ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. listopadu 2013
o státní podpoře SA.16237 (C58/02) (ex N118/02) poskytnuté Francií ve prospěch společnosti SNCM
(oznámeno pod číslem C(2013) 7066)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/882/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 (1) odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s těmito články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
1.
Dne 18. února 2002 oznámila Francie Komisi plán podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (dále jen „SNCM“), který byl doplněn dne 3. července 2002 (3). Tento plán restrukturalizace následoval po oznámení francouzských orgánů ze dne 20. prosince 2001 o poskytnutí finanční zálohy společností Compagnie Générale Maritime (dále jen „CGMF“) (4) společnosti SNCM ve výši 22,5 milionu EUR jakožto podpory na záchranu. Rozhodnutím ze dne 17. července 2002 (5) (dále jen „rozhodnutí z roku 2002“) Komise schválila podporu na záchranu ve prospěch společnosti SNCM v rámci předběžného vyšetřovacího řízení týkajícího se podpor podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES. Oznámená podpora na restrukturalizaci spočívala v navýšení kapitálu SNCM společností CGMF ve výši 76 milionů EUR.
2.
Dopisem ze dne 19. srpna 2002 Komise oznámila francouzským orgánům rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení (6) podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (7).
3.
Dne 8. října 2002 (8) sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky k rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 (9).
4.
Na žádost francouzských orgánů proběhla pracovní jednání s útvary Komise ve dnech 24. října 2002, 3. prosince 2002 a 25. února 2003.
5.
V rámci zahájení vyšetřovacího řízení Komise obdržela připomínky od dvou podniků, a to od společnosti Corsica Ferries France (dále jen „CFF“) dne 8. ledna 2003 (10) a od společnosti STIM d’Orbigny ze skupiny Stef-TFE (dále jen „STIM“) dne 7. ledna 2003, a také od různých francouzských územních celků dne 18. prosince 2002, 9. a 10. ledna 2003. Dopisy ze dne 13. a 16. ledna a ze dne 5. a 21. února 2003 předala Komise Francii tyto připomínky k vyjádření.
6.
Francouzské orgány poskytly Komisi svá vyjádření k připomínkám společností CFF a STIM dne 13. února 2003 (11) a dne 27. května 2003 (12).
7.
Dne 16. ledna 2003 útvary Komise zaslaly žádost o dodatečné informace, na kterou francouzské orgány odpověděly dne 21. února 2003.
8.
V dopise ze dne 10. února 2003 (13) předložily francouzské orgány argumenty s cílem prokázat, že plán podpory dodržuje ve všech bodech pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (14) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
9.
Na žádost Komise předložily francouzské orgány dne 25. února 2003 (15) kopii akcionářské dohody, která váže společnost SNCM a společnost STIM.
10.
Rozhodnutím 2004/166/ES (16) (dále jen „rozhodnutí z roku 2003“) schválila Komise, za určitých podmínek, poskytnutí podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM splatnou ve dvou částech. První splátka činila 66 milionů EUR a druhá, v maximální výši 10 milionů EUR, se měla určit v závislosti na čistém výnosu z prodeje aktiv, ke kterému mělo dojít po přijetí rozhodnutí z roku 2003.
11.
Dne 13. října 2003 podala společnost CFF u Soudu prvního stupně ES (dále jen „Tribunál“) žalobu na neplatnost rozhodnutí z roku 2003 (věc T-349/03).
12.
Rozhodnutím 2005/36/ES (17) (dále jen „rozhodnutí z roku 2004“) se Komise rozhodla považovat změny požadované Francií v dopise ze dne 23. června 2004, tj. nahrazení plavidla Aliso plavidlem Asco na seznamu plavidel, která je společnost SNCM oprávněna provozovat na základě rozhodnutí z roku 2003, a prodej plavidla Aliso místo plavidla Asco, za změny, které nezpochybňují slučitelnost podpory na restrukturalizaci povolené rozhodnutím z roku 2003 s vnitřním trhem.
13.
Rozhodnutím ze dne 16. března 2005 (dále jen „rozhodnutí z roku 2005“) (18) Komise souhlasila s vyplacením druhé části podpory na restrukturalizaci ve výši 3,3 milionů EUR, čímž celková výše povolené podpory na restrukturalizaci dosáhla částky 69,3 milionu EUR.
14.
Dne 15. června 2005 zrušil Tribunál rozsudkem ve věci T-349/03 (19) rozhodnutí z roku 2003 z důvodu chybného posouzení minimální výše podpory.
15.
Dne 25. října 2005 (20) předaly francouzské orgány Komisi informace o vývoji finanční situace společnosti od oznámení plánu podpory na restrukturalizaci ze dne 18. února 2002.
16.
Dne 17. listopadu 2005 (21) poskytly francouzské orgány podklady o aktualizaci plánu restrukturalizace z roku 2002 a o opětovném vytvoření vlastního kapitálu společnosti SNCM (22).
17.
Dne 15. března 2006 předložily francouzské orgány Komisi souhrnnou zprávu o trhu, obchodní plán (příjmová část) a výhledový účet zisku a ztrát (23). Další podklady byly předány útvarům Komise dne 28. března 2006 a 7. dubna 2006 (24). V tomto dopise francouzské orgány mimo jiné vyzvaly Komisi, aby vzhledem ke své povaze „vyrovnání za veřejnou službu“ nebyla část podpory na restrukturalizaci z roku 2002, a to především částka ve výši 53,48 milionu EUR, považována za opatření přijaté v rámci restrukturalizačního plánu, ale za částku, která není na základě judikatury ve věci Altmark (25) podporou, nebo za samostatné opatření bez spojení s restrukturalizačním plánem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
18.
Dne 21. dubna 2006 byl podle článku 4 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (26) oznámen Komisi návrh spojení, při kterém společnosti Veolia Transport (dále jen „VT“) (27) a Butler Capital Partners (dále jen „BCP“) společně převezmou kontrolu nad společností SNCM (28). Komise se rozhodla nevznést proti oznámenému spojení námitky a prohlásila jej rozhodnutím ze dne 29. května 2006 (29) za slučitelné s vnitřním trhem.
19.
Dne 21. června 2006 (30) předaly francouzské orgány Komisi vyhlášku ministerstva hospodářství, financí a průmyslu ze dne 26. května 2006, kterou se schvalují finanční operace rozhodnuté společností Société nationale des chemins de fer français (dále jen „SNCF“), a legislativní nařízení č. 2006-606 ze dne 26. května 2006, kterým se společnost SNCM převádí do soukromého sektoru.
20.
Informace o pověření veřejnou službou a o podporách sociální povahy při zajišťování dopravní obslužnosti Korsiky byly Komisi předány dne 7. června 2006 (31).
21.
Dopisem ze dne 13. září 2006 oznámila Komise francouzským orgánům své rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a podle článku 6 nařízení (ES) č. 659/1999 ve věci nových opatření přijatých ve prospěch společnosti SNCM a ve věci plánu restrukturalizace oznámeného v roce 2002 (32) (dále jen „rozhodnutí z roku 2006“).
22.
Dne 16. listopadu 2006 zaslala Francie Komisi své připomínky v rámci rozhodnutí z roku 2006 (33).
23.
Protože některé zúčastněné strany požádaly Komisi o prodloužení lhůty pro předložení vlastních připomínek (34), Komise rozhodla poskytnout tuto prodlouženou lhůtu všem zúčastněným stranám (35).
24.
Komise obdržela připomínky od společností CFF (36) a STIM (37) a předala je francouzským orgánům dopisem ze dne 20. února 2007. Jistá zúčastněná třetí strana rovněž zaslala své připomínky, které byly také předány francouzským orgánům, ale nakonec je dne 28. května 2008 vzala zpět.
25.
Francouzské orgány sdělily své připomínky k vyjádřením zúčastněných stran dne 30. dubna 2007 (38).
26.
Dne 20. prosince 2007 podala společnost CFF na společnost SNCM stížnost Komisi kvůli státní podpoře, která doplňuje informace zaslané dne 15. června 2007 a 30. listopadu 2007. Stížnost se týká článku 3 nové smlouvy o pověření veřejnou službou podepsané v červnu roku 2007 mezi korsickou územní samosprávou a seskupením Compagnie Méridionale de Navigation - SNCM na období 2007-2013. Podle společnosti CFF by provádění této doložky přineslo společnosti SNCM v roce 2007 nové finanční zdroje ve výši 10 milionů EUR. Kromě toho se má u vyrovnání vyplácenému společnosti SNCM za závazky vyplývající ze zajišťování veřejné služby jednat o státní podporu, která je navíc protiprávní, protože nebyla oznámena Komisi.
27.
Komise informovala zúčastněné strany o svém rozhodnutí prodloužit lhůtu pro podání připomínek třetích stran do 14. března 2008.
28.
Komise předala dne 26. března 2008 připomínky zúčastněných třetích stran Francii, která zaslala svá vyjádření dne 28. března 2008, 10. dubna 2008 a 28. dubna 2008.
29.
Rozhodnutím ze dne 8. července 2008 Komise usoudila, že nová opatření z roku 2006 nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a že se u opatření oznámených v roce 2002 jedná o podpory slučitelné s vnitřním trhem.
30.
Dne 11. září 2012 Tribunál toto rozhodnutí částečně zrušil (39). Tribunál usoudil, že závěry Komise ohledně opatření provedených v roce 2006 jsou výsledkem zjevně nesprávného posouzení. Pokud jde o restrukturalizační opatření z roku 2002, Tribunál shledal, že je nutno provést jejich novou analýzu, protože zrušené rozhodnutí vycházelo ze skutečnosti, že opatření z roku 2006 neobsahují žádný prvek podpory.
31.
Zrušení se netýká pouze prohlášení o slučitelnosti podpory ve výši 53,48 milionu EUR v podobě příspěvku na vyrovnání za závazky veřejné služby společnosti SNCM za období 1991-2001. Toto rozhodnutí se proto nebude tímto bodem zabývat.
32.
Komise tak musí přijmout nové konečné rozhodnutí. Není důvod vyhledávat skutečnosti, k nimž došlo po dnu přijetí zrušeného rozhodnutí. Následkem zrušení musí Komise na jedné straně posoudit, zda některá předmětná opatření odpovídají chování investora v tržním hospodářství, a na straně druhé, pokud posuzovaná opatření představují státní podporu, zda jsou splněny podmínky slučitelnosti stanovené příslušnými pokyny. V souladu s judikaturou Tribunálu (40) smí Komise u obou přezkumů zohlednit pouze informace, které měla k dispozici v den přijetí zrušeného rozhodnutí, tj. dne 8. července 2008 (41).
33.
Dne 13. listopadu 2012 došlo k pracovnímu jednání za účasti Komise, francouzských orgánů a zástupců společnosti SNCM.
34.
Dopisy ze dne 6. prosince 2012 a 5. února 2013 požádaly francouzské orgány dvakrát, aby se rozhodlo o opětovném zahájení řízení, a to z těchto důvodů: Tribunál tím, že upřesnil kritéria zkoušky informovaného investora v tržním hospodářství, údajně vynesl z hlediska judikatury novátorský rozsudek, čímž je prý nutno zahájit znovu kontradiktorní řízení. Dopisy ze dne 15. ledna a 13. února 2013 Komise tyto žádosti odmítla, když zdůraznila, že řízení může být znovu zahájeno v bodě, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, a připomněla, že rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2006 nebylo jako takové v žádném ohledu protiprávní. Zároveň ale informovala francouzské orgány, že jí mohou zcela podle vlastního uvážení předkládat doplňující informace pro úvahy a analýzy či jakýkoli dokument, který se jim bude zdát vhodný.
35.
Dne 16. května 2013 zaslaly francouzské orgány Komisi informační zprávu.
36.
Dopisem ze dne 19. června 2013 požádala společnost SNCM o rozhodnutí o opětovném zahájení formálního vyšetřovacího řízení z podobných důvodů jako francouzské orgány. Komise odmítla tuto žádost dopisem ze dne 10. července 2013. Zároveň ale rovněž informovala společnost SNCM, že jí může zcela podle vlastního uvážení předkládat doplňující informace pro úvahy a analýzy či jakýkoli dokument, který se jí bude zdát vhodný.
37.
Dne 27. srpna 2013 zaslala společnost SNCM informační zprávu a novou zprávu o prodeji SNCM.
II. POPIS
2.1. PŘÍJEMCE OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
38.
Příjemcem opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, je společnost SNCM, která zahrnuje několik dceřiných společností v námořním odvětví a která se zabývá námořní přepravou osob, automobilů a nákladních vozidel na trasách mezi kontinentální Francií a Korsikou, Itálií (Sardinie) a zeměmi Maghrebu (Alžírsko a Tunisko).
39.
Společnost SNCM je akciovou společností, která vznikla v roce 1969 spojením společností Compagnie générale transatlantique a Compagnie de navigation mixte, jež byly obě založeny v roce 1850. Svůj původní název Compagnie générale transméditerranéenne si změnila v roce 1976 na Société nationale maritime Corse-Méditerranée poté, co železniční společnost Société nationale des chemins de fer (SNCF) získala podíl v jejím kapitálu. Francouzská vláda si totiž tuto společnost vybrala pro zajištění zásady územní návaznosti s Korsikou, to znamená vyrovnání sazeb za námořní dopravu s cenami společnosti SNCF pro železniční dopravu, na základě úmluvy uzavřené dne 31. března 1976 na dvacet pět let. Společnost Compagnie générale transatlantique byla již předtím pověřena francouzskou vládou zajištěním dopravní obslužnosti Korsiky na základě dřívější smlouvy uzavřené dne 23. prosince 1948.
40.
V okamžiku oznámení navýšení kapitálu v roce 2002 vlastnila společnost SNCF 20 % podílů a společnost CGMF 80 % podílů v kapitálu společnosti SNCM. Po otevření kapitálu společnosti SNCM dne 30. května 2006 (viz bod 18 tohoto rozhodnutí) patří společnosti BCP, respektive VT 38 % a 28 % kapitálu společnosti SNCM, přičemž společnost CGMF zůstává podílníkem ve výši 25 % (9 % kapitálu je vyhrazeno zaměstnancům).
41.
V roce 2008 byly hlavními dceřinými společnostmi SNCM společnosti Compagnie Méridionale de Navigation (dále jen „CMN“) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) a Les Comptoirs du Sud (48).
42.
Po prodeji vysokorychlostních plavidel Aliso v září 2004 a Asco (49) v květnu 2005 se flotila společnosti SNCM skládá z deseti lodí (pět trajektových lodí s přepravou automobilů (50), čtyři víceúčelová plavidla (přeprava nákladu a pasažérů) (51) a jedno vysokorychlostní plavidlo (NGV), jež vyplouvá převážně z Nice (52)), z nichž sedm přímo vlastní (53).
43.
Pro úplnost je nutno připomenout, že pravidelná námořní přeprava mezi přístavy kontinentální Francie a Korsiky byla od roku 1948 zajišťována v rámci veřejné služby, pro kterou společnosti SNCM a CMN byly v létech 1976 až 2001 koncesionáři na základě rámcové úmluvy uzavřené původně na dvacet pět let. V souladu s platnými předpisy Společenství (54) a na základě evropského nabídkového řízení (55) vyhlášeného korsickými samosprávnými orgány (56) získaly společnosti SNCM a CMN společně pověření veřejnou službou (dále jen „DSP“) pro dopravní obsluhu Korsiky z Marseille oproti finančnímu vyrovnání, a to na období 2002-2006.
44.
Jelikož platnost pověření veřejnou službou končila koncem roku 2006, stala se výše uvedená námořní veřejná služba předmětem nového nabídkového řízení vyhlášeného na celoevropské úrovni (57) a pověření bylo uděleno seskupení SNCM-CMN na období od 1. května 2007 do 31. prosince 2013 s roční dotací přibližně 100 milionů EUR.
45.
Souběžně mají všichni provozovatelé zajišťující přepravu na ostrov z Toulonu a z Nice stanovenou četnost spojení. Na těchto spojeních jsou obyvatelé Korsiky a také ostatní kategorie cestujících od roku 2002 až do roku 2013 příjemci sociálních podpor zavedených na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2002 (58) a 24. dubna 2007 (59).
2.2. KONKURENČNÍ PROSTŘEDÍ
46.
Společnost SNCM vyvíjí činnost převážně ve dvou odlišných oblastech, a to v oblasti přepravy cestujících a v oblasti přepravy zboží. Zajišťuje dopravní spojení na jedné straně z Francie na Korsiku a do Maghrebu a na druhé straně okrajově do Itálie a Španělska.
2.2.1. Doprava na Korsiku
2.2.1.1. Přeprava cestujících
47.
Přeprava cestujících na Korsiku je výrazně sezónním trhem. Zahrnuje špičky sezónní návštěvnosti, které mohou být až desetkrát větší než počet cestujících v měsících mimo sezónu. To od provozovatelů dopravy vyžaduje, aby vlastnili takovou flotilu lodí, která bude schopna tyto sezónní špičky zvládnout. Poloviny obratu se dosahuje v měsících červenci a srpnu. Mimoto existuje nerovnováha podle směru přepravy, a to i během sezónních špiček: například v červenci jsou plavidla při odjezdu z kontinentálních přístavů plná, zatímco při návratu poloprázdná. Roční průměrné míry obsazení plavidel jsou proto poměrně nízké.
48.
Společnost SNCM je tradičním provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba platí, že dvě třetiny své činnosti provozuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou a zbývající třetinu představují spojení mezi jinými výchozími nebo cílovými místy (Nice-Korsika, Toulon-Korsika, mezinárodní spoje na Sardinii nebo do zemí Maghrebu).
49.
Společnost SNCM měla na svoji hlavní činnost dlouhá léta monopol. Od roku 1996 ale musí čelit konkurenci, která se velmi rychle rozvinula. Společnost CFF je tak dnes dominantním subjektem, pokud jde o námořní spojení mezi kontinentální Francií a Korsikou, a její podíl na trhu neustále roste. Ačkoliv na trhu působí teprve od roku 1996, její přeprava cestujících rostla v období 2000 až 2005 každým rokem o 44 % a tento růst pokračuje. V roce 2008 tak téměř […] (60) % osob cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou po moři zvolilo plavidlo společnosti CFF, zatímco jen […] (60) % použilo plavidlo společnosti SNCM a zbylých […] (60) % připadlo na společnost CMN.
50.
Postavení, které společnost CFF získala na předmětném trhu od roku 2000, se projevuje také v počtu cestujících přepravených během sezóny mezi Korsikou a kontinentální Francií. Z níže uvedeného diagramu vyplývá, že podíl společnosti CFF na trhu se zvýšil ze 45 % v roce 2000 na 70 % v roce 2007 a podíl společnosti SNCM se ve stejném období klesl z 53 % na 26 %, což představuje rozdíl více než jednoho milionu přepravených cestujících.
Diagram
Počet cestujících přepravených během sezóny (květen až září) mezi kontinentální Francií a Korsikou - sezóny 2000 až 2007
Zdroj:
Observatoire régional des transports de la Corse.
51.
Dalšími menšími konkurenty společnosti SNCM při dopravě na Korsiku jsou Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines a TRIS.
52.
Od roku 2006 se nabídka společnosti SNCM a její podíl na trhu dopravního spojení s Korsikou snížily: došlo k omezení nabídky míst o 8 % (- 20 % u spojení z Nice a - 3 % u spojení z Marseille).
53.
Pokračující snižování tržního podílu ukazuje, že důvěra uživatelů se zpět získává velmi obtížně poté, co byla silně otřesena stávkami a zmatky, které provázely sociální konflikty v létech 2004 a 2005, a to především u příležitosti privatizace společnosti.
54.
Trh námořní přepravy cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou rostl od roku 1993 průměrně o 4 % ročně. Tento růst měl pokračovat také v roce 2008 (tedy v období rozhodujícím pro přezkum skutečností), kdy se očekávalo zvýšení o […] (60) %, a v následujících letech měl být mírnější. Přesto se nezdá, že by se nové subjekty snažily na tento trh proniknout. Do veřejné soutěže vyhlášené Korsickým dopravním úřadem (Office des Transports de Corse) o pověření veřejnou službou na období 2007-2013 pro námořní dopravu do určitých přístavů na Korsice se kromě společností CFF a SNCM-CMN nepřihlásil žádný další uchazeč, a to i přesto, že bylo možné ucházet se pouze o určité dopravní trasy.
55.
Pokud jde o hlavního konkurenta společnosti SNCM, tak společnost CFF mezi lety 1999 a 2007 zvýšila výrazně svou nabídku míst z 500 000 na 4,5 milionu (z toho o 30 % jen v roce 2007 v porovnání s rokem 2006), což jí umožnilo zvýšit počet přepravených cestujících (z 1,3 milionu v roce 2005 na 1,6 milionu v roce 2007) a svůj podíl na trhu. Tato obchodní politika se ale projevuje strukturálně nižší mírou obsazenosti u CFF než u SNCM s rozdílem deseti procentních bodů v roce 2007. U společnosti SNCM dosahovala průměrná míra obsazenosti v roce 200748 %, což je u trhu s takovými sezónními výkyvy běžné (viz výše).
2.2.1.2. Nákladní doprava
56.
Pokud jde o nákladní dopravu, byl v roce 2005 podíl společnosti SNCM na trhu na trase mezi Marseille či Toulonem a Korsikou přibližně 45 %.
57.
Pokud jde o dopravu obecného zboží (bez doprovodu), nacházejí se společnosti SNCM a CMN de facto v téměř monopolním postavení. V rámci smlouvy o pověření veřejnou službou zajišťují obě společnosti v častých intervalech přepravu zboží z Marseille do všech přístavů na Korsice.
58.
Pokud jde o doprovázené přívěsy nakládané na trajekty, což představuje celkově 24 % přepravy zboží měřené v běžných metrech, existuje mezi všemi přepravci cestujících hospodářská soutěž. Společnosti SNCM a CMN zajišťují většinu této přepravy doprovázeného zboží. Ostatní provozovatelé, a to především společnost CFF, mají 10 % podíl, což představuje 2 % celkového trhu.
59.
Pokud jde o doprovázené vozidlové soupravy (61) nakládané na trajekty (přibližně 24 % přepravy obecného zboží v roce 2003), mají společnosti SNCM a CMN také většinový podíl na dotčeném trhu. Ovšem od roku 2002 rozšířila společnost CFF svou nabídku a získala přibližně 15 % podílu na trhu.
2.2.2. Doprava do zemí Maghrebu
60.
Tunisko a Alžírsko představují důležitý trh s přibližně 5 miliony cestujících, přičemž převládá letecká přeprava. V těchto souvislostech zajišťuje námořní přeprava přibližně 15 % přesunů. Zatímco Alžírsko představuje významný námořní trh s řádově 560 000 cestujících, je Tunisko s řádově 250 000 cestujících trhem méně významným.
61.
Trh námořní dopravy mezi Francií a zeměmi Maghrebu vykazoval v období mezi roky 2001 a 2005 trvalý růst, a to řádově o 13 %. Vzhledem k výhledům růstu turistiky do této oblasti se očekávalo (v období rozhodujícím pro přezkum skutečností), že námořní doprava zaznamená okolo roku 2010 roční míru růstu řádově o 4 %.
62.
V Alžírsku zaujímá společnost SNCM druhé místo na trhu za alžírským veřejným podnikem Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). V roce 2005 vzrostl podíl společnosti SNCM na trhu z 24 % (2001) na 35 %.
63.
Na trhu dopravy do Tuniska je společnost SNCM na druhém místě za společností Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Ačkoli společnost SNCM ztratila od roku 2001 podíl na trhu ve prospěch společnosti CTN, když její podíl klesl ze 44 % na 39 % v roce 2004, v roce 2005 došlo k určitému zlepšení (40 %).
2.3. POPIS OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
2.3.1. Navýšení kapitálu společnosti SNCM v roce 2002
64.
Po rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o schválení podpory na záchranu ve prospěch společnosti SNCM (62) oznámily francouzské orgány Komisi dne 18. února 2002 plán podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM. Opatření spočívalo v navýšení kapitálu společnosti SNCM prostřednictvím mateřské společnosti CGMF, a to ve výši 76 milionů EUR, přičemž 46 milionů EUR mělo být poskytnuto na náklady spojené s restrukturalizací (63). Navýšení kapitálu mělo za cíl zvýšit vlastní finanční prostředky společnosti SNCM z 30 milionů na 106 milionů EUR.
65.
V souladu s hlavními pokyny z roku 1999 předložily francouzské orgány Komisi plán restrukturalizace (64) společnosti SNCM v pěti bodech:
i)
snížení počtu plaveb a reorganizace plavidel mezi různými spoji (snížení počtu spojů na Korsiku a posílení přepravy do zemí Maghrebu). Plán restrukturalizace počítal se snížením počtu plaveb z 4 138 (3 835 pro SNCM a 303 pro její dceřinou společnost Corsica Marittima) na 3 410 v roce 2003 s následujícími změnami v přepravě:
-
změna námořních spojení mezi Marseille a Korsikou podle zadávacích podmínek smlouvy o veřejné službě na období 2001-2006;
-
téměř úplné zrušení spojů mezi Toulonem a Korsikou;
-
omezení spojů mezi Nice a Korsikou;
-
zrušení linky mezi Livornem a Bastií provozované s vyhrazeným vybavením - skutečně zrušena v roce 2003;
-
posílení přepravy do Alžírska a Tuniska plavidly „Méditerranée“, „Ile de Beauté“ a „Corse“ a pozastavení spojení mezi Janovem a Tunisem.
ii)
snížení počtu plavidel o čtyři lodě, což mělo přinést 21 milionů EUR v hotovosti;
iii)
prodej části nemovitého majetku;
iv)
snížení počtu zaměstnanců (65) o přibližně 12 %, což ve spojení s rozumnou mzdovou politikou mělo snížit náklady na lodní personál z 61,8 milionu EUR v roce 2001 na průměrně 54,8 milionu EUR v letech 2003 až 2006 a pozemní náklady z 50,3 milionu EUR v roce 2001 na 45,8 milionu EUR ve stejném období;
v)
zrušení dvou z dceřiných společností, a to společností Compagnie Maritime Toulonnaise a Corsica Marittima, jejichž zbývající činnosti měla převzít společnost SNCM.
66.
Po připomínkách Komise uvedených v jejím rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 francouzské orgány popsaly v dopise ze dne 31. ledna 2003 vylepšení plánu restrukturalizace v následujících bodech:
-
závazky a upřesnění v oblasti mzdové politiky;
-
plán snížení nákladů u zprostředkovatelských nákupů;
-
závazek, že společnost SNCM nevyvolá cenovou válku se svými konkurenty v dopravě na Korsiku.
67.
Ohledně posledního bodu francouzské orgány upřesňují, že společnost „SNCM se k tomu zavazuje bez výhrad, protože vyvolání cenové války z jejího podnětu by nebylo v souladu ani s jejími strategickými záměry, ani s jejím zájmem, protože by vedlo ke snížení jejích příjmů, a ani s jejími obvyklými pracovními postupy a s jejím know-how“.
68.
Ve svém plánu restrukturalizace francouzské orgány předložily Komisi podrobnou tabulku finančních výhledů na období 2002-2007 založených na středních předpokladech pro celou řadu proměnných (66). Finanční výhledy mimo jiné vykazují návrat ke kladným běžným výsledkům hospodaření počínaje rokem 2003.
Tabulka 1
Finanční tabulka pro období 2002-2007
v milionech EUR
2000 Skutečnost
2001 Skuteč.
2002 Plán
2002 Skuteč.
2003 Plán
2004 Plán
2005 Plán
2006 Plán
2007 Plán
Obrat
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Provozní dotace
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Běžný výsledek
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Čistý výsledek
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Vlastní kapitál
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Čisté finanční zadlužení (bez leasingu)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Finanční ukazatele
Běžný výsledek/obrat + dotace
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Vlastní kapitál/zadlužení v rozvaze
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Údaje za roky 2000, 2001 a 2002 jsou převzaty z výročních zpráv 2001 a 2002 společnosti SNCM
69.
Podle francouzských orgánů mělo navýšení kapitálu o 76 milionů EUR a návrat k provozní ziskovosti, který se předpokládal počínaje rokem 2003, umožnit zvýšit vlastní kapitál z 30 milionů EUR v roce 2001 na 120 milionů EUR v krátkém časovém horizontu (2003) a na 160 až 170 milionů EUR na konci plánu (2006-2007). Zvýšení vlastního kapitálu mělo umožnit snížení finanční zadluženosti ze 145 milionů EUR v roce 2002 na úroveň 40 až 55 milionů EUR v letech 2003 až 2005. V posledních letech plánu společnost předpokládala zvýšení zadlužení kvůli výměně jednoho nebo dvou plavidel v plném vlastnictví.
70.
Francouzské orgány také předložily studii citlivosti předpokládaných výsledků vůči pracovním předpokladům vývoje přepravy na různých dopravních spojích. Různé simulace prováděné na tomto základě ukázaly, že by se společnost SNCM měla vrátit k ziskovosti ve všech uvažovaných případech.
71.
Francouzské orgány nejprve zmínily dvě alternativní metody, které ale odmítly jako příliš nákladné.
i)
První metoda posouzení spočívala v sečtení nákladů všech restrukturalizačních opatření. Umožnila dojít ke stanovení finančních potřeb ve výši 90,9 milionu EUR zahrnutím:
-
celkové ztráty za období 1991-2001, tedy 41,7 milionu EUR (tzn. 29 milionů EUR, což je částka schválená rozhodnutím 2002/149/ES ze dne 30. října 2001 (Úř. věst. L 50, 21.2.2002, s. 66), 6,1 milionu EUR za rok 2000 a 6,6 milionu EUR za rok 2001 před zahrnutím restrukturalizačních výdajů);
-
snížení zdroje tvořeného zvláštními odpisy ve stejném období, tedy 24 milionů EUR (v rozvaze za toto období se příslušná položka snížila z 86 na 62 milionů EUR z důvodu prodloužení doby odpisu z dvanácti na dvacet let, menšího využívání tohoto zdroje a využívání „leasingu“ u posledních dodaných plavidel);
-
výnosu z prodeje uskutečněného během této restrukturalizace, tedy 21 milionů EUR, snižujícího finanční potřeby a
-
kumulativního důsledku restrukturalizačních nákladů ve výši 46,2 milionu EUR (viz poznámka pod čarou 58).
ii)
Druhá metoda posouzení spočívala ve stanovení výše vlastního kapitálu, který by požadovaly banky pro celou flotilu, při zohlednění skutečnosti, že banky pro úvěrování nákupu plavidla obvykle požadují vlastní příspěvek ve výši 20 až 25 % hodnoty plavidla. Výpočet provedený francouzskými orgány na základě historické pořizovací ceny flotily plavidel ve výši 843 milionů EUR vedl k výsledku potřeb vlastního kapitálu ve výši 157 až 196 milionů EUR. Po odečtení stávajícího vlastního kapitálu ke konci roku 2001 se došlo touto metodou ke stanovení potřeby navýšení kapitálu o 101 až 140 milionů EUR.
72.
Metoda, kterou nakonec zvolily francouzské orgány k určení výše navýšení kapitálu, spočívá ve výpočtu finančních potřeb na základě středního poměru mezi vlastními zdroji a finančními dluhy zjištěném v roce 2000 u pěti evropských námořních společností. Bez ohledu na odlišnosti účetních rozvah těchto podniků zvolily francouzské orgány jako průměr hodnotu 79 %. Francouzské orgány tvrdí, že finanční výhledy na období od roku 2002 až do roku 2007 vedou k průměrnému poměru mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením v hodnotě 77 %, přičemž vlastní kapitál dosáhne v roce 2007 výše 169 milionů EUR. Taková výše vlastních zdrojů měla být dosažena navýšením kapitálu o 76 milionů EUR a úspěšným provedením opatření, která byla součástí plánu restrukturalizace.
2.3.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
2.3.2.1. Předběžná poznámka
73.
Navýšení kapitálu a plán restrukturalizace z roku 2002 nepřinesly očekávané výsledky a počínaje rokem 2004 se finanční a hospodářská situace společnosti SNCM prudce zhoršila. Ke zhoršení přispěly jak vnitřní faktory (sociální konflikty, pozdní a nedostatečné plnění cílů v oblasti produktivity, ztráta podílů na trhu), tak faktory nezávislé na společnosti SNCM (oslabení přitažlivosti Korsiky jako destinace, zvýšení podílu na trhu společnosti CFF, chyby v řízení ze strany státu (67)) a zvýšení ceny pohonných hmot.
74.
Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak byl - 32,6 milionu EUR v roce 2004 a - 25,8 milionu EUR v roce 2005. Čistý hospodářský výsledek potom činil - 29,7 milionu EUR v roce 2004 a - 28,8 milionu EUR v roce 2005.
75.
Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM donutilo francouzské orgány k většímu převedení aktiv, než předpokládal plán restrukturalizace z roku 2002 a než požadovalo rozhodnutí z roku 2003, a zahájit vyhledávání partnerů ze soukromého sektoru.
Tabulka 2
Seznam aktiv postoupených společností SNCM od roku 2002
Čistý výnos prodeje
Datum
Prodeje navržené v oznámení z roku 2002 (v tisících EUR)
25 165
Aliso
(místo plavidla Asco v souladu s rozhodnutím Komise ze dne 8. září 2004)
(315)
30.9.2004
Napoléon
6 396
6.5.2002
Monte Rotondo
591
31.7.2002
Liberté
10 088
27.1.2003
Komplex nemovitostí Schuman
8 405
20.1.2003
Dodatečné prodeje vyžadované Komisí v jejím rozhodnutí ze dne 9. července 2003 (v tisících EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003
Southern Trader
2 153
22.7.2003
Someca
1 423,9
30.4.2004
Amadeus
680
12.10.2004
CCM
-
(68)
-
Dodatečné prodeje provedené od rozhodnutí z července 2003 (v tisících EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005
Sud Cargos
4 300
15.9.2005
Prodej bytů z bytového fondu společnosti SNCM
(dříve obývaných zaměstnanci společnosti SNCM)
1 200
září 2003 až 2006
CELKEM (v tisících EUR)
42 385
2.3.2.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
76.
Výběrové řízení soukromých partnerů proběhlo od 26. ledna 2005 do konce září 2005.
77.
Francouzská vláda oznámila dne 26. ledna a 17. února 2005, že začne hledat soukromého partnera, který by vstoupil do kapitálu společnosti SNCM s cílem posílit její finanční strukturu a doprovázet ji v krocích nutných pro její další rozvoj.
78.
