comisia consideră că Larco a beneficiat de un avantaj egal cu cuantumul împrumutului garantat deoarece fără garanția de stat nu ar fi fost în măsură să obțină această finanțare de pe piață.
(78)
Comisia nu deține nicio informație din care să rezulte faptul că garanția a fost executată.
4.2.3. Măsura 3: Majorarea de capital din 2009
(79)
Participarea statului la majorarea capitalului social al Larco în 2009 implică resurse de stat și este imputabilă statului. Prin urmare, acest criteriu este îndeplinit și nu este contestat de autoritățile elene.
(80)
Comisia nu a primit nicio probă convingătoare din partea autorităților elene care ar justifica argumentul că statul a acționat ca un investitor privat rezonabil. Într-adevăr, procesele-verbale ale adunărilor acționarilor prezentate ca element de probă sugerează că niciun plan de restructurare nu a fost furnizat acționarilor înainte de majorarea de capital, în pofida faptului că Larco era o întreprindere în dificultate. În plus, suma finală de majorare a capitalului a fost, în cele din urmă, insuficientă pentru a acoperi fondurile proprii negative ale Larco și ar putea, prin urmare, să nu fie considerată o măsură de protejare a valorii întreprinderii și de sprijinire a restructurării sale.
(81)
În ceea ce privește participarea NBG, Comisia reamintește curții clarificarea faptului că „simultaneitatea nu poate să fie în sine suficientă, chiar dacă s-au făcut investiții private semnificative, pentru o constatare conform căreia nu a existat niciun ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) CE fără a lua în considerare celelalte elemente de fapt și de drept.” (25)
(82)
Într-adevăr, participarea parțială a NBG nu pot fi utilizată drept probă de concomitență între stat și acționarii privați pentru că NBG a fost expusă Larco nu numai în calitate de acționar, ci și în calitate de creditor. Decizia sa de a participa parțial la majorarea capitalului era, așadar, un mijloc de a proteja nu numai valoarea investiției sale, ci și poziția sa în calitate de creditor.
(83)
În plus, statul furnizase deja Larco garanția de stat din 2008. Prin urmare, astfel cum a fost stabilit de jurisprudența relevantă, participarea statului la majorarea de capital din 2009 nu poate fi privită în mod izolat, ci trebuie să fie examinată în contextul altor măsuri de ajutor (26).
(84)
În cele din urmă, procesul-verbal al reuniunilor acționarilor nu susțin argumentul autorităților elene că PPC a intenționat să permită statului o majoritate de acțiuni mai extinsă. În schimb, PPC a declarat pur și simplu că nu va participa la majorarea capitalului social.
(85)
Astfel, Comisia consideră că un investitor privat rezonabil nu ar fi participat la majorarea capitalului social al întreprinderii Larco în aceste condiții. Având în vedere că măsura a fost prevăzută în mod selectiv pentru Larco, Comisia concluzionează că participarea statului la majorarea de capital din 2009 a furnizat beneficiarului un avantaj selectiv.
(86)
Pentru motivele indicate în considerentele 75-76 de mai sus, măsura are potențialul de a afecta schimburile comerciale între statele membre și de a denatura concurența.
(87)
Prin urmare, se concluzionează că măsura 3 constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat. Dat fiind că nu este contestat faptul că statul și-a exercitat toate drepturile pentru majorarea capitalului social [neclar], valoarea măsurii 3 se ridică la 44 999 999,40 EUR.
(88)
În ceea ce privește data acordării, reiese din procesul-verbal al reuniunii acționarilor din 14 mai 2009 că statul elen a acordat 15 000 000 EUR pentru majorarea capitalului la 15 aprilie 2009 (27), cu titlu de contribuție totală din partea statului la majorarea capitalului social [neclar] care s-a ridicat la 44 999 999,40 EUR. Comisia nu deține informații cu privire la data la care a fost acordată suma rămasă din contribuția statului la majorarea capitalului social al întreprinderii.
4.2.4. Măsura 4: Garanția de stat din 2010
(89)
Din aceleași motive ca și în cazul măsurii 2, criteriul privind resursele de stat și responsabilitatea statului este îndeplinit în ceea ce privește măsura 4 și acest lucru nu a fost contestat de autoritățile elene.
