ROZHODNUTÍ RADY č. 940/2014/EU
ze dne 17. prosince 2014
o režimu tzv. „octroi de mer“ (přístavní daně) v nejvzdálenějších francouzských regionech
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 349 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
v souladu se zvláštním legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ustanovení smlouvy, která se týkají nejvzdálenějších regionů Unie, k nimž patří francouzské zámořské departementy, v zásadě nedovolují žádné rozdíly ve zdanění místních produktů a produktů z metropolitní Francie nebo jiných členských států. Podle článku 349 smlouvy však lze pro tyto regiony zavést konkrétní opatření z důvodu trvalého znevýhodnění, které má dopad na jejich sociální a hospodářskou situaci.
(2)
Tato konkrétní opatření musí brát v úvahu zvláštní charakter a omezení nejvzdálenějších regionů, aniž by narušila integritu a soudržnost právního řádu Unie, který zahrnuje i vnitřní trh a společné politiky. Neměnnost a spolupůsobení nepříznivých faktorů (odlehlost, závislost na surovinách a energii, povinnost vytvářet větší zásoby, malý rozsah místního trhu v kombinaci s málo rozvinutou vývozní činností) na nejvzdálenější regiony Unie uvedené v článku 349 smlouvy se projevují zvýšením nákladů na produkci, a tedy i pořizovací ceny produktů z místní produkce, které by bez konkrétních opatření byly méně konkurenceschopné v porovnání s produkty odjinud, a to i při zohlednění nákladů na dopravu do zámořských departementů. Tato skutečnost by ztížila zachování místní produkce. Proto je nezbytné zavést konkrétní opatření, která posílí místní průmysl zvýšením jeho konkurenceschopnosti. Rozhodnutí Rady 2004/162/ES (1) povoluje Francii do 31. prosince 2014 v zájmu obnovení konkurenceschopnosti produktů z místní produkce uplatnit osvobození od tzv. „octroi de mer“ (přístavní daně) či její snížení u některých produktů, které pocházejí z místní produkce nejvzdálenějších regionů Guadeloupe, Guyana, Martinik, Réunion a od 1. ledna 2014 též Mayotte. Seznam produktů, pro které platí výše uvedené osvobození od daně nebo její snížení, je uveden v příloze zmíněného rozhodnutí. Rozdíl ve výši daně mezi místními a ostatními produkty nesmí podle druhu produktu překročit 10, 20 nebo 30 procentních bodů.
(3)
Francie požádala, aby i po 1. lednu 2015 byla zachována úprava podobná úpravě zavedené rozhodnutím 2004/162/ES. Francie tvrdí, že výše zmíněná znevýhodnění jsou trvalé povahy, že režim zdanění zavedený rozhodnutím 2004/162/ES umožnil zachovat a v některých případech i rozvinout místní produkci a neznamenal pro přijímající podniky zdroj příjmů, neboť celkově se dovozy produktů podléhajících diferencovanému zdanění nadále zvyšoval.
(4)
Francie oznámila Komisi pro každý z dotčených nejvzdálenějších regionů - Guadeloupe, Guyanu, Martinik, Mayotte a Réunion - pět souborů seznamů produktů, u nichž hodlá uplatňovat diferencované zdanění ve výši 10, 20 nebo 30 procentních bodů podle toho, zda jsou tyto produkty v těchto regionech produkovány, či ne. Opatření se netýká nejvzdálenějšího regionu Saint-Martin.
(5)
Toto rozhodnutí provádí článek 349 smlouvy a povoluje Francii používat diferencované zdanění na produkty, u kterých byla doložena za prvé existence místní produkce, za druhé existence významného dovozu zboží (včetně dovozu z metropolitní Francie i jiných členských států), který může ohrozit zachování místní produkce, a za třetí existence dodatečných nákladů zvyšujících pořizovací cenu produktů z místní produkce oproti produktům pocházejícím odjinud a narušujících konkurenceschopnost produktů z místní produkce. Povolený rozdíl ve zdanění by neměl být vyšší než doložené vícenáklady. Použití těchto zásad umožní provést článek 349 smlouvy v míře nezbytně nutné a bez toho, aby byla místní produkci poskytnuta neodůvodněná výhoda; díky tomu nebude narušena integrita a soudržnost právního řádu Unie, a zejména nebude narušena hospodářská soutěž na vnitřním trhu a politika v oblasti státní podpory.