Agentura státních podílů (Agence des Participations de l'Etat - APE) nejprve jmenovala nezávislou osobnost k dohledu nad celým vyhledávacím řízením, a poté pověřila poradenskou banku („HSBC“) oslovit možné nabyvatele.
79.
V tomto rámci bylo osloveno sedmdesát dva odvětvových a finančních investorů s cílem stanovit finanční podmínky nabídky, která by měla za cíl posílit podnikatelský plán společnosti, zachovat pracovní místa a zajistit řádné plnění veřejné služby. Dvacet tři z nich projevilo zájem, bylo podepsáno patnáct dohod o důvěrnosti informací a rozesláno patnáct informačních memorand. Šest podniků předložilo své nabídky v prvním kole dne 5. dubna 2005 a tři nabídky (společnost Connex, která se od té doby stala společností Veolia Transdev (VT), Caravelle a BCP) se dostaly do druhého kola dne 17. června 2005 stejně jako zájemce o menšinový podíl (Comanav). Ve třetím kole dne 28. července 2005 se objevily tři nabídky.
80.
Dne 14. září 2005 byla každá společnost vyzvána k předložení pevné a konečné nabídky do 15. září 2005. Jelikož k tomuto datu společnost Connex odstoupila, státní orgány dostaly dvě pevné nabídky navýšení kapitálu a převzetí celého kapitálu předložené skupinami BCP a Caravelle.
81.
Dne 27. září 2005 vydala Francie tiskové prohlášení, ve kterém oznámila, že na základě podrobného prověření obou nabídek byla vybrána nabídka skupiny BCP, protože je nejenom nejpřijatelnější z finančního hlediska, ale také nejlépe odpovídá zájmům společnosti, veřejné služby a zaměstnanosti. V původní nabídce skupina BCP navrhovala zápornou cenu ve výši 113 milionů EUR, a nabídka tak představovala nejnižší odhad záporné ceny.
82.
Tato původní nabídka možných nabyvatelů výslovně předpokládala možnost její úpravy podle výsledků provedených auditů. Francouzské orgány uvedly, že původní cena byla zvýšena po auditech předložených dne 16. prosince 2005 kvůli objektivním prvkům s vlivem na právní a hospodářský rámec, v němž podniká společnost SNCM, které vznikly po odevzdání nabídky dne 15. září 2005. Záporná cena tak byla změněna na 200 milionů EUR.
83.
Jednání mezi francouzskými orgány a budoucími nabyvateli, tj. skupinou BCP ve spojení se společností Connex, která se následně stala společností Veolia Transdev jako dceřiná společnost společnosti Veolia, umožnily snížit tuto částku na 142,5 milionu EUR navýšených o převzetí části výdajů spojených s připojištěním důchodců společnosti SNCM (tj. o 15,5 milionu EUR).
84.
Po otevřeném, transparentním a nediskriminačním výběrovém řízení bylo nakonec dne 13. října 2005 za velmi obtížných finančních a sociálních okolností dosaženo shody mezi státem a společnostmi BCP a VT. Společnost VT je tak odvětvovým provozovatelem společnosti SNCM (s podílem 28 %), zatímco skupina BCP je hlavním akcionářem s podílem 38 %. Především vůči zaměstnancům se stát zavázal zůstat akcionářem společnosti s podílem ve výši 25 % (69). Společnosti BCP a VT vypracovaly pro společnost SNCM podnikatelský plán, který byl sdělen Evropské komisi dne 7. dubna 2006.
a) Obsah memoranda o porozumění
85.
Memorandum o porozumění, na jehož základě se 75 % kapitálu společnosti převádí na soukromé nabyvatele, bylo podepsáno mezi zúčastněnými stranami (BCP, VT a CGMF) dne 16. května 2006.
86.
V části II memoranda o porozumění se uvádí, že se společnost CGMF zavazuje schválit, upsat a plně splatit navýšení kapitálu společnosti SNCM v celkové výši 142,5 milionu EUR.
87.
Jako doplněk navýšení kapitálu se společnost CGMF zavazuje dát k dispozici společnosti SNCM částku 38,5 milionu EUR formou zálohy na běžný účet. Tato záloha na běžný účet, kterou předá společnost SNCM do rukou správce vázaného účtu (banka CIC), je určena na financováni části nákladů zvaných „na velkorysost“, které doplní částky vyplácené uplatněním zákonných a smluvních opatření v případě plánu snižování počtu zaměstnanců provedeného nabyvateli. Vyplácení vyrovnání nad náhrady stanovené právními a smluvními ustanoveními probíhá na individuálním a jmenovitém základě a týká se zaměstnanců, kteří opustili podnik a jejichž pracovní smlouva byla vypovězena.
88.
Tento mechanismus je uveden v článku II.2 protokolu o postoupení ze dne 16. května 2006, který stanoví, že tento účet je určen „k financování části nákladů spojených s dobrovolnými odchody nebo s vypovězením pracovní smlouvy […] a představuje přídavek k různým částkám povinně vyplácených zaměstnavatelem na základě zákonných a smluvních ustanovení“. Správce vázaného účtu má „za úkol uvolňovat prostředky postupně podle toho, jak dotčení zaměstnanci, kteří nejsou převedeni na jiná pracovní místa v rámci skupiny SNCM, budou skutečně opouštět společnost a uvolnit zůstatek spravované částky v okamžiku, kdy skončí jeho úloha správce“. Fungování tohoto účtu je předmětem dohody o správě účtu, která je přílohou memoranda o porozumění. Použití vázaného účtu vyžaduje, aby společnost SNCM předala předsedovi správní rady CGMF jmenovitý seznam osob, jejichž pracovní smlouva byla vypovězena a pro něž se žádá o použití vázaného účtu, a rovněž měsíční přehled čistých výdajů, jenž představuje podrobné vyúčtování všech náhrad a nákladů vyplacených dotčeným zaměstnancům. Společnost SNCM souběžně oznamuje správci účtu „skutečné dodatečné měsíční náklady“ na zaměstnance, které odpovídají přídavku k různým částkám povinně vyplácených zaměstnavatelem na základě zákonných a smluvních ustanovení. Celková výše dodatečných opatření „z velkorysosti“ státu nesmí v žádném případě přesáhnout částku 38,5 milionu EUR, a pokud by tato dodatečná sociální opatření nedosáhla do tří roků od postoupení společnosti této hranice, bude zůstatek vrácen státu.
89.
Po těchto krocích část III memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF postoupí soukromým nabyvatelům své akcie, které představují 75 % podílů základního kapitálu společnosti, a vázaný účet určený na financování té části sociálního plánu, která přesahuje zákonné a smluvní povinnosti.
90.
Část III memoranda o porozumění rovněž stanoví, že společnosti BCP a VT přistoupí k dodatečnému navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR a že z této částky bude společnost SNCM čerpat podle svých potřeb hotovosti. V části III odst. 2.7 memoranda o porozumění se stanoví, že hodnota akcií společnosti CGMF se v každém okamžiku rovná jejich původní jmenovité hodnotě zvýšené o […] (60) % jejich splacené jmenovité hodnoty vynásobené součinitelem D/365, přičemž D představuje počet dní od data uplatnění, s odečtením všech vyplacených částek (např. dividend). Tato ustanovení se neuplatňují v případě soudního vyrovnání nebo likvidace společnosti.
91.
Memorandum o porozumění (část III.5) obsahuje zrušující doložku k postoupení společnosti SNCM, která může být uplatněna současně nabyvateli v případě, že dojde k jedné z následujících událostí, protože tyto události by mohly zpochybnit jejich podnikatelský záměr a obnovení životaschopnosti společnosti:
-
nepřidělení smlouvy o pověření veřejnou službou pro námořní dopravu na Korsiku pro období, které začíná dnem 1. ledna 2007, nebo její přidělení za značně zhoršených podmínek;
-
jakékoli záporné rozhodnutí Evropské komise nebo rozsudek Tribunálu či Soudního dvora, jako je například odmítnutí postoupení nebo stanovení podmínek se zásadním dopadem na hodnotu společnosti, a to do šesti roků ode dne, kdy partneři nabudou práv nad společností.
92.
Část VII memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF převezme část sociálních závazků společnosti SNCM týkajících se nákladů na zdravotní připojištění jejích důchodců, které byly odhadnuty na 15,5 milionu EUR počínaje dnem převedení vlastnictví podniku.
93.
Způsoby správy a řízení podniku jsou upřesněny v části IV memoranda o porozumění. Je zde uvedeno, že dojde ke změně způsobu řízení společnosti SNCM, která se přemění v akciovou společnost s představenstvem a dozorčí radou. Dozorčí rada se bude skládat z 10 a později ze 14 členů. Přechodně jí bude předsedat zástupce státu. Pokud bude společnosti SNCM přiděleno pověření veřejnou službou, předsedu dozorčí rady nahradí zástupce společnosti BCP. Představenstvo má potom za úkol zajistit provozní řízení společnosti SNCM.
94.
Dne 26. května 2006 schválila francouzská vláda postoupení SNCM a výše uvedená opatření.
b) Opatření
95.
S ohledem na výše uvedené skutečnosti obsahuje memorandum o porozumění tři druhy státních opatření, a jsou proto důvodem pro jejich posouzení z hlediska pravidel Společenství pro státní podporu:
-
postoupení 75 % podílu ve společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR (kapitálový vklad ve výši 142,5 milionu EUR a převzetí nákladů na zdravotní připojištění ve výši 15,5 milionu EUR);
-
záloha na běžný účet poskytnutá společností CGMF ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM;
-
navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR upsané společností CGMF společně a současně se vkladem ve výši 26,25 milionu EUR provedeným společnostmi VT a BCP.
-
zrušující doložka postoupení (70).
2.4. OBLAST PŮSOBNOSTI TOHOTO ROZHODNUTÍ
96.
Toto konečné rozhodnutí se týká opatření, která provedla Francie ve prospěch společnosti SNCM od 18. února 2002, a to:
-
zůstatku vkladu kapitálu ve prospěch společnosti SNCM společností CGMF ve výši 76 milionů EUR poskytnutých v roce 2002, tj. částky 15,81 milionu EUR;
-
záporné ceny při prodeji společnosti SNCM společností CGMF ve výši 158 milionů EUR;
-
zálohy na běžný účet poskytnuté společností CGMF ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM;
-
navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF.
97.
Toto rozhodnutí se netýká vyrovnání za závazky veřejné služby společnosti SNCM za období 1991-2001, jehož slučitelnost potvrdil rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2012 (71).
98.
Netýká se rovněž přezkumu minulých a budoucích finančních vyrovnání ve prospěch společnosti SNCM za závazky veřejné služby v období 2007-2013, která jsou předmětem samostatného řízení (72).
99.
Dále je nutno připomenout, že proti rozsudku ze dne 11. listopadu 2012 byla u Soudu podána dvě odvolání, a to společností SNCM a Francií ve spojených věcech C-533/12 P a C-536/12 P. Toto rozhodnutí je ale přijímáno z důvodu provedení napadeného rozsudku a pouze proto, že tento rozsudek zrušil rozhodnutí ze dne 8. července 2008. Pokud by za těchto okolností měl přezkum odvolání vést k částečnému nebo úplnému zrušení rozsudku ze dne 11. listopadu 2012 a vyvolat obnovení platnosti některých částí rozhodnutí ze dne 8. července 2008, které tento rozsudek zrušil, stalo by se toto rozhodnutí neplatným již z důvodu těchto odvolacích rozsudků, pokud by se týkalo opatření, jejichž platnost byla tímto způsobem obnovena.
2.5. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ V ROCE 2002 A K JEHO ROZŠÍŘENÍ V ROCE 2006
2.5.1. Zahájení formálního vyšetřovacího řízení v roce 2002
100.
Ve svém rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení řízení Komise sice uznala, že společnost SNCM je podnikem v obtížích, ale vyjádřila také pochybnosti o souladu oznámených opatřeních s kritérii uvedenými v bodě 3.2.2 pokynů z roku 1999, které v té době platily.
101.
Komise vyjádřila určité pochybnosti o plánu restrukturalizace vzhledem k tomu, že chyběl rozbor příčin ztrát podniku. Obzvláště si pak Komise kladla otázky o spojitosti mezi ztrátami a závazky veřejné služby, o dopadech politiky nákupů plavidel společností SNCM na výsledkové účty a o plánovaných opatřeních na zvýšení produktivity podniku.
102.
Kromě toho Komise zdůraznila určité nedostatky plánu restrukturalizace, a to především nepřítomnost konkrétních opatření ke snížení mezispotřeby a nepřítomnost informací o budoucí cenové politice společnosti SNCM.
103.
Komise si rovněž kladla otázky o účinnosti metody výpočtu, kterou zvolily francouzské orgány ke stanovení částky navýšení kapitálu, a o předpokladech zvolených pro vypracování finančních simulací.
2.5.2. Rozšíření formálního vyšetřovacího řízení v roce 2006
104.
Rozhodnutím ze dne 13. září 2006 se Komise rozhodla rozšířit formální vyšetřovací řízení z roku 2002 na opatření plánovaná v rámci převedení společnosti SNCM do soukromého sektoru.
105.
V případě, že by toto navýšení kapitálu bylo označeno za slučitelnou státní podporu podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, Komise soudila, že by mělo být posuzováno podle pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (dále jen „pokyny z roku 2004“) (73). Vzhledem k tomu, že výše podpory na restrukturalizaci by měla být výrazně nižší než částka oznámená v roce 2002 a schválená v roce 2003, vyjádřila Komise pochybnosti o vhodnosti zachovat všechna protiplnění uložená společnosti SNCM v rozhodnutí z roku 2003.
106.
Komise rovněž vyjádřila pochybnosti o dodržování podmínek stanovených rozhodnutím z roku 2003, a to zásady price leadership a počtu zpátečních plaveb na Korsiku.
107.
Pokud jde o zápornou cenu postoupení společnosti SNCM, vyjádřila Komise pochybnosti o souladu navýšení kapitálu státem před postoupením společnosti SNCM se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Komise vyjádřila zejména své pochybnosti, pokud jde o platnost výpočtu nákladů na vyrovnání, které by měl stát jako akcionář uhradit v případě úpadku společnosti SNCM.
108.
Komise zpochybnila skutečnost, že lze finanční opatření odůvodnit na základě pokynů z roku 2004.
109.
Komise také vyjádřila pochybnosti ohledně druhého navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, pokud jde o dodržení zásady souběžnosti soukromého a veřejného investování a o stejné podmínky úpisu ve smyslu judikatury.
110.
Komise nakonec vyjádřila pochybnosti v tom smyslu, že dodatečná sociální opatření ve výši 38,5 milionu EUR určená na podporu pro jednotlivce mohou představovat nepřímé zvýhodnění podniku. Zdůraznila také riziko možného rozporu při zahrnutí dodatečných náhrad za propuštění do rizik nesených informovaným investorem.
III. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1. NAVÝŠENÍ KAPITÁLU V ROCE 2002
111.
Plán restrukturalizace oznámený v roce 2002 spočíval ve vkladu kapitálu ve výši 76 milionů EUR, z nichž 53,48 milionu EUR odpovídalo vyrovnání za veřejnou službu. Při zohlednění prodejů aktiv, ke kterým přistoupila společnost SNCM (74), skutečně vyplacená částka podpory dosahuje výše 69 292 400 EUR. Pokud se u částky 53,48 milionu EUR jedná o slučitelnou podporu, francouzské orgány soudí, že částka, která se má považovat za podporu na restrukturalizaci na základě oznámení z roku 2002, dosahuje údajně výše 15,81 milionu EUR.
3.2. OPATŘENÍ PO NAVÝŠENÍ KAPITÁLU V ROCE 2002
112.
Francie úvodem připomíná, že závažnost stávek v období 2004-2005 a zhoršení ekonomické a finanční situace společnosti SNCM přiměly v lednu 2005 akcionářský stát k vyhlášení výběrového řízení pro soukromé investory a k zavedení nouzových opatření (zejména prodej plavidla Asco a podílu ve společnosti Sud-Cargos (75)).
3.2.1. Záporná prodejní cena společnosti SNCM
113.
Na základě tehdy platné judikatury Společenství v této oblasti francouzské orgány vyzývají Komisi, aby vzala v úvahu, že záporná prodejní cena společnosti SNCM ve výši 158 milionů EUR neobsahuje žádné opatření označitelné za podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, protože se francouzský stát údajně choval jako soukromý investor v tržním hospodářství.
114.
Francie úvodem upozorňuje, že konečná cena ve výši 158 milionů EUR, která je nižší než záporná cena, kterou původně požadovali nabyvatelé na základě svého auditu společnosti SNCM, je výsledkem vyjednávání o postoupení kontroly probíhajícího v rámci volné, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, a představuje proto tržní cenu.
115.
Francie se domnívá, že pokud hledání soukromého partnera společnosti SNCM proběhlo v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, na jejímž základě byla vybrána nejlepší nabídka, je prodejní cena cenou tržní.
116.
Podle francouzských orgánů měl prodej za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR proběhnout v souladu s tehdy platnou judikaturou Společenství a s rozhodovací praxí Komise za co nejvýhodnějších podmínek pro stát, a neobsahuje tak údajně žádný prvek podpory. Francie se domnívá, že tato záporná cena je nižší než náklady na likvidaci, které by stát musel zaplatit v případě likvidace podniku.
117.
K tomuto závěru by se údajně došlo jak uplatněním přístupu podle judikatury Soudního dvora Evropských společenství (dále jen „judikatura ve věci Gröditzer“ (76)), tak uplatněním přístupu založeného na analýze skutečných nákladů na likvidaci společnosti SNCM (rozhodnutí ABX (77)).
118.
Pokud jde o první metodu založenou na judikatuře ve věci Gröditzer, Francie uvádí, že tento rozsudek potvrdil posouzení Komise v jejím rozhodnutí ze dne 8. července 1999, podle nějž „pouze likvidační hodnota […] aktiv, […], musí být zohledněna jako likvidační náklady“ (78).
119.
V tomto ohledu zprávy společnosti CGMF (79) a kabinetu Oddo-Hastings (80) odhadují likvidační hodnotu aktiv na minimálně 190,3 milionu EUR ke dni 30. září 2005 (81).
120.
Pokud proto „stát jako vlastník podílů určité společnosti nese odpovědnost za její dluhy jen do výše likvidační hodnoty jejích aktiv“ (judikatura ve věci Hytasa (82)), Francie tvrdí, že likvidační hodnota aktiv společnosti odhadovaná na minimálně 190,3 milionu EUR je podstatně vyšší než záporná prodejní cena ve výši 158 milionů EUR.
121.
K druhé metodě Francie uvádí, že vychází z rozhodnutí Komise o státní podpoře, kterou poskytla Belgie společnosti ABX Logistics, v němž Komise prověřila zápornou prodejní cenu, která stejně jako v tomto konkrétním případě měla povahu tržní ceny, tím, že ji porovnala s náklady, které by akcionářský stát skutečně nesl v rámci smírné nebo soudní likvidace, tak jak bylo znalecky posouzeno nezávislou třetí stranou. Podle Francie Komise v tomto rozhodnutí uznává zejména platnost určitého počtu nákladů, které mohly být výsledkem žaloby věřitelů na vyrovnání pasiv nebo likvidace v jiných odvětvích skupiny likvidující svoji dceřinou společnost.
122.
Na základě zpráv společnosti CGMF a kabinetu Oddo-Hastings se francouzské orgány domnívají, že by se všechny skutečné náklady, které by musela nést Francouzská republiky jako akcionář, pohybovaly ke dni 30. září 2005 mezi 312,1 a 361 miliony EUR. Tato částka se skládá z:
-
Ø [70-80] (60) milionů EUR na základě sociálního plánu v rámci kolektivní dohody, jenž zahrnuje všechny náklady spojené se zrušením pracovní smlouvy a které nese podle kolektivní smlouvy podnik;
-
Ø [30-40] (60) milionů EUR na základě sociálního plánu mimo rámec kolektivní dohody, jenž zahrnuje všechny náklady spojené s průvodními opatřeními vyplývajícími ze zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní smlouvy;
-
Ø [200-210] (60) až [250-260] (60) milionů EUR na základě doplňkových náhrad za propuštění, k jejichž úhradě, jakožto doplňku k náhradám vyplaceným na základě sociálního plánu v rámci a mimo rámec kolektivní dohody, by soud uplatněním judikatury rozsudku odvolacího soudu ve městě Rouen ze dne 22. března 2005 ve věci Aspocomp Group Oyj údajně odsoudil stát.
123.
Tato metoda zohledňuje zejména riziko, že by byl francouzský stát vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečný řídící orgán společnosti SNCM. Francouzské orgány se domnívají, že riziko žaloby na vyrovnání pasiv nelze vyloučit, a to zejména s ohledem na předchozí případ, o kterém rozhodoval ve Francii Kasační soud (83). Francouzské orgány tak v několika dopisech zaslaných Komisi tvrdily, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, by byl více než pravděpodobným scénářem a že by měl být zohledněn při výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
124.
Ke dni 30. září 2005 by zbytková hodnota aktiv společnosti SNCM (tedy 190,3 milionu EUR) po zaplacení přednostních pohledávek údajně činila 36,5 milionu EUR. Ostatní náklady zohledněné v rámci žaloby na stát kvůli vyrovnání pasiv zahrnují zejména náklady spojené s vypovězením hlavních smluv o provozování, náklady spojené s ukončením leasingu plavidel a uhrazení dluhů vázaných podpisem, což by vedlo k nedostatečnosti aktiv ve výši 134,4 milionu EUR. Francouzské orgány se domnívají, že stát by byl odsouzen k uhrazení 85 až 100 % této částky.
125.
Francouzské orgány se mimoto domnívají, že v důsledku svého propojení se společností SNCM a podle jiné francouzské judikatury (84) by likvidace podniku mohla vést k tomu, že by soud nařídil vyplatit zaměstnancům odškodnění. Francouzské orgány se na základě této judikatury domnívají, že by bylo více než pravděpodobné, že by soud stanovil výši dodatečné náhrady na základě náhrady, která by byla vyplacena v rámci sociálního plánu předloženého před likvidací.
126.
Podle tohoto přístupu prokazuje analýza skutečných nákladů, které by musel uhradit akcionářský stát, že náklady pro stát při prodeji společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR jsou nižší než skutečné náklady, které by stát musel uhradit v případě soudní likvidace společnosti.
127.
V důsledku toho se francouzské orgány domnívají, že tato částka nemůže být označena za státní podporu.
3.2.2. Společný kapitálový vklad akcionářů
128.
Francie se domnívá, že se touto účastí zachovala jako informovaný investor, neboť na jedné straně zasáhla souběžně a minoritně po boku společností BCP a VT a na druhé straně jí tato účast přináší odměnu ve formě fixního kapitálu ve výši […] (60) % ročně, což stát zbavuje rizik spojených s prováděním podnikatelského plánu. Francie vysvětluje, že tato míra výnosnosti je pro soukromého investora velmi uspokojivá (85). Francie nicméně upřesňuje, že v případě konkurzního řízení, právní likvidace společnosti SNCM nebo uplatnění zrušující doložky nabyvateli by neměla nárok na žádnou odměnu.
3.2.3. Doplňková sociální opatření (podpora pro jednotlivce)
129.
Francie se odvolává na rozhodovací praxi Komise, a to zejména v případě společnosti SFP - Société française de production (86), a domnívá se, že toto financování představuje podporu pro jednotlivce, ze které nemá prospěch podnik. Provádění doplňkových sociálních opatření ve prospěch propuštěných osob z veřejných prostředků, aniž by tato opatření zaměstnavateli snížila jeho běžné náklady, tak spadá údajně do sociální politiky členských států a nepředstavuje státní podporu.
3.2.4. Odstranění omezení stanovených zrušeným rozhodnutím z roku 2003
130.
Francouzské orgány na jedné straně připomínají, že v období 2003-2006 byly provedeny a dodrženy všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003. Na druhé straně se francouzské orgány domnívají, že tato opatření již nejsou nutná k tomu, aby se předešlo narušení hospodářské soutěže, a že jejich zachování by bylo v rozporu se zásadou proporcionality s ohledem na omezení částky podpory na restrukturalizaci, která je nyní snížena na 15,81 milionu EUR. Francouzské orgány se především domnívají, že je nutno zrušit podmínky, které by stále ještě mohly být uplatňovány, tedy podmínky ohledně zákazu modernizovat flotilu lodí společnosti SNCM, ohledně dodržování zásady price leadership v případě sazeb a ohledně zachování určité četnosti spojení.
3.3. ZÁVĚR
131.
Pokud by Komise přesto měla všechna nová opatření nebo jejich část označit za státní podporu, Francie upozorňuje Komisi na skutečnost, že nová opatření tím, že zajistí životaschopnost společnosti SNCM, umožní údajně zachovat konkurenční prostředí na dotčených trzích, a to zejména na trhu dopravní obslužnosti Korsiky. Podle Francie je právě tento prvek jednou ze zásad pokynů pro záchranu podniku v obtížích, jak připomněla Komise v této věci (283. bod odůvodnění jejího zrušeného rozhodnutí) a Tribunál ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005 (117. bod odůvodnění). Tribunál zejména připomněl, že Komise při výkonu své široké posuzovací pravomoci může usoudit, že přítomnost určitého podniku je nutná, aby se zabránilo vzniku posílené oligopolní struktury na předmětných trzích.
132.
Pokud jde o stanovení případných protiplnění požadovaných po společnosti SNCM, Francie navrhuje, aby Komise zohlednila strukturu trhu. Snížení kapacit společnosti SNCM by totiž posílilo nyní dominantní postavení společnosti CFF na trhu dopravní obslužnosti Korsiky (87).
133.
Podle francouzských orgánů odpovídá údajně plán restrukturalizace ve své aktualizované podobě kritériím slučitelnosti stanoveným Komisí v pokynech z roku 1999 a 2004. Všechna opatření uvedená v souvislosti s privatizací společnosti SNCM mají také podle těchto orgánů umožnit od konce roku 2009 obnovení životaschopnosti společnosti SNCM v dlouhodobém výhledu a jsou omezena na minimum nutné pro návrat k této životaschopnosti.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1. ROZHODNUTÍ Z ROKU 2002 O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
4.1.1. Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
134.
Společnost CFF nejprve popírá, že by společnost SNCM byla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů (88), a poté se zabývá otázkou schopnosti společnosti SNCM stát se ziskovou na spojích bez dotací. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s tím, co je uvedeno v plánu restrukturalizace (89), je spojení do Livorna stále zajišťováno.
135.
Ohledně otázky snížení nákladů společnost CFF lituje, že nemá přístup k některým prvkům plánu restrukturalizace, k němuž její zástupci vznesli kritické připomínky (90).
136.
Společnost CFF se domnívá, že francouzskými orgány vypočítaná částka ve výši 76 milionů EUR je čistě fiktivní (91), zatímco poměr 79 % mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením stanovený francouzskými orgány jí připadá nadhodnocený (92). Pokud jde o účasti společnosti SNCM, společnost CFF poznamenává, že některé dceřiné společnosti nejsou pro činnosti námořní společnosti nutné (93).
137.
Společnost CFF uzavírá, že cílem plánu podpory je obejít nařízení o kabotáži a zbavit smyslu veřejnou soutěž na zajištění dopravní obslužnosti Korsiky z Marseille. Společnost CFF naléhá, aby navrhovaná státní podpora neumožnila společnosti SNCM agresivnější komerční nabídku. Navrhuje, aby státní podpora na restrukturalizaci byla poskytnuta jen v roce 2007 a pouze v případě, pokud by společnost SNCM prohrála příští veřejnou soutěž v roce 2006, což je podle ní jediná situace, která by veřejné námořní společnosti skutečně způsobila obtíže.
4.1.2. Připomínky společnosti STIM
138.
Společnost STIM, která je hlavním akcionářem společnosti SMN, zdůrazňuje, že podíly společnosti SNCM ve společnosti CMN je nutno analyzovat jako výlučně finanční aktiva. Podle společnosti STIM jsou společnosti CMN a SNCM nezávislé a kromě spoje z Marseille si konkurují na ostatních trasách, přestože jsou obě společnými smluvními stranami v rámci smlouvy o pověření veřejnou službou.
139.
Dopis uvádí, že by se společnost STIM se zavázala „k odkoupení části nebo pokud možno celého podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN“, jehož cenu odhaduje na 15 až 17 milionů EUR, pokud by Komise v podmínkách uložených ve svém konečném rozhodnutí došla k závěru, že „takovýto prodej je nutný pro dobré vyvážení plánu restrukturalizace“.
4.1.3. Připomínky zástupců místních samospráv
140.
Primátor města Marseille, předseda generální rady departementu Bouches-du-Rhône a předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur zdůrazňují hospodářský význam společnosti SNCM pro regionální hospodářství.
141.
Předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur doplňuje, že existují všechny předpoklady k tomu, aby plán restrukturalizace společnosti SNCM zaručil životaschopnost podniku.
142.
Předseda výkonné rady Korsického shromáždění předal usnesení uvedeného orgánu ze dne 18. prosince 2002, během nějž Korsické shromáždění vydalo „kladné stanovisko“ k projektu navýšení kapitálu společnosti SNCM.
4.1.4. Připomínky Korsického dopravního úřadu (OTC)
143.
OTC uvádí, že společnost SNCM je dnes jedinou společností schopnou plnit požadavky smlouvy ohledně přepravy cestujících a že její zánik by tak „okamžitě vyvolal výrazné omezení služeb“. Kromě toho připomíná význam společnosti SNCM pro hospodářství Korsiky.
4.2. ROZHODNUTÍ Z ROKU 2006 O ROZŠÍŘENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
4.2.1. Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
144.
Společnost CFF zdůrazňuje, že dotčené finanční částky jsou vysoké, neúměrné ve vztahu k obratu společnosti SNCM a že byly společnosti SNCM vyplaceny ještě předtím, než se Komise vyjádřila k jejich kvalifikaci podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
145.
Společnost CFF upozorňuje Komisi na skutečnost, že podpora francouzského státu určená společnosti SNCM má strategický význam pro rozvoj společnosti CFF. Tato nepovolená opatření údajně umožňují společnosti SNCM velmi agresivní cenovou politiku na spojích, kde společnost CFF působí již 10 let a kde poprvé od začátku svého působení ztrácí část trhu.
146.
Pokud jde o postup při veřejné soutěži na prodej společnosti, společnost CFF se domnívá, že nebyl zcela transparentní, protože vybraná společnost, konkrétně společnost BCP, již nevykonává provozní řízení společnosti SNCM, neboť svoje místo postoupila skupině VT. Jelikož se finanční okolnosti změnily a staly se mnohem příznivějšími pro nabyvatele, společnost CFF si klade otázku uplatnění zásady rovného zacházení s investory, kterou by se celá transakce měla řídit.
147.
Pokud jde o zápornou prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR, společnost CFF pochybuje, že bylo v tomto konkrétním případě uplatněno měřítko informovaného investora v tržním hospodářství. Společnost CFF si na jedné straně klade otázku, zda je opravdu možné považovat danou transakci za zásah státu, který proběhl souběžně s výrazným a současným zásahem dotčených soukromých subjektů za srovnatelných podmínek, když stát navýšil kapitál před společným navýšením ze strany akcionářů a novým plánem restrukturalizace. Na straně druhé se domnívá, že informovaný investor by ve vážné finanční situaci společnosti SNCM zasáhl dříve, aby zabránil znehodnocení své investice (94).
148.
Společnost CFF se domnívá, že odkaz na věc „ABX Logistics“ není relevantní. Kromě skutečnosti, že okolnosti této záležitosti nejsou přenesitelné na tento konkrétní případ, společnost CFF zdůrazňuje významný příspěvek příjemce podpory v uvedené záležitosti, což zjevně není případ společnosti SNCM. Podle společnosti CFF rozhodnutí Komise z roku 2006 nezohlednilo náklady spojené s rizikem soudních řízení v rámci likvidace dotčeného podniku. V této souvislosti se společnost CFF domnívá, že vnitrostátní judikatura, na kterou se odvolává Francie, aby odůvodnila náklady spojené s likvidací společnosti SNCM, se na tento konkrétní případ nevztahuje. Podle společnost CFF Kasační soud ve věci „Mines et produits chimiques de Salsignes“ vůbec neuvádí přímou zodpovědnost státu v případě likvidace podniku, jehož je stát akcionářem, ale zmiňuje spíše možnost podat kvůli uhrazení sociálních závazků žalobu na veřejnoprávní instituci průmyslové a obchodní povahy a nemožnost jejího vedení vymanit se ze svých povinností odkazem na zásah veřejné moci.
149.
Pokud jde o možnost uplatnění judikatury odvolacího soudu v městě Rouen ve věci Aspocomp na tento konkrétní případ, společnost CFF zdůrazňuje, že případ, který je předmětem této judikatury, jež spočívá v odsouzení mateřské společnosti k vyplacení sociálního odškodnění zaměstnancům dceřiné společnosti za „nedodržení dohody“ schválené mateřskou společností, je značně vzdálen od okolností případu společnosti SNCM. Neexistuje tedy jisté riziko, že by společnost CGMF nebo stát byly odsouzeny k úhradě odstupného při výpovědích v případě soudní likvidace. Společnost CFF vyjadřuje pochybnosti o vyčísleném odhadu ostatních sociálních nákladů, neboť se zřejmě liší podle jednotlivých znalců, kteří byli vyzváni k jejich odhadnutí.
150.
Společnost CFF se domnívá, že uplatnění judikatury Společenství ve věci „Gröditzer“ a „Hytasa“ na tento konkrétní případ může vést pouze k závěru, že se stát nechoval jako soukromý investor, jelikož v souladu s uvedenou judikaturou svůj kapitálový vklad spojil s prodejem 75 % svého podílu ve společnosti SNCM, a tím si stejnou měrou snížil výhledy na budoucí zisk.
151.
Společnost CFF se domnívá, že srovnání nákladů na likvidaci a nákladů na navýšení kapitálu by mělo zohlednit hodnotu aktiv, která je v obou případech převedena na nabyvatele. Společnost CFF odhaduje hodnotu aktiv postoupených nabyvatelům na 640 až 755 milionů EUR (95), a to vzhledem k tržní hodnotě plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF odhaduje na 644 až 664 milionů EUR k srpnu roku 2006.
152.
Pokud jde o posouzení opatření přijatých po navýšení kapitálu v roce 2002 jako podpory na restrukturalizaci, společnost CFF se domnívá, že společnost SNCM sice splňovala podmínky podniku v obtížích podle pokynů z roku 2004 v období před prvním navýšením kapitálu ve výši 142,5 milionu EUR, avšak toto označení je značně sporné pro období, které předcházelo druhému navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, protože došlo k obnově vlastního kapitálu.