(90)
Comisia recunoaște că acordarea de garanții ar putea fi o practică comercială curentă pentru acționari, în condiții similare acestui caz. Cu toate acestea, dat fiind că și NBG era acționar al Larco, în opinia Comisiei ar fi normal ca acționarii să preia în mod proporțional riscul care rezultă din garanția în cauză. În schimb, statul își asumă întregul risc, oferind o garanție pentru o datorie, în timp ce Larco se afla în dificultate și avea deja un grad ridicat de îndatorare.
(91)
În ceea ce privește măsura 2, condițiile de la punctul 3.2 din Comunicarea privind garanțiile pentru această măsură nu sunt îndeplinite, deoarece o primă de 2 % nu poate fi considerată ca reflectând riscul Larco de neîndeplinire a obligațiilor.
(92)
Prin urmare, Comisia consideră că un creditor rezonabil al pieței nu ar fi oferit întreprinderii Larco o garanție în aceste condiții. Având în vedere că măsura a fost prevăzută în mod selectiv pentru Larco, Comisia concluzionează că aceasta a oferit un avantaj selectiv în favoarea beneficiarului.
(93)
Pentru motivele indicate în considerentele 75-76 de mai sus, măsura are potențialul de a afecta schimburile comerciale între statele membre și de a denatura concurența.
(94)
Prin urmare, se concluzionează că măsura 4 constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat. Comisia consideră că valoarea ajutorului este egală cu cuantumul garantat, deoarece este clar că, indiferent de condiții, niciun participant la piață rezonabil nu ar fi fost în măsură să garanteze suma respectivă pentru Larco având în vedere dificultățile economice ale acesteia. Cu alte cuvinte, Comisia consideră că Larco a beneficiat de un avantaj egal cu cuantumul garantat, deoarece fără garanția de stat nu ar fi fost în măsură să obțină nicio garanție de pe piață.
(95)
Comisia nu deține nicio informație din care să rezulte faptul că garanția a fost executată.
4.2.5. Măsura 5: Scrisori de garanție în loc de plată în avans a unui impozit suplimentar în 2010
(96)
Comisia ia notă de precizările aduse de autoritățile elene în ceea ce privește situația de fapt a măsurii 5.
(97)
În lumina elementelor de probă furnizate de autoritățile elene, Comisia este de acord că dreptul de a înlocui plata în avans a impozitului suplimentar cu scrisori de garanție a fost acordată Larco de către curte pe baza unor criterii obiective care ar fi fost aplicate oricărei întreprinderi într-o situație similară. Prin urmare, se concluzionează că măsura 5 nu implică un avantaj selectiv pentru Larco.
4.2.6. Măsura 6: Garanțiile de stat din 2011
(98)
Comisia ia notă de precizările aduse de autoritățile elene în ceea ce privește situația de fapt a măsurii 6.
(99)
Comisia nu este de acord cu autoritățile elene că măsura 6 nu implică resurse de stat. În primul rând, astfel cum s-a explicat în ceea ce privește măsura 2, garanțiile de stat pun în pericol resursele de stat pentru că plata lor antrenează o cheltuială de la bugetul de stat. În plus, orice garanție care nu este remunerată în mod corespunzător cu o primă de piață implică o pierdere de resurse financiare pentru stat. În plus, argumentul privind datoria restantă de 60 de milioane EUR reprezentând TVA pare să fie în contradicție cu observațiile prezentate în ceea ce privește măsura 5, caz în care autoritățile elene au afirmat că nu au restituit, în mod legal și intenționat, TVAul datorat, pentru a compensa suspendarea plăților în avans a impozitului suplimentar.
(100)
Prin urmare, Comisia consideră că, pentru această măsură, criteriul privind resursele de stat și responsabilitatea statului este îndeplinit.
(101)
Similar cu măsurile 2 și 4, condițiile prevăzute la secțiunea 3.2 din Comunicarea privind garanțiile nu sunt îndeplinite nici pentru această măsură.
(102)
Prin urmare, Comisia consideră că un creditor rezonabil al pieței nu ar fi oferit întreprinderii Larco o garanție în aceste condiții. Având în vedere că măsura a fost prevăzută în mod selectiv pentru Larco, Comisia concluzionează că aceasta a oferit un avantaj selectiv în favoarea beneficiarului.