(6)
V zájmu zjednodušení povinností pro malé podniky by se osvobození od daně či její snížení měla týkat pouze hospodářských subjektů, jejichž roční obrat činí alespoň 300 000 EUR. Hospodářské subjekty, jejichž roční obrat této hranice nedosahuje, by „octroi de mer“ podléhat neměly, ale neměly by moci si tuto daň odečíst na vstupu.
(7)
Stejně tak soudržnost s právem Unie vyžaduje, aby se rozdíl ve zdanění neuplatňoval na potravinové produkty, které využívají podpor stanovených v kapitole III nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 228/2013 (2). Cílem uvedeného ustanovení je zabránit tomu, aby dopad finančních zemědělských podpor poskytnutých zvláštním režimem zásobování byl smazán či omezen vyšším zdaněním subvencovaných produktů prostřednictvím „octroi de mer“.
(8)
Cíle podpory sociálního a hospodářského rozvoje francouzských zámořských departementů, které již byly vytyčeny v rozhodnutí 2004/162/ES, jsou potvrzeny díky požadavkům na účel „octroi de mer“. Začlenění příjmů z této daně do zdrojů hospodářského a daňového systému francouzských zámořských departementů a jejich využití v rámci strategie hospodářského a sociálního rozvoje těchto regionů, včetně podpory místních činností, je právní povinností.
(9)
Je nezbytné prodloužit dobu použitelnosti rozhodnutí 2004/162/ES o šest měsíců až do 30. června 2015. Nová lhůta umožní Francii provést toto rozhodnutí ve svém vnitrostátním práva.
(10)
Doba použitelnosti režimu je stanovena na pět let a šest měsíců do 31. prosince 2020, kdy rovněž skončí platnost stávajících pokynů pro regionální státní podpory. Ještě předtím však bude nutné posoudit výsledky uplatňování tohoto režimu. Francie by proto měla předložit Komisi do 31. prosince 2017 zprávu o uplatňování ustanovení zavedeného režimu zdanění za účelem ověření dopadu přijatých opatření a jejich přínosu pro zachování, podporu či rozvoj místních hospodářských činností, přičemž se vezmou v úvahu znevýhodnění postihující nejvzdálenější regiony. Zpráva by měla zejména ověřit, zda daňové výhody, jež Francie uděluje místním produktům, nepřekračují nezbytně nutnou míru a zda jsou tyto výhody nadále nezbytné a přiměřené. Navíc by měla obsahovat rozbor dopadu, jejž má zavedený režim na úroveň cen v nejvzdálenějších francouzských regionech. Na základě této zprávy by Komise měla vypracovat svou zprávu pro Radu a případně předložit návrh na změnu ustanovení tohoto rozhodnutí, aby se zohlednila její zjištění.
(11)
Rozhodnutí je třeba použít od 1. července 2015, aby se zabránilo právnímu vakuu.
(12)
Tímto rozhodnutím není dotčeno případné použití článků 107 a 108 Smlouvy.
(13)
Cílem tohoto rozhodnutí je stanovit právní rámec pro „octroi de mer“ od 1. ledna 2015. S ohledem na tuto naléhavost je třeba odchýlit se od osmitýdenní lhůty stanovené v článku 4 protokolu č. 1 o úloze vnitrostátních parlamentů v Evropské unii, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Odchylně od článků 28, 30 a 110 smlouvy se Francii povoluje do 31. prosince 2020 uplatnit osvobození od tzv. „octroi de mer“ (námořní daně) nebo její snížení u produktů, jejichž seznam je uveden v příloze a které pocházejí z místní produkce na Guadeloupu, v Guyaně, na Martiniku, Mayotte a Réunionu jakožto nejvzdálenějších regionech ve smyslu článku 349 smlouvy.
Tato osvobození a snížení musí být součástí strategie hospodářského a sociálního rozvoje dotčených nejvzdálenějších regionů, se zohledněním rámce Unie pro tuto strategii, a přispívat k podpoře místních činností a nesmí měnit podmínky obchodu v míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
2. Uplatnění úplného osvobození od daně či jejího snížení uvedených v odstavci 1 nesmí vést k tomu, že by rozdíly oproti úrovni zdanění použité na podobné produkty, které nepocházejí z dotčených nejvzdálenějších regionů, byly vyšší než:
a)
deset procentních bodů u produktů uvedených v části A přílohy;
b)
dvacet procentních bodů u produktů uvedených v části B přílohy;
c)
třicet procentních bodů u produktů uvedených v části C přílohy.