153.
Pokud jde o životaschopnost podniku, společnost CFF zdůrazňuje, že prodej společnosti SNCM je jen částečný a není neodvolatelný vzhledem na zrušující doložky vyjednané s nabyvateli. Tato skutečnost je důležitým prvkem nejistoty ohledně vůle a schopnosti nabyvatelů ozdravit společnost SNCM a zdrojem pochybností o trvalé životaschopnosti podniku. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004 francouzské orgány neplánovaly ukončit činnosti, které by i po restrukturalizaci zůstaly strukturálně ztrátové (96). Společnost CFF se dále vyjadřuje skepticky k plánu snížení nákladů, protože údajně došlo k rozrůstání flotily plavidel společnosti SNCM (97), a k plánu snížení počtu zaměstnanců vzhledem k neúspěchu sociálního plánu z roku 2002.
154.
Společnost CFF pochybuje, že by nové státní podpory byly omezeny na nezbytné minimum, a to jednak kvůli nejasnosti ohledně toho, na co se vlastně vztahují sociální náklady, a jednak kvůli obsahu zápisu z valné hromady společnosti SNCM dne 28. dubna 2006, z něhož vyplývá, že část této státní podpory údajně sloužila ke krytí provozních ztrát společnosti v roce 2006 a 2007. Společnost CFF se rovněž domnívá, že nabyvatelé společnosti SNCM nepřispívají výrazným způsobem k restrukturalizaci podniku.
155.
Aby se zabránilo neoprávněnému narušování hospodářské soutěže, společnost CFF považuje za nutné obnovit a upřesnit protiplnění uložená společnosti SNCM v roce 2003 a přidat nová týkající se omezení přítomnosti společnosti SNCM na trhu (98). Společnost CFF se také domnívá, že nebyla dodržena část opatření uložená společnosti SNCM rozhodnutím z roku 2003. Společnost SNCM údajně zakoupila nová plavidla v rozporu s článkem 2 rozhodnutí Komise z roku 2003. Společnost SNCM dále nepostoupila svůj podíl ve společnosti CCM v rozporu s článkem 3 rozhodnutí Komise. A konečně společnost SNCM vedla od roku 2003 agresivní cenovou politiku a její ceny byly v rozporu s článkem 4 uvedeného rozhodnutí nižší než ceny společnosti CFF (jízdenky byly při stejných nebo srovnatelných službách až o 30 % levnější).
156.
Pokud jde o povahu druhého navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, společnost CFF se domnívá, že kromě souběžnosti veřejných a soukromých investic musí být soukromý zásah významný a uskutečněný ve srovnatelných podmínkách, aby bylo možné uznat zásah státu za platný. V tomto konkrétním případě nebyly tyto dvě podmínky splněny. Na jedné straně vklad nabyvatelů, který je striktně vázán na první navýšení kapitálu o 142,5 milionu EUR, nebyl významný. Na druhé straně zásah nabyvatelů nebyl proveden za podmínek srovnatelných s podmínkami státu, a to zejména kvůli zrušující doložce a očekávané výnosnosti minoritního podílu společnosti CGMF.
157.
Pokud jde o opatření sociální povahy ve výši 38,5 milionu EUR, společnost CFF napadá označení této částky jako podpory pro jednotlivce. Je sice pravda, že tuto částku využívají přímo zaměstnanci společnosti SNCM, ale společnost CFF zdůrazňuje, že uvedené opatření by mohlo mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní účinky, a to zejména v podobě uklidnění sociálních vztahů.
4.2.2. Připomínky společnosti STIM
4.2.2.1. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
158.
Pokud jde o negativní prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR, společnost STIM se domnívá, že nejde o tržní cenu vytvořenou na základě otevřené a nediskriminující hospodářské soutěže, protože k navýšení kapitálu došlo za podmínek odlišných od podmínek, které mají být pro soukromého investora obvykle směrodatné. Společnost STIM se totiž domnívá, že nové ocenění čistých účetních aktiv by umožnilo likvidaci v nejhorším případě bez nákladů pro stát, ale možná i ziskovou, že prodejní cena je v poměru k hodnotě podniku směšná (společnost STIM tuto hodnotu odhaduje na 350 milionů EUR) a že státní podpora je neúměrná potřebám podniku.
159.
Společnost STIM také upozorňuje Komisi na nepřiměřenost zrušující doložky převodu společnosti SNCM do soukromého sektoru.
160.
Společnost STIM napadá odůvodnění prodeje za zápornou cenu, které vychází z málo realistického předpokladu, že se jedná ze sociálního hlediska o obtížnou likvidaci.
161.
Pokud jde o druhé navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, společnost STIM se domnívá, že tento kapitálový vklad nedodržuje zásadu soukromého investora v tržním hospodářství z důvodu nedostatečných záruk návratnosti investic. Společnost STIM nesouhlasí s argumentem souběžnosti soukromých a veřejných investic, který byl použit, aby se popřelo, že se u tohoto vkladu jedná o státní podporu. Takováto souběžnost, pokud bude vůbec prokázána, je pouze příznakem a sama o sobě nemůže být kritériem pro posouzení (99). Společnost STIM tvrdí, že tento vklad údajně představuje záruku francouzské vlády nabyvatelům, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro dopravní obslužnost Korsiky.
162.
Pokud jde o 38,5 milionu EUR podpory pro jednotlivce, společnost STIM se domnívá, že ve skutečnosti je účelem této částky poskytnout společnosti SNCM prostředky, aby mohla dodržet některé podstatné aspekty ozdravného plánu předloženého Komisi, které nebyly provedeny, a to zejména snížení počtu zaměstnanců.
4.2.2.2. Slučitelnost s pokyny z roku 2004
163.
Společnost STIM se domnívá, že podpory poskytnuté společnosti SNCM nejsou omezeny na nezbytné minimum. Příspěvek společnosti SNCM a nabyvatelů k plánu restrukturalizace je údajně nedostatečný vzhledem k podmínkám stanoveným pokyny z roku 2004 a není prokázáno, že situace společnosti SNCM byla natolik výjimečná, aby bylo možno odůvodnit méně vysoký vlastní příspěvek. Společnost STIM dále poukazuje na neúměrnost podpor přidělených v roce 2006, protože společnosti SNCM umožnily vytvořit rezervy na uhrazení budoucích ztrát. Společnost SNCM k tomu neplánovala postoupit aktiva, která nebyla nezbytná pro přežití podniku, což je v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004.
164.
Společnost STIM se domnívá, že k vyplacení částek došlo v rozporu se zásadou jednotnosti stanovenou pokyny z roku 2004. Zhoršení finanční situace podniku a sociální konflikty nelze analyzovat jako výjimečné a nepředvídatelné okolnosti, které nelze přičíst podniku přijímajícímu podporu.
165.
Společnost STIM tedy žádá dodatečné vyrovnání ve výši poloviny poskytnuté podpory, což představuje částku 98,25 milionu EUR, a to prodejem dalšího plavidla a přímé a nepřímé účasti společnosti SNCM ve společnosti CMN. V tomto ohledu společnost STIM tvrdí, že tato účast není strategická ve smyslu pokynů pro podpory na restrukturalizaci z roku 2004, neboť není „nezbytně nutná pro další existenci podniku“ a ani nemá povahu nepřevoditelného aktiva.
166.
Společnost STIM dále tvrdí, že údajná součinnost společností SNCM a CMN neexistuje, jelikož společnost SNCM nehraje žádnou skutečnou úlohu v řízení a rozvoji společnosti CMN. Společnost STIM zdůrazňuje, že smlouva akcionářů spojující tyto dva podniky již neexistuje od 15. března 2006, kdy byla vypovězena společností CMN, jak potvrdil odvolací soud v Paříži.
4.2.3. Připomínky společnosti SNCM
167.
Společnost SNCM poskytla Komisi spis shrnující její hospodářskou a konkurenční situaci a přiložila právní konzultaci hodnotící v rámci likvidačního řízení riziko spojené s právním posouzením zásahu státu jakožto skutečného řídícího orgánu společnosti v období před privatizací.
168.
Právní kancelář Baker & McKenzie, kterou konzultovala společnost SNCM, dospívá k závěru, že na základě dokumentů společnosti doplněných o korespondenci, informace o zásazích a zápisy ze schůzí kontrolních orgánů francouzský stát […] (60) rozhodnutí (100), […] (60) orgánů (101), […] (60) sociálních orgánů (102). Zpráva dále zdůrazňuje, že […] (60) SNCM (103). Ve stejné zprávě se píše, že […] (60) SNCM.
169.
Na tomto základě odborný znalec společnosti SNCM dospívá k závěru, že by obchodní soud v Marseille s největší pravděpodobností označil francouzský stát za skutečného jednatele společnosti.
170.
Kromě toho ze skutečností obsažených ve zprávách Účetního dvora údajně vyplývá, že chyby v řízení přičitatelné francouzskému státu jakožto skutečnému manažerovi společnosti SNCM přispěly ke zjištěnému nedostatku aktiv společnosti SNCM. Zpráva vyzdvihuje mimo jiné tyto chyby řízení: volba obchodního […] (60). Újma, kterou způsobily chyby státu při řízení, je odhadována na […] (60).
171.
V této souvislosti není podle odborného znalce společnosti SNCM pochyb o tom, že by byl francouzský stát odsouzen v rámci žaloby na vyrovnání pasiv k částečné nebo celkové úhradě nedostatečnosti aktiv vzhledem k jeho silnému zapojení do řízení společnosti SNCM, jeho zjevným chybám v řízení a s ohledem na rozsah jeho finančních zdrojů.
172.
Na základě příslušné judikatury dochází odborný znalec společnosti SNCM k závěru, že pokud by bývalo došlo k likvidaci společnosti SNCM, stát by byl velmi pravděpodobně odsouzen k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM. Následkem uvedeného by stát jakožto akcionář musel uhradit odhadem 85 % až 100 % zjištěné nedostatečnosti aktiv (tedy částku od 316,6 milionu EUR do 385,7 milionu EUR). Tím, že se rozhodl společnost SNCM privatizovat a předtím navýšit její vlastní kapitál o 158 milionů EUR, se francouzský stát zachoval jako informovaný investor.
V. VYJÁDŘENÍ FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
5.1. VYJÁDŘENÍ FRANCIE K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN TÝKAJÍCÍM SE ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ Z ROKU 2002
5.1.1. Připomínky společnosti CFF
173.
Francouzské orgány uvedly, že některé údaje předložené společností CFF o nabídce společnosti SNCM jsou nepřesné.
174.
V rozporu s tvrzeními společnosti CFF se francouzský stát domnívá, že plán restrukturalizace byl vypracován tak, aby umožnil co nejrychlejší ozdravení společnosti SNCM a vytvořil podmínky pro její střednědobou a dlouhodobou životaschopnost. Francouzské orgány upřesňují, že velká část programu snižování nákladů byla již provedena. Plavební prostředky byly omezeny a program prodeje aktiv probíhá v souladu s podnikatelským záměrem. Dopravní trasy byly přeorganizovány a akční plán snížení mezispotřeby přináší první výsledky. Postupně je prováděna část podnikatelského záměru věnovaná zaměstnanosti. Kromě toho si společnost SNCM v roce 2001 vytvořila rezervy ve výši 21,3 milionu EUR na financování restrukturalizačních opatření, a to zejména plánu na záchranu pracovních míst.
175.
Pokud jde o určení výše podpory, francouzské orgány potvrzují, že poměr ve výši 0,79 mezi vlastním kapitálem a celkovým zadlužením je s výjimkou zvláštních případů typický pro účetní rozvahy většiny námořních společností. Pokud jde o poměr ve výši 0,497 udávaný společností Corsica Ferries pro společnost CMN v roce 2001, jedná se o nepřesný údaj, protože v aktivech rozvahy nezohledňuje disponibilní prostředky. Po opravě tohoto nedostatku dosáhne tento poměr u společnosti CMN výše 0,557. Podle francouzských orgánů je i tak tato výše pro společnost CMN nedostatečná, jak ukazují finanční potíže společnosti v roce 2002. Společnost CMN si tak musela u společnosti STIM vypůjčit až 8 milionů EUR na financování finančního schodku, který nepokryly její banky.
5.1.2. Připomínky společnosti STIM
176.
Francouzské orgány trvají na tom, že účast společnosti SNCM na kapitálu společnosti CMN nelze brát jako čistě finanční aktivum, jak zřejmě tvrdí společnost STIM. Francie zastává stanovisko, že účast společnosti SNCM ve společnosti CMN je vysoce strategické povahy. Jeho prodej by podle Francie nebyl jen podnikatelsky nesprávný, ale také základní strategickou chybou.
5.1.3. Připomínky zástupců místních samospráv
177.
Francie sice obecně souhlasí s obsahem dopisu předsedy regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur, ale chtěla by přesto uvést, že narozdíl od toho, co je uvedeno v bodě 2 dotčeného dopisu (104), není nabídka přepravy mezi kontinentální Francií a Korsikou „vzhledem k poptávce předimenzovaná“ a že cenová politika společnosti SNCM odpovídá jejím závazkům, že nevyvolá cenovou válku a že se nestane společností určující cenu („price leader“).
5.2. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ROZHODNUTÍ Z ROKU 2006
178.
Francie poznamenává, že obecně je celá řada připomínek společností STIM a CFF stejná jako připomínky, které tyto společnosti předložily Komisi již v roce 2003. Zejména zdůrazňuje, že připomínky společnosti CFF byly předneseny před Soudem prvního stupně v rámci řízení o zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 a že většina z nich byla zamítnuta jak Komisí, tak Tribunálem.
5.2.1. Předčasné provedení opatření stanovených prvním plánem restrukturalizace a jeho změnami
179.
K obecné poznámce o předčasném provedení opatření, jež lze označit za podpory, Francií, francouzské orgány odpovídají, že uvedené provedení je odůvodněno zvláštními okolnostmi postupu, to znamená zrušením schvalovacího rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 v roce 2005, a ne vůlí francouzských orgánů neuznávat povinnosti, které pro ně vyplývají ze Smlouvy o ES. Francie upřesňuje, že Komisi vždy informovala o vývoji záležitosti a o různých opatřeních přijímaných od ledna 2005 v souladu se zásadou loajální spolupráce mezi členskými státy a Komisí.
180.
Pokud jde o tato poslední opatření, francouzské orgány se domnívají, že se na ně v konečném důsledku čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES nevztahuje vzhledem k tomu, že žádné z nich nepředstavuje podporu, a není proto důvod pozastavit jejich provádění.
5.2.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
181.
Pokud jde o průběh postoupení společnosti, Francie upřesňuje, že od samého začátku plánovala klasická kritéria výběru založená zejména na ceně nabídnuté pro zhodnocení cenných papírů společnosti SNCM a následně na ostatních parametrech (podnikatelský záměr, sociální projekt atd.), mezi kterými byla i částka, kterou kandidáti byli ochotni investovat do společnosti v rámci navýšení kapitálu. Francie důsledně popírá argument předložený třetí stranou, podle něhož postup při prodeji nebyl transparentní, a připomíná, že v tomto konkrétním případě stát šel dokonce nad své již beztak náročné a přísné zákonné a předpisové povinnosti stanovené pro prodej veřejných účastí. Francie připomíná, že vývoj po nabídce společnosti BCP převzít 100 % cenných papírů společnosti SNCM probíhal za velmi složitých finančních a sociálních souvislostí a že přidružení společnosti VT k nabídce společnosti BCP nezměnilo obchodní a finanční podmínky transakce (kromě rozdělení kapitálu).
182.
Pokud jde o zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, francouzské orgány připomínají, že s ohledem na finanční situaci společnosti SNCM k 30. září 2005 byl podnik prodán za tržní cenu a že prodej byl ekonomicky výhodnější než likvidace podniku. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že uplatňování kritéria soukromého investora v případě prodeje podniku na pokraji likvidace nelze považovat za úsilí o „ziskovost zásahu veřejných orgánů“, ale za zabránění vzniku větších ztrát, které by musel nést akcionář v případě nákladnější likvidace.
183.
Pokud jde o zaplacenou cenu, Francie nesouhlasí s argumentem, podle kterého měla být společnost SNCM prodána za cenu neodpovídající její skutečné hodnotě. Nesouhlasí zejména s odhadem hodnoty podniku na přibližně 350 milionů EUR provedeným společností STIM. Její odhad zohledňuje pouze ty údaje v rozvaze, které zlepšují valorizaci na základě vlastního kapitálu (odchylné odpisy, zbytkový výnos z lodí atd.), a nezohledňuje pasiva, která ji snižují. Tato čistě účetní metoda výpočtu údajně neodpovídá hospodářské skutečnosti námořní společnosti, jako je společnost SNCM, která má hodnotná aktiva uváděná v rozvaze ale zároveň také omezenou výnosnost a důležitá podrozvahová pasiva.
184.
Francouzské orgány rovněž odmítají argument společnosti CFF, že podcenily prodejní hodnotu flotily plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF vyčíslila na 406,5 milionu EUR až 426,5 milionu EUR. Francouzské orgány vysvětlují, že plavidla zohledněná ve výpočtu společnosti CFF neodpovídají plavidlům, která společnost SNCM měla k 30. září 2005 v přímém vlastnictví. Neuplatněním určité srážky z prodejní hodnoty plavidel se údajně nezohledňují souvislosti, v nichž by proběhla případná soudní likvidace těchto aktiv, a dále pak datum zvolené k výpočtu zmíněné prodejní hodnoty, to znamená srpen roku 2006, neodpovídá datu případné likvidace společnosti SNCM, k němuž je třeba odkazovat, to znamená dne 30. září 2005. Francie poznamenává, že pokud by byl výpočet navržený společností CFF přijat, byla by záporná cena třikrát nižší než hodnota likvidace aktiv požadovaná podle judikatury Gröditzer, což by bylo příznivější než předpoklady předložené Komisi francouzskými orgány.
185.
K argumentu společnosti CFF zpochybňujícímu uplatňování judikatury Gröditzer odkazem na skutečnost, že kapitálový vklad státu do společnosti SNCM byl spojen s prodejem 75 % jeho účasti, čímž se ve stejné míře snížily výhledy na budoucí zisk, francouzské orgány připomínají, že záporná prodejní cena ve výši 158 milionů EUR odpovídá prodeji všech podílů společnosti SNCM, po němž následovala nová investice státu ve výši 25 % s návratností […] (60) % ročně. Francie se tudíž domnívá, že návratnost investic je zaručena, protože Francie zůstává akcionářem společnosti ve výši 25 % a protože tato účast představuje záruku vysoké návratnosti.
186.
Francie rovněž nesouhlasí s argumentem předloženým společností CFF, že v tomto konkrétním případě není použitelný přístup ABX, který je založen zejména na analýze skutečných nákladů likvidace společnosti SNCM a na riziku, že by stát mohl být považován za odpovědného za pasiva podniku v rámci žaloby na vyrovnání pasiv v souladu s vnitrostátními kolektivními postupy, což potvrzuje vnitrostátní judikatura (rozsudek odvolacího soudu v městě Rouen ze dne 22. března 2005). Ačkoliv se francouzské orgány domnívají, že jejich jednání jakožto manažera společnosti SNCM by nemohlo být v tomto soudním řízení označeno za „chybné“, zdůrazňují velké riziko odsouzení státu vnitrostátním soudcem pro nedostatečná aktiva společnosti SNCM z důvodu pružných kritérií při posuzování chyby řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku a na základě výše uvedené judikatury, která by byla na tento případ použitelná.
187.
Pokud jde o navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, Francie připomíná, že v rozporu s tvrzením společností CFF a STIM není tento kapitálový vklad státní podporou z důvodu souběžnosti této investice, podobnosti podmínek úpisu a odměny vyšší než průměrná odměna, kterou stát obdržel přes společnost CGMF.
188.
Francouzské orgány zejména upřesňují, že zásada rovného zacházení s investory nemůže být zpochybňována kvůli existenci zrušujících doložek, protože tyto doložky byly stanoveny v rámci prodeje 100 % podílu ve společnosti SNCM a nikoliv v rámci navýšení kapitálu o 35 milionů EUR, které následovalo.
189.
Francie dále připomíná, že její investice je mnohem nižší než investice nabyvatelů, jelikož s jejich investicí (26,25 milionu EUR) lze porovnávat pouze částku 8,75 milionu EUR. Přezkum prvního navýšení o 142,5 milionu EUR lze údajně provádět pouze v rámci srovnání s likvidační cenou.
190.
Francie zpochybňuje argument předložený společností STIM a týkající se skutečnosti, že tento vklad údajně představuje záruku pro nové soukromé nabyvatele, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro zajištění dopravní obslužnosti Korsiky. Francouzské orgány tvrdí, že toto navýšení kapitálu je uvážlivé a nezávislé na výkonnosti podniku a že pověření společnosti SNCM veřejnou službou neumožňuje zvýšit očekávanou výnosnost této investice.
191.
Pokud jde o částku 38,5 milionu EUR na opatření sociální povahy, Francie opakuje argument, podle nějž jsou tato opatření podporou pro jednotlivce, a jejich uhrazení státem nelze považovat za nepřímou výhodu pro podnik, jelikož se jedná o doplněk zákonných a smluvních povinností společnosti SNCM. Francie dále připomíná, že tato opatření by neumožnila odchod zaměstnanců, a náklady s nimi spojené by v případě jejich neexistence i nadále hradila společnost SNCM.
192.
V rozporu s argumentem společnosti CFF francouzské orgány upřesňují, že částka 38,5 milionu EUR neodpovídá provedení plánovaného snížení počtu zaměstnanců v rámci sociálního plánu z roku 2003, neboť toto snížení bylo již přes zpoždění provedeno. Nový sociální plán je tedy doplňkem prvních sociálních opatření z roku 2003.
5.2.3. Slučitelnost s pokyny
193.
Vzhledem k předcházejícímu se Francie domnívá, že výše podpory, kterou je nutno analyzovat, odpovídá částce 15,81 milionu EUR.
194.
V protikladu k tvrzením společnosti CFF se francouzské orgány domnívají, že s ohledem na bod 11 pokynů z roku 2004 sice první navýšení kapitálu umožnilo společnosti SNCM obnovit vlastní kapitál, ale společnost přesto nepřestala být podnikem v obtížích, protože cílem navýšení bylo udržet společnost v činnosti.
195.
Francie odmítá tvrzení společnosti CFF, podle nějž neměla podniku poskytnout nové finanční příspěvky vzhledem k tomu, že společnost SNCM mohla údajně požádat o bankovní úvěr. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že dne 24. srpna 2005 banky odmítly poskytnout společnosti SNCM nové finanční prostředky, a proto se tak jedinými možnostmi stala privatizace nebo likvidace podniku.
196.
Francie nesouhlasí s tvrzeními společností CFF a STIM o neúspěchu plánu restrukturalizace z roku 2002, který byl i přes určité zpoždění proveden a umožnil dosáhnout v roce 2005 stanovených cílů. Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM bylo způsobeno faktory nezávislými na podniku a údajně si vyžádalo prodloužení plánu oznámeného v roce 2002 a přijetí nových opatření.
197.
Francie se domnívá, že společnost SNCM má dobré vyhlídky na ozdravení a že opatření plánovaná novými akcionáři, a to zejména provedení sociálního plánu, ozdravení jednotlivých spojů a obnova některých plavidel, umožní obnovení životaschopnosti podniku. V tomto ohledu Francie poznamenává, že z důvodu příjmů z pověření veřejnou službou (přibližně [50-70] (60) % obratu společnosti SNCM), s ohledem na výraznou výši fixních nákladů a na potíže s přesunutím 6 lodí používaných na spoji Marseille-Korsika je pověření veřejnou službou zásadním prvkem strategie podniku a jeho životaschopnosti.
198.
Pokud jde o omezení podpory na nezbytné minimum, Francie se domnívá, že omezila náklady na restrukturalizaci na minimum nezbytné pro provedení restrukturalizace. V tomto ohledu francouzské orgány připomínají, že podnik sám dostatečně přispěl k plánu restrukturalizace ze svých vlastních zdrojů prodejem aktiv v hodnotě 30,2 milionu EUR, jak uznala sama Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003. S ohledem na ostatní prodeje uskutečněné společností SNCM ve výši 12,2 milionu EUR dosahuje údajně celkový vlastní příspěvek podniku částky 42,38 milionu EUR. Francie se domnívá, že tato částka je výrazně vyšší než vlastní příspěvek nutný ke schválení podpory na restrukturalizaci, jejíž výše nakonec údajně činí 15,81 milionu EUR, jelikož ostatní opatření nepředstavují státní podporu.
5.2.4. Podmínky uložené rozhodnutím Komise z roku 2003 a případná nová protiplnění
199.
V rozporu s tvrzeními společností STIM a CFF francouzské orgány tvrdí, že dodržely všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003, které byly pro ně závazné až do konce roku 2006, a to zejména zachování flotily plavidel v počtu 11 lodí a uplatňování nižších cen než konkurence.
200.
Francie se také domnívá, že v rámci nového konečného rozhodnutí by úroveň protiplnění uložená společnosti SNCM měla být přizpůsobena, protože částka podpor na restrukturalizaci údajně nadále činí 15,81 milionu EUR místo 69,3 milionu EUR.
201.
V tomto ohledu Francie odmítá připomínky společnosti STIM ohledně možnosti, že by Komise uložila společnosti SNCM jako protiplnění prodej jejího podílu ve společnosti CMN. Francie odmítá tvrzení společnosti STIM, podle nějž definice strategických aktiv byla zpochybněna v pokynech z roku 2004 oproti pokynům z roku 1999.
202.
Pokud jde o opatření zmíněná společností CFF, jejichž cílem je omezit přítomnost společnosti SNCM na trhu, francouzské orgány připomínají, jak to ostatně učinila také Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 (bod 87), že dotčené trhy (Francie - Korsika a Francie - země Maghrebu) netrpí nadměrnou kapacitou a že nové uspořádání spojů na Korsiku jak v rámci, tak mimo rámec pověření veřejnou službou by ohrozilo životaschopnost podniku.
203.
Pokud jde o tvrzení společnosti CFF, podle nějž provádění výše popsaných opatření ve prospěch společnosti SNCM představuje vážné riziko, že z trhu spojení kontinentální Francie - Korsika zmizí její hlavní konkurent, to znamená společnost CFF, francouzské orgány uvádějí, že s ohledem na současné uspořádání tohoto trhu, na němž má dnes společnost CFF většinový podíl, závisí zachování konkurenční struktury na schválení plánu restrukturalizace společnosti SNCM a na její přítomnosti na předmětném trhu.
VI. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
6.1. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SFEU
204.
V čl. 107 odst. 1 SFEU se stanoví, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
205.
Označení vnitrostátního opatření za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU předpokládá splnění následujících kumulativních podmínek, a to: 1) dotčené opatření poskytuje selektivní hospodářské zvýhodnění; 2) toto zvýhodnění je financováno ze státních prostředků; 3) toto zvýhodnění narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž; a konečně 4) toto zvýhodnění ovlivňuje obchod mezi členskými státy (105).
206.
Komise konstatuje, že společnost SNCM obdržela státní prostředky v celkové výši 274,54 milionu EUR (106) prostřednictvím společnosti CGMF, kterou vlastní ze 100 % francouzský stát.
207.
Vzhledem k tomu, že společnost SNCM působí v oblasti námořní dopravy otevřené mezievropské hospodářské soutěži, může poskytnuté hospodářské zvýhodnění narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
208.
Okolnost, že trh kabotážní dopravy na středomořské ostrovy byl až do 1. ledna 1999 dočasně vyňat z uplatňování nařízení (EHS) č. 3577/92, neumožňuje předem vyloučit, že dotace vyplácené za kabotážní dopravu na ostrovy ve Středozemním moři v rámci pověření veřejnou službou nemohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
209.
V každém případě, i kdyby dotace poskytnuté na zajištění kabotážních spojů před 1. lednem 1999 obchod neovlivnily a hospodářskou soutěž nenarušily, situace se od tohoto dne změnila, protože podle nařízení (EHS) č. 3577/92 je kabotáž nyní otevřena pro všechny provozovatele Evropské unie. Je třeba zdůraznit, že společnost SNCM nevykonává pouze kabotážní přepravu, ale působí i na trhu mezinárodní námořní přepravy, který byl liberalizován nařízením Rady (EHS) č. 4055/86 (107).
210.
Komise se tak domnívá, že v tomto konkrétním případě jsou tři poslední kritéria čl. 107 odst. 1 SFEU uvedená v bodě 205 tohoto rozhodnutí splněna. V souladu s rozsudkem Tribunálu ze dne 11. září 2012 musí proto postupně u každého opatření přezkoumat, zda obsahuje selektivní hospodářské zvýhodnění.
6.1.1. Časový rámec analýzy
211.
V souladu s judikaturou Tribunálu (108) musí Komise po zrušení jednoho ze svých rozhodnutí založit svou novou analýzu výhradně na informacích, které měla k dispozici v době přijetí zrušeného rozhodnutí, to znamená v tomto konkrétním případě ke dni 8. července 2008.
212.
Události, ke kterým mohlo dojít po 8. červenci 2008, tak nesmí být zohledněny. Změny nebo vývoje na trhu či týkající se situace příjemce podpory musí být z analýzy vyloučeny. Stejně tak Komise nebere v úvahu období provádění plánu restrukturalizace po červenci roku 2008 (109).
213.
Komise není rovněž povinna provést znovu šetření případu a ani ho doplnit novými technickými znaleckými posudky (110). Zrušení určitého aktu, kterým končí správní řízení zahrnující několik fází, nezpůsobuje nezbytně zrušení celého řízení. Pokud se i přes skutečnost, že vyšetřovací opatření umožňují vyčerpávající analýzu slučitelnosti podpory, jeví, jak je tomu v tomto konkrétním případě, že analýza provedená Komisí není úplná, a způsobuje tak protiprávnost rozhodnutí, řízení směřující k nahrazení tohoto rozhodnutí může být znovu provedeno na základě již provedených vyšetřovacích opatření (111).
214.
Protože Komise musí založit svou novou analýzu výlučně na informacích, které měla k dispozici v červenci roku 2008, to znamená na informacích, ke kterým se francouzské orgány a společnost SNCM již vyjádřily, není nutno je znovu konzultovat (112). Konečně právo třetích zúčastněných stran uplatnit své připomínky bylo zajištěno zveřejněním rozhodnutí o zahájení řízení v Úředním věstníku (113) a žádné ustanovení nařízení Rady (ES) č. 659/1999 neukládá povinnost jim opět nabídnout tuto možnost, pokud je původní plán restrukturalizace během vyšetřování změněn (114).
215.
Toto rozhodnutí se tak v zásadě zakládá výlučně na informacích, které byly k dispozici ke dni 8. července 2008. Komise přesto podpůrně prokáže, že případné zohlednění informační zprávy francouzských orgánů ze dne 16. května 2013 u skutečností uvedených před dnem 8. července 2008 a zohlednění informací poskytnutých společností SNCM dne 27. srpna 2013 nejsou takové povahy, aby dokázala změnit její závěry.
6.1.2. Postoupení společnosti SNCM za zápornou prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR
216.
Komise musí v tomto konkrétním případě přezkoumat, zda kapitálový vklad státu ve výši 158 milionů EUR poskytnutý před postoupením společnosti SNCM soukromým nabyvatelům, to znamená v konečném důsledku „záporná prodejní cena“ podniku ve stejné výši, je prosta prvků státní podpory.
217.
Otevřené, transparentní a nediskriminační veřejné výběrové řízení, na jehož základě stát prodává podnik poté, co došlo k navýšení kapitálu (v částce přesahující prodejní cenu), nevylučuje nutně přítomnost podpory ve prospěch jak privatizovaného podniku, tak jeho kupce (115).
218.
Za účelem ověření, zda podnik nezískal navýšením kapitálu státem hospodářské zvýhodnění, používá Komise v zásadě kritérium „soukromého investora v tržním hospodářství“ (dále jen „kritérium soukromého investora“) za podmínky, že příjemce není povinen vrátit jiné státní podpory a že lze tento vklad z hlediska tohoto kritéria analyzovat. Kritérium soukromého investora vychází ze zásady rovného zacházení s veřejným a soukromým sektorem podle článku 345 SFEU. Podle této zásady nelze kapitál poskytnutý, ať již přímo či nepřímo, státem podniku za okolností, které odpovídají obvyklým tržním podmínkám, považovat za státní podporu (116).
219.
Za tímto účelem může Komise zejména posoudit, zda se dodavatel zdrojů choval jako soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a zda se řídil dlouhodobými výhledy na návratnost investovaného kapitálu. Platnost tohoto přístupu uznal soudce Evropské unie v rámci několika věcí (117).
220.
Podle ustálené judikatury představuje kapitálový vklad poskytnutý veřejným investorem bez jakékoliv, i dlouhodobého, výhledu na zisk státní podporu (118).
221.
Soudce Evropské unie rovněž stanovil, že soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a řídící se dlouhodobými výhledy na výnosnost by si nemohl rozumně dovolit, aby po letech neustálých ztrát přistoupil ke kapitálovému vkladu, který se z ekonomického hlediska jeví jako nákladnější než likvidace aktiv, a je k tomu spojen s prodejem podniku, čímž přichází o veškerou naději na zisk, a to i z dlouhodobého hlediska (119).
222.
Přesněji řečeno, Soudní dvůr ve svém rozsudku „Gröditzer“ rozhodl, že k určení, zda privatizace podniku za zápornou prodejní cenu obsahuje prvky státní podpory, „je nutno posoudit, zda by za podobných okolností přistoupil soukromý investor co do velikosti srovnatelný s orgány spravujícími státní sektor ke stejně významnému vkladu kapitálu v rámci prodeje uvedeného podniku nebo zda by se rozhodl pro jeho likvidaci“ (120).
223.
S ohledem na výše uvedené a za účelem určení povahy podpory dotčeného opatření musí Komise „vyhodnotit, zda státem zvolené řešení je nepodmíněně a vzhledem k ostatním řešením, včetně řešení nezasáhnout, řešením nejlevnějším, což by v takovém případě vedlo k závěru, že stát jednal jako soukromý investor“ (121).
224.
Jinými slovy, Komise musí ověřit, zda rozhodnutí přistoupit k tak významnému kapitálovému vkladu je skutečně méně nákladným řešením než likvidace.
6.1.2.1. Posouzení nákladů likvidace
a) Zohlednění vyplacení dodatečného odstupného za propuštění
225.