(103)
Pentru motivele indicate în considerentele 75-76 de mai sus, măsura are potențialul de a afecta schimburile comerciale între statele membre și de a denatura concurența.
(104)
Prin urmare, se concluzionează că măsura 6 constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat. În ceea ce privește măsura 2, Comisia consideră că valoarea ajutorului este egală cu suma împrumuturilor garantate deoarece nu este sigur că Larco, în contextul dificultăților economice pe care le întâmpina, ar fi găsit vreo sursă de finanțare pe piață, indiferent de condiții.
(105)
Comisia nu deține nicio informație din care să rezulte faptul că garanția a fost executată.
4.2.7. Concluzie privind existența unui ajutor de stat
(106)
În lumina celor de mai sus, Comisia consideră că măsurile 1 și 5 nu constituie ajutor de stat, în timp ce măsurile 2, 3, 4 și 6 constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.
(107)
Astfel, ajutorul de stat inclus în măsura 2 și acordat pe 22 decembrie 2008 este egal cu 30 000 000 EUR. Ajutorul de stat inclus în măsura 3 este egal cu 44 999 999,40 EUR, dar data (datele) acordării trebuie să fie clarificate de către autoritățile elene. Ajutorul de stat cuprins în măsura 4 este egal cu 10 820 824,95 EUR și a fost acordat la 10 mai 2010, iar ajutorul de stat total cuprins în măsura 6 se ridică la 50 000 000 EUR (care rezultă din 30 000 000 EUR + 30 000 000 EUR) și a fost acordat la 30 decembrie 2011.
4.3. Ajutor ilegal
(108)
Măsurile 2, 3, 4 și 6 constituie ajutor de stat și au fost acordate prin încălcarea obligațiilor de notificare și de suspendare prevăzute la articolul 108 alineatul (3) din tratat. Astfel, măsurile respective constituie ajutor de stat ilegal.
4.4. Compatibilitatea ajutorului
(109)
În măsura în care anumite măsuri constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat, compatibilitatea acestora trebuie evaluată din perspectiva excepțiilor prevăzute la alineatele (2) și (3) din respectivul articol.
(110)
În conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție, este de competența statului membru să invoce eventualele motive de compatibilitate și să demonstreze că sunt îndeplinite condițiile pentru o astfel de compatibilitate (28).
4.4.1. Compatibilitatea măsurilor 2, 4 și 6
(111)
În ceea ce privește măsurile 2 și 4, autoritățile elene nu au invocat eventuale motive pentru compatibilitate deoarece acestea au susținut că măsurile nu constituie ajutor de stat.
(112)
Având în vedere că măsurile constituie ajutor de stat, acestea ar trebui să fie evaluate în ceea ce privește compatibilitatea acestora, conform articolului 107 alineatul (3) litera (c) din tratat și, în special, în temeiul Liniilor directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor, deoarece Larco a fost o întreprindere aflată în dificultate cel puțin din anul 2008. În conformitate cu punctul 20 din Liniile directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor, „o întreprindere aflată în dificultate nu poate fi considerată un instrument adecvat pentru promovarea altor obiective de politici publice până când nu se asigură viabilitatea sa. În consecință, Comisia consideră că ajutorul pentru întreprinderile aflate în dificultate poate contribui la dezvoltarea de activități economice fără a avea un impact defavorabil asupra comerțului, într-o măsură care să contravină interesului comunitar doar în cazul în care condițiile prevăzute în prezentele linii directoare sunt îndeplinite.”
(113)
Cu toate acestea, condițiile relevante din Liniile directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor (secțiunea 3.1.) nu sunt îndeplinite în acest caz. Garanțiile nu au fost încheiate după 6 luni și autoritățile elene nu au notificat un plan de restructurare care să restabilească viabilitatea întreprinderii, deși nu au existat măsuri compensatorii aplicate pentru a atenua denaturările concurenței. În cele din urmă, nu există nicio dovadă că ajutorul este limitat la minimul necesar, în special printr-o contribuție proprie semnificativă din partea beneficiarului ajutorului. Autoritățile nu au furnizat un plan de lichidare.
(114)
În ceea ce privește măsura 6, autoritățile elene au afirmat că aceasta ar fi fost compatibilă cu cadrul temporar și schema de garantare temporară și, în orice caz, că aceasta se califică drept ajutor de salvare.