Francie se zavazuje, že osvobození a snížení použitá na produkty uvedené v příloze nepřekročí procentní podíl, který je nezbytně nutný k zachování, podpoře a rozvoji místních hospodářských činností.
3. Osvobození od daně či její snížení uvedená v odstavcích 1 a 2 uplatní Francie na hospodářské subjekty, jejichž roční obrat činí nejméně 300 000 EUR. Hospodářské subjekty, jejichž roční obrat nedosahuje této hranice, „octroi de mer“ nepodléhají.
Článek 2
Na produkty, pro něž byl využit zvláštní režim zásobování stanovený v kapitole III nařízení (EU) č. 228/2013, uplatní francouzské orgány stejný režim zdanění jako na produkty z místní produkce.
Článek 3
1. Režimy zdanění uvedené v článku 1 Francie Komisi neprodleně oznámí.
2. Francie předloží Komisi do 31. prosince 2017 zprávu o uplatňování režimu zdanění uvedeného v článku 1, v níž sdělí, jaký měla přijatá opatření dopad a jaký byl jejich přínos pro zachování, podporu a rozvoj místních hospodářských činností, přičemž se vezmou v úvahu znevýhodnění postihující nejvzdálenější regiony.
Na základě této zprávy vypracuje Komise svou zprávu pro Radu a případně jí předloží návrh na změnu ustanovení tohoto rozhodnutí.
Článek 4
V čl. 1 odst. 1 rozhodnutí 2004/162/ES se datum „31. prosince 2014“ nahrazuje datem „30. června 2015“.
Článek 5
Články 1 až 3 se použijí ode dne 1. července 2015.
Článek 4 se použije ode dne 1. ledna 2015.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 17. prosince 2014.
DECIZIA NR. 940/2014/UE A CONSILIULUI
din 17 decembrie 2014
privind regimul de impozitare aferent taxelor de andocare în regiunile ultraperiferice franceze
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 349,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Parlamentului European,
hotărând în conformitate cu o procedură legislativă specială,
întrucât:
(1)
Dispozițiile tratatului, care se aplică regiunilor ultraperiferice ale Uniunii din care fac parte departamentele franceze de peste mări, nu autorizează în principiu nicio diferență de impozitare între produsele locale și cele provenind din Franța metropolitană sau din alte state membre. Cu toate acestea, articolul 349 din tratat prevede posibilitatea introducerii unor măsuri specifice în favoarea acestor regiuni, având în vedere existența unor handicapuri permanente care afectează situația economică și socială a regiunilor ultraperiferice.
(2)
Astfel de măsuri specifice trebuie să țină seama de caracteristicile și de constrângerile speciale din respectivele regiuni, însă fără a afecta integritatea și coerența ordinii juridice a Uniunii, inclusiv în ceea ce privește piața internă și politicile comune. Caracterul permanent și combinarea dezavantajelor de care suferă regiunile ultraperiferice ale Uniunii astfel cum sunt menționate la articolul 349 din tratat (situarea la distanță mare față de continent, dependența în ceea ce privește materiile prime și energia, obligația constituirii unor stocuri mai mari, dimensiunea redusă a pieței locale combinată cu dezvoltarea slabă a activităților de export etc.) determină creșterea costurilor de producție și, implicit, a prețurilor de cost ale produselor fabricate la nivel local, care, în lipsa unor măsuri specifice, ar fi mai puțin competitive față de cele provenind din afară, chiar dacă se iau în calcul taxele de transport către departamentele franceze de peste mări. În consecință, menținerea unei producții locale ar fi cu atât mai dificilă. Din acest motiv, este necesar să se ia măsuri specifice pentru a consolida industria locală, ameliorând competitivitatea acesteia. Până la 31 decembrie 2014, în vederea restabilirii competitivității produselor fabricate la nivel local, Decizia 2004/162/CE a Consiliului (1) autorizează Franța să aplice scutiri de la taxa de andocare sau reduceri ale taxei de andocare pentru unele produse fabricate în regiunile ultraperiferice Guadelupa, Guyana, Martinica, Réunion și, de la 1 ianuarie 2014, Mayotte. Anexa la decizia menționată cuprinde lista produselor pentru care se pot aplica scutirile sau reducerile fiscale. În funcție de produse, diferența de impozitare între produsele fabricate la nivel local și celelalte produse nu poate depăși 10, 20 sau 30 de puncte procentuale.