Při vyčíslení nákladů likvidace pro akcionáře se francouzské orgány domnívají, že se velké skupiny podniků nemohou v současné době při zavírání závodů a rušení dceřiných společností nezajímat o sociální důsledky způsobené takovým zavřením nebo zrušením. Proto nejčastěji přistupují k sociálním plánům, které mohou zahrnovat opatření na přeškolení zaměstnanců, pomoc při hledání zaměstnání, odstupné při výpovědích či akce v oblasti místního hospodářství, což jde často nad rámec stanovený zákonem a kolektivními smlouvami.
226.
V těchto souvislostech francouzské orgány vycházejí na základě sociálního plánu z roku 2005, jež sám vychází ze sociálního plánu z roku 2002, z rozpětí od [90 000 až 100 000] (60) do [120 000 až 130 000] (60) EUR na zaměstnance, což představuje celkovou částku ve výši od [200 až 210] (60) milionů EUR do [250 až 260] (60) milionů EUR. Francouzské orgány upřesňují, že spodní hranice výše uvedeného rozpětí zohledňuje skutečnost, že náklady referenčního sociálního plánu jsou navýšeny z důvodu velkého podílu zaměstnanců blížících se důchodovému věku, jejichž odchod probíhá za mimořádně výhodných podmínek. Zohledněna je také skutečnost, že okolnosti likvidace společnosti a propouštění všech zaměstnanců nelze srovnávat s okolnostmi přizpůsobení počtu zaměstnanců, které umožňují pokračovat v činnosti, jak tomu je v případě referenčního sociálního plánu.
227.
Francouzské orgány se také domnívají, že i při uplatnění kritérií analýzy stanovených Tribunálem v jeho rozsudku ze dne 15. září 2012 neobsahovalo postoupení kontroly nad společností SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR prvky státní podpory. Domnívají se totiž, že Komise má k dispozici všechny nutné podklady, aby mohla odpovědět na kritiku Tribunálu.
228.
Komise v tomto konkrétním případě tuto analýzu nesdílí.
229.
Podle rozsudku Tribunálu (122) může vyplacení dodatečného odstupného za propuštění podle okolností konkrétního případu v zásadě představovat vhodný a oprávněný postup s cílem podpořit klidný sociální dialog a zachovat dobrou pověst značky společnosti nebo skupiny společností. Na základě zásady o rovném zacházení se soukromým a veřejným sektorem je členským státům umožněno v případě likvidace veřejného podniku poskytnout dodatečné odstupné, i když jejich povinnosti a priori nemohou přesahovat striktní zákonné a smluvní minimum. Tribunál ale upřesňuje, že „(…) převzetí těchto dodatečných nákladů vzhledem k oprávněným důvodům nemůže sledovat výhradně sociální nebo dokonce politické cíle, neboť pak by nemohly být splněny podmínky testu soukromého investora (…). Neodpovídají-li náklady jdoucí nad rámec zákonných a smluvních povinností, byť posuzovány v dlouhodobém horizontu, jakékoli ekonomické logice, musí být považovány za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES“ (123).
230.
Pokud jde o argument dobré pověsti státu, který zdůrazňují francouzské orgány, Tribunál se domnívá, že „(…) ochrana pověsti členského státu jakožto globálního investora v tržním hospodářství nemůže bez výjimečných okolností a obzvláště přesvědčivého odůvodnění představovat dostatečný důvod pro prokázání ekonomické logiky převzetí dodatečných nákladů, jako je dodatečné odstupné, nahlížené v dlouhodobém horizontu“ (124). Avšak podobné výjimečné okolnosti v tomto konkrétním případě neexistují.
231.
Komise shledává, že francouzské orgány neurčily po zahájení řízení hospodářské činnosti francouzského státu, a to zejména na zeměpisné a sektorové úrovni, vůči nimž je nutno posuzovat dlouhodobou ekonomickou logiku předmětných opatření, ačkoli ve svém dopise ze dne 16. května 2013 nakonec uvedly, že chování státu je nutno srovnávat s chováním diverzifikované holdingové společnosti, která se snaží maximalizovat své zisky a chránit dobrou pověst své značky jakožto globálního podnikatele, a to zejména v oblasti řízení svých zaměstnanců.
232.
Pokud jde o dobrou pověst značky CGMF, Komise zaznamenává, že tato společnost nevlastní v oblasti námořní dopravy kromě společnosti SNCM žádný jiný majetek. Tento argument se jí proto nemůže týkat.
233.
Pokud jde o dobrou pověst státu jakožto akcionáře, francouzské orgány uvedly zvýšené riziko sociálních konfliktů v podnicích kontrolovaných státem, a to nejenom v oblastech, které jsou zeměpisně blízké oblastem, ve kterých vykonává svou činnost společnost SNCM, ale také bez ohledu na hospodářské odvětví, a zejména pak v odvětví dopravy. Komise na jedné straně poznamenává, že francouzské orgány neprokázaly skutečnou existenci uvedeného rizika šíření nákazy na všechny veřejné podniky, a na druhé straně se domnívá, že tyto orgány rovněž neprokázaly, že vyplacení dotčených dodatečných odstupných údajně umožnilo zabránit novým stávkám. Komise dále zastává názor, že výlučně sociální odůvodnění převzetí uvedených dodatečných odstupných státem nestačí, aby se dala vyloučit přítomnost státní podpory.
234.
Komise se také domnívá, že francouzské orgány nepředložily dostatečně objektivní a ověřitelné podklady, které by umožnily prokázat, že by vyplácení dodatečného odstupného za propuštění bylo za podobných okolností ustáleným postupem soukromých podnikatelů ve stejném odvětví. Komise zjišťuje, že pouhý odkaz na omezený počet sociálních plánů nestačí k prokázání existence dostatečně ustáleného postupu v případech srovnatelných s tímto konkrétním případem, že sociální plány, které francouzské orgány uvádějí, se týkají plánů restrukturalizace a nikoliv plánů likvidace a že značný počet z nich se týká odvětví, která nemají a priori nic společného s dopravní infrastrukturou, jako je odvětví kosmetiky (Yves Saint-Laurent Haute couture), zemědělsko-potravinářské odvětví (Danone) či odvětví elektroniky (Hewlett Packard). Kromě toho tabulka se seznamem sociálních plánů vypracovaná francouzskými orgány v jejich zprávě ze dne 16. května 2013 uvádí šest plánů, ke kterým došlo až po privatizaci společnosti SNCM, a které proto nelze zohlednit v rámci odůvodnění převzetí dodatečného odstupného za propuštění.
235.
Společnost SNCM předložila ve zprávě ze dne 27. srpna 2013 nový seznam pěti sociálních plánů. Komise soudí, že tento seznam neumožňuje prokázat, že by vyplácení dodatečného odstupného za propuštění bylo za podobných okolností ustáleným postupem soukromých podnikatelů ve stejném odvětví. Komise nejprve zjišťuje, že se dva z uvedených pěti plánů týkají společnosti SNCM, z nichž jeden je předmětem tohoto rozhodnutí. Tyto dva plány proto nemohou sloužit jako objektivní srovnávací podklad ze dvou důvodů: na jedné straně se společnost SNCM nemůže odvolávat na své vlastní předchozí postupy v této oblasti, aby dostatečným způsobem odůvodnila ustálenou povahu tohoto postupu, a na druhé straně sociální plán z roku 2002 odpovídá období, ve kterém byla společnost SNCM stále veřejným podnikem, zatímco Tribunál stanovil jako kritérium srovnání soukromé podniky stejného odvětví. V tomto ohledu Komise poznamenává, že sociální plán přístavu v Marseille nelze přijmout, protože v roce 2004 byl tento přístav veřejnoprávní organizací a nikoliv soukromým podnikem. Pokud jde o dva poslední uváděné plány, tj. plány společností Air Lib a Eurostar, Komise zjišťuje, že se jedná o plány restrukturalizace a nikoliv o plány likvidace. Komise na okraj zaznamenává, že průměrná výše dodatečného odstupného je u těchto dvou plánů o více než polovinu nižší než průměrná výše dodatečného odstupného u společnosti SNCM.
236.
Komise dále zjišťuje, že francouzské orgány neprokázaly, že by francouzský stát byl při svém jednání, tzn. zabráněním dalšího zhoršení sociálních vztahů v podniku, veden přiměřeně pravděpodobným výhledem na nepřímý materiální zisk, byť v dlouhodobém horizontu, protože právě v případě likvidace by podnik přestal existovat. Pokud jde o předpoklad rozsáhlejšího příznivého dopadu u zaměstnanců jiných veřejných podniků, není dostatečné prokázán. Uvedené platí o to více, že poskytnutí velmi vysokého odstupného zaměstnancům jedné společnosti, i kdyby k němu mělo dojít v rámci uvažování globálního investora, které zmiňují francouzské orgány, může ztížit případné restrukturalizace jiných společností stejného investora. Francouzské orgány kromě toho nevyčíslily výraznou míru případných sociálních nákladů, které uvádějí jako odůvodnění vyplacení dodatečného odstupného za propuštění.
237.
Francouzské orgány rovněž uvedly, že ve srovnání s postoupením společnosti SNCM za zápornou cenu by bylo likvidační řízení delší a mohlo by pro stát jakožto akcionáře představovat větší riziko. Komise zaznamenává, že francouzské orgány nepředložily žádný důkaz existence tohoto rizika a nevysvětlily, proč by soukromý akcionář bral ohled na dobu trvání likvidačního řízení. Věc Frucona Košice (125), kterou zmiňují francouzské orgány, není v tomto konkrétním případě relevantní, protože se jedná o test soukromého věřitele. Doba trvání likvidačního řízení je relevantní pro analýzu, zda stát v postavení věřitele společnosti Frucona Košice maximalizoval uhrazení svých pohledávek tím, že souhlasil s částečnou, leč okamžitou splátkou, nebo zda měl počkat na výsledek likvidace podniku. Tento konkrétní případ je odlišný, protože se stát nachází v postavení akcionáře společnosti SNCM a nikoliv v postavení soukromého věřitele. Stát by nemohl získat zpět svůj vklad, protože v případě likvidace společnosti SNCM by aktiva nestačila na pokrytí pasiv. Uvádět dobu trvání likvidačního řízení proto není v tomto konkrétním případě relevantní.
238.
Francouzské orgány proto neprokázaly, že převzetí nákladů na toto dodatečné odstupné státem jednajícím ve scénáři likvidace jako soukromý investor bylo oprávněné.
239.
V této fázi analýzy musí Komise nyní stanovit likvidační hodnotu společnosti SNCM bez dodatečného odstupného za propuštění.
b) Likvidační hodnota společnosti SNCM
240.
Podle metody nově posouzeného čistého aktiva je nedostatečnost aktiv shledána v případě, kdy ekonomická hodnota skutečných aktiv (obvykle přesahující čistou účetní hodnotu) nepokrývá ekonomickou hodnotu skutečných dluhů.
241.
Za účelem zjištění nedostatečnosti aktiv v tomto konkrétním případě Komise ověřila za pomoci svého odborného znalce (126), jak je vysvětleno dále, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními a nepřednostními věřiteli.
242.
Komise se domnívá, že metoda zhodnocení čistých aktiv je metodou běžně používanou k vyhodnocení společností v odvětví námořní dopravy. Dále soudí, že tato metoda je mimořádně vhodná pro posouzení situace společnosti SNCM, protože jejímu hlavnímu akcionáři nezbývá jako alternativní řešení k postoupení společnosti než její likvidace.
243.
Pokud jde o další metody vyhodnocení, a to zejména o metodu aktualizovaných volných provozních peněžních toků, Komise se domnívá, že se pro tento konkrétní případ nehodí, protože předpokládá pokračování činnosti společnosti, což by nebyl při uvažovaném předpokladu likvidace případ společnosti SNCM.
244.
Komise bere za referenční datum pro posouzení hodnoty společnosti SNCM den 30. září 2005 vzhledem k tomu, že jde o den, kdy bylo skutečně rozhodnuto, zda bude přijata nabídka převzetí nebo zda dojde k likvidaci společnosti, přičemž o výběru společnosti BCP bylo rozhodnuto dne 27. září 2005.
i) Hodnota aktiv společnosti SNCM
245.
Komise především zjišťuje, že akcionář společnosti SNCM provedl ve spolupráci s kanceláří Ernst & Young vyčíslení nákladů na likvidaci podniku (výše uvedená zpráva CGNF) ke dni 30. září 2005, kterou znalecky posoudila společnost Oddo Corporate Finance a kabinet Paul Hastings. Komise připomíná, že výše uvedená zpráva Oddo-Hastings ocenila aktiva společnosti SNCM na 190,3 milionu EUR.
246.
Pokud jde o ocenění flotily plavidel v přímém vlastnictví (127), byla hrubá prodejní hodnota plavidel společnosti SNCM ohodnocena specializovaným makléřem BRS na 224 milionů EUR ke dni 30. září 2005, zatímco zpráva Oddo ocenila flotilu společnosti SNCM na 150,7 milionu EUR po diskontu (128), provizi za zprostředkování (129) a nákladech spojených s právním rizikem (130).
Tabulka 3
Scénáře vyhodnocení aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
Hodnota aktiva
zpráva Oddo
v milionech EUR
Hodnota aktiva
znalec Komise
v milionech EUR
Nehmotný investiční majetek
-
-
Hmotný investiční majetek
Přímo vlastněná plavidla
150,7
151,7
Budovy
(131)
11,2
11,2
Finanční majetek
(132)
32,7
38,3
Dlouhodobá aktiva
194,6
201,2
Zásoby
-
-
Poskytnuté zálohy
-
-
Pohledávky u zákazníků
0,8
0,8
Ostatní pohledávky
(133)
9,4
9,4
Čistá finanční disponibilita
-14,5
-
Přechodné účty
-
-
Ostatní aktiva
-4,3
10,20
Aktiva celkem
190,3
211,4
Zdroje:
zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
247.
Na základě výše uvedené tabulky Komise shledává, že rozhodujícím prvkem zhodnocení aktiv podniku je jeho flotila plavidel. V tomto ohledu znalec Komise po provedení, v rámci možností, srovnávací analýzy usoudil, že diskont uplatněný na hrubou prodejní hodnotu plavidel a náklady spojené s právním rizikem jsou v logickém souladu. Na tomto základě dospěl k závěru, že nemá argumenty, aby odmítl ocenění hodnoty flotily plavidel, které vypracoval francouzský stát.
248.
Pokud jde o diskont, Komise se domnívá, že jeho míra odpovídá míře diskontů zaznamenané při prodeji lodí v rámci soudní likvidace. Podle znalce Komise státní belgická společnost Régie des Transports Maritimes, která provozuje spoj Ostende-Ramsgate, prodala v roce 1997 dva trajekty s diskontem odhadovaným na 35 % a 45 %. Společnost Festival Cruises nedávno prodala tři výletní lodě s průměrným diskontem 20 %. Diskonty zaznamenané v podobných případech odpovídají řádově diskontům uplatněným francouzskými orgány v tomto konkrétním případě.
249.
Pokud jde o právní rizika a vzhledem k tomu, že na trhu neproběhla žádná srovnatelná transakce, se Komise domnívá, že argumenty odůvodňující uplatnění právního rizika jsou v logickém souladu s omezením trhu v případě určitého typu plavidel projektovaných pro specifické využití.
250.
Komise poznamenává, že její nezávislý odborník zvýšil ocenění finančního majetku, a to zejména podílů společnosti SNCM ve společnosti CMN (z 21,8 milionu EUR na 28 milionů EUR). V tomto ohledu a vzhledem k nabídce koupě tohoto podílu společností Stef-TFE za 35,2 milionu EUR, která byla předána Komisi v rámci tohoto šetření, se Komise domnívá, že ocenění podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN na částku 28 milionů EUR je v podmínkách likvidace společnosti přiměřené.
251.
Znalec Komise neměl zvláštní výhrady, pokud jde o ohodnocení ostatních položek aktiv. Nepřijal ale jako aktivum položku „čistá finanční disponibilita“, protože vykazuje schodek. Komise se domnívá, že tato položka má být přeřazena do pasiv společnosti SNCM.
252.
S ohledem na provedené úpravy oceňuje Komise aktiva společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na 211,4 milionu EUR.
ii) Ocenění pasiv společnosti SNCM
253.
Komise shledává, že francouzské orgány vyčíslily částku související s přednostními pohledávkami na 153,8 milionu EUR a na 170,9 milionu EUR částku související s nepřednostními pohledávkami (mimo dodatečného odstupného za propuštění).
254.
Pokud jde o sociální pasiva, francouzské orgány odhadují náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody na [70 až 80] (60) milionů EUR. Náklady související se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody byly stanoveny na individuálním základě při zohlednění druhu pracovní smlouvy (na dobu neurčitou a určitou), statutu a uplatňovaných kolektivních smluv (plavební personál, pozemský personál a vedení), odpracované doby, zařazení a výdělku každého zaměstnance. Tato částka zahrnuje odškodnění za výpovědní lhůtu ([20 až 30] (60) milionů EUR), uhrazení nároku na placenou dovolenou za dobu výpovědní lhůty ([0 až 10] (60) milionů EUR), smluvní odškodnění za propuštění ([30 až 40] (60) milionů EUR) a příspěvek Delalande ([0 až 10] milionů EUR) (134).
255.
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní dohody odhadují francouzské orgány na [30 až 40]* milionů EUR. Tento sociální plán zahrnuje všechna průvodní opatření prováděná v rámci zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění (135) a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody (136).
256.
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu se týkají hlavně uplatnění bankovní kauce ve výši 7,4 milionu EUR, kterou společnost SNCM dala jako záruku řádného plnění závazků vyplývajících z pověření veřejnou službou, k níž je nutné připočíst penále stanovené dotčenou úmluvou pro případ, že by pověřený subjekt nedostál svým závazkům, a které se rovná 2 % referenčního finančního vyrovnání za rok 2005 ve výši 63 milionů EUR, to znamená přibližně 1,2 milionu EUR.
257.
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu (137), francouzské orgány zdůrazňují, že na základě několika předpokladů (138) je čistý výtěžek z prodeje po diskontu, provizi za zprostředkování a odečtení finančních nákladů za převod oceněn specializovaným makléřem BRS ke dni 30. září 2005 na 144,8 milionu EUR. Při zohlednění úspor na daních a bankovním zadlužení ve výši 193,5 milionu EUR zůstává zůstatek bankovního zadlužení kvůli plavidlům provozovaným v rámci leasingu, který je nutno splatit, ve výši 48,7 milionu EUR.
Tabulka 4
Scénáře ocenění pasiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
Hodnota pasiva
zpráva Oddo
v milionech EUR
Hodnota pasiva
znalec Komise
v milionech EUR
Přednostní závazky, z nichž
sociální a daňové závazky
[20-30]*
[20-30]*
Finanční závazky ručené aktivy
(139)
15,9
15,9
Náklady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy
[70-80]*
[70-80]*
Náklady na připojištění důchodců
(140)
10,2
10,2
Náklady na likvidační řízení
4,7
4,7
Provozní ztráty z odstavení lodí
(141)
26,5
26,5
Vyrovnání s přednostními věřiteli
153,8
153,8
Závazky s preferenčním právem vymáhání
(142)
69,7
84,2
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní smlouvy
[30-40]*
[30-40]*
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu
[10-20]*
[10-20]*
Dodatečné náklady spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu
48,7
48,7
Vyrovnání s nepřednostními věřiteli
170,9
181,1
Zdroje:
zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
258.
Komise zaznamenává, že sociální pasivum je hlavním prvkem pasiva společnosti SNCM. Pokud jde o náklady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy, znalec Komise ověřil výpočtový vzorec pro všechny součásti plánu na základě namátkové kontroly a neshledal ani neobvyklosti, ani chyby. S ohledem na toto ověření Komise považuje částku [70 až 80] (60) milionů EUR, kterou francouzské orgány uvedly pro sociální plán v rámci kolektivní smlouvy, za přiměřenou.
259.
Pokud jde o ztráty způsobené odstavením plavidel, Komise se domnívá, že odhad je opatrný s ohledem na právní předpisy, a to zejména na články L 622-10 obchodního zákoníku a 119-2 nařízení č. 85-1388 ze dne 27. prosince 1985, podle nichž by příslušný obchodní soud mohl společnosti SNCM přikázat, aby pokračovala ve své činnosti další dva měsíce s možností prodloužení na základě žádosti vnitrostátních orgánů a z důvodu svých závazků při zajišťování veřejné služby.
260.
Znalec Komice neměl zvláštní výhrady, pokud jde o závazky s preferenčním právem vymáhání. Upravil ale částku 69,7 milionu EUR o částku 14,5 milionu EUR, která vznikla přepracováním položky aktiv „čistá finanční disponibilita“. Komise se domnívá, že toto přepracování je v souladu se změnami ohodnocení aktiv společnosti SNCM.
261.
Pokud jde o náklady na sociální plán mimo rámec kolektivní smlouvy (kromě dodatečného odstupného za propuštění), znalec Komise se domnívá, že vyčíslení nákladů na právní spory by mělo být sníženo na [0 až 5] (60) milionů EUR místo částky [0 až 10] (60) milionů EUR uváděné francouzskými orgány. Ohledně tohoto bodu se Komise domnívá, že odborové organizace by sice jistě požádaly o překvalifikování smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou (143), ale že do vyčíslení by měli být zahrnuti pouze ti zaměstnanci se smlouvou na dobu určitou, u nichž se tento postup dá předpokládat téměř s jistotou (což představuje 150 pracovníků se smlouvou na dobu určitou). Vezme-li se v úvahu hrubá měsíční mzda ve výši [2 000 až 2 500] (60) EUR s odstupným odpovídajícím devítiměsíčnímu platu u prvních [100 až 120] (60) pracovníků s pracovní smlouvou na dobu určitou a šestiměsíčnímu platu u [50 až 70] (60) dalších, vychází celková částka ve výši [0 až 10] (60) milionů EUR.
262.
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu, Komise se domnívá, že předpoklady, na nichž je postaven výpočet, jsou oprávněné, a to zejména kvůli smluvnímu formalismu sdružení ekonomického zájmu GIE, které omezuje možnosti nahrazení společnosti SNCM třetí stranou a podmiňuje daňové úlevy provozováním plavidel pod francouzskou vlajkou. Je také oprávněné, že právní riziko neplatí pro plavidla provozovaná v rámci leasingu, protože tato plavidla jsou prodávána bankami, které úvěrují GIE. V těchto souvislostech se Komise domnívá, že je oprávněné zohlednit finanční náklady převodu vzniklé mezi 30. zářím 2005 a dnem skutečného prodeje.
263.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 přednostní pasiva společnosti SNCM činila 153,8 milionu EUR a nepřednostní pasiva společnosti SNCM činila 181,1 milionu EUR.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
264.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM (to znamená 211,4 milionu EUR) dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními věřiteli (153,8 milionu EUR) a nepřednostními věřiteli (181,1 milionu EUR), což představuje celkovou částku ve výši 334,9 milionu EUR. Nedostatečnost aktiv proto dosahuje částky ve výši přibližně 123,5 milionu EUR.
c) Zohlednění řízení o vyrovnání pasiv
265.
Komise rovněž posoudila argument francouzských orgánů a společnosti SNCM, podle nějž by stát jakožto majoritní akcionář mohl být vyzván k vyrovnání pasiv v případě likvidace podniku. Jedna ze zúčastněných stran, a to společnost CFF, napadla použitelnost vnitrostátní judikatury zmiňované francouzskými orgány na tento konkrétní případ. Společnost CFF se domnívá, že v případě judikatury odvolacího soudu ve městě Rouen ve věci Aspocom Group Oyj soudce odsoudil finskou mateřskou společnost k uhrazení odstupného zaměstnancům její francouzské dceřiné společnosti, protože toto odstupné, které nebylo nakonec vyplaceno, stanovil sociální plán na základě podnikové smlouvy schválené mateřskou společností.
266.
Francouzské orgány odhadují, že celkové skutečné náklady, které by musel nést stát jakožto akcionář prostřednictvím společnosti CGMF, by k 30. září 2005 dosáhly výše 312,1 milionu až 361 milionů EUR. Podle stejných orgánů zohledňuje tento odhad zejména riziko, že by francouzský stát mohl být vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečného manažera společnosti SNCM, a riziko odsouzení státu k platbě dodatečného odstupného za propuštění propuštěným zaměstnancům. Francouzské orgány mají za to, že zmíněná rizika je nutno zahrnout do výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
267.
Vyvstává proto otázka vyhodnocení všech skutečných nákladů, které by pravděpodobně musela uhradit Francie jakožto akcionář v případě soudní likvidace společnosti SNCM, aby bylo možno rozhodnout, zda by informovaný soukromý akcionář dal vzhledem k riziku odsouzení k uhrazení zmíněných nákladů a s ohledem na jejich rozsah raději přednost okamžitému prodeji své dceřiné společnosti za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, než aby toto riziko podstoupil.
268.
Ve francouzském právu má správce konkurzní podstaty společnosti v likvidaci možnost podat žalobu ve věci odpovědnosti proti bývalému vedení společnosti, tzv. „žalobu na vyrovnání pasiv“, v rámci plánu záchrany společnosti, nuceného vyrovnání nebo konkurzního řízení (144).
269.
Podání žaloby na vyrovnání pasív vůči bývalým vedoucím manažerům společnosti v konkurzním řízení je odůvodněno nutností obnovit majetek společnosti, což je jedním z úkolů správce konkurzní podstaty.
270.
Francouzské orgány zastávaly v řadě dopisů Komisi názor, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, je nejpravděpodobnějším scénářem a že tento předpoklad je nutno zahrnout do výpočtu skutečných nákladů v případě likvidace společnosti SNCM.
271.
Společnost SNCM zaslala v písemných materiálech ze dne 28. února 2008 zprávu právní kanceláře Baker & McKenzie, která vyhodnocovala právní důsledky řízení o vyrovnání pasiv vedenému proti francouzskému státu. Zpráva dochází k závěru, že obchodní soud pověřený touto věcí by s velkou pravděpodobností rozhodl v tomto bodě o odpovědnosti státu a odsoudil by ho k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM.
272.
Příslušné právní předpisy stanoví, že sociální závazky společnosti v likvidaci mohou být uloženy k uhrazení bývalým skutečným nebo zákonným vedoucím s výhradou kumulativního splnění čtyř podmínek.
i) Uznání státu za skutečného nebo zákonného vedoucího podniku v konkurzním řízení
273.
Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie, kterou předala společnost SNCM, poskytla Komisi analýzu, jež dospívá k závěru, že […] (60). Výše uvedená znalecká zpráva se snaží v souladu s příslušnou judikaturou (145) prokázat, že stát opakovaně […] (60). Podle stejné zprávy stát údajně přijal […] (60) rozhodnutí. Dále se zdá, že vedoucí orgány […] (60) podnik. Stát také údajně […] (60).
274.
Komise shledává, že francouzské orgány ve svých písemných materiálech ze dne 28. března 2008 nevznesly výhrady […] (60). V dopise ze dne 20. listopadu 2006 francouzské orgány samy uvádějí, že soudce […] (60) podnik.
275.
Komise nicméně zastává názor, že prohlášení francouzských orgánů ze dne 20. listopadu 2006 učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce považoval vnitrostátní orgány za skutečný řídící orgán podniku přijímajícího předmětná opatření, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti.
276.
Zejména pokud jde o kontroverzní rozhodnutí, není zdaleka prokázáno, že se konečné rozhodnutí státu výrazně vzdaluje od praxe státu při správě jeho účastí. Sama zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie připomíná existenci opakující se polemiky o míře žádoucího zasahování státu do správy jeho účastí a zmiňuje velmi rozsáhlou úlohu obecně hranou […] (60).
277.
Avšak příklady vnitrostátní judikatury uváděné francouzským státem a společností SNCM se takovéto situace přímo netýkají. Hlavní použité případy se týkají územní samosprávy a rozsudek ve věci BRGM ze dne 6. února 2001 se týká obchodního a průmyslového veřejnoprávního subjektu.
278.
V každém případě není zdaleka prokázáno, že by stát jednající jako veřejná moc byl považován za skutečný řídící orgán.
ii) Existence jedné nebo více chyb v řízení podniku francouzským státem jakožto skutečným řídícím orgánem společnosti v konkurzním řízení
279.
V tomto konkrétním případě Komise zjišťuje, že zpráva znalce společnosti SNCM uvádí na základě nevyčerpávajícího seznamu faktických podkladů řadu prvků, aby prokázala, že se stát […] (60) dopustil chyb v řízení.
280.
Zejména se uvádí, že se francouzský stát údajně dopustil chyb v investicích […] (60) spojených se společností SNCM. Stát se údajně také dopustil mnoha chyb při řízení v oblasti rozsahu […] (60) společnosti SNCM.
281.
V dopise ze dne 30. dubna 2007 francouzské orgány označily riziko odsouzení státu za jeho odpovědnost za velmi vysoké vzhledem ke kritériím posuzování chyb v řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku.
282.
Komise se opět domnívá, že toto prohlášení ze dne 30. dubna 2007 učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce usoudil, že se vnitrostátní orgány dopustily uvedených chyb, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti. Je tomu tak tím spíše, že francouzské orgány popírají samu existenci chyb v řízení, které jsou přesto nutné k vyvolání řízení o vyrovnání pasiv.
283.
Ze zásadnějšího hlediska lze konstatovat, že se jak společnost SNCM, tak francouzské orgány ve velké míře odvolávají na velmi stará rozhodnutí v oblasti řízení. Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie se tak zaměřuje na […] (60), ke kterým došlo v roce 2000. Neváhá se odvolávat na zprávy Účetního dvora za účetní období 1993-1999. K hlavním uváděným chybám v řízení tak údajně došlo uprostřed devadesátých let minulého století. Avšak věřitelé společnosti SNCM byli o tomto způsobu řízení v okamžiku, kdy společnosti poskytovali úvěr, informováni. Přijímali tak implicitně riziko spojené s tímto druhem řízení společnosti. Nic nenaznačuje, že by stát mohl být za podobné situace volán účinně k odpovědnosti z důvodu vyrovnání pasiv.
284.
Tyto údajné chyby v řízení lze navíc údajně vysvětlit politickými rozhodnutími orgány veřejné moci a nic opět nenaznačuje, že lze tato politická rozhodnutí označit za chyby v řízení ve smyslu judikatury v oblasti vyrovnání pasiv.
285.
Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie není dostatečně důvěryhodná, a to zejména když se domnívá, že situace společnosti SNCM je údajně přičitatelná chybám v externí komunikaci, kterých se dopustil francouzský stát při informování o situaci společnosti SNCM. Z této zprávy ve skutečnosti pouze vyplývá, že se francouzský stát zmínil o situaci, která již byla obecně známá. Chování francouzského státu se proto nepodobá chybě v řízení.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
286.
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že zpráva kabinetu Oddo-Hastings zjišťuje nedostatečnost aktiv ve výši 134,4 milionu EUR ke dni 30. září 2005, vypočítanou jako rozdíl mezi na jedné straně hodnotou aktiv společnosti SNCM (190,3 milionu EUR) a na druhé straně hodnotou pasiv podniku (přednostní závazky oceněné na 153,8 milionů EUR a nepřednostní na 170,9 milionu EUR).
287.
Komise výše odhadla nedostatečnost aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na 123,5 milionu EUR (viz 264. bod odůvodnění).
iv) Existence příčinné souvislosti mezi chybami a zjištěnou nedostatečností aktiv
288.
Podle francouzských orgánů může být řídící orgán právnické osoby na základě článku L 624-3 obchodního zákoníku prohlášen za odpovědného, i když chyba, které se dopustil, je pouze jednou z příčin nedostatečnosti aktiv, a může být odsouzen k uhrazení všech nebo části sociálních závazků, přestože jeho chyba měla za následek pouze část z nich (146). Podle francouzských orgánů by byl francouzský stát údajně nucen nést část odhadovanou na 85 % až 100 % zjištěné nedostatečnosti aktiv, to znamená 114,3 milionu až 134,4 milionu EUR.
289.
Tato analýza nespočívá na žádném pevném základě. Je totiž velmi obtížné vidět v každém opatření, u nějž údajné chyby v řízení spočívají na rozhodnutích přijatých v devadesátých letech minulého století a které vyvolalo okamžité nadnáklady pro společnost SNCM, příčinu nedostatečnosti aktiv v roce 2005, když k tomu mezi oběma obdobími došlo k řadě dalších událostí.
290.
Pokud se sice skutečně jeví, že neexistuje automatická vazba mezi výší odškodnění poskytnutého na základě vyrovnání pasiv a výší zhoršení pasiv vyvolaného chybou řídícího orgánu při řízení společnosti (za předpokladu jejího prokázání), znamená to také, že soudce může stanovit částku, ke které odsoudí řídící orgán, na částku podstatně nižší, než činí zjištěná nedostatečnost aktiv (147).
291.
Avšak na rozdíl od toho, co se zřejmě domnívají francouzské orgány (a společnost SNCM), nic nenaznačuje, že by soudce pověřený vyrovnáním pasiv považoval předmětná rozhodnutí za tak vážná, že by odůvodňovala převedení podstatné části zjištěného pasiva na veřejné orgány. Podle šetřených tvrzení by se tak jednalo o rozhodnutí s protekcionistickým záměrem, která byla přijata v politickém rámci (a u většiny z nich dokonce před deseti roky), nebo o novější rozhodnutí, která byla přijata, aby zaměstnanci nemuseli zvyšovat produktivitu, nebo jako pokus o obnovení lepších sociálních vztahů.
v) Určení případného převzetí dodatečného odstupného za propuštění v případě vyhlášení konkurzu společnosti SNCM
292.
Kromě nedostatečnosti aktiv by podle francouzských orgánů soudce s ohledem na judikaturu v této oblasti (148) údajně s jistotou odsoudil francouzský stát k uhrazení dodatečného odstupného za propuštění (tzn. k částce od [200 až 210] (60) do [250 až 260] (60) milionů EUR). Podle francouzských orgánů by se celkové skutečné náklady, které by musel nést francouzský stát jakožto akcionář, pohybovaly od 212,1 milionu do 361 milionů EUR.
293.
Francouzské orgány upřesňují, že v nedávných rozsudcích francouzské soudy odsoudily skutečný nebo zákonný řídící orgán k převzetí kromě nedostatečnosti aktiv také dodatečného odstupného za propuštění, jehož výše byla vypočítána na základě sociálního plánu sestaveného podnikem před vyhlášením konkurzního řízení.
294.