(115)
Comisia nu este de acord cu argumentele autorităților elene. Comisia consideră că condițiile din cadrul temporar și schema de garantare temporară nu au fost îndeplinite întrucât Larco era o întreprindere în dificultate. Valoarea totală a celor două garanții depășea cheltuielile anuale salariale ale Larco, garanția depășea 90 % din împrumut și 1 % pe an nu putea fi considerată ca o primă de piață, reflectând riscul de incapacitate de plată pentru suma garantată.
(116)
În ceea ce privește argumentul că măsura a reprezentat ajutor de salvare, deși Comisia a purtat discuții cu autoritățile elene privind Larco din 2011, autoritățile nu au menționat niciodată că garanțiile din 2011 ar trebui să fie considerate un ajutor de salvare și nu au prezentat nicio notificare în acest sens. Într-adevăr, în răspunsul lor din 16 martie 2012 la chestionar, autoritățile elene au declarat în mod explicit că întreprinderea nu a beneficiat de ajutor de salvare și/sau restructurare în ultimii 10 ani.
(117)
Condițiile relevante din Liniile directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor nu sunt, în orice caz, îndeplinite în acest caz. Garanțiile din 2011 nu au fost încheiate după 6 luni și autoritățile elene nu au notificat un plan de restructurare sau un plan de lichidare. Planul de afaceri care să justifice necesitatea unei sume de 30 de milioane EUR pentru investiții nu poate constitui baza unui plan de restructurare compatibil în sensul Liniilor directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor. Aceasta se datorează faptului că acest plan nu vizează restabilirea viabilității întreprinderii și nu au existat măsuri compensatorii avute în vedere sau puse în aplicare pentru a limita denaturările concurenței. În cele din urmă, nu există nicio dovadă că ajutorul a fost limitat la minimul necesar, în special printr-o contribuție proprie semnificativă din partea beneficiarului ajutorului. De asemenea, autoritățile nu au furnizat un plan de lichidare.
(118)
Comisia nu a identificat alte posibile motive pentru compatibilitatea măsurilor 2, 4 și 6.
(119)
În lumina celor de mai sus, Comisia consideră că măsurile 2, 4 și 6 sunt incompatibile cu piața internă.
4.4.2. Compatibilitatea măsurii 3
(120)
Autoritățile elene nu au identificat niciun eventual motiv pentru compatibilitatea măsurii 3 deoarece acestea au susținut că măsura nu constituie ajutor de stat.
(121)
Având în vedere că măsura în cauză constituie un ajutor de stat, aceasta ar trebui, de asemenea, evaluată în ceea ce privește compatibilitatea în temeiul Liniilor directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor, pentru motivele enunțate la considerentul 112 de mai sus. Cu toate acestea, condițiile relevante din Liniile directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor nu sunt îndeplinite nici în acest caz. Autoritățile elene nu au notificat niciodată un plan de restructurare care să restabilească viabilitatea întreprinderii și nu au existat măsuri compensatorii aplicate pentru a atenua denaturările concurenței. În cele din urmă, nu există nicio dovadă că ajutorul este limitat la minimul necesar, în special printr-o contribuție proprie semnificativă din partea beneficiarului ajutorului.
(122)
Comisia nu a identificat alte posibile motive pentru compatibilitatea măsurii în cauză.
(123)
În acest context, Comisia consideră că măsura 3 este incompatibilă cu piața internă.
4.5. Recuperare
(124)
În conformitate cu tratatul și cu jurisprudența consacrată a Curții de Justiție, Comisia are competența de a decide dacă statul membru în cauză trebuie să anuleze sau să modifice măsura de ajutor atunci când constată că aceasta este incompatibilă cu piața internă (29). De asemenea, curtea a susținut în mod consecvent că obligația impusă unui stat membru de a anula ajutorul considerat de Comisie ca fiind incompatibil cu piața internă are rolul de a restabili situația existentă anterior (30). În acest context, curtea a stabilit că acest obiectiv este atins odată cu rambursarea de către beneficiar a sumelor acordate sub formă de ajutor ilegal, pierzând astfel avantajul de care beneficiase față de concurenții săi de pe piață, iar situația anterioară plății ajutorului a fost restabilită (31).
(125)
În conformitate cu jurisprudența, articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (32) prevede că „atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar[…]”.