(3)
Franța a solicitat menținerea, ulterior datei de 1 ianuarie 2015, a unui mecanism similar celui conținut în Decizia 2004/162/CE. Franța subliniază că dezavantajele enumerate anterior au un caracter permanent, că regimul de impozitare prevăzut în Decizia 2004/162/CE a Consiliului a permis menținerea și, în anumite cazuri, dezvoltarea producțiilor locale și nu a constituit un venit pentru întreprinderile beneficiare, în măsura în care, la nivel global, importurile de produse supuse unei impozitări diferențiate au continuat să crească.
(4)
Franța a comunicat Comisiei, pentru fiecare dintre regiunile ultraperiferice vizate (Guadelupa, Guyana, Martinica, Mayotte și Réunion), cinci serii de liste de produse pentru care intenționează să aplice o impozitare diferențiată, de 10, de 20 sau de 30 de puncte procentuale, în funcție de faptul dacă acestea sunt sau nu produse la nivel local. Regiunea ultraperiferică franceză Saint Martin nu este vizată.
(5)
Prezenta decizie pune în aplicare dispozițiile articolului 349 din tratat și autorizează Franța să aplice o impozitare diferențiată produselor pentru care s-a dovedit, în primul rând, existența unei producții locale, în al doilea rând, existența unor importuri semnificative de mărfuri (inclusiv provenind din Franța metropolitană și din alte state membre) care pot compromite menținerea producției locale și, în cele din urmă, existența unor costuri suplimentare care cresc prețurile de cost ale producției locale în comparație cu producția produselor provenind din străinătate și subminează competitivitatea produselor fabricate la nivel local. Diferența de impozitare autorizată nu ar trebui să depășească costurile suplimentare dovedite. Aplicarea acestor principii va permite punerea în aplicare a dispozițiilor articolului 349 din tratat, fără a depăși ceea ce este necesar și fără a crea avantaje nejustificate pentru producțiile locale, pentru a nu aduce atingere integrității și coerenței ordinii juridice a Uniunii, inclusiv pentru a proteja concurența nedenaturată pe piața internă și politicile în materie de ajutoare de stat.
(6)
Pentru a simplifica obligațiile întreprinderilor mici, scutirile de la taxă sau reducerile taxei vizează toți operatorii a căror cifră de afaceri anuală este mai mare sau egală cu 300 000 EUR. Operatorii a căror cifră de afaceri anuală este inferioară acestui prag nu ar trebui să plătească taxa de andocare, dar, în schimb, nu pot deduce valoarea respectivei taxe suportată în amonte.
(7)
De asemenea, coerența cu dreptul Uniunii conduce la înlăturarea aplicării unei diferențe de impozitare pentru produsele alimentare care beneficiază de ajutoarele prevăzute în capitolul III din Regulamentul (UE) nr. 228/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (2). Respectiva dispoziție are rolul de a împiedica situația în care efectul ajutoarelor financiare agricole acordate de regimul specific de aprovizionare ar fi anulat sau redus de o impozitare mai mare a produselor subvenționate în ceea ce privește taxa de andocare.
(8)
Obiectivele privind sprijinirea dezvoltării socioeconomice a departamentelor franceze de peste mări, prevăzute deja în Decizia 2004/162/CE, sunt confirmate de cerințele aferente scopului taxelor de andocare. Constituie o obligație legală ca veniturile provenite din taxele de andocare să fie integrate în resursele regimului economic și fiscal al departamentelor franceze de peste mări și utilizate pentru o strategie de dezvoltare economică și socială a departamentelor franceze de peste mări, care implică o contribuție la promovarea activităților locale.
(9)
Este necesară prelungirea cu șase luni, până la 30 iunie 2015, a duratei de aplicare a Deciziei 2004/162/CE. Durata repesctivă ar permite Franței să transpună prezenta decizie în dreptul său intern.