Francouzské orgány zejména uvádějí, že ve věci Aspocomp francouzská společnost Aspocomp SAS, která byla z 99 % dceřinou společností finské společnosti Aspocomp Group Oyj, podepsala dne 18. ledna 2002 podnikovou dohodu, jíž se stanovily podmínky odstupného v rámci sociální plánu, který se týkal 210 zaměstnanců z celkového počtu 550. Tato dohoda pojednávala zejména o částkách vyrovnávacích a dodatečných náhrad a o podporách při dobrovolném odchodu. V návaznosti na změnu strategie skupiny se mateřská společnost Aspocomp Group Oyj dne 21. února 2002 rozhodla, že již nebude dále financovat svoji dceřinou společnost Aspocomp SAS, která se tak musela vyhlásit v úpadku. Toto rozhodnutí zabránilo de facto dceřiné společnosti splnit závazky přijaté v rámci podnikové dohody a vedlo k propuštění všech ostatních zaměstnanců.
295.
V této souvislosti rozsudek odvolacího soudu ve městě Rouen potvrdil rozhodnutí pracovního soudu (Conseil des Prud’hommes) v Evreux, a odsoudil tak společnost Aspocomp Group Oyj, která z 99 % kontrolovala svou dceřinou společnost, k vyplacení: i) zaměstnancům, na něž se vztahovala podniková dohoda, veškerých vyrovnávacích a dodatečných náhrad stanovených v této jediné podnikové dohodě a také odškodnění za propuštění bez skutečných a závažných důvodů a ii) zaměstnancům propuštěným v rámci vyhlášení úpadku společnosti Aspocomp odpovídající náhrady. Soud se domníval, že nesplněním přijatých závazků se mateřská společnost zachovala neloajálně a jednala s lehkomyslností hodnou pokárání.
296.
Ačkoli Francie uvedla na podporu svých tvrzení rovněž rozsudek obchodní komory Kasačního soudu (149) ze dne 19. dubna 2005, Komise nenalézá v tomto rozsudku žádný prvek, který by byl z hlediska této polemiky rozhodující. Kasační soud se totiž omezuje na zjištění, že se odvolací soud nevyjádřil s dostatečnou právní jistotou k rozdělení majetku mezi mateřskou společností a její dceřinou společností. Komise v každém případě shledává, že skutečnosti, které spadají do rámce judikatury ve věci Aspocomp, nejsou stejné jako v tomto konkrétním případě. V tomto konkrétním případě totiž nedošlo k tomu, že by společnost CGMF nesplnila svůj závazek vyplatit dodatečné odstupné za propuštění.
297.
Je nutno zaznamenat, že jak společnost SNCM, tak francouzské orgány zřejmě přikládají význam skutečnosti, že sociální plán […] (60). Je mimořádně pochybné, že by šlo […] (60) považovat za chybu v řízení, za kterou by mohli zaměstnanci […] (60) volat francouzský stát k odpovědnosti. I za nanejvýše nepravděpodobného předpokladu […] (60), že by se francouzský stát mohl u zaměstnanců zavázat a přiznat jim nárok na odstupné hrazené státem (150), poskytnutí takového nároku by samo o sobě přestavovalo zvýhodnění poskytnuté podniku SNCM, a tudíž státní podporu, a to z podobných důvodů, jako jsou důvody uvedené níže ohledně opatření podpory pro jednotlivce ve výši 38,5 milionu EUR. Toto opatření mohlo totiž částečně uklidnit sociální vztahy v podniku.
vi) Závěr ohledně zohlednění řízení o vyrovnání pasiv
298.
Není prokázáno s právní jistotou, že by francouzské orgány byly s dostatečnou pravděpodobností odsouzeny vnitrostátním soudem k odškodnění v rámci vyrovnání pasiv, a je ještě méně prokázáno, že by takové odsouzení přesáhlo zápornou cenu, za niž byla společnost SNCM „prodána“.
299.
Je rovněž nutno zohlednit skutečnost, že údajným záměrem jednání francouzského státu, a to i za předpokladu, že by byl v tomto konkrétním případě špatným hospodářem, bylo chránit vnitrostátní průmysl a služby, včetně společnosti SNCM a jejích zaměstnanců, tím, že nemusely projít vývojem, který by mohl být sociálně přijatelný jen obtížně. I když veřejné subjekty včetně státu lze považovat za určitých okolností za skutečný řídící orgán určitého podniku, nic ve skutečnosti nenaznačuje, že by šlo použít řízení o vyrovnání pasiv k pochopení politických rozhodnutí státu, a to zejména za podobných okolností. Tento případ je velmi vzdálen okolnostem věci Aspocomp, která se této otázky vůbec netýkala.
300.
Komise se v každém případě domnívá, že francouzské orgány se dnes nemohou odvolávat na minulá politická rozhodnutí, aby odůvodnily veřejné zásahy prováděné za účelem vyřešení důsledků zásahů předchozích. Tyto dva zásahy, tzn. vměšování v minulosti a nové zásahy veřejných orgánů, je naopak nutno analyzovat jako dvě kumulativní narušení hospodářské soutěže. Přijmout odpovědnost státu při vyrovnání pasiv by totiž znamenalo umožnit mu, aby uznáním, že se dopustil chyb při řízení podniku, odůvodňoval finanční vklad jako opatření, jež nepředstavuje státní podporu, což by mělo za následek nové narušení hospodářské soutěže. Stát by se v takovém případě odvolával na vlastní chyby v řízení, aby odůvodnil dodatečný finanční vklad, což by bylo v rozporu s obecnou zásadou, podle níž se nikdo nemůže odvolávat na vlastní chybu (151).
301.
Bylo by rovněž zcela umělé rozdělovat chování státu jakožto „špatného hospodáře“ (za předpokladu, že je to prokázáno) a chování státu, jenž zachraňuje podnik, který špatně spravoval. Chyba v řízení však není součástí běžného chování informovaného soukromého investora v tržním hospodářství. Mechanizmus záchrany, který je od této chyby neoddělitelný, proto také nespadá do rámce tohoto chování.
302.
Přijetí teorie francouzských orgánů a společnosti SNCM by kromě toho mělo za následek, že by se státu umožnilo poskytnout určitému podniku záruku úmyslným spácháním „chyby v řízení“, což je z hlediska discipliny podpor zcela nepřijatelné.
303.
V tomto konkrétním případě by chování, které podle teorie zastávané společností SNCM a francouzskými orgány údajně zavazuje stát, bylo ve skutečnosti chováním státu, jenž jedná jako veřejná moc a nikoli jako akcionář. Vzhledem k tomu, že informovaný soukromý akcionář by nepřijal rozhodnutí založená na těchto politických a veřejných ohledech, nelze riziko vyrovnání pasiv, které z těchto rozhodnutí vyplývá, zohlednit v rámci testu informovaného soukromého investora v tržním hospodářství (152).
304.
Francouzské orgány připomínají, že v rozhodnutí Komise ze dne 7. prosince 2005 o podpoře, kterou poskytla Belgie společnost ABX Logistics, Komise uvažovala o zohlednění skutečnosti, že „v některých výjimečných případech některé národní právní předpisy uvádějí, že se třetí osoby mohou obrátit proti akcionářům společnosti v likvidaci, zejména pokud lze uvažovat, že jsou akcionáři [vypuštěno ve znění rozhodnutí] a/nebo že se dopustili chyb v řízení“ (153).
305.
Komise ale připomíná, že pojem podpory je nutno posuzovat objektivně, a poznamenává, že rozhodnutí o zahájení řízení ve stejné věci upřesnilo, že „i za málo pravděpodobného předpokladu splnění všech podmínek vyžadovaných vnitrostátním právem ohledně odpovědnosti […] by tato skutečnost přesto nevylučovala povahu státní podpory těchto zásahů ve prospěch dceřiné společnosti“ (154).
306.
V tomto konkrétním případě se Komise domnívá, že francouzské orgány nevyvrátily dostatečným způsobem pochybnosti Komise ohledně skutečnosti, že by se akcionář společnosti SNCM s dostatečnou jistotou vystavil zpochybnění své odpovědnosti.
307.
Za těchto podmínek a při odmítnutí zohlednění dodatečného odstupného za propuštění (viz 225. bod odůvodnění a následující) dospívá Komise k závěru, že likvidace společnosti SNCM by pro francouzský stát nepředstavovala žádné náklady. Komise totiž soudí, že státu jakožto akcionáři nelze přisoudit náklady na likvidaci, protože vystavení akcionáře je vázáno na hodnotu jeho vkladu do základního kapitálu podniku.
6.1.2.2. Závěr
308.
Komise tak soudí, že soukromý investor by dal přednost méně nákladnému řešení, což znamená likvidaci společnosti SNCM. Komise proto dospívá k závěru, že záporná cena ve výši 158 milionů EUR představuje státní podporu.
6.1.3. Kapitálový vklad společnosti CGMF ve výši 8,75 milionu EUR
309.
Ve svých připomínkách po rozhodnutí o zahájení řízení se francouzské orgány domnívají, že navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR provedené francouzským státem proběhlo souběžně se vkladem soukromých investorů. Vysvětlují, že souběžnost posiluje minoritní podíl, který převzal francouzský stát, zatímco většinu prostředků poskytl trh. Kromě toho se domnívají, že míra výnosnosti vkladu státu ve výši […] (60) % ročně představuje pro soukromého investora odpovídající výnosnost investovaného kapitálu v dlouhodobém horizontu. V informační zprávě ze dne 16. května 2013 se dále domnívají, že rizika spojená se zrušující doložkou jsou vyrovnána možností odkupu soukromými akcionáři.
310.
Vklad státu je nyní nutno porovnat se vkladem soukromých nabyvatelů, tj. s částkou 26,25 milionu EUR. Jak bylo ale prokázáno v oddíle 6.1.2, vklad státu dosahuje výše 158 milionů EUR, ke kterým je nutno přidat 38,5 milionu EUR podpor pro jednotlivce a 15,81 milionu EUR vyplacených na základě plánu z roku 2002, jak bude prokázáno v oddílech 6.1.4 a 6.1.5.
311.
Všechna opatření z roku 2006 jsou obsažena v memorandu o porozumění. Strany tohoto memoranda, tzn. společnosti CGMF, BCP a VT, se v tomto stejném dokumentu dohodly na vkladu ve výši 158 milionů EUR, záloze na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR a navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR. V tomto konkrétním případě představují tato tři opatření jednu a tutéž transakci provedenou s cílem privatizovat společnost SNCM. Jak zdůrazňuje Tribunál v bodě 125 rozsudku ze dne 11. září 2012, „k tomuto kapitálovému vkladu [ve výši 8,75 milionu EUR] totiž došlo v rámci globálního memoranda o prodeji vzešlého z výhradního jednávání, kde vklady nabyvatelů představují protiplnění za tíživé závazky francouzského státu různých forem“. Tři výše uvedená opatření je proto nutno považovat globálně za vklad finančních prostředků do společnosti SNCM státem a porovnat je se vkladem soukromých investorů za účelem posouzení, zda jejich zásah byl či nebyl významný.
312.
Na základě předcházejícího dospívá Komise k závěru, že vklad soukromých akcionářů, který představoval 10,6 % celkového vkladu, nelze považovat za významný.
313.
Jak již bylo shledáno v 311. bodě odůvodnění, tři opatření tohoto konkrétního případu představují jedinou privatizační transakci. Komise se domnívá, že soukromé a veřejné kapitálové vklady lze proto považovat za souběžné.
314.
Pokud jde o kritérium vkladů provedených za srovnatelných podmínek, Komise nejprve zaznamenává, že zúčastněné strany, tj. společnosti CCF a STIM, zpochybnily významnou povahu soukromého zásahu, a zejména pak existenci srovnatelných podmínek mezi veřejnou investicí a soukromými investory z důvodu zrušující doložky.
315.
Komise se domnívá, že podmínky tohoto navýšení kapitálu samy o sobě prokazují, že rizika nejsou pro soukromé a veřejné investory stejná. Existence a podmínky zrušující doložky postoupení společnosti prokazují samy o sobě, že v případě splnění podmínek uvedených v doložce není postavení soukromých investorů a veřejného investora z hlediska rizika stejné. Podle memoranda o porozumění mají soukromí investoři možnost se stáhnout a získat zpět svůj vklad v případě záporného rozhodnutí Komise, Tribunálu nebo Soudního dvora či v případě neobnovení pověření veřejnou službou. Tato poslední část zrušující doložky se týká jádra činnosti společnosti SNCM, a má proto pro stát o to větší negativní dopad. Společnost SNCM je totiž tradičním provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba dvě třetiny její činnosti se uskutečňuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou. Zrušující doložka tak chrání soukromé investory před obchodním rizikem u většiny činností společnosti SNCM. Toto riziko nese ve skutečnosti pouze stát.
316.
Uplatnění výše uvedené zrušující doložky by mělo na jedné straně za následek, že by společnost SNCM byla povinna vrátit soukromým investorům veškeré vklady nabyvatelů. Na druhé straně by společnost CGMF vlastnila znovu 100 % kapitálu společnosti SNCM v situaci, kdy by výrazně vzrostlo riziko likvidace a tím ztráty významné části veřejných investic.
317.
Pokud jde o slib koupě soukromými akcionáři, společnost CGMF ho může využít pouze v případě, že se společnost SNCM ocitne v nuceném vyrovnání nebo konkurzním řízení. Uvedené potvrzuje, že v případě potíží nelze této opce použít a že rizika nese v zásadě společnost CGMF, to znamená francouzský stát. Komise se proto domnívá, že tento slib koupě nelze analyzovat jako protiplnění ke zrušující doložce.
318.
Komise kromě toho nemůže přijmout tvrzení francouzských orgánů, podle nějž obsahovalo memorandum o porozumění řadu záruk chránících investici státu. Povinnosti uložené nabyvatelům totiž pro ně nepředstavují dodatečná rizika či omezení, která by je postavila do situace srovnatelné se situací společnosti CGMF. Cílem těchto povinností je pouze zajistit, aby během období, kdy soukromí nabyvatelé mohou uplatnit zrušující doložku, tito nabyvatelé nepřistoupili k žádné právní úpravě společnosti SNCM a uskutečňovali pouze úkony nutné pro provedení podnikatelského záměru a sociální dohody.
319.
Kromě toho, a jak zdůrazňuje Tribunál v rozsudku ze dne 11. září 2012, pouhá analýza očekávané výnosnosti nestačí k závěru, že stát provedl investici za tržních podmínek, protože soukromí investoři a veřejný investor nesdílejí rizika vyrovnaným způsobem.
320.
Opatření může být stále v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství i při nesplnění podmínky investice pari passu. V takovém případě by ale bylo nutno prokázat, že chování státu odpovídá tomu, jak by se v podobné situaci zachoval informovaný soukromý investor, například pomocí analýz ex ante výnosnosti investice. Avšak francouzské orgány nepředložily žádný důkaz provedení takovéto analýzy ex ante. Francouzské orgány se ve svých připomínkách pouze domnívaly ex post, že fixní míra odměny ve výši […] (60) % by byla pro soukromého investora přiměřená, a použily k tomu srovnání s mírou výnosnosti francouzského státního dluhopisu OAT (Obligation Assimilable du Trésor) emitovaného státem, jehož výnosnost se v té době pohybovala mezi 3,72 % a 3,95 %. Neposkytly ale žádnou analýzu, která by prokazovala, že míra 10 % by byla pro soukromého investora přijatelná vzhledem k rizikům nesených státem, jako je například zrušující doložka nebo rizika spojená se situací podniku.
321.
Hlavně se ale míra […] (60) % vztahuje pouze na kapitálový vklad ve výši 8,75 milionů EUR a zmíněná analýza by musela zohlednit celkový vklad státu, se kterým stát v memorandu souhlasil. Jelikož se zápornou cenou ve výši 158 milionů EUR nebo se zálohou na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR není spojena žádná výnosnost, byla by míra výnosnosti celkové investice státu do společnosti SNCM v okamžiku její privatizace v roce 2006 zřetelně nižší než míra výnosnosti státního dluhopisu OAT. Z důvodu návazných rizik by soukromý investor v tržním hospodářství podobnou míru nepřijal.
322.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že nejsou splněna kritéria stanovená judikaturou, aby šlo rovnou vyloučit povahu podpory předmětného opatření. Komise se proto domnívá, že kapitálový vklad francouzského státu ve výši 8,75 milionu EUR poskytuje společnosti SNCM ekonomickou výhodu, protože tento vklad proběhl souběžně se vkladem soukromého kapitálu za podmínek, které nejsou ve smyslu judikatury Unie srovnatelné. Předmětné opatření proto představuje státní podporou podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.1.4. Opatření podpory pro jednotlivce (38,5 milionu EUR)
323.
Francouzské orgány se domnívají, že toto financování představuje podporu pro jednotlivce, z níž podnik nemá žádný prospěch, a že se tak nejedná o státní podporu. Zúčastněné strany, společnosti CCF a STIM, napadaly označení tohoto opatření za podporu pro jednotlivce, protože se mimo jiné domnívají, že toto opatření může mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní důsledky.
324.
Komise se domnívá, že na prokázání nepřítomnosti podpory ve prospěch zaměstnavatele nestačí skutečnost, že přímými příjemci podpory pro jednotlivce jsou jeho zaměstnanci. Tribunál totiž upřesňuje, že „[…] skutečnost, že přímými příjemci podpory pro jednotlivce jsou zaměstnanci, nemůže stačit k vyloučení existence podpory ve prospěch jejich zaměstnavatele“ (155).
325.
Jak rovněž uvádí Tribunál v bodě 138 rozsudku ze dne 11. září 2012, „[k] přezkoumání, zda tyto podpory pro jednotlivce představují podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, je […] třeba určit, zda společnosti SNCM vzniká nepřímé ekonomické zvýhodnění, jež jí umožňuje vyhnout se nákladům, které by normálně zatěžovaly její finanční zdroje, a zabraňuje tedy tomu, aby tržní mechanizmy vedly ke svým přirozeným důsledkům“.
326.
Komise dále zaznamenává, že podle memoranda o porozumění představuje toto opatření závazek státu vůči soukromým partnerům, že bude financovat „část nákladů spojených s případnými dobrovolnými odchody či vypovězením pracovních smluv (bez ohledu na jejich povahu) zvaných „na velkorysost“, které by doplnily částky všeho druhu, jež musí zaměstnavatel zaplatit (…)“. Jak zdůrazňuje Tribunál v bodě 145 rozsudku ze dne 11. září 2012, skutečnost, že jsou tyto podpory pro jednotlivce součástí memoranda „o prodeji“, nasvědčuje tomu, že z nich plyne zvýhodnění. Strany se k nim uchýlily, protože z nich mohly mít určitý prospěch.
327.
Tyto podpory proto mohou ekonomicky zvýhodnit společnost SNCM tím, že jí umožňují nenést všechny náklady spojené s případným a budoucím odchodem některých zaměstnanců. Pokud stát zbaví podnik těchto nákladů, představuje to pro podnik zvýhodnění. Komise připomíná, že tato doplňková opatření sociální povahy mají za cíl usnadnit provádění plánů propouštění, které jsou nutné pro dosažení cílů podniku, a že tato opatření nevyplývají ze zákonné povinnosti. V tomto konkrétním případě prokazuje četnost sociálních konfliktů v rámci společnosti SNCM, že provádění sociálního plánu vyvolává téměř systematicky stávky a jiné akce odborů. Tato doplňková opatření sociální povahy představují bez pochyby pro společnost SNCM výhodu.
328.
Komise proto zastává názor, že toto opatření představuje státní podporou podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.1.5. Zůstatek ve výši 15,81 milionu EUR vyplacený jako podpora na restrukturalizaci z roku 2002
329.
Opatření z roku 2006 podstatným způsobem zvyšují částku podpory na restrukturalizaci posuzovanou v rámci plánu z roku 2002, jejíž výše dosahuje 69,29 milionu EUR a již lze analyzovat jako změnu plánu restrukturalizace a nákladů s ním spojených. Plán restrukturalizace totiž probíhal ještě v době, kdy se začalo uvažovat o privatizaci. Společnost SNCM ale dosáhla jeho cílů ohledně obnovení životaschopnosti. Tribunál upřesnil, že „[v] tomto ohledu je totiž třeba podotknout, že rozhodnutí z roku 2006 výslovně stanoví, že pokud bude plán z roku 2006 obsahovat prvky podpory na restrukturalizaci, měly by být tyto posuzovány společně s podporou na restrukturalizaci plánu z roku 2002 (…)“ (156). Tribunál zdůrazňuje, že tato analýza byla provedena „oprávněně“. Částka ve výši 69,29 milionu EUR odpovídá částce ve výši 66 milionů EUR, jež byla poskytnuta v roce 2002 jako první část plánu restrukturalizace, a částce ve výši 3,29 milionu EUR podpory, jež byla poskytnuta v roce 2005 jako druhá část.
330.
Z této částky podpory poskytnuté na základě plánu restrukturalizace z roku 2002 se částka 53,4 milionu EUR ve skutečnosti týká pověření veřejnou službou. Protože zákonnost této podpory potvrdil rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2012, musí Komise přezkoumat současně slučitelnost vlastní podpory na restrukturalizaci, tzn. částku 15,81 milionu EUR poskytnutou během restrukturalizace z roku 2002, a na základě pokynů z roku 2004 slučitelnost všech opatření z roku 2006.
6.2. PŘEZKUM SLUČITELNOSTI PODPOR NA RESTRUKTURALIZACI VYPLACENÝCH V ROCE 2002 A V ROCE 2006
6.2.1. Příslušné pokyny
331.
Komise poznamenává, že plán restrukturalizace z roku 2002 byl přezkoumáván v rámci pokynů z roku 1999. Poznamenává rovněž, že nová opatření z roku 2006, která zahrnují plán z roku 2002, byla přijata po vstupu v platnost nových pokynů z roku 2004 a provedena před tím, než je Komise schválila.
332.
V souladu s přechodnými pravidly stanovenými pokyny z roku 2004 (157) vztahují se tyto pokyny na protiprávní podporu, jejíž část byla poskytnuta po jejich vstupu v platnost.
333.
Jelikož opatření z roku 2006 představují podporu, spadají tak do rámce restrukturalizačních akcí zahájených v roce 2002 a je nutno je analyzovat s nimi jako celek. Slučitelnost všech těchto podpor bude proto analyzována v rámci pokynů z roku 2004.
6.2.2. Podnik v obtížích
334.
Podnik je způsobilý pro poskytnutí podpory na restrukturalizaci, pokud ho lze označit za podnik v obtížích ve smyslu pokynů.
335.
V tomto konkrétním případě Komise připomíná, že shledala dodržení tohoto kritéria jak v rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o podpoře na záchranu společnosti SNCM (158), tak v rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení plánu navýšení kapitálu na základě roční účetní uzávěrky společnosti SNCM za rok 2001.
336.
Pro účely tohoto rozhodnutí Komise ověřila na základě účetní uzávěrky podniku za rok 2002, zda společnost SNCM tuto podmínku splňuje. Vlastní kapitál kromě předepsaných rezerv (159) zůstával i v roce 2002 nadále záporný ve výši - 26,5 milionu EUR po schodku - 30,7 milionu EUR v roce 2001. Tato čísla představují více než poloviční snížení základního kapitálu podniku, přičemž více jak čtvrtina snížení připadá na období dvanácti měsíců po oznámení. Tím byla ověřena podmínka obsažená v bodě 10 písm. a) pokynů.
337.
Kromě vývoje základního kapitálu Komise shledává, že:
-
v období 2001-2002 se běžný hospodářský výsledek před zdaněním snížil z hodnoty -5,1 milionu EUR v roce 2001 na hodnotu -5,8 milionu EUR v roce 2002 a ke zmírnění čistých ztrát v roce 2002 došlo pouze díky prodeji některých plavidel;
-
schopnost samofinancování společnosti SNCM, která byla 39,2 milionu EUR na konci roku 2001, se na konci roku 2002 snížila na 35,7 milionu EUR;
-
čisté finanční závazky kromě leasingu se v období 2000-2002 zvýšily ze 135,8 milionu EUR na 144,8 milionu EUR;
-
finanční náklady (úroky a podobné náklady) se zvýšily ze 7,0 milionu EUR v roce 2000 na 9,503 milionu EUR v roce 2002.
338.
Francouzské orgány ostatně Komisi potvrdily, že banky nadále odmítají půjčovat společnosti SNCM peníze kvůli jejímu zadlužení, a to přesto, že jim společnost SNCM nabídla jako záruku svá poslední plavidla nezatížená hypotékou nebo podobnými břemeny.
339.
Smlouva o pověření veřejnou službou na této analýze nic nezměnila. Tato smlouva měla sice ve spojení s úspěšně provedeným plánem restrukturalizace umožnit společnosti SNCM dosáhnout v dlouhodobém výhledu kladných provozních výsledků, zůstává ale skutečností, že akutní nedostatek vlastních finančních prostředků, rostoucí zadlužení a náklady na prováděcí opatření restrukturalizačního plánu by musely společnost SNCM přivést za určitou dobu do stavu platební neschopnosti.
340.
Jelikož období restrukturalizace trvalo od roku 2002 do roku 2006, je nutno ověřit, zda společnost SNCM splňovala tuto podmínku po celé toto období, a zejména v okamžiku rozhodnutí o nových vkladech veřejných prostředků.
341.
Rozhodnutí z roku 2003 shledalo, že společnost SNCM splňovala toto kritérium za účetní období 2001 a 2002 (160).
342.
Nyní je nutno ověřit, zda společnost SNCM splňovala stále tuto podmínku v účetních obdobích 2003 až 2005, což je poslední úplné účetní období před zavedením nových opatření z roku 2006 ohledně privatizace společnosti SNCM.
343.
Jak již bylo uvedeno v 73. bodě odůvodnění a následujících, situace společnosti SNCM se v roce 2004 a 2005 prudce zhoršila. Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak dosáhl částky - 32,6 milionu EUR v roce 2004 a částky - 25,8 milionu EUR v roce 2005. Pokud jde o čistý výsledek, dosáhl v roce 2004 částky - 29,7 milionu EUR a v roce 2005 částky - 28,8 milionu EUR. Vlastní kapitál v roce 2005 (- 1,7 milionu EUR) vykázal oproti roku 2004 snížení o 25,5 milionu EUR. Toto snížení odpovídá více než poloviční ztrátě základního kapitálu, přičemž více než čtvrtina připadá na období posledních dvanácti měsíců. Tím byla ověřena dostatečná podmínka obsažená v bodě 10 písm. a) pokynů z roku 2004.
344.
Na základě předcházejícího se Komise domnívá, že společnost SNCM lze označit za podnik v obtížích ve smyslu pokynů z roku 2004.
6.2.2.1. Vlastní příspěvek
345.
Podle bodu 43 pokynů se „výše a míra podpory musí omezit na úplné minimum restrukturalizačních nákladů nutných k provedení restrukturalizace s ohledem na stávající finanční zdroje podniku, jeho akcionářů či společníků nebo obchodní skupiny, ke které náleží. Při posuzování tohoto aspektu bude vzata v úvahu jakákoli dříve poskytnutá podpora na záchranu. Od příjemců podpory se očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů, včetně prodeje aktiv, která nejsou nezbytně nutná pro přežití podniky, nebo z vnějších zdrojů za tržních podmínek. Toto přispění bude svědčit o tom, že jsou hospodářské subjekty přesvědčeny o možnosti opětovné životaschopnosti daného podniku. Takové přispění musí být skutečné, tj. opravdové, bez všech očekávaných budoucích výnosů, jako je peněžní tok, a musí být co nejvyšší“.
346.
V bodě 44 pokynů je upřesněno, že „následující příspěvky(1) na restrukturalizaci bude Komise za normálních okolností považovat za přiměřené: alespoň 25 % v případě malých podniků, alespoň 40 % u středních podniků a alespoň 50 % u velkých podniků. Za výjimečných okolností a v případě zvlášť závažných problémů, které musí členský stát prokázat, se Komise může spokojit i s nižším příspěvkem“.
347.
V bodě 7 pokynů je rovněž upřesněno, že „je vhodné znovu a jasněji potvrdit zásadu, že toto přispění [významný příspěvek příjemce k restrukturalizaci] musí být skutečné a nesmí obsahovat žádný prvek podpory. Příspěvek ze strany příjemce má dvojí význam: na jedné straně vyjadřuje, že subjekty na trhu (vlastníci, věřitelé) jsou přesvědčeni o tom, že se podnik může v přiměřené lhůtě stát opět životaschopným. Na druhé straně je tento příspěvek zárukou toho, že je podpora na restrukturalizaci omezena na minimum nutné k obnovení životaschopnosti, což snižuje narušení hospodářské soutěže. […]“.
348.
Judikatura rovněž zdůraznila, že vlastní příspěvek musí vyjadřovat, že subjekty na trhu jsou přesvědčeny o tom, že obnovení životaschopnosti je proveditelné (161). Komise zdůrazňuje, že tento požadavek je mimořádně důležitý v případě společnosti SNCM kvůli situaci, v níž se nacházela od roku 2002. Komise připomíná, že původní restrukturalizační opatření z roku 2002 nevedla k očekávaným výsledkům. Některá z nich nebyla dodržena nebo nebylo dosaženo jejich cílů (viz 351. bod odůvodnění). Protože společnost SNCM nebyla schopna provést v celém rozsahu tato první restrukturalizační opatření, její ekonomická a finanční situace se počínaje rokem 2004 nadále zhoršovala (viz 73. až 75. bod odůvodnění).
349.
V roce 2002 dosáhly náklady na restrukturalizaci výše 46 milionů EUR. Pokud jde o opatření z roku 2006, Komise se domnívá, že výše nákladů na restrukturalizaci odpovídala částce podpory (162) ve výši 202,5 milionu EUR, ke které je nutno přičíst navýšení kapitálu soukromými partnery, tzn. částku 26,25 milionu EUR, což dává celkovou částku ve výši 274,8 milionu EUR. Vlastní příspěvek se skládá z částky 42,385 milionu EUR za čistý prodej aktiv a z částky 26,25 milionu EUR v podobě navýšení kapitálu soukromými partnery, což představuje celkový vlastní příspěvek ve výši 68,635 milionu EUR. Při zohlednění nových opatření z roku 2006 tak vlastní příspěvek dosahuje výše 25 %, zatímco pokyny vyžadují příspěvek ve výši nejméně 50 %. Komise upřesňuje, že francouzské orgány neuvedly žádné výjimečné okolnosti a zvlášť závažné problémy, aby se Komise mohla spokojit s nižším skutečným vlastním příspěvkem. Komise se v každém případě domnívá, že v tomto konkrétním případě neexistují žádné výjimečné okolnosti, které by odůvodňovaly sníženou míru vlastního příspěvku vyžadovaného pokyny z roku 2004.
350.
Komise proto zastává názor, že vlastní příspěvek společnosti SNCM k restrukturalizaci je z hlediska ustanovení pokynů nedostatečný.
6.2.2.2. Obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu
351.
V rozhodnutí o zahájení řízení vyjádřila Komise pochybnosti o obnovení životaschopnosti společnosti SNCM v dlouhodobém výhledu, a to zejména z těchto důvodů:
-
společnost SNCM neuvažovala o zrušení všech svých ztrátových činností;
-
úspěch plánu restrukturalizace úzce závisel na přidělení pověření veřejnou službou mezi Marseille a Korsikou na období mezi 1. lednem 2007 a 31. prosincem 2012;
-
nebyly dodrženy prognózy snížení počtu zaměstnanců plavících se na lodích stanovené v plánu z roku 2002 a nebylo dosaženo zvýšení produktivity o 10 %;
-
snížení počtu zaměstnanců o 400 pracovních míst vyjádřených v ekvivalentech plného pracovního úvazku nebylo dostatečné stejně jako opatření na zvýšení produktivity stanovené v plánu z roku 2006, a to kvůli odchylkám oproti plánu z roku 2002.
352.
Francouzské orgány odpověděly, že změna akcionářů a provedení tří opatření privatizačního plánu umožní společnosti SNCM rozvíjet svou činnost na zdravém základě, a že ztrátovost některých odvětví její činnosti tak není ničím, co by nešlo napravit.
353.
Komise zjišťuje, že opatření stanovená plánem restrukturalizace z roku 2002 nemohla být provedena do konce, což vedlo k prudkému zhoršení výsledku hospodaření společnosti v roce 2004 a 2005. V roce 2006 zvýšení obratu o 20 milionů EUR a navýšení vyrovnání za veřejnou službu o 9 milionů neumožnily ozdravění provozního výsledku, protože růst cen pohonných hmot a zvýšení provozních nákladů značně převýšily prognózy. Znalec Komise zjistil, že několik událostí (163) výrazně zpomalilo provádění podnikatelského plánu nabyvatelů společnosti, a na tomto základě dospěl k závěru, že nahromaděné ztráty mohou být podstatně vyšší, než se na rok 2007 původně předpokládalo.
354.
Komise se proto domnívá, že odpovědi francouzských orgánů neodstranily všechny její pochybnosti. Vázat totiž obnovení životaschopnosti na přidělení pověření veřejnou službou na období 2007-2013 a na provedení tří opatření privatizačního plánu, jehož zákonnost a slučitelnost s vnitřním trhem nebyla zatím potvrzena, se jeví jako riskantní. Věrohodnost plánu obnovení životaschopnosti podniku v dlouhodobém výhledu přepokládá přinejmenším, že zvolené předpoklady jsou realistické. Avšak v tomto konkrétním případě závisí úspěch plánu téměř výlučně na tom, že dojde k hypotetickým událostem, na které společnost SNCM nemá žádný vliv. Vzhledem k finanční situaci společnosti SNCM v dotčené době si Komise dále klade otázku o jejích schopnostech financovat nutné obnovení některých jejích trajektů. Francouzské orgány toto obnovení přitom uvádějí jako krok, který umožní dosáhnout cíle obnovení životaschopnosti.
355.
Komise proto zastává názor, že není splněna podmínka obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu stanovená pokyny.
6.2.2.3. Zamezení narušení hospodářské soutěže (vyrovnávací opatření)
356.
Zrušené rozhodnutí z roku 2008 uvádělo čtyři vyrovnávací opatření:
-
uzavření dceřiné společnosti Corsica Marittima (82 000 cestujících v roce 2000), která zajišťovala spojení mezi Itálií a Korsikou, a tedy odchod skupiny SNCM z trhu dopravní obslužnosti mezi Itálií a Korsikou;
-
téměř úplný odchod společnosti SNCM ze spoje mezi Toulonem a Korsikou, tedy z trhu, který v roce 2002 představoval ne méně než 460 000 cestujících;
-
omezení nabídky celkového počtu míst a rotací zajišťovaných od roku 2003 každoročně společností SNCM, a to zejména na spoji mezi Nice a Korsikou;
-
prodej čtyř plavidel.