(126)
Astfel, având în vedere că niciuna dintre măsurile în cauză nu au fost notificate Comisiei, ceea ce reprezintă o încălcare a articolului 108 din tratat și trebuie, prin urmare, să fie considerate ajutor ilegal și incompatibil, ajutorul trebuie să fie recuperat pentru a se restabili situația care exista pe piață înainte de acordarea lor. Recuperarea ar trebui să acopere intervalul de timp de la data la care beneficiarul a obținut un avantaj, ceea ce înseamnă atunci când ajutorul a fost pus la dispoziția beneficiarului până la recuperarea efectivă, și sumelor care urmează a fi recuperate ar trebui să li se aplice dobândă până la recuperarea efectivă.
5. CONCLUZIE
(127)
Măsurile 1 și 5 nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.
(128)
Grecia a pus în aplicare în mod ilegal măsurile 2, 3, 4 și 6, cu încălcarea dispozițiilor articolului 108 alineatul (3) din tratat.
(129)
În special, măsurile 2, 4 și 6 (garanții de stat pentru 2008, 2010 și 2011) în favoarea Larco constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat și au fost incompatibile cu piața internă, deoarece condițiile relevante din Liniile directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor nu au fost îndeplinite și alte motive de compatibilitate nu au fost identificate.
(130)
Măsura 3 (participarea statului la majorarea capitalului Larco în 2009) constituie, de asemenea, ajutor de stat și a fost incompatibilă cu tratatul deoarece condițiile relevante din Liniile directoare pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor nu au fost îndeplinite și nici o altă bază de compatibilitate nu a fost identificată.
(131)
Comisia constată că Grecia a acceptat ca prezenta decizie să fie adoptată în limba engleză,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Neperceperea unor datorii față de Ministerul Finanțelor, precum și scrisorile de garanție în locul plății în avans a unui impozit suplimentar în 2010 pe care Grecia le-a pus în aplicare în favoarea Larco nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.
Articolul 2
Ajutorul de stat în valoare de 135 820 824,35 EUR sub forma unor garanții de stat în favoarea Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. în 2008, 2010 și 2011, precum și participarea statului la majorarea capitalului companiei în 2009, acordat de Grecia în mod ilegal, încălcând articolul 108 alineatul (3) din tratat, este incompatibil cu piața internă.
Articolul 3
(1) Grecia va recupera de la beneficiar ajutorul incompatibil menționat la articolul 2.
(2) Sumele care urmează a fi recuperate sunt purtătoare de dobândă începând de la data la care au fost puse la dispoziția beneficiarilor până la momentul recuperării lor efective.
(3) Dobânda se calculează pe o bază compusă, în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei (33), astfel cum a fost modificat.
(4) În ceea ce privește măsura 3, Grecia trebuie să furnizeze data (datele) exactă (exacte) la care a furnizat contribuția sa în 2009 la majorarea capitalului social.
(5) Grecia va anula toate plățile ajutoarelor menționate la articolul 2, începând cu data adoptării prezentei decizii.
Articolul 4
(1) Recuperarea ajutorului menționat la articolul 2 este imediată și efectivă.
(2) Grecia asigură punerea în aplicare a prezentei decizii în termen de patru luni de la data notificării acesteia.
Articolul 5
(1) În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Grecia trebuie să prezinte următoarele informații:
(a)
valoarea totală (principalul și dobânzile de recuperare) de recuperat de la beneficiar;
(b)
o descriere detaliată a măsurilor deja luate și a celor planificate în vederea conformării cu prezenta decizie;
(c)
documentele care să demonstreze că beneficiarul a fost somat să ramburseze ajutorul.
(2) Grecia informează Comisia cu privire la progresul măsurilor naționale luate în vederea punerii în aplicare a prezentei decizii până la finalizarea recuperării ajutorului menționat la articolul 2. Grecia trebuie să prezinte imediat, la simpla solicitare a Comisiei, informații privind măsurile care au fost deja adoptate și cele planificate în vederea conformității cu prezenta decizie. De asemenea, aceasta trebuie să furnizeze informații detaliate privind valorile ajutorului și dobânda de recuperare deja primite de la beneficiar.
Articolul 6
Prezenta decizie se adresează Republicii Elene.
Adoptată la Bruxelles, 27 martie 2014.