(10)
Regimul se aplică pe o durată de cinci ani și șase luni, până la 31 decembrie 2020, dată care corespunde cu încetarea aplicării orientărilor actuale în materie de ajutoare de stat cu finalitate regională. Cu toate acestea, va fi necesară o evaluare prealabilă a rezultatelor aplicării acestui regim. În consecință, până la 31 decembrie 2017, Franța ar trebui să prezinte un raport privind punerea în aplicare a regimului de impozitare instituit, pentru a evalua impactul măsurilor luate și contribuția acestora la menținerea, la promovarea și la dezvoltarea activităților economice locale, având în vedere handicapurile care afectează regiunile ultraperiferice. Raportul ar trebui să verifice dacă avantajele fiscale acordate de Franța pentru produsele fabricate la nivel local nu depășesc strictul necesar și dacă aceste avantaje sunt încă necesare și proporționate. De asemenea, raportul ar trebui să conțină o analiză a impactului regimului instituit în ceea ce privește nivelul prețurilor în regiunile ultraperiferice franceze. Pe baza raportului respectiv, Comisia ar trebui să prezinte Consiliului un raport și, dacă va fi cazul, o propunere având ca scop adaptarea dispozițiilor prezentei decizii pentru a ține cont de constatările realizate.
(11)
Este necesar ca prezenta decizie să se aplice de la 1 iulie 2015, pentru a preveni orice vid juridic.
(12)
Prezenta decizie nu aduce atingere eventualei aplicări a articolelor 107 și 108 din tratat.
(13)
Obiectivul prezentei decizii este de a stabili cadrul juridic pentru taxele de andocare începând cu 1 ianuarie 2015. Având în vedere caracterul urgent al chestiunii, ar trebui să se facă o excepție de la perioada de opt săptămâni prevăzută la articolul 4 din Protocolul nr. 1 privind rolul parlamentelor naționale în Uniunea Europeană anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
(1) Prin derogare de la articolele 28, 30 și 110 din tratat, Franța este autorizată, până la 31 decembrie 2020, să aplice scutiri de la taxa de andocare sau reduceri ale taxei de andocare pentru produsele incluse în anexă care sunt fabricate la nivel local în Guadelupa, în Guyana, în Martinica, în Mayotte și în Réunion, ca regiuni ultraperiferice în sensul articolului 349 din tratat.
Respectivele scutiri sau reduceri trebuie să facă parte din strategia de dezvoltare economică și socială a regiunilor ultraperiferice vizate, ținând cont de cadrul comunitar al acesteia, și să contribuie la promovarea activităților locale, fără a afecta în mod negativ condițiile schimburilor comerciale într-o măsură care contravine interesului comun.
(2) În comparație cu ratele de impozitare aplicate produselor similare care nu provin din regiunile ultraperiferice vizate, aplicarea scutirilor totale sau a reducerilor menționate la alineatul (1) nu poate duce la diferențe de peste:
(a)
10 puncte procentuale pentru produsele menționate în partea A din anexă;
(b)
20 de puncte procentuale pentru produsele menționate în partea B din anexă;
(c)
30 de puncte procentuale pentru produsele menționate în partea C din anexă.
Franța se angajează ca scutirile sau reducerile aplicate produselor menționate în anexă să nu depășească procentul care este strict necesar pentru menținerea, promovarea și dezvoltarea activităților economice locale.
(3) Franța aplică scutirile de taxă sau reducerile de taxă menționate la alineatele (1) și (2) operatorilor a căror cifră de afaceri anuală este mai mare sau egală cu 300 000 EUR. Toți operatorii a căror cifră de afaceri anuală este inferioară acestui prag nu sunt obligați la plata taxei de andocare.
Articolul 2
Autoritățile franceze aplică produselor care au beneficiat de regimul specific de aprovizionare prevăzut în capitolul III din Regulamentul (UE) nr. 228/2013 același regim de impozitare ca și cel care se aplică produselor fabricate la nivel local.
Articolul 3
(1) Franța notifică imediat Comisiei regimurile de impozitare menționate la articolul 1.
(2) Franța prezintă Comisiei, până la 31 decembrie 2017, un raport privind aplicarea regimului de impozitare menționat la articolul 1, indicând impactul măsurilor luate și contribuția acestora la menținerea, la promovarea și la dezvoltarea activităților economice locale, având în vedere dezavantajele care afectează regiunile ultraperiferice.
Pe baza raportului respectiv, Comisia prezintă Consiliului un raport și, dacă este cazul, o propunere pentru adaptarea dispozițiilor din prezenta decizie.
Articolul 4
La articolul 1 alineatul (1) din Decizia 2004/162/CE, data de „31 decembrie 2014” se înlocuiește cu data de „30 iunie 2015”.
Articolul 5
Articolele 1-3 se aplică de la 1 iulie 2015.
Articolul 4 se aplică de la 1 ianuarie 2015.
Articolul 6
Prezenta decizie se adresează Republicii Franceze.
Adoptată la Bruxelles, 17 decembrie 2014.