357.
Komise připomíná, že uvedená opatření navrhly francouzské orgány vzhledem k podpoře ve výši 15,81 milionů EUR, což je částka, která odpovídá výši podpory na restrukturalizaci poskytnuté v roce 2002.
358.
Po zrušení rozhodnutí z roku 2008 rozsudkem ze dne 11. září 2012 přesahuje nyní celková výše podpory částku 210 milionů EUR. Komise zastává názor, že její pochybnosti nemohly být odstraněny z následujících důvodů.
359.
Pokud jde o prodej čtyř pravidel, s nímž počítala restrukturalizace z roku 2002, Komise zaznamenává, že tato postoupení byla částečně vyrovnána dodáním plavidla Danielle Casanova v červnu roku 2002 a smíšených plavidel Paglia Orba a Pascal Paoli v roce 2003.
360.
Pokud jde o uzavření společnosti Corsica Marittima, v bodě 40 pokynů je zejména upřesněno, že „[o]dpisy a ukončení ztrátových činností, které by bylo v každém případě nutné pro obnovení životaschopnosti podniku, nebude za účelem posouzení kompenzačních opatření považováno za snížení kapacity nebo omezení působnosti na trhu“. Uzavření společnosti Corsica Marittima, která byla ztrátová od doby svého založení v roce 1990, nelze proto označit za vyrovnávací opatření, ale spíše za opatření, jež se podílí na obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu.
361.
Stejné uvažování platí také pro dopravní obslužnost mezi Korsikou a Nice. Komise zaznamenává, že společnost SNCM má minoritní podíl na trhu, zatímco společnost Corsica Ferries France má 70 % podíl na trhu (164). Podle Stephensovy zprávy je po přepravě z Nice silná poptávka, a to zejména v hlavní sezóně. Poptávka po přepravě na tomto spoji existuje ostatně i mimo hlavní sezónu. Přesto běžný výsledek na tomto spoji vykazoval v období 2004-2007 ztrátu. Toto opatření proto nelze označit za vyrovnávací, ale spíše za opatření, jež přispívá k obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu.
362.
Komise rovněž zaznamenává, že přeprava cestujících mezi Korsikou a přístavem města Toulon výrazně vzrostla a zvýšila se z 200 000 cestujících v roce 1999 na téměř 1 milion v roce 2007 (165). Téměř úplný odchod společnosti SNCM z tohoto spoje by proto šlo označit za vyrovnávací opatření. Komise ale bere na vědomí, že z hlediska počtu cestujících představuje spoj mezi městem Toulon a Korsikou pro společnost SNCM nejméně důležitý spoj.
363.
Pokud by toto opatření bylo přesto označeno za vyrovnávací, Komise zastává názor, že by bylo výrazně nedostatečné. V bodě 40 pokynů se totiž uvádí, že „[o]patření musejí být úměrná rušivým účinkům podpory (…)“. Jak již bylo připomenuto v 341. a 342. bodu odůvodnění, Komise zjišťuje, že předmětná opatření navrhly francouzské orgány vzhledem k podpoře ve výši 15,81 milionů EUR, což je částka, která odpovídá výši podpory na restrukturalizaci poskytnuté v roce 2002. Jelikož ale celková částka podpory nyní dosahuje přibližně výše 218 milionů EUR, Komise zastává názor, že navrhovaná opatření jsou nedostatečná vzhledem k narušení hospodářské soutěže vyvolanému poskytnutím těchto podpor.
364.
Komise proto zjišťuje, že se nepodařilo odstranit pochybnosti ohledně označení těchto opatření, a to buď za vyrovnávací, nebo za opatření nutná pro obnovení životaschopnosti. V každém případě zůstávají navrhovaná opatření výrazně nedostatečná.
365.
Francouzské orgány zdůraznily riziko monopolního postavení společnosti CFF v případě zániku společnosti SNCM. Komise se domnívá, že francouzské orgány neprokázaly dostatečným způsobem existenci tohoto rizika. Přeprava cestujících a nákladu mezi kontinentální Francií a Korsikou je totiž konkurenční trh otevřený všem provozovatelům působícím v oblasti Středozemního moře. Tento trh se rovněž vyznačuje neexistencí překážek vstupu. V každém případě není postavení společnosti Corsica Ferries takové, aby odůvodňovalo tvrzení o narušení hospodářské soutěže spornými opatřeními.
366.
Vzhledem k předcházejícímu dospívá Komise k závěru, že navrhovaná opatření nesplňují kritéria uvedená v bodě 38 až 42 pokynů.
VII. ZÁVĚR
7.1. NESLUČITELNOST A VRÁCENÍ KAPITÁLOVÉHO VKLADU, KTERÝ FRANCOUZSKÉ ORGÁNY OZNÁMILY V ROCE 2002, A TŘÍ NOVÝCH OPATŘENÍ PROVEDENÝCH FRANCOUZSKÝMI ORGÁNY V ROCE 2006
367.
Kapitálový vklad ve výši 15,81 milionu EUR, který francouzské orgány oznámily v roce 2002, a tři nová opatření, která provedly v roce 2006, tj. postoupení 75 % společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF, a záloha na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch zaměstnanců společnosti SNCM, představují podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Tyto podpory jsou neslučitelné s vnitřním trhem.
368.
Komise připomíná, že podle čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999, musí být jakákoliv protiprávní podpora neslučitelná s vnitřním trhem získána od jejího příjemce zpět.
369.
Pro účely tohoto zpětného získání francouzské orgány v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (166), připočtou navíc k výši podpory úroky z navrácení, které se účtují ode dne, kdy byla podniku předmětná podpora dána k dispozici, a to až do dne skutečného zpětného získání (167).
7.2. NESLUČITELNOST A ZPĚTNÉ ZÍSKÁNÍ PODPORY NA ZÁCHRANU
370.
V okamžiku, kdy opatření oznámená jako podpora na restrukturalizaci nesplňují podmínky slučitelnosti stanovené pokyny, je obvyklé vyvodit důsledky z této neslučitelnosti, pokud jde o podporu na záchranu schválenou společnosti SNCM francouzskými orgány, která byla předmětem rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002, a vynutit její zpětné získání.
371.
Dne 19. listopadu 2002 předložily francouzské orgány Komisi kopie úmluv o zálohách uzavřených mezi společnostmi SNCM a CGMF s doklady o splacení zálohy společnosti CGMF společností SNCM dvěma bankovními převody provedenými 13. května a 14. června 2002.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Kapitálový vklad ve výši 15,81 milionu EUR a tři nová opatření, která provedly francouzské orgány v roce 2006, tj. postoupení 75 % společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF, a záloha na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch zaměstnanců společnosti SNCM, která provedla Francie v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU ve prospěch společnosti SNCM, představují protiprávní státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Francie je povinna získat od příjemců zpět podpory uvedené v článku 1.
2. K částkám, které je nutno získat zpět, se přičítají úroky počínaje dnem, kdy byly částky dány k dispozici příjemci, až do jejich skutečného zpětného získání.
3. Úroky se počítají ze základu složeného v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004 a nařízením Komise (ES) č. 271/2008 (168), kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
1. Zpětné získání podpor uvedených v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Francie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Francie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou je třeba od příjemce získat zpět;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Francie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného zpětného získání podpor uvedených v článku 1. Na žádost Komise předloží Francie neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již byly získány od příjemce zpět.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. listopadu 2013.
DECIZIA COMISIEI
din 20 noiembrie 2013
privind ajutorul de stat SA 16237 (C58/02) (ex N118/02) pus în aplicare de Franța în favoarea SNCM
[notificată cu numărul C(2013) 7066]
(Numai textul în limba franceză este autentic)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2014/882/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf (1),
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu articolele menționate anterior (2) și având în vedere observațiile acestora,
întrucât:
I. PROCEDURA
(1)
La 18 februarie 2002, Franța a transmis Comisiei o notificare cu privire la un proiect de ajutor pentru restructurare în favoarea Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (denumită în continuare „SNCM”), finalizat la 3 iulie 2002 (3). Proiectul de restructurare urmează notificării transmise de autoritățile franceze la 20 decembrie 2001 cu privire la un avans de trezorerie aprobat de Compagnie Générale Maritime et Financière (denumită în continuare „CGMF”) (4) în favoarea SNCM, în cuantum de 22,5 milioane EUR, cu titlu de ajutor pentru salvare. Prin decizia din 17 iulie 2002 (5) (denumită în continuare „decizia din 2002”), Comisia a autorizat ajutorul pentru salvare în beneficiul SNCM în cadrul procedurii preliminare de examinare a ajutoarelor prevăzute la articolul 88 alineatul (3) din Tratatul CE. Ajutorul pentru restructurare notificat a constat în recapitalizarea SNCM prin intermediul CGMF pentru suma de 76 de milioane EUR.
(2)
Prin scrisoarea din 19 august 2002, Comisia a notificat autoritățile franceze cu privire la decizia de a iniția procedura oficială de investigare (6) în temeiul articolului 88 alineatul (2) din Tratatul CE și al articolului 6 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (7).
(3)
La 8 octombrie 2002 (8), autoritățile franceze au comunicat Comisiei observațiile acestora referitoare la decizia din 19 august 2002 (9).
(4)
La cererea autorităților franceze, au fost organizate reuniuni de lucru cu serviciile Comisiei la 24 octombrie 2002, 3 decembrie 2002 și 25 februarie 2003.
(5)
În urma inițierii procedurii, Comisia a primit observații de la două întreprinderi, și anume de la Corsica Ferries France (denumită în continuare „CFF”) la 8 ianuarie 2003 (10) și de la grupul STIM d’Orbigny Stef-TFE (denumit în continuare „STIM”) la 7 ianuarie 2003, precum și de la diverse colectivități teritoriale franceze la 18 decembrie 2002 și la 9 și 10 ianuarie 2003. Comisia a transmis observațiile Franței, în vederea comentariilor, prin scrisorile din 13 și 16 ianuarie și din 5 și 21 februarie 2003.
(6)
Autoritățile franceze au comunicat Comisiei comentariile acestora referitoare la observațiile întreprinderilor CFF și STIM la 13 februarie (11) și 27 mai 2003 (12).
(7)
La 16 ianuarie 2003, serviciile Comisiei au trimis o cerere de informații suplimentare, la care autoritățile franceze au răspuns la 21 februarie 2003.
(8)
Prin scrisoarea din 10 februarie 2003 (13), autoritățile franceze au prezentat argumente în scopul de a demonstra că proiectul de ajutor respectă cu exactitate Orientările comunitare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate (14) (denumite în continuare „orientările din 1999”).
(9)
La 25 februarie 2003 (15), autoritățile franceze au transmis o copie a acordului acționarilor de unire a SNCM și STIM, la cererea Comisiei.
(10)
Prin Decizia 2004/166/CE (16) (denumită în continuare „decizia din 2003”), Comisia a aprobat, cu anumite condiții, acordarea ajutorului pentru restructurare în favoarea SNCM, plătibil în două tranșe, una de 66 de milioane EUR, iar cealaltă de maximum 10 milioane EUR, urmând a fi determinată în funcție de veniturile nete provenite din cesiunile de active efectuate după adoptarea deciziei din 2003. Plata primei tranșe a fost autorizată prin decizia din 2003.
(11)
La 13 octombrie 2003, CFF a introdus un recurs în anulare împotriva deciziei din 2003 la Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene (denumit în continuare „Tribunalul”) (cauza T-349/03).
(12)
Prin Decizia 2005/36/CE (17) (denumită în continuare „decizia din 2004”), Comisia a stabilit că modificările solicitate de Franța la 23 iunie 2004, și anume permutarea navei Aliso cu nava Asco pe lista navelor pe care SNCM era autorizată să le utilizeze ca urmare a deciziei din 2003 și vânzarea navei Aliso în locul navei Asco, nu erau de natură să repună în discuție compatibilitatea cu piața comună a ajutorului pentru restructurare autorizat prin decizia din 2003.
(13)
Prin decizia din 16 martie 2005 (denumită în continuare „decizia din 2005”) (18), Comisia a aprobat plata unei a doua tranșe a ajutorului pentru restructurare, în cuantum de 3,3 milioane EUR, ceea ce a ridicat valoarea totală a ajutorului pentru restructurare autorizat la 69,3 milioane EUR.
(14)
La 15 iunie 2005, în cauza T-349/03 (19), Tribunalul a anulat decizia din 2003 din motive de apreciere eronată a caracterului minimal al ajutorului.
(15)
La 25 octombrie 2005 (20), autoritățile franceze au transmis Comisiei informații cu privire la situația financiară a întreprinderii după notificarea proiectului de ajutor pentru restructurare din 18 februarie 2002.
(16)
La 17 noiembrie 2005 (21), autoritățile franceze au furnizat elemente privind actualizarea proiectului de restructurare din 2002 și reconstituirea capitalurilor proprii ale SNCM (22).
(17)
La 15 martie 2006, autoritățile franceze au transmis Comisiei o notă de sinteză cu privire la piață, planul de afaceri (partea referitoare la venituri) și situația rezultatelor previzionate (23). Alte documente au fost trimise serviciilor Comisiei la 28 martie 2006 și 7 aprilie 2006 (24). În ultima comunicare, autoritățile franceze au invitat Comisia să ia în considerare faptul că, datorită caracterului de „compensații pentru un serviciu public”, o parte din ajutorul pentru restructurare din 2002, și anume suma de 53,48 milioane EUR, nu are calitatea de măsură luată în cadrul unui plan de restructurare, ci de măsură care nu constituie ajutor în sensul jurisprudenței Altmark (25) sau de măsură autonomă și independentă de planul de restructurare în temeiul articolului 86 alineatul (2) din Tratatul CE.
(18)
La 21 aprilie 2006, un proiect de concentrare, prin care întreprinderile Veolia Transport (denumită în continuare „VT”) (26) și Butler Capital Partners (denumită în continuare „BCP”) au obținut controlul comun asupra SNCM (27), a fost notificat Comisiei în baza articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului (28). Comisia a hotărât să nu se opună operațiunii notificate și a declarat-o compatibilă cu piața comună prin decizia din 29 mai 2006 (29).
(19)
La 21 iunie 2006 (30), autoritățile franceze au transmis Comisiei Decretul din 26 mai 2006 al Ministerului Economiei, Finanțelor și Industriei de aprobare a operațiunilor financiare efectuate de Société nationale des chemins de fer français (denumită în continuare „SNCF”) și Decretul nr. 2006-606 din 26 mai 2006 privind trecerea SNCM în sectorul privat.
(20)
La 7 iunie 2006, au fost transmise Comisiei informații cu privire la delegarea serviciului public și la ajutoarele cu caracter social în domeniul transporturilor din Corsica (31).
(21)
Prin scrisoarea din 13 septembrie 2006, Comisia a notificat autorităților franceze decizia de a iniția procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 88 alineatul (2) din Tratatul CE și la articolul 6 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 privind noile măsuri puse în aplicare în favoarea SNCM și planul de restructurare notificat în 2002 (32) (denumită în continuare „decizia din 2006”).
(22)
La 16 noiembrie 2006, Franța a transmis Comisiei observațiile sale privind decizia din 2006 (33).
(23)
Fiind sesizată de anumite părți interesate cu o solicitare de prelungire cu o lună a termenului de prezentare a observațiilor (34), Comisia a decis să acorde acest termen suplimentar tuturor părților interesate (35).
(24)
Comisia a primit din partea întreprinderilor CFF (36) și STIM (37) observații care au fost transmise autorităților franceze prin scrisoarea din 20 februarie 2007. De asemenea, o altă parte terță interesată a trimis observații, care au fost transmise autorităților franceze, dar pe care le-a retras la 28 mai 2008.
(25)
Autoritățile franceze au comunicat comentariile acestora cu privire la observațiile părților terțe interesate la 30 aprilie 2007 (38).
(26)
La 20 decembrie 2007, CFF a depus o plângere la Comisie împotriva SNCM, în completarea informațiilor transmise la 15 iunie 2007 și 30 noiembrie 2007. Plângerea se referă la articolul 3 din noua convenție privind delegarea serviciului public semnată în iunie 2007 între colectivitatea teritorială din Corsica și grupul Compagnie Méridionale de Navigation - SNCM pentru 2007-2013. Potrivit CFF, punerea în aplicare a clauzei respective ar mobiliza noi resurse financiare pentru SNCM, de ordinul a 10 milioane EUR pentru anul 2007. De asemenea, compensația plătită în favoarea SNCM pentru obligații de serviciu public ar fi un ajutor de stat și, mai mult, unul ilegal, deoarece nu a fost notificat Comisiei.
(27)
Comisia a informat părțile interesate cu privire la decizia sa de prelungire a termenului de prezentare a observațiilor din partea terților până la 14 martie 2008.
(28)
La 26 martie 2008, Comisia a transmis Franței observațiile părților terțe interesate, iar Franța și-a comunicat comentariile la 28 martie 2008, 10 aprilie 2008 și 28 aprilie 2008.
(29)
Prin decizia din 8 iulie 2008, Comisia a considerat că noile măsuri din 2006 nu constituie un ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE și că măsurile notificate în 2002 sunt ajutoare compatibile cu piața comună.
(30)
Decizia a fost anulată parțial de către Tribunal, la 11 septembrie 2012 (39). Tribunalul a considerat că respectivele concluzii ale Comisiei cu privire la măsurile puse în aplicare în 2006 erau afectate de erori vădite de apreciere. În ceea ce privește măsurile de restructurare din 2002, Tribunalul a considerat că analiza trebuia revizuită, întrucât decizia anulată a fost fondată pe faptul că măsurile din 2006 nu implicau ajutor.
(31)
Rămâne neanulată numai declarația de compatibilitate a ajutorului în cuantum de 53,4 milioane EUR cu titlul de compensații pentru obligațiile de serviciu public ale SNCM pentru perioada 1991-2001. Prin urmare, acest aspect nu va fi abordat în prezenta decizie.
(32)
În consecință, Comisia trebuie să adopte o nouă decizie finală. Nu este necesar să se analizeze elemente posterioare datei de adoptare a deciziei anulate. În fapt, în urma anulării, Comisia este nevoită, pe de o parte, să analizeze dacă unele dintre măsurile în cauză corespund comportamentului unui investitor privat în economia de piață și, pe de altă parte, în cazul în care măsurile examinate constituie ajutor de stat, dacă sunt îndeplinite condițiile de compatibilitate impuse de orientările relevante. Pentru fiecare dintre cele două investigații, în conformitate cu jurisprudența Tribunalului (40), Comisia nu poate lua în considerare decât informațiile de care dispunea la data adoptării deciziei anulate, și anume 8 iulie 2008 (41).
(33)
La 13 noiembrie 2012, în prezența Comisiei, a avut loc o reuniune a autorităților franceze și a reprezentanților SNCM.
(34)
Prin scrisorile din 6 decembrie 2012 și 5 februarie 2013, autoritățile franceze au solicitat în două rânduri o decizie de reinițiere a procedurii, din următoarele motive: precizând criteriile testului investitorului avizat în economia de piață, Tribunalul ar fi adoptat o hotărâre novatoare în jurisprudență, care ar face necesară o reinițiere a procedurii contradictorii. Prin scrisorile din 15 ianuarie și 13 februarie 2013, Comisia a respins cererile respective, subliniind că procedura putea fi reluată numai în cazul în care ar fi intervenit ilegalitatea și amintind că decizia de inițiere din 2006 nu conținea, în opinia sa, nicio ilegalitate. Cu toate acestea, Comisia a informat, de asemenea, autoritățile franceze că aveau dreptul să îi transmită orice informație suplimentară spre reflecție și analiză sau orice document care li s-ar părea relevant.
(35)
Autoritățile franceze au adresat Comisiei o notă de informare la 16 mai 2013.
(36)
Prin scrisoarea din 19 iunie 2013, SNCM a solicitat, de asemenea, o decizie de reinițiere a procedurii oficiale de investigare pentru motive similare celor ale autorităților franceze. Comisia a respins cererea prin scrisoarea din 10 iulie 2013. Cu toate acestea, Comisia a informat, de asemenea, SNCM că avea dreptul să îi transmită orice informație suplimentară spre reflecție și analiză sau orice document care i s-ar părea relevant.
(37)
La 27 august 2013, SNCM a trimis o notă de informare și un nou raport privind cesiunea SNCM.
II. DESCRIERE
2.1. BENEFICIARUL MĂSURILOR LA CARE SE REFERĂ PREZENTA DECIZIE
(38)
Beneficiarul măsurilor la care se referă prezenta decizie este SNCM, care grupează mai multe filiale din sectorul maritim și efectuează transport maritim de pasageri, automobile și vehicule grele pe liniile de legătură dintre Franța continentală și Corsica, Italia (Sardinia) și Maghreb (Algeria și Tunisia).
(39)
SNCM este o societate pe acțiuni constituită în 1969 prin fuziunea între Compagnie générale transatlantique și Compagnie de navigation mixte, ambele înființate în 1850. Cunoscută la momentul respectiv drept Compagnie générale transméditerranéenne, aceasta a fost redenumită Société nationale maritime Corse-Méditerranée în anul 1976, după ce Société nationale des chemins de fer (SNCF) a achiziționat o participație la capitalul acesteia. Compania fusese de fapt selectată de guvernul francez pentru a pune în practică principiul continuității teritoriale cu insula Corsica, și anume alinierea tarifelor la transportul maritim cu tarifele SNCF pentru transportul feroviar, în baza unei convenții încheiate la 31 martie 1976 pentru o perioadă de douăzeci și cinci de ani. Compagnie générale transatlantique fusese deja însărcinată de guvernul francez cu transporturile care deserveau Corsica printr-o convenție anterioară încheiată la 23 decembrie 1948.
(40)
În momentul notificării recapitalizării în anul 2002, SNCM era deținută în procent de 20 % de SNCF și de 80 % de CGMF. După deschiderea capitalului SNCM la 30 mai 2006 (a se vedea punctul 18 din prezenta decizie), BCP și VT dețineau 38 % și, respectiv, 28 % din capitalul SNCM, în timp ce CGMF avea 25 % din capital (9 % din capital fiind rezervat salariaților).
(41)
În 2008, principalele filiale ale SNCM sunt Compagnie Méridionale de Navigation (denumită în continuare „CMN”) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) și Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
Ca urmare a cesiunii navelor de mare viteză Aliso în luna septembrie 2004 și Asco (49) în mai 2005, flota SNCM se compune din zece nave [cinci feriboturi (50), patru nave mixte (marfă și pasageri) (51) și o navă de mare viteză (NGV), care operează în principal din Nisa (52) ], dintre care șapte în proprietatea întreprinderii (53).
(43)
Cu titlu suplimentar, trebuie amintit că serviciile regulate de transport maritim între porturile din Franța continentală și cele din Corsica au fost asigurate încă din anul 1948 în cadrul unui serviciu public, ai cărui concesionari au fost, între 1976 și 2001, SNCM și CMN, în baza unei convenții-cadru încheiate inițial pe o perioadă de douăzeci și cinci de ani. În conformitate cu reglementările UE în vigoare (54) și ca urmare a licitației europene (55) organizate de colectivitatea teritorială din Corsica (56), SNCM și CMN au preluat în comun delegarea serviciului public (denumită în continuare „DSP”) pentru transporturile spre Corsica cu plecare din Marsilia, în schimbul unor compensații financiare, pentru perioada 2002-2006.
(44)
Întrucât delegarea serviciului public a expirat la sfârșitul anului 2006, serviciul public maritim indicat anterior, care a făcut obiectul unei noi licitații la nivel european (57), a fost atribuit grupului SNCM-CMN, de la 1 mai 2007 până la 31 decembrie 2013, pentru o subvenție de aproximativ 100 de milioane EUR pe an.
(45)
În paralel, obligații referitoare la frecvența transporturilor sunt impuse tuturor operatorilor care deservesc insula Corsica, cu plecare din Toulon și din Nisa. Pe liniile respective, rezidenții corsicani, precum și alte categorii de pasageri beneficiază, din 2002 până în 2013, de ajutoare sociale puse în aplicare în temeiul deciziilor Comisiei din 2 iulie 2002 (58) și 24 aprilie 2007 (59).
2.2. CONTEXTUL CONCURENȚIAL
(46)
SNCM operează în principal în cadrul a două domenii distincte, cel al traficului de pasageri și cel al traficului de mărfuri. Întreprinderea deservește, pe de o parte, Corsica și Maghrebul, cu plecare din Franța, și, pe de altă parte, în mod auxiliar, Italia și Spania.
2.2.1. Serviciile de transport pentru Corsica
2.2.1.1. Transportul de pasageri
(47)
Serviciile de transport de pasageri spre Corsica reprezintă o piață cu un puternic caracter sezonier. Piața respectivă se caracterizează, într-adevăr, prin vârfuri de frecvență sezonieră, frecvență care poate fi de zece ori mai mare decât cea din luna cea mai puțin aglomerată, ceea ce impune operatorilor să dispună de o flotă dimensionată pentru a face față acestor vârfuri. Jumătate din cifra de afaceri este realizată în lunile iulie și august. De asemenea, există un dezechilibru în ceea ce privește sensul de parcurs, inclusiv în perioada de vârf: în luna iulie, de exemplu, nava pleacă încărcată de pe continent, în timp ce la întoarcere este aproape goală. Prin urmare, gradul anual mediu de ocupare a navelor este relativ scăzut.
(48)
SNCM este operatorul istoric care leagă Corsica de teritoriul continental francez. Schematic, două treimi din activitatea acesteia se realizează între Marsilia și Corsica în cadrul unei delegări a serviciului public; o treime din activitate este reprezentată de legăturile între alte puncte de origine sau de destinație (Nisa-Corsica, Toulon-Corsica, legături internaționale spre Sardinia sau Maghreb).
(49)
SNCM a funcționat mult timp deținând monopolul asupra activității sale principale. Cu toate acestea, începând din anul 1996, întreprinderea se confruntă cu o concurență care s-a dezvoltat foarte rapid. Astfel, întreprinderea CFF este în prezent actorul care domină legăturile maritime între continent și Corsica, iar cota sa de piață nu încetează să crească. Deși nu este prezentă pe piața respectivă decât din 1996, CFF a avut un trafic de „pasageri” în creștere cu 44 % pe an între 2000 și 2005, iar creșterea continuă. Astfel, în 2008, aproape […] (60) % dintre călătorii pe mare între continent și Corsica utilizează un vapor al CFF, în timp ce numai […] (60) % utilizează o navă a SNCM, CMN transportând restul de pasageri, și anume […] (60) %.
(50)
Poziția ocupată din anul 2000 de CFF pe piața în cauză se manifestă, de asemenea, în privința numărului de pasageri transportați pe sezon între Corsica și Franța continentală. Graficul de mai jos arată creșterea cotei de piață a CFF, de la 45 % în 2000 la 70 % în 2007, și scăderea cotei SNCM, de la 53 % la 26 %, în aceeași perioadă, cu o diferență de peste un milion de pasageri transportați.
Grafic
Numărul de pasageri transportați pe sezon (mai-septembrie) între Franța continentală și Corsica - din 2000 până în 2007
Sursă:
Observatoire régional des transports de la Corse.
(51)
Ceilalți concurenți minori ai SNCM în ceea ce privește serviciile de transport pentru Corsica sunt Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines și TRIS.
(52)
Începând din 2006, oferta SNCM și cotele sale de piață pentru legăturile cu Corsica s-au redus, înregistrând o scădere de 8 % a numărului de locuri (- 20 % pentru serviciile de transport cu plecare din Nisa și - 3 % pentru cele cu plecare din Marsilia).
(53)
Cu toate acestea, scăderea continuă a cotelor de piață demonstrează că revenirea încrederii din partea pasagerilor, care a fost foarte mult zdruncinată de grevele și tulburările provocate de conflictele sociale din anii 2004 și 2005, în special cu ocazia privatizării întreprinderii, se realizează foarte lent.
(54)
Piața transportului maritim de pasageri între continent și Corsica a crescut în medie cu 4 % din 1993; creșterea ar trebui să continue cu un procent de […] (60) % preconizat pentru anul 2008 (în momentul relevant pentru investigarea faptelor), iar în următorii ani să fie o creștere moderată. Cu toate acestea, se pare că pe această piață nu urmăresc să se dezvolte noi actori. Cu ocazia licitației lansate de Office des Transports de Corse (Oficiul Transporturilor din Corsica) pentru atribuirea, pe perioada 2007-2013, a delegării serviciului public de transport maritim pentru anumite porturi ale Corsicii, nu a apărut nicio altă candidatură în afara celor ale CFF și SNCM-CMN, deși exista, de asemenea, posibilitatea unor oferte parțiale pentru o linie dată.
(55)
În ceea ce privește principalul concurent al SNCM, CFF, acesta și-a mărit substanțial oferta de locuri, de la 500 000 la 4,5 milioane între 1999 și 2007 (30 % din creștere realizându-se între 2006 și 2007), ceea ce i-a permis să își sporească traficul (de la 1,3 milioane în 2005 la 1,6 milioane în 2007) și să își extindă cota de piață. Această politică se traduce totuși prin grade de ocupare mai puțin ridicate din punct de vedere structural pentru CFF decât pentru SNCM, cu o diferență de ordinul a 10 puncte procentuale în 2007. Pentru SNCM, gradul mediu de ocupare în anul 2007 se ridica la 48 %, ceea ce este normal, ținând cont de puternicul caracter sezonier al pieței (conform celor menționate mai sus).
2.2.1.2. Transportul de mărfuri
(56)
În ceea ce privește traficul de mărfuri cu Corsica, SNCM deținea în anul 2005 aproximativ 45 % din piața Marsilia-Toulon către Corsica.
(57)
Pentru traficul de mărfuri generale (neînsoțite), SNCM și CMN dispun de un cvasimonopol de facto. În cadrul contractului de delegare a serviciului public, cele două întreprinderi asigură transporturi frecvente de la Marsilia către toate porturile din Corsica.
(58)
Pentru remorcile însoțite încărcate pe feriboturi, care reprezintă în total 24 % din traficul de mărfuri generale măsurat în metri liniari, există o concurență între operatorii de transport de pasageri. SNCM și CMN dețin, de asemenea, majoritatea transporturilor însoțite. Ceilalți operatori, în special CFF, dețin 10 % din transporturile respective, reprezentând 2 % din piața globală.
(59)
Pentru vehiculele însoțite (61) încărcate pe feriboturi (aproximativ 24 % din transportul de mărfuri generale în 2003), SNCM și CMN dețin, de asemenea, majoritatea pieței. Cu toate acestea, începând cu 2002 CFF și-a dezvoltat oferta și deține aproximativ 15 % din piață.
2.2.2. Serviciile de transport pentru Maghreb
(60)
Tunisia și Algeria reprezintă o piață importantă, de aproximativ 5 milioane de pasageri, dominată de transportul aerian. În acest context, transportul maritim constituie aproximativ 15 % din fluxul total. În timp ce Algeria reprezintă o piață maritimă semnificativă de ordinul a 560 000 de pasageri, Tunisia reprezintă o piață mai puțin importantă, de ordinul a 250 000 de pasageri.
(61)
Piața transportului maritim din Franța către Maghreb a cunoscut o creștere susținută de 13 % între 2001 și 2005. Ținând cont de perspectivele de creștere a turismului către această regiune, se estima (în perioada relevantă pentru investigarea faptelor) că transportul maritim va înregistra o rată de creștere anuală de 4 % până în 2010.
(62)
În Algeria, SNCM se situează pe locul doi pe piață, după Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), întreprindere publică algeriană. Cota de piață a SNCM a crescut de la 24 % în 2001 la 35 % în 2005.
(63)
SNCM ocupă locul al doilea ca operator pe piața transporturilor către Tunisia, după Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Cu toate că, începând cu anul 2001, SNCM a pierdut cote de piață în favoarea CTN, trecând de la 44 % la 39 % în 2004, în 2005 s-a înregistrat totuși o ameliorare (40 %).
2.3. DESCRIEREA MĂSURILOR LA CARE SE REFERĂ PREZENTA DECIZIE
2.3.1. Recapitalizarea SNCM din 2002
(64)
Ca urmare a deciziei Comisiei din 17 iulie 2002 de autorizare a unui ajutor pentru salvare în favoarea SNCM (62), autoritățile franceze au notificat Comisiei, la 18 februarie 2002, un proiect de ajutor pentru restructurare în favoarea SNCM. Măsura consta în recapitalizarea SNCM, prin întreprinderea-mamă CGMF, pentru o sumă de 76 de milioane EUR, din care 46 de milioane EUR reprezintă cheltuieli de restructurare (63). Majorarea de capital avea ca obiectiv creșterea capitalurilor proprii ale SNCM de la 30 de milioane EUR la 106 milioane EUR.
(65)
În conformitate cu orientările din 1999, autoritățile franceze au prezentat Comisiei un plan de restructurare (64) pentru SNCM, cuprinzând cinci puncte:
(i)
o reducere a numărului de traversări și redistribuirea navelor întreprinderii între diferitele linii (o reducere a curselor către Corsica și o intensificare a curselor pentru Maghreb). Planul de restructurare prevedea o reducere a numărului de traversări de la 4 138 (3 835 pentru SNCM și 303 pentru filiala sa Corsica Marittima) la 3 410 în 2003, cu următoarele modificări ale curselor:
-
modificarea curselor între Marsilia și Corsica, conform caietului de sarcini pentru contractul de servicii publice 2001-2006;
-
eliminarea aproape completă a legăturilor între Toulon și Corsica;
-
reducerea curselor între Nisa și Corsica;
-
închiderea liniei Livorno-Bastia cu echipament special, închisă efectiv în 2003;
-
intensificarea curselor pe direcția Algeria și Tunisia cu navele Méditerranée, Île de Beauté și Corse și suspendarea cursei Genova-Tunis;
(ii)
o reducere a flotei întreprinderii cu patru nave, ceea ce trebuia să genereze lichidități de 21 de milioane EUR;
(iii)
cesiunea anumitor active imobiliare;
(iv)
o reducere a efectivelor (65) de aproximativ 12 %, ceea ce, împreună cu o politică salarială rezonabilă, trebuia să permită reducerea cheltuielilor cu echipajele de la 61,8 milioane EUR în 2001 la 54,8 milioane EUR în medie, din 2003 până în 2006, și a cheltuielilor la sol de la 50,3 milioane EUR în 2001 la 45,8 milioane EUR, în aceeași perioadă;
(v)
desființarea a două dintre filialele întreprinderii, Compagnie Maritime Toulonnaise și Corsica Marittima, ale căror activități reziduale urmau să fie preluate de SNCM.
(66)
În urma observațiilor formulate de Comisie în decizia din 19 august 2002, autoritățile franceze au prezentat, în scrisoarea din 31 ianuarie 2003, îmbunătățiri aduse planului de restructurare cu privire la următoarele aspecte:
-
angajamente și precizări privind politica salarială;
-
un plan de reducere a costurilor privind achizițiile intermediare;
-
un angajament al SNCM de a nu provoca un război tarifar cu concurenții săi care operează transporturi spre Corsica.
(67)
În ceea ce privește ultimul punct, autoritățile franceze precizează că „SNCM își ia acest angajament fără rezerve deoarece întreprinderea consideră că un război tarifar din partea sa nu ar corespunde nici poziției sale strategice, nici intereselor sale, întrucât acest lucru ar conduce la o reducere a încasărilor, nici practicilor sale obișnuite și competențelor sale”.
(68)
În planul lor de restructurare, autoritățile franceze au prezentat Comisiei un model financiar detaliat pentru perioada 2002-2007 în baza estimării cifrelor medii în legătură cu o serie de variabile (66). Proiecțiile financiare indică, între altele, o revenire la profituri curente pozitive începând din 2003.
Tabelul 1
Modelul financiar pentru perioada 2002-2007
în milioane EUR
2000 Realizat
2001 Realizat
2002 Plan
2002 Realizat
2003 Plan
2004 Plan
2005 Plan
2006 Plan
2007 Plan
Cifra de afaceri
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Subvenții de exploatare
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Rezultat curent
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Rezultat net
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Fonduri proprii
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Credite financiare nete (fără leasing)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Indicatori financiari
Rezultat curent/CA + subvenții
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Fonduri proprii/datorii în bilanț
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Cifrele pentru 2000, 2001 și 2002 sunt extrase din rapoartele anuale pe 2001 și 2002 ale SNCM.
(69)
Aportul de capital de 76 de milioane EUR, precum și revenirea la eficiența operațională preconizată începând din 2003 trebuiau să permită, potrivit autorităților franceze, creșterea capitalurilor proprii de la un nivel de aproximativ 30 de milioane EUR la finele anului 2001 la 120 de milioane EUR pe termen scurt (2003), iar ulterior la 160-170 de milioane EUR la încheierea planului (2006-2007). Acest lucru trebuia să permită o reducere a datoriei financiare, de la 145 de milioane EUR în 2002, până la niveluri între 40 și 55 de milioane EUR din 2003 până în 2005. În ultimii ani ai planului, întreprinderea prevedea o creștere a datoriilor pentru modernizarea, în deplină proprietate, a uneia sau a două dintre nave.
(70)
De asemenea, autoritățile franceze au furnizat un studiu de sensibilitate al rezultatelor scontate în raport cu ipotezele de lucru legate de traficul pe diferitele linii. Pe această bază, diversele simulări arătau că SNCM ar fi trebuit să își redobândească rentabilitatea în cazul cifrelor preconizate.
(71)
Într-o primă etapă, autoritățile franceze au evocat două metode alternative pe care le-au respins ca fiind prea costisitoare.
(i)
Prima metodă de evaluare consta în adunarea costurilor tuturor măsurilor de restructurare. Aceasta permitea atingerea unei necesități de finanțare de 90,9 milioane EUR, reținându-se:
-
pierderile cumulate din 1991 până în 2001, reprezentând 41,7 milioane EUR [și anume 29 de milioane EUR - valoare validată prin Decizia 2002/149/CE din 30 octombrie 2001 (JO L 50, 21.2.2002, p. 66), 6,1 milioane EUR pentru anul 2000 și 6,6 milioane EUR cheltuieli prerestructurare pentru anul 2001];
-
reducerea resurselor constituite de amortizările derogatorii între aceleași date, și anume 24 de milioane EUR (în bilanțul pe perioada respectivă, poziția coboară de la 86 la 62 de milioane EUR, ceea ce explică prelungirea de la doisprezece la douăzeci de ani a perioadei de amortizare, recurgerea în mai mică măsură la această resursă și preferarea „leasing”-ului pentru ultimele unități livrate);
-
plusvaloarea din cesiune generată în cursul restructurării, și anume 21 de milioane EUR, care reduce nevoile de finanțare; și
-
efectul cumulat al cheltuielilor de restructurare, care se ridică la 46,2 milioane EUR (a se vedea nota de subsol nr. 58).
(ii)
A doua metodă de evaluare consta în determinarea cuantumului capitalurilor proprii solicitate de instituțiile bancare pentru întreaga flotă, dat fiind că, pentru finanțarea cumpărării unei nave, acestea pun în general condiția unor fonduri proprii reprezentând 20-25 % din valoarea navei. Calculul efectuat de autoritățile franceze, pe baza costului istoric de achiziție a flotei de 843 de milioane EUR, a condus la necesitatea unor fonduri proprii de 157 până la 196 de milioane EUR. În urma deducerii capitalurilor proprii existente la finele anului 2001, această abordare determină un necesar de recapitalizare de 101 până la 140 de milioane EUR.
(72)
Metoda aleasă în final de autoritățile franceze pentru a determina cuantumul recapitalizării constă în calcularea nevoii de finanțare pe baza raportului mediu dintre fondurile proprii și datoriile financiare constatat în anul 2000 pentru cinci companii maritime europene. În pofida disparităților dintre bilanțurile întreprinderilor respective, media determinată de autoritățile franceze s-a stabilit la 79 %. Autoritățile franceze susțin că proiecțiile financiare pentru perioada 2002-2007 determină un raport mediu de 77 % între capitalurile proprii și datoriile financiare, capitalurile proprii urmând să ajungă la 169 de milioane EUR în 2007. Un asemenea nivel al fondurilor proprii trebuia obținut printr-o recapitalizare de 76 de milioane EUR, precum și prin reușita acțiunilor prevăzute în planul de restructurare.
2.3.2. Măsuri luate după recapitalizarea din 2002
2.3.2.1. Observație preliminară
(73)
Recapitalizarea și planul de restructurare din 2002 nu au adus profiturile scontate și, începând cu anul 2004, situația economică și financiară a SNCM s-a degradat puternic. La aceasta au contribuit atât factori interni (conflicte sociale, realizarea insuficientă și tardivă a obiectivelor de productivitate, pierderea unor cote de piață), cât și factori din exteriorul SNCM [atractivitatea mai redusă a destinației Corsica, câștigarea de către CFF a unor cote de piață, erori de management din partea statului (67) ], precum și majorarea costului combustibililor.
(74)
Astfel, rezultatul curent al SNCM s-a stabilit la - 32,6 milioane EUR în 2004 și - 25,8 milioane EUR în 2005. În ceea ce privește rezultatul net, acesta a fost de - 29,7 milioane EUR în 2004 și de - 28,8 milioane EUR în 2005.
(75)
Degradarea situației economice și financiare a SNCM a determinat autoritățile franceze să cedeze active suplimentare față de ceea ce se prevedea în planul de restructurare din 2002 și ceea ce se solicita prin decizia din 2003 și să lanseze o procedură pentru identificarea unor parteneri privați.
Tabelul 2
Lista activelor cesionate de SNCM începând cu anul 2002
Venit net din cesiuni
Dată
Cesiuni propuse în notificarea din 2002 (în mii EUR)
25 165
Aliso
(în locul Asco, conform deciziei Comisiei din 8.9.2004)
(315)
30.9.2004
Napoléon
6 396
6.5.2002
Monte Rotondo
591
31.7.2002
Liberté
10 088
27.1.2003
Ansamblul imobiliar Schuman
8 405
20.1.2003
Cesiuni suplimentare impuse de Comisie prin decizia din 9.7.2003 (în mii EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003
Southern Trader
2 153
22.7.2003
Someca
1 423,9
30.4.2004
Amadeus
680
12.10.2004
CCM
-
(68)
-
Cesiuni suplimentare intervenite după decizia din iulie 2003 (în mii EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005
Sud-Cargos
4 300
15.9.2005
Vânzări de apartamente din parcul imobiliar al SNCM
(ocupate în trecut de angajați ai SNCM)
1 200
9.2003-2006
TOTAL (în mii de EUR)
42 385
2.3.2.2. Măsurile luate după recapitalizarea din 2002
(76)
Procesul de selectare a partenerilor privați s-a desfășurat de la 26 ianuarie 2005 până la sfârșitul lunii septembrie 2005.
(77)
La 26 ianuarie și 17 februarie 2005, guvernul francez a anunțat că este în căutarea unui partener privat care să participe la capitalul SNCM, în vederea consolidării structurii sale financiare și pentru a o susține în demersurile necesare dezvoltării acesteia.
(78)
După numirea unei persoane independente pentru monitorizarea procesului de identificare a unui partener privat, Agenția Participațiilor Statului („APE”) a împuternicit un consilier bancar („HSBC”) să contacteze potențiali cumpărători.
(79)
În acest cadru au fost contactați șaptezeci și doi de investitori industriali și financiari, în scopul definirii condițiilor financiare ale unei oferte care să susțină proiectul industrial al întreprinderii și să mențină angajații și buna executare a serviciului public. Douăzeci și trei dintre aceștia și-au exprimat interesul, au fost semnate cincisprezece acorduri de confidențialitate și au fost trimise cincisprezece note informative. Șase întreprinderi și-au prezentat ofertele în prima rundă, din 5 aprilie 2005, iar trei oferte [Connex, devenită de atunci Veolia Transdev (VT), Caravelle și BCP] au fost primite în cea de a doua rundă, din 17 iunie 2005, precum și o manifestare a interesului pentru o participație minoritară (Comanav). În a treia rundă, din 28 iulie 2005, au fost primite trei oferte.
(80)
La 14 septembrie 2005, fiecare întreprindere a fost invitată să-și depună oferta fermă și definitivă până la data de 15 septembrie 2005. La data respectivă, întrucât întreprinderea Connex se retrăsese, serviciile statului au primit două oferte ferme de aport de capital și de preluare a întregului capital al grupurilor BCP și Caravelle.
(81)
La 27 septembrie 2005, Franța a publicat un comunicat de presă arătând că, în baza unei analize aprofundate a celor două oferte, a fost selectată oferta depusă de grupul BCP, întrucât aceasta era, în același timp, atât cea mai acceptabilă din punct de vedere financiar, cât și cea mai în măsură să răspundă intereselor întreprinderii, ale serviciului public și ale angajaților. Oferta inițială a BCP propunea un preț negativ de 113 milioane EUR și constituia estimarea cea mai scăzută a prețului negativ.
(82)
Oferta inițială a potențialilor cumpărători prevedea în mod explicit posibilitatea ajustării ofertei lor inițiale în funcție de auditurile realizate. Autoritățile franceze au arătat că prețul negativ inițial a fost ajustat la o valoare mai mare în urma auditurilor prezentate la 16 decembrie 2005, ca urmare a unor elemente obiective care au influențat contextul economic și de reglementare în care operează SNCM și care au survenit după depunerea ofertei la 15 septembrie 2005. Astfel, prețul negativ a fost reconsiderat la 200 de milioane EUR.
(83)
În urma negocierilor dintre autoritățile franceze și viitorii cumpărători, și anume grupul BCP asociat cu grupul Connex, devenit ulterior Veolia Transdev, filială a Veolia, s-a ajuns la cifra de 142,5 milioane EUR, valoare majorată prin acoperirea unei părți din cheltuielile legate de casele de ajutor reciproc ale pensionarilor SNCM (și anume 15,5 milioane EUR).
(84)
La sfârșitul procesului de selecție deschis, transparent și nediscriminatoriu, la 13 octombrie 2005 s-a ajuns la un acord între stat, BCP și VT într-un context social și financiar foarte dificil. Prin urmare, VT este operatorul industrial al SNCM (participație de 28 %), în timp ce BCP este acționarul de referință, cu o participație de 38 %. Statul s-a angajat, mai ales în privința salariaților, să rămână acționar al întreprinderii cu o cotă de 25 % (69). BCP și VT au stabilit un plan de afaceri pentru SNCM, care a fost comunicat Comisiei Europene la 7 aprilie 2006.
(a) Conținutul memorandumului de înțelegere
(85)
Memorandumul de înțelegere, prin care 75 % din capitalul SNCM este transferat cumpărătorilor privați, a fost semnat la 16 mai 2006 între părți (BCP, VT și CGMF).
(86)
În secțiunea II a memorandumului de înțelegere se prevede că CGMF se obligă să aprobe, să subscrie și să verse integral o majorare a capitalului SNCM, în valoare totală de 142,5 milioane EUR.
(87)
În plus față de majorarea capitalului, CGMF se angajează să pună la dispoziția SNCM, sub forma unui avans în cont curent, suma de 38,5 milioane EUR. Avansul în cont curent, care va fi vărsat de către SNCM unui administrator judiciar (banca CIC), este destinat finanțării părții de costuri așa-zise „de generozitate” care ar completa sumele datorate în conformitate cu dispozițiile legale și contractuale, în eventualitatea punerii în aplicare de către cumpărători a unui plan de reducere a efectivelor. Plata compensațiilor care suplimentează indemnizațiile primite în conformitate cu dispozițiile legale și contractuale se efectuează în mod individual și nominal către salariații care au părăsit întreprinderea și al căror contract de muncă a fost desfăcut.
(88)
Mecanismul respectiv este prevăzut la articolul II.2 din protocolul de cesiune din 16 mai 2006, care stipulează că acest cont este destinat „finanțării părții de costuri pentru eventuale plecări voluntare sau desfaceri ale contractului de muncă […] care ar veni în completarea sumelor de orice natură care trebuie plătite de către angajator, în conformitate cu dispozițiile legale și contractuale”. Administratorul judiciar are „rolul de a elibera fondurile pe măsură ce angajații respectivi, care nu fac obiectul unei redistribuiri interne în cadrul grupului SNCM, părăsesc efectiv întreprinderea și de a elibera restul sumei depozitate la expirarea rolului de administrator judiciar”. Funcționarea contului face obiectul unui contract de garanție anexat memorandumului de înțelegere. Pentru a permite utilizarea sumei din contul escrow, SNCM trebuie să furnizeze președintelui CGMF lista nominală a persoanelor al căror contract de muncă a fost desfăcut și pentru care se solicită utilizarea sumei din contul escrow, precum și o situație lunară a cheltuielilor nete, care reprezintă decontul exhaustiv al tuturor indemnizațiilor și cheltuielilor plătite salariaților în cauză. Concomitent, SNCM notifică administratorului judiciar „costul lunar efectiv adițional” detaliat pentru fiecare salariat, corespunzător indemnizațiilor care vin în completarea sumelor de orice natură care trebuie să fie plătite de către angajator în conformitate cu dispozițiile legale și contractuale. Cuantumul global al măsurilor complementare de generozitate ale statului nu ar putea depăși, în niciun caz, 38,5 milioane EUR și, în ipoteza în care măsurile sociale suplimentare nu ar atinge acest prag în trei ani de la realizarea cesiunii, excedentul va fi vărsat din nou statului.
(89)
În continuarea acestor operațiuni, secțiunea III a memorandumului de înțelegere prevede că CGMF cedează cumpărătorilor privați acțiunile sale reprezentând 75 % din totalul acțiunilor care constituie capitalul social al întreprinderii și contul escrow destinat finanțării părții din planul social care acoperă alte aspecte decât obligațiile contractuale și legale.
(90)
Secțiunea III a memorandumului de înțelegere prevede, de asemenea, o creștere a capitalului suplimentar de 8,75 de milioane EUR prin BCP/VT, pus la dispoziția SNCM în funcție de nevoile sale de numerar. La punctul III.2.7 al memorandumului de înțelegere se prevede că valoarea acțiunilor CGMF este egală, în orice moment, cu valoarea lor nominală inițială majorată cu […] (60) % din valoarea nominală vărsată, înmulțită cu J/365, J fiind numărul de zile care au trecut de la data realizării, cu deducerea oricărei sume primite (de exemplu dividende). Aceste modalități nu se aplică în caz de reorganizare sau de lichidare judiciară a întreprinderii.
(91)
Memorandumul de înțelegere (secțiunea III.5) conține o clauză rezolutorie de cesiune a SNCM, care poate fi exercitată concomitent de către cumpărători în cazul survenirii unuia dintre evenimentele următoare, în măsura în care aceste ipoteze ar avea ca efect repunerea în discuție a credibilității planului lor de afaceri și a redresării întreprinderii:
-
neatribuirea contractului de delegare a serviciului public de transport maritim pe direcția Corsica pentru perioada începând cu 1 ianuarie 2007 sau atribuirea acestuia în condiții deteriorate substanțial;
-
orice decizie negativă a Comisiei Europene sau o hotărâre a Tribunalului sau a Curții de Justiție, cum ar fi o refuzare a operațiunii sau impunerea unor condiții cu un impact substanțial asupra valorii întreprinderii, în termen de șase ani de la data achiziționării de către parteneri a drepturilor asupra întreprinderii.
(92)
Secțiunea VII a memorandumului de înțelegere prevede ca CGMF să își asume o parte din angajamentele sociale ale SNCM cu titlul de cheltuieli legate de casele de ajutor reciproc ale pensionarilor săi, pentru o sumă estimată la 15,5 milioane EUR, calculată din ziua transferului proprietății întreprinderii.
(93)
Modalitățile de gestionare a întreprinderii sunt precizate în secțiunea IV a memorandumului de înțelegere. Se prevede că se va proceda la o modificare a modului de administrare a SNCM, care va fi transformată în societate pe acțiuni cu un consiliu de administrație și consiliu de supraveghere. Acesta din urmă va fi compus din 10, ulterior 14 membri. Președinția consiliului va fi atribuită provizoriu unui reprezentant al statului. Dacă DSP este atribuită SNCM, președintele Consiliului de supraveghere va fi înlocuit de un reprezentant al BCP. La rândul său, consiliul de administrație are rolul de a asigura administrarea operațională a SNCM.
(94)
La 26 mai 2006, guvernul francez a ratificat cesiunea SNCM, precum și măsurile specificate anterior.
(b) Măsurile
(95)
Având în vedere cele menționate anterior, memorandumul de înțelegere conține trei tipuri de măsuri de stat care justifică analiza în temeiul normelor Uniunii în materie de ajutor de stat:
-
cesiunea în proporție de 75 % a SNCM la un preț negativ de 158 de milioane EUR (aportul de capital de 142,5 milioane EUR și asumarea responsabilității pentru cheltuielile caselor de ajutor reciproc pentru o sumă de 15,5 milioane EUR);
-
avansul în cont curent acordat de către CGMF pentru suma de 38,5 milioane EUR în favoarea personalului disponibilizat al SNCM;
-
majorarea de capital de 8,75 milioane EUR subscrisă de CGMF împreună și concomitent cu aportul de 26,25 milioane EUR realizat de către VT și BCP;
-
clauza rezolutorie a cesiunii (70).
2.4. DOMENIUL DE APLICARE A PREZENTEI DECIZII
(96)
Prezenta decizie finală se referă la măsurile puse în aplicare de Franța în favoarea SNCM începând de la 18 februarie 2002, și anume:
-
restul din aportul de capital al CGMF în favoarea SNCM în cuantum de 76 de milioane EUR acordat în 2002, și anume 15,81 milioane EUR;
-
prețul negativ de vânzare al SNCM plătit de către CGMF, în valoare de -158 de milioane EUR;
-
avansul în cont curent plătit de către CGMF, în cuantum de 38,5 milioane EUR, în favoarea personalului disponibilizat al SNCM;
-
creșterea de capital de 8,75 milioane EUR subscrisă de CGMF.
(97)
Prezenta decizie nu se referă la compensația pentru obligațiile de serviciu public ale SNCM pentru perioada 1991-2001, a căror compatibilitate a fost confirmată prin hotărârea Tribunalului din 11 septembrie 2012 (71).
(98)
De asemenea, prezenta decizie nu face referire la analiza compensațiilor financiare primite de către SNCM sau pe care aceasta trebuie să le primească pentru obligațiile de serviciu public pentru perioada 2007-2013, acestea făcând obiectul unei proceduri distincte (72).
(99)
De asemenea, trebuie subliniat că hotărârea din 11 noiembrie 2012 a făcut obiectul a două recursuri în fața Curții, înaintate de SNCM și, respectiv, de Franța în cauzele conexate C-533/12 P și C-536/12 P. Or, prezenta decizie este adoptată în aplicarea hotărârii disputate, numai în măsura în care hotărârea respectivă a anulat decizia din 8 iulie 2008. În aceste condiții, în cazul în care analiza recursurilor ar urma să conducă la anularea parțială sau completă a hotărârii din 11 noiembrie 2012 și să antreneze restabilirea anumitor părți anulate de hotărârea respectivă din dispozitivul deciziei din 8 iulie 2008, prezenta decizie ar deveni caducă, ca urmare a hotărârilor de recurs, chiar dacă vizează măsuri astfel restabilite.
2.5. MĂSURI CARE AU CONDUS LA INIȚIEREA PROCEDURII OFICIALE DE INVESTIGARE ÎN 2002 ȘI LA EXTINDEREA ACESTEIA ÎN 2006
2.5.1. Inițierea procedurii oficiale de investigare din 2002
(100)
În decizia de inițiere a procedurii din 19 august 2002, Comisia, recunoscând caracterul de întreprindere aflată în dificultate al SNCM, a exprimat unele îndoieli cu privire la compatibilitatea măsurii notificate cu criteriile expuse la punctul 3.2.2 din orientările din 1999 aflate în vigoare la acel moment.
(101)
Comisia a exprimat o serie de îndoieli privind planul de restructurare, având în vedere lipsa unei analize a cauzelor pierderilor întreprinderii. În special, Comisia a adresat întrebări referitoare la legătura dintre pierderile respective și obligațiile de serviciu public, impactul politicii SNCM de achiziție a navelor asupra conturilor de profit și pierdere ale întreprinderii și măsurile prevăzute pentru creșterea productivității întreprinderii.
(102)
De asemenea, Comisia a subliniat anumite lacune ale planului de restructurare, în special lipsa unor măsuri concrete de reducere a valorii consumurilor intermediare și lipsa indiciilor privind politica tarifară a SNCM în viitor.
(103)
De asemenea, Comisia a exprimat îndoieli cu privire la pertinența metodei de calcul utilizate de autoritățile franceze pentru a decide valoarea recapitalizării și la unele dintre ipotezele care au stat la baza simulărilor financiare efectuate.
2.5.2. Extinderea procedurii oficiale de investigare din 2006
(104)
Prin decizia din 13 septembrie 2006, Comisia a decis să extindă procedura oficială de investigare din 2002 la măsurile prevăzute în cadrul transferului SNCM în sectorul privat.
(105)
În ipoteza în care suma în cauză ar fi calificată drept ajutor de stat compatibil în temeiul articolului 86 alineatul (2) din Tratatul CE, Comisia a considerat că aceasta ar trebui evaluată în lumina orientărilor comunitare privind ajutoarele de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate (denumite în continuare „orientările din 2004”) (73). În măsura în care cuantumul ajutorului pentru restructurare ar fi sensibil mai mic decât cel notificat în 2002 și aprobat în 2003, Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la oportunitatea menținerii tuturor măsurilor compensatorii impuse SNCM prin decizia din 2003.
(106)
De asemenea, Comisia și-a exprimat îndoielile în privința respectării condițiilor impuse prin decizia din 2003, și anume principiul de price leadership și numărul de curse dus-întors pe direcția Corsica.
(107)
În ceea ce privește prețul negativ de cesiune al SNCM, Comisia a exprimat îndoieli față de conformitatea cu principiul investitorului privat în economia de piață a recapitalizării de către stat prealabilă cesiunii SNCM. În special, Comisia a exprimat îndoieli privind valabilitatea calculului costurilor de lichidare pe care statul acționar ar fi obligat să le achite în cazul lichidării SNCM.
(108)
Comisia a pus la îndoială faptul că măsurile financiare ar putea fi justificate în temeiul orientărilor din 2004.
(109)
De asemenea, Comisia a exprimat îndoieli în privința celei de a doua recapitalizări de 8,75 milioane EUR, în legătură cu respectarea principiilor de concomitență între investiția privată și cea publică și identitatea condițiilor de subscriere în sensul jurisprudenței.
(110)
În sfârșit, Comisia a emis îndoieli în privința faptului că măsurile sociale suplimentare de 38,5 milioane EUR pentru ajutoare acordate persoanelor ar putea constitui un avantaj indirect pentru întreprindere. Comisia a subliniat, de asemenea, riscul de contradicție cu luarea în considerare a indemnizațiilor suplimentare de concediere ca făcând parte din riscurile suportate de un investitor avizat.
III. OBSERVAȚIILE AUTORITĂȚILOR FRANCEZE CU PRIVIRE LA DECIZIA DE INIȚIERE
3.1. REFERITOR LA RECAPITALIZAREA DIN 2002
(111)
Planul de restructurare notificat în 2002 consta într-un aport de capital de 76 de milioane EUR, din care 53,48 milioane reprezentau o compensație a serviciului public. Dacă se ține cont de cesiunile de active efectuate de către SNCM (74), cuantumul ajutorului plătit efectiv se ridică la 69 292 400 EUR. Autoritățile franceze consideră că, în cazul în care suma de 53,48 milioane EUR reprezintă un ajutor compatibil, cuantumul ajutorului care trebuie considerat ca ajutor pentru restructurare în temeiul notificării din 2002 s-ar ridica, în final, la 15,81 milioane EUR.
3.2. REFERITOR LA MĂSURILE LUATE DUPĂ RECAPITALIZAREA DIN 2002
(112)
Franța amintește, în primul rând, că gravitatea mișcărilor sociale din 2004/2005 și deteriorarea situației economice și financiare a SNCM au determinat statul acționar să lanseze, în ianuarie 2005, o procedură pentru identificarea unor investitori privați și să pună în aplicare măsuri de urgență (în special vânzarea navei Asco și a participației la întreprinderea Sud-Cargos (75)).
3.2.1. Referitor la prețul de cesiune negativ al SNCM
(113)
În temeiul jurisprudenței UE în materie, aflată în vigoare la acel moment, autoritățile franceze invită Comisia să ia în considerare faptul că prețul de cesiune negativ al SNCM de 158 de milioane EUR nu conține nicio măsură care poate fi definită ca ajutor în sensul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE, atât timp cât statul francez s-a comportat ca un investitor privat în economia de piață.
(114)
În primul rând, Franța subliniază că prețul final negativ de 158 de milioane EUR, inferior prețului negativ pe care îl cereau inițial cumpărătorii după auditul efectuat de aceștia la SNCM, este rezultatul unei negocieri privind cesiunea controlului realizată în cadrul unei proceduri deschise, transparente și nediscriminatorii de licitație concurențială și, din acest motiv, constituie un preț de piață.
(115)
Franța consideră că, atât timp cât identificarea unui partener privat pentru SNCM a fost realizată în cadrul unei proceduri deschise, transparente și nediscriminatorii de licitație concurențială, la sfârșitul căreia s-a selectat cea mai bună ofertă, prețul de cesiune este un preț de piață.
(116)
Potrivit autorităților franceze, cesiunea la prețul negativ de 158 de milioane EUR a avut loc în condițiile cele mai avantajoase pentru stat, în conformitate cu jurisprudența UE în vigoare la acel moment și cu practica decizională a Comisiei și nu conține, prin urmare, niciun element de ajutor. În realitate, Franța estimează că prețul negativ în cauză este inferior costurilor de lichidare pe care statul ar fi trebuit să le suporte în cazul lichidării întreprinderii.
(117)
Această concluzie se impune aplicând atât abordarea rezultată din jurisprudența Curții de Justiție a Comunităților Europene [denumită în continuare jurisprudența „Gröditzer” (76) ], cât și abordarea bazată pe analiza costurilor de lichidare efective ale SNCM [decizia „ABX” (77)].
(118)
Referitor la prima metodă bazată pe jurisprudența Gröditzer, Franța arată că hotărârea a confirmat aprecierea Comisiei în decizia din 8 iulie 1999, conform căreia „numai valoarea de lichidare […] a activelor, […], trebuie luată în considerare drept cost al lichidării” (78).
(119)
În această privință, rapoartele CGMF (79) și Oddo-Hastings (80) estimează valoarea de lichidare a activelor la un minimum de 190,3 milioane EUR la data de 30 septembrie 2005 (81).
(120)
În consecință, în măsura în care statul, în calitate de proprietar acționar al unei întreprinderi, nu este responsabil pentru datoriile acesteia decât până la maximum valoarea de lichidare a activelor întreprinderii (jurisprudența „Hytasa” (82)), Franța afirmă că valoarea de lichidare a activelor întreprinderii, estimată la cel puțin 190,3 milioane EUR, este net superioară prețului negativ de cesiune de 158 de milioane EUR.
(121)
Referitor la a doua metodă, Franța arată că aceasta rezultă din decizia Comisiei privind ajutorul de stat pus în aplicare de Belgia în favoarea întreprinderii ABX Logistics, în care Comisia a examinat un preț de cesiune negativ care are, la fel precum în cazul de față, caracterul unui preț de piață, prin comparație cu costurile pe care statul acționar le-ar fi suportat efectiv în cadrul unei lichidări amiabile sau judiciare, conform expertizei realizate de un expert independent. Potrivit Franței, în decizia respectivă Comisia recunoaște, în special, valabilitatea unui anumit număr de costuri care pot rezulta dintr-o acțiune în acoperirea pasivului inițiată de creditori sau din lichidarea celorlalte ramuri ale grupului care își lichidează filiala.
(122)
Pe baza rapoartelor CGMF și Oddo-Hastings menționate anterior, autoritățile franceze estimează că totalitatea costurilor reale pe care le-ar fi suportat Republica Franceză în calitate de acționar ar fi fost între 312,1 și 361 de milioane EUR la data de 30 septembrie 2005 și s-ar repartiza după cum urmează:
-
[70-80] (60) de milioane EUR pentru planul social contractual, care cuprinde toate costurile legate de desfacerea contractului de muncă și care, prin convenție, revin întreprinderii;
-
[30-40] (60) de milioane EUR pentru planul social extracontractual, care cuprinde toate costurile legate de măsurile de însoțire legate de obligațiile legale și reglementare ale SNCM în materie de disponibilizare și costurile indirecte legate de planul social contractual;
-
între [200-210] (60) și [250-260] (60) de milioane EUR pentru plata indemnizațiilor suplimentare de concediere care ar fi puse de către instanță în sarcina statului, în plus față de compensațiile plătite în cadrul planului social contractual și extracontractual, în temeiul jurisprudenței Aspocomp Group Oyj a Curții de Apel din Rouen din 22 martie 2005.
(123)
Această metodă ține cont, în special, de riscul ca statul francez să fi fost acționat în justiție pentru „acoperirea pasivului” dacă o instanță l-ar fi considerat administratorul de fapt al SNCM. Autoritățile franceze estimează că riscul de acțiune în acoperirea pasivului nu poate fi eliminat, având în vedere, în special, un precedent judecat de Curtea de Casație în Franța (83). Astfel, în mai multe scrisori adresate Comisiei, autoritățile franceze au susținut că ipoteza unei condamnări a statului, de către o instanță națională, la plata datoriilor întreprinderii pe care o conduce constituie un scenariu mai mult decât plauzibil și că această ipoteză ar trebui luată în considerare la calcularea costurilor efective ale unei eventuale lichidări a SNCM.
(124)
La 30 septembrie 2005, valoarea reziduală a activelor SNCM (și anume 190,3 milioane EUR) ar fi, după achitarea datoriilor privilegiate, de 36,5 milioane EUR. Celelalte elemente privind costurile luate în considerare pentru acțiunea în acoperirea pasivului împotriva statului conțin, în special, costurile de reziliere a principalelor contracte de exploatare, costurile legate de rezilierea condițiilor de leasing al navelor și achitarea datoriilor chirografare, ceea ce ar conduce la o insuficiență a activelor la nivelul a 134,4 milioane EUR. Autoritățile franceze consideră că statul ar fi fost condamnat la achitarea a 85-100 % din această sumă.
(125)
De asemenea, autoritățile franceze consideră că, din cauza legăturii de dependență cu SNCM și conform unei alte jurisprudențe franceze (84), lichidarea întreprinderii ar fi putut determina instanța să ordone plata de daune-interese către salariați. În conformitate cu jurisprudența respectivă, autoritățile franceze estimează că, mai mult ca sigur, o instanță ar fi fixat suma indemnizațiilor suplimentare pe baza indemnizațiilor care ar fi fost plătite în cadrul unui plan social prezentat înainte de lichidare.
(126)
Conform acestei abordări, analiza costurilor efective la care ar fi fost obligat statul acționar demonstrează că, pentru stat, costul de vânzare a SNCM la un preț negativ de 158 de milioane EUR este mai mic decât costul efectiv pe care acesta ar fi trebuit să îl suporte în cazul lichidării judiciare a întreprinderii.
(127)
În concluzie, autoritățile franceze consideră că suma respectivă nu ar trebui considerată ajutor de stat.
3.2.2. Referitor la aportul de capital comun al acționarilor
(128)
Franța consideră că în cadrul participației în cauză s-a comportat ca un investitor avizat, întrucât, pe de o parte, aceasta a intervenit în mod concomitent și minoritar alături de BCP și VT și, pe de altă parte, participația beneficiază de o remunerație în capital fixă de […] (60) % pe an, ceea ce scutește statul de riscul privind executarea planului de afaceri. Într-adevăr, Franța arată că rata de rentabilitate este foarte satisfăcătoare pentru un investitor privat (85). Aceasta precizează totuși că nu ar fi datorate niciun fel de remunerații în cazul redresării sau lichidării judiciare a SNCM sau al executării clauzei rezolutorii de către cumpărători.
3.2.3. Referitor la măsurile sociale suplimentare (ajutor pentru persoane)
(129)
Invocând practica decizională a Comisiei, în special în cazul SFP - Société française de production (86), Franța consideră că finanțarea în cauză constituie un ajutor pentru persoane care nu aduce beneficii întreprinderii. Prin urmare, punerea în aplicare, cu ajutorul fondurilor publice, a unor măsuri sociale suplimentare în favoarea persoanelor concediate, fără ca măsurile respective să scutească angajatorul de obligațiile sale normale, ține de politica socială a statelor membre și nu constituie ajutor de stat.
3.2.4. Referitor la ridicarea restricțiilor impuse prin decizia anulată din 2003
(130)
Autoritățile franceze amintesc, pe de o parte, că toate condițiile impuse prin decizia din 2003 au fost puse în aplicare și respectate în perioada 2003-2006. Pe de altă parte, autoritățile franceze consideră că măsurile respective nu mai sunt necesare pentru prevenirea unei denaturări a concurenței și că menținerea lor ar fi contrară principiului proporționalității, având în vedere limitarea cuantumului ajutorului pentru restructurare, redus din acest moment la 15,81 milioane EUR. În special, autoritățile franceze consideră că trebuie anulate condițiile care ar putea fi încă aplicate, și anume cele referitoare la interzicerea modernizării flotei SNCM, la respectarea principiului de price leadership în materie tarifară și la menținerea unei anumite frecvențe a transporturilor.
3.3. CONCLUZIE
(131)
În cazul în care Comisia ar califica totuși ca ajutor de stat toate noile măsuri sau o parte din acestea, Franța atrage atenția asupra faptului că noile măsuri, dat fiind că asigură revitalizarea SNCM, permit menținerea unui joc concurențial pe piața în cauză, în special pe piața serviciilor de transport pe direcția Corsica. Potrivit Franței, acest element reprezintă unul dintre principiile orientărilor privind salvarea unei întreprinderi aflate în dificultate, astfel cum subliniază Comisia în cazul de față (considerentul 283 din decizia anulată a Comisiei) și Tribunalul în hotărârea din 15 iunie 2005 (considerentul 117). În special, acesta din urmă a amintit că se putea estima de către Comisie, în exercitarea largii sale puteri de apreciere, dacă prezența unei întreprinderi era necesară pentru prevenirea dezvoltării unei structuri puternice de tip oligopol pe piețele respective.
(132)
În ceea ce privește determinarea eventualelor măsuri compensatorii care ar trebui impuse SNCM, Franța sugerează Comisiei să țină cont de structura pieței. Astfel, o reducere a capacităților SNCM ar fi de natură să consolideze în viitor poziția dominantă a CFF pe piața serviciilor de transport către Corsica (87).
(133)
Potrivit autorităților franceze, planul de restructurare, astfel cum a fost actualizat, ar corespunde criteriilor de compatibilitate enunțate de Comisie în orientările din 1999 și din 2004. Potrivit acelorași autorități, totalitatea măsurilor expuse în contextul privatizării SNCM ar trebui să permită, de asemenea, începând cu finele anului 2009, restabilirea viabilității pe termen lung a SNCM, limitându-se la minimul necesar pentru restabilirea viabilității.
IV. OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE
4.1. REFERITOR LA DECIZIA DE INIȚIERE A PROCEDURII OFICIALE DE INVESTIGARE DIN 2002
4.1.1. Observațiile întreprinderii Corsica Ferries (CFF)
(134)
Contestând, în primul rând, faptul că SNCM este o întreprindere aflată în dificultate în sensul orientărilor (88), CFF pune sub semnul întrebării capacitatea SNCM de a deveni rentabilă pe liniile sale nesubvenționate. De asemenea, CFF constată că, contrar celor anunțate în planul de restructurare (89), Livorno este deservit în continuare.
(135)
În ceea ce privește reducerea costurilor, CFF regretă că nu a avut acces la anumite elemente ale planului de restructurare, aspect care a fost criticat de către reprezentanții săi (90).
(136)
CFF consideră pur și simplu fictiv calculul autorităților franceze care conduce la suma de 76 de milioane EUR (91), în timp ce raportul de 79 % dintre capitalurile proprii și datoriile financiare, declarat de autoritățile franceze, i se pare exagerat (92). În ceea ce privește participațiile SNCM, CFF observă că anumite filiale nu sunt utile pentru activitățile companiei maritime (93).
(137)
În concluzie, potrivit observațiilor CFF, proiectul de ajutor are scopul de a eluda regulamentul privind cabotajul și de a face inutilă cererea de oferte lansată pentru serviciile de transport pe direcția Corsica cu plecare din Marsilia. CFF insistă asupra ideii că ajutorul planificat nu ar trebui să permită SNCM să prezinte o ofertă comercială mai agresivă. CFF sugerează ca ajutorul pentru restructurare să nu fie acordat decât în 2007 și numai în cazul în care SNCM ar pierde următoarea licitație în 2006, singurul scenariu care, după părerea sa, ar pune cu adevărat în dificultate compania maritimă publică.
4.1.2. Observații formulate de STIM
(138)
STIM, acționarul de referință al CMN, subliniază că participațiile SNCM la CMN trebuie analizate ca active pur financiare. Potrivit observațiilor STIM, CMN și SNCM sunt independente și în concurență pentru alte linii de transport maritim decât cele cu plecare din Marsilia, chiar dacă ambele sunt părți contractante în contractul de delegare a serviciului public.
(139)
STIM afirmă în scrisoarea sa că s-ar obliga „să răscumpere total sau parțial și, de preferință, totalitatea participațiilor SNCM la CMN”, a căror valoare o estimează între 15 și 17 milioane EUR, în cazul în care Comisia ar considera, în condițiile pe care le-ar putea impune prin decizia sa finală, că „o astfel de cesiune este necesară pentru bunul echilibru al planului de restructurare”.
4.1.3. Observațiile unor reprezentanți ai colectivităților locale
(140)
Primarul orașului Marsilia, președintele Consiliului general al Bouches-du-Rhône și președintele Consiliului regional Provence-Alpes-Côte d’Azur subliniază importanța economică pe care SNCM o are pentru economia regională.
(141)
Președintele Consiliului regional Provence-Alpes-Côte d’Azur consideră că sunt întrunite condițiile pentru ca planul de restructurare al SNCM să garanteze viabilitatea întreprinderii.
(142)
Președintele Consiliului executiv al Adunării din Corsica („Assemblée de Corse”) a comunicat o hotărâre a adunării din data de 18 decembrie 2002 prin care se emite „un aviz favorabil” pentru proiectul de recapitalizare a SNCM.
4.1.4. Observațiile Oficiului de Transporturi din Corsica („Office des Transports de Corse”)
(143)
OTC arată că, întrucât SNCM este în prezent singura companie capabilă să îndeplinească cerințele contractului în ceea ce privește traficul de pasageri, dispariția acesteia „ar avea ca efect imediat o diminuare importantă a serviciilor”. De asemenea, se reamintește ponderea SNCM în economia Corsicii.
4.2. REFERITOR LA DECIZIA DE EXTINDERE A PROCEDURII DIN 2006
4.2.1. Observațiile întreprinderii Corsica Ferries France (CFF)
(144)
CFF subliniază importanța sumelor financiare în cauză, caracterul disproporționat al acestora în raport cu cifra de afaceri a SNCM și faptul că sumele au fost vărsate în contul SNCM înainte ca Comisia să se pronunțe cu privire la calificarea drept ajutor de stat în conformitate cu articolul 87 alineatul (1) din Tratatul CE.
(145)
CFF atrage atenția Comisiei asupra faptului că sprijinul acordat de către statul francez întreprinderii SNCM capătă un caracter strategic pentru dezvoltarea CFF. Măsurile neautorizate ar permite SNCM să aibă o politică tarifară foarte agresivă pe liniile pe care CFF este poziționată de 10 ani și unde, pentru prima dată de la intrare, aceasta din urmă ar pierde cote de piață.
(146)
În ceea ce privește procesul de licitație concurențială pentru cesiunea întreprinderii, CFF consideră că acesta nu a fost complet transparent, întrucât întreprinderea selectată, și anume BCP, nu mai este sub comanda operațională a SNCM după ce a cedat locul grupului VT. De asemenea, condițiile financiare au evoluat, devenind mult mai avantajoase pentru cumpărători, iar CFF are dubii în legătură cu respectarea principiului egalității de tratament a investitorilor, pe care ar fi trebuit să se fundamenteze întreaga operațiune.
(147)
În ceea ce privește prețul de cesiune negativ de 158 de milioane EUR, CFF are dubii legate de aplicarea, în cazul de față, a criteriului investitorului avizat în economia de piață. Pe de o parte, CFF se întreabă dacă se poate considera că operațiunea respectivă a fost realizată de către stat în paralel cu intervenția semnificativă și concomitentă a operatorilor privați interesați, în condiții comparabile, având în vedere că statul a recapitalizat întreprinderea înainte de recapitalizarea comună a acționarilor și de noul plan de restructurare. Pe de altă parte, CFF consideră că, având în vedere condițiile financiare dificile ale SNCM, un investitor avizat ar fi intervenit mai devreme, pentru a nu permite scăderea valorii investiției sale (94).
(148)
CFF estimează că referirea la cauza ABX Logistics nu este relevantă. În afara faptului că circumstanțele acesteia nu sunt aplicabile în cazul de față, CFF subliniază o contribuție semnificativă a beneficiarului ajutorului în cauza respectivă, ceea ce nu este evident în cazul SNCM. De asemenea, potrivit CFF, decizia Comisiei din 2006 nu ar fi ținut cont de costurile legate de riscul unor acțiuni judiciare în cadrul lichidării întreprinderii în cauză. În acest sens, CFF estimează că jurisprudența națională invocată de Franța pentru a justifica costurile care ar fi legate de lichidarea SNCM nu se aplică în cazul de față. Într-adevăr, în opinia CFF, Curtea de Casație, în cauza Mines et produits chimiques de Salsignes, nu evocă în niciun fel răspunderea directă a statului acționar în situația lichidării unei întreprinderi al cărei acționar este acesta, ci mai degrabă posibilitatea de a îndrepta o acțiune de plată a datoriilor sociale împotriva unei instituții publice cu caracter industrial și comercial și imposibilitatea administratorilor acestora de a se sustrage de la obligațiile care le revin invocând intervenția autorităților publice.
(149)
În ceea ce privește aplicabilitatea în cazul de față a jurisprudenței Curții de Apel din Rouen în cauza Aspocomp, CFF subliniază că obiectul acestei jurisprudențe, care se referă la condamnarea unei întreprinderi-mamă la plata către salariații unei filiale a indemnizațiilor sociale pentru „nerespectarea unui acord” validat de cea dintâi, este foarte departe de circumstanțele din cazul SNCM. Prin urmare, nu există riscul sigur ca CGMF sau statul să fie condamnate la plata indemnizațiilor de concediere în cazul lichidării judiciare. De altfel, CFF are îndoieli în ceea ce privește estimarea celorlalte costuri sociale, dat fiind că acestea diferă în funcție de experții care sunt invitați să le stabilească.
150)
CFF consideră că aplicarea jurisprudenței UE Gröditzer și Hytasa în speță nu poate decât să conducă la concluzia că statul nu s-a comportat ca un investitor privat, întrucât, conform jurisprudenței respective, aportul de capital al statului a fost legat de vânzarea a 75 % din participațiile sale la SNCM, diminuând proporțional perspectivele de beneficiu.
(151)
În fine, CFF consideră că o comparație între costurile de lichidare și costurile unei recapitalizări ar trebui să ia în calcul valoarea activelor care este, în ambele cazuri, transferată cumpărătorului. CFF estimează că valoarea activelor cedate cumpărătorilor oscilează între 640 de milioane EUR și 755 de milioane EUR (95), ținând cont de valoarea de piață a flotei utilizate de SNCM și pe care CFF o evaluează între 644 și 664 de milioane EUR în august 2006.
(152)
În ceea ce privește aprecierea măsurilor ulterioare recapitalizării din 2002 ca ajutor pentru restructurare, CFF estimează că, dacă SNCM îndeplinește condițiile de întreprindere aflată în dificultate, conform orientărilor din 2004, pentru perioada dinaintea primei recapitalizări de 142,5 milioane EUR, această calificare poate fi foarte ușor contestată pentru perioada care precede a doua majorare de capital, de 8,75 milioane EUR, în măsura în care fondurile proprii ale întreprinderii au fost reconstituite.
(153)
În ceea ce privește viabilitatea întreprinderii, CFF subliniază că cesiunea SNCM nu este decât parțială și nu este irevocabilă, având în vedere clauzele rezolutorii negociate cu cumpărătorii. Acestea reprezintă elemente importante de incertitudine în privința voinței și capacității cumpărătorilor de a redresa SNCM și, prin urmare, compromit perspectivele de viabilitate durabilă a întreprinderii. De asemenea, CFF arată că, în mod contrar cerințelor din orientările din 2004, autoritățile franceze nu au urmărit abandonarea activităților care ar rămâne deficitare din punct de vedere structural inclusiv după restructurare (96). Mai mult, CFF își exprimă scepticismul în privința planului de reducere a costurilor, atât timp cât flota SNCM a crescut (97), precum și în privința planului de reducere a efectivelor, având în vedere, în special, eșecul planului social din 2002.
(154)
CFF își exprimă îndoielile cu privire la faptul că noile ajutoare vor fi limitate la minimum, pe de o parte din cauza lipsei de claritate în privința costurilor sociale și, pe de altă parte, din cauza conținutului procesului-verbal al Adunării SNCM din 28 aprilie 2006, din care rezultă că o parte a ajutoarelor ar fi fost utilizată pentru acoperirea pierderilor din exploatare ale întreprinderii în 2006 și 2007. CFF consideră, de asemenea, că cumpărătorii SNCM nu contribuie în mod substanțial la restructurarea întreprinderii.
(155)
Pentru a preveni denaturările nedorite ale concurenței, CFF consideră necesară reînnoirea și precizarea măsurilor compensatorii impuse SNCM în 2003, precum și adăugarea unor măsuri noi, legate de reducerea prezenței SNCM pe piață (98). De asemenea, CFF estimează că o parte din măsurile impuse SNCM prin decizia din 2003 nu au fost respectate. SNCM ar fi achiziționat unele nave noi, încălcând dispozițiile articolului 2 din decizia din 2003 a Comisiei. Mai mult, SNCM nu ar fi cedat participațiile sale la CCM, contrar dispozițiilor articolului 3 din decizia Comisiei. În sfârșit, începând cu 2003, SNCM ar fi practicat o politică tarifară agresivă, cu prețuri sub cele practicate de CFF, încălcând astfel dispozițiile articolului 4 din decizia menționată (bilete mai ieftine cu până la 30 % pentru servicii identice sau comparabile).
(156)
Referitor la natura celei de a doua recapitalizări, de 8,75 milioane EUR, CFF estimează că, pe lângă concomitența investiției publice și a celei private, intervenția privată trebuie să fie semnificativă și realizată în condiții comparabile, astfel încât intervenția statului să fie validată. În cazul de față, cele două condiții nu ar fi satisfăcute. Pe de o parte, participația cumpărătorilor, strict legată de prima majorare de capital de 142,5 milioane EUR, nu ar fi semnificativă. Pe de altă parte, intervenția cumpărătorilor nu s-ar fi efectuat în condiții comparabile cu cele ale statului, în special din cauza clauzelor rezolutorii și a rentabilității preconizate a participației minoritare a CGMF.
(157)
În ceea ce privește măsurile sociale în cuantum de 38,5 milioane EUR, CFF contestă calificarea acestei sume drept ajutor pentru persoane. În fapt, dacă suma este efectiv în beneficiul direct al angajaților SNCM, CFF subliniază că măsura ar putea genera efecte pozitive indirecte pentru SNCM, în special în privința calmării climatului social.
4.2.2. Observații formulate de STIM
4.2.2.1. Referitor la măsurile luate după recapitalizarea din 2002
(158)
În ceea ce privește prețul de cesiune negativ de 158 de milioane EUR, STIM estimează că acesta nu constituie un preț de piață rezultat dintr-o procedură deschisă și nediscriminatorie de licitație concurențială, întrucât recapitalizarea a intervenit în condiții diferite de cele care trebuie, în mod normal, să ghideze un investitor privat. În fapt, STIM consideră că activul net contabil reevaluat ar permite, în cea mai nefavorabilă dintre ipoteze, lichidarea fără costuri pentru stat, ba chiar cu generarea de plusvaloare de lichidare, că prețul de cesiune este derizoriu în raport cu valoarea întreprinderii (estimată de STIM la 350 de milioane EUR) și că ajutorul este disproporționat în raport cu nevoile întreprinderii.
(159)
De asemenea, STIM atrage atenția Comisiei asupra caracterului exorbitant al clauzei rezolutorii în contextul transferului în sectorul privat.
(160)
În sfârșit, STIM contestă justificarea vânzării la un preț negativ, care se bazează pe ipoteza unei lichidări dificile din punct de vedere social, care pare puțin realistă.
(161)
În ceea ce privește a doua recapitalizare, de 8,75 milioane EUR, STIM consideră că aportul de capital nu respectă principiul investitorului privat în economia de piață, având în vedere insuficiența garanțiilor privind randamentul investiției. STIM contestă argumentul legat de concomitența investiției private cu cea publică pentru a nega calitatea de ajutor de stat a contribuției în cauză. O astfel de concomitență, în cazul în care este stabilită, nu constituie decât un indiciu și nu ar trebui să fie, în sine, un criteriu de calificare (99). În cele din urmă, STIM afirmă că respectiva contribuție constituie o garanție acordată cumpărătorilor de guvernul francez privind atribuirea DSP întreprinderii SNCM pentru serviciile de transport din Corsica.
(162)
În ceea ce privește cele 38,5 milioane EUR reprezentând ajutor pentru persoane, STIM consideră că, în realitate, suma are ca scop să acorde SNCM posibilitatea de a respecta anumite aspecte esențiale ale planului de redresare transmis Comisiei care nu au fost puse în aplicare, în special reducerea efectivelor.
4.2.2.2. Referitor la compatibilitatea cu orientările din 2004
(163)
STIM este de opinie că ajutoarele primite de SNCM nu sunt limitate la minimum. Contribuția SNCM și a cumpărătorilor la planul de restructurare nu ar fi suficientă având în vedere condițiile impuse în orientările din 2004 și nu s-ar fi demonstrat că situația SNCM a fost excepțională într-atât încât să justifice o contribuție proprie mai mică. De asemenea, STIM subliniază caracterul disproporționat al ajutoarelor acordate în 2006, întrucât acestea au permis SNCM să constituie rezerve pentru acoperirea pierderilor viitoare. În fine, faptul că SNCM nu a prevăzut cedarea activelor neesențiale pentru supraviețuirea întreprinderii ar fi contrar cerințelor impuse de orientările din 2004.
(164)
STIM estimează că sumele plătite au încălcat principiul unicității stabilit de orientările din 2004. Degradarea situației financiare a întreprinderii, precum și conflictele sociale nu ar fi trebuit considerate circumstanțe excepționale, imprevizibile și care nu pot fi imputate întreprinderii beneficiare.
(165)
Prin urmare, STIM solicită compensații suplimentare reprezentând jumătate din ajutoarele acordate, și anume 98,25 milioane EUR, prin cesiunea unei nave suplimentare, precum și prin participații directe și indirecte ale SNCM la CMN. În această privință, STIM afirmă că participațiile respective nu sunt strategice în sensul orientărilor din 2004 privind ajutoarele pentru restructurare deoarece acestea nu sunt „esențiale pentru supraviețuirea întreprinderii” și nici nu au caracterul de activ inalienabil.
(166)
STIM evidențiază, de asemenea, că pretinsele sinergii dintre SNCM și CMN nu există, întrucât SNCM nu are niciun rol efectiv în gestionarea și dezvoltarea CMN. STIM subliniază, în cele din urmă, că pactul de acționariat care leagă cele două întreprinderi nu mai există de la 15 martie 2006, dată la care acesta a fost denunțat de CMN, astfel cum s-a constatat de către Curtea de Apel din Paris.
4.2.3. Observațiile SNCM
(167)
SNCM a transmis Comisiei un dosar care descrie situația sa economică și concurențială, însoțit de o expertiză juridică care evaluează, în cadrul unei proceduri de lichidare, riscul calificării judiciare a intervenției statului în calitate de administrator de fapt al întreprinderii pentru perioada anterioară privatizării.
(168)
Consultat de SNCM, cabinetul Baker & McKenzie ajunge la concluzia că, pe baza documentelor sociale ale întreprinderii, completate de corespondența, intervențiile și rapoartele organelor de control, statul a […] (60) decizii (100) […] (60) organe (101), […] (60) organe sociale (102). De asemenea, raportul subliniază că […] (60) SNCM (103). În cele din urmă, același raport arată că […] (60) SNCM.
(169)
Pe această bază, expertul SNCM concluzionează că este foarte probabil ca Tribunalul Comercial din Marsilia să fi reținut calitatea de administrator de fapt a statului.
(170)
De asemenea, rezultă din fapte, în special cele stabilite în rapoartele Curții de Conturi, că unele erori de gestiune imputabile statului francez, administrator de fapt al SNCM, au contribuit la lipsa activelor constatată la SNCM. Raportul critică, între altele, următoarele erori de gestiune: alegerea […] (60) comercială. Prejudiciul rezultat din erorile de gestiune ale statului s-ar ridica la […] (60).
(171)
În acest context, potrivit expertului SNCM, condamnarea statului francez la suportarea, integral sau parțial, a lipsei de active în cadrul unei acțiuni în acoperirea pasivului nu ar trebui pusă sub semnul îndoielii, ținând cont de implicarea foarte puternică a statului în gestionarea SNCM, de erorile de gestiune evidente și de dimensiunea resurselor sale financiare.
(172)
Conform jurisprudenței relevante, expertul SNCM concluzionează că, dacă SNCM ar fi fost lichidată, statul ar fi fost, în mod sigur, condamnat la plata tuturor datoriilor sociale ale SNCM. Acest lucru ar fi condus la suportarea de către statul acționar a unei părți estimate între 85 % și 100 % din lipsa de active constatată (și anume între 316,6 și 385,7 milioane EUR). În consecință, prin decizia de privatizare a SNCM, consolidând în prealabil fondurile proprii cu suma de 158 de milioane EUR, statul s-ar fi comportat ca un investitor avizat.
V. COMENTARIILE AUTORITĂȚILOR FRANCEZE REFERITOR LA OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE
5.1. COMENTARIILE AUTORITĂȚILOR FRANCEZE REFERITOR LA OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE PRIVIND DECIZIA DE INIȚIERE A PROCEDURII OFICIALE DE INVESTIGARE DIN 2002
5.1.1. Referitor la observațiile CFF
(173)
Autoritățile franceze au arătat că anumite date prezentate de CFF cu privire la oferta SNCM sunt inexacte.
(174)
Contrar afirmațiilor CFF, statul consideră că planul de restructurare a fost întocmit astfel încât să permită revitalizarea SNCM cât mai repede posibil și crearea condițiilor care să asigure viabilitatea acesteia pe termen mediu și lung. Autoritățile franceze precizează că o parte importantă a programului de reducere a costurilor a fost deja pusă în aplicare. Mijloacele nautice au fost reduse și programul de cesiune de active se derulează conform proiectului industrial. Serviciile de transport au fost redistribuite, iar planul de acțiune privind reducerea consumurilor intermediare produce primele efecte. În sfârșit, componenta referitoare la locurile de muncă a proiectului industrial este pusă în aplicare treptat. În plus, SNCM a constituit în 2001 un provizion de 21,3 milioane EUR pentru finanțarea măsurilor de restructurare, în special a planului de menținere a locurilor de muncă.
(175)
În ceea ce privește determinarea cuantumului ajutorului, autoritățile franceze confirmă că raportul de 0,79 între capitalurile proprii și datoriile globale este caracteristic bilanțurilor proprii ale majorității companiilor maritime, cu excepția situațiilor speciale. În ceea ce privește raportul de 0,497 anunțat de CFF pentru CMN în 2001, acesta este inexact, potrivit autorităților franceze, deoarece omite să ia în considerare disponibilitățile în activul bilanțului. După corectarea acestei omisiuni, raportul CMN este de 0,557. Potrivit autorităților franceze, acest nivel rămâne, în orice caz, insuficient pentru CMN, iar situația dificilă de trezorerie cu care s-a confruntat CMN în 2002 ilustrează acest lucru. În fapt, CMN a trebuit să împrumute până la 8 milioane EUR de la STIM pentru a finanța un deficit de trezorerie neacoperit de băncile sale.
5.1.2. Referitor la observațiile STIM
(176)
Autoritățile franceze susțin că participația SNCM la capitalul CMN nu poate fi analizată ca un activ pur financiar, astfel cum pare să afirme STIM. Franța susține că participațiile SNCM la CMN au un puternic caracter strategic. În opinia sa, cesiunea acestora ar constitui, într-adevăr, nu numai un nonsens industrial, ci și o eroare strategică majoră.
5.1.3. Referitor la observațiile unor reprezentanți ai colectivităților locale
(177)
Aprobând în ansamblu conținutul scrisorii președintelui regiunii Provence-Alpes-Côte d’Azur, Franța ține totuși să sublinieze că, în pofida celor afirmate la punctul 2 din scrisoarea respectivă (104), oferta pentru serviciile de transport între Franța continentală și Corsica nu este „supradimensionată față de cerere” și că politica tarifară a SNCM corespunde angajamentelor pe care aceasta și le-a luat de a nu provoca un război tarifar și de a nu fi un „price leader”.
5.2. REFERITOR LA OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE PRIVIND DECIZIA DIN 2006
(178)
La modul general, Franța sesizează că o mare parte din observațiile întreprinderilor STIM și CFF sunt identice cu observațiile pe care întreprinderile respective le-au comunicat deja Comisiei în 2003. În special, aceasta subliniază că observațiile CFF au fost prezentate în fața Tribunalului de Primă Instanță, în cadrul recursului în anulare împotriva deciziei Comisiei din 9 iulie 2003 și că cele mai multe au fost deja respinse atât de Comisie, cât și de Tribunal.
5.2.1. Referitor la punerea în aplicare în mod anticipat a măsurilor prevăzute de primul plan de restructurare și modificările acestuia
(179)
Cu privire la observația generală referitoare la punerea în aplicare în mod anticipat de către Franța a măsurilor care pot fi calificate drept ajutor, autoritățile franceze răspund că punerea în aplicare se justifică prin caracterul special al procedurii, și anume anularea în 2005 a deciziei de autorizare a Comisiei din 9 iulie 2003, și nu prin dorința autorităților franceze de a ignora obligațiile care le revin în temeiul Tratatului CE. De altfel, Franța precizează că a ținut permanent la curent Comisia în legătură cu evoluția dosarului și cu diferitele măsuri adoptate începând din ianuarie 2005, în temeiul principiului de cooperare loială între statele membre și Comisie.
(180)
În privința acestor ultime măsuri, autoritățile franceze consideră că, întrucât niciuna dintre acestea nu constituie ajutor de stat, articolul 88 alineatul (3) din Tratatul CE in fine nu li se aplică și, prin urmare, nu există nicio obligație de suspendare a executării măsurilor respective.
5.2.2. Referitor la măsurile luate după recapitalizarea din 2002
(181)
În ceea ce privește procesul de cesiune, Franța precizează că a prevăzut încă de la început criterii clasice de selecție, bazându-se în principal pe prețul propus pentru valorificarea titlurilor SNCM, dar și pe alți parametri (proiect industrial, proiect social etc.), printre care suma pe care candidații erau dispuși să o investească pentru recapitalizarea întreprinderii. Franța respinge cu tărie argumentul avansat de părțile terțe potrivit căruia procesul de punere în vânzare nu ar fi fost transparent și amintește că, în cazul de față, statul a mers chiar mai departe decât impuneau obligațiile legale și reglementare, deja ferme și restrictive, prevăzute în caz de cesiune a participațiilor publice. Franța menționează că, ulterior ofertei BCP de a cumpăra 100 % din titlurile de proprietate ale SNCM, lucrurile s-au desfășurat într-un context financiar și social foarte dificil și că asocierea VT la oferta BCP nu a modificat termenii comerciali și financiari ai operațiunii (cu excepția repartizării capitalului).
(182)
În ceea ce privește prețul negativ de 158 de milioane EUR, autoritățile franceze amintesc că, ținând cont de situația financiară a SNCM la data de 30 septembrie 2005, întreprinderea a fost vândută la un preț de piață, iar vânzarea a fost, din punct de vedere economic, mai avantajoasă decât lichidarea. În această privință, autoritățile franceze precizează că aplicarea criteriului investitorului privat în cazul cesiunii unei întreprinderi aflate în pragul lichidării nu trebuie considerată o căutare a „rentabilității intervenției publice”, ci o prevenire a pierderilor mai mari pe care le-ar fi suferit acționarul în cazul unei lichidări mai costisitoare.
(183)
Cât privește prețul plătit, Franța contestă argumentul potrivit căruia SNCM a fost vândută la un preț care nu corespunde valorii sale reale. În special, aceasta respinge estimarea valorii întreprinderii la aproximativ 350 de milioane EUR prezentată de STIM, care nu ia în considerare decât elementele bilanțului care cresc valoarea din fondurile proprii contabile (amortizări derogatorii, plusvalori reziduale ale navelor etc.), fără a ține cont de elementele de pasiv care ar determina o scădere a valorii. Această metodă de calcul pur contabilă nu ar corespunde realității economice a unei întreprinderi maritime precum SNCM, înzestrată cu active de valoare care figurează în bilanț, dar care dispune, de asemenea, de o rentabilitate limitată și de pasive importante în afara bilanțului.
(184)
De asemenea, autoritățile franceze resping argumentul CFF potrivit căruia s-ar fi subestimat valoarea de piață a flotei SNCM, pe care CFF ar situa-o între 406,5 milioane EUR și 426,5 milioane EUR. Autoritățile franceze arată că navele luate în calcul de CFF nu corespund celor deținute în proprietate exclusivă de SNCM la data de 30 septembrie 2005. Neaplicarea unor discounturi la valoarea de piață a navelor nu ar ține cont de contextul în care s-ar fi derulat o eventuală lichidare judiciară a activelor și, în sfârșit, data reținută pentru calcularea valorii de piață, și anume august 2006, nu este data potențialei lichidări a SNCM la care ar trebui să se facă referire, aceasta fiind 30 septembrie 2005. De altfel, Franța subliniază că, în cazul în care s-ar lua în considerare calculul propus de CFF, prețul negativ ar fi de trei ori mai mic decât valoarea de lichidare a activelor impusă de jurisprudența Gröditzer, ceea ce, prin urmare, ar fi mai avantajos decât ipotezele prezentate Comisiei de autoritățile franceze.
(185)
Cu privire la argumentul avansat de CFF, care readuce în discuție aplicarea jurisprudenței Gröditzer referindu-se la faptul că aportul de capital al statului la SNCM a fost legat de vânzarea a 75 % din cota sa de participații, diminuând proporțional perspectivele de profit, autoritățile franceze răspund că prețul de cesiune negativ de 158 de milioane EUR corespunde cesiunii întregului capital al SNCM, urmată de o nouă investiție a statului, de 25 %, beneficiind de un profit de […] (60) % pe an. În consecință, Franța consideră că rentabilitatea investiției rămâne garantată datorită participației de 25 % la întreprindere, în măsura în care participația beneficiază de o garanție foarte ridicată privind rentabilitatea investiției.
(186)
De asemenea, Franța contestă argumentul avansat de CFF în legătură cu neaplicabilitatea în cazul de față a abordării ABX, bazându-se mai ales pe analiza costurilor de lichidare efective ale SNCM și pe riscul că statul ar fi putut fi considerat răspunzător pentru pasivul întreprinderii în baza unei acțiuni în acoperirea pasivului, astfel cum este prevăzută de procedurile colective franceze și confirmată de jurisprudența națională (hotărârea Curții de Apel din Rouen din 22 martie 2005). Cu toate că estimează că, într-o astfel de acțiune, comportamentul autorităților franceze, în calitate de gestionar al SNCM, nu poate fi calificat ca „greșit”, acestea insistă asupra existenței unui risc foarte ridicat de condamnare a statului de către o instanță națională pentru insuficiența de active a SNCM, în baza criteriilor flexibile de calificare a erorii de gestiune în sensul articolului L 651-2 din Codul Comercial și în temeiul jurisprudenței menționate anterior, care este aplicabilă în cazul de față.
(187)
În ceea ce privește recapitalizarea de 8,75 milioane EUR, Franța menționează, contrar afirmațiilor făcute de CFF și STIM, că aportul de capital nu constituie un ajutor de stat datorită concomitenței investiției, similitudinii condițiilor de subscriere și recompensei mai mari de jumătate obținute de stat prin intermediul CGMF.
(188)
În special, autoritățile franceze precizează că principiul egalității investitorilor nu poate fi readus în discuție din cauza existenței unor clauze rezolutorii, întrucât acestea din urmă au fost prevăzute în cadrul cesiunii a 100 % din SNCM, și nu în cadrul recapitalizării de 35 de milioane EUR care a avut loc ulterior cesiunii.
(189)
De asemenea, Franța amintește că investiția sa este mult mai mică decât cea a cumpărătorilor, aceasta fiind de doar 8,75 milioane EUR în comparație cu investiția realizată de cumpărători (26,25 milioane EUR). În fapt, examinarea primei recapitalizări de 142,5 milioane EUR nu ar trebui efectuată decât în cadrul unei comparații cu prețul de lichidare.
(190)
În cele din urmă, Franța contestă argumentul avansat de STIM referitor la faptul că aportul respectiv ar constitui o garanție acordată cumpărătorilor privați că SNCM va primi DSP pentru transporturile din Corsica. Autoritățile franceze subliniază că respectiva creștere de capital este avizată și independentă de performanțele întreprinderii și că atribuirea DSP întreprinderii SNCM nu ar însemna obținerea unui randament mai mare decât cel așteptat de la această investiție.
(191)
În ceea ce privește suma de 38,5 milioane EUR reprezentând măsuri sociale, Franța reiterează argumentul potrivit căruia măsurile respective reprezintă ajutoare pentru persoane, iar asumarea lor de către stat nu poate fi considerată ca aducând un avantaj indirect întreprinderii, în măsura în care acestea vin în completarea obligațiilor legale și contractuale ale SNCM. Mai mult, Franța subliniază că măsurile nu ar permite concedierea unor angajați, care, în absența măsurilor, ar rămâne în sarcina SNCM.
(192)
Contrar argumentului avansat de CFF, autoritățile franceze precizează că cele 38,5 milioane EUR nu corespund punerii în aplicare a reducerilor de efective prevăzute în cadrul planului social din 2003, întrucât reducerile au fost deja puse în aplicare, în pofida întârzierii. Noul plan social vine, prin urmare, în completarea primelor măsuri sociale din 2003.
5.2.3. Referitor la compatibilitatea cu orientările
(193)
Având în vedere cele de mai sus, Franța consideră că valoarea ajutorului care trebuie analizată este de 15,81 milioane EUR.
(194)
Contrar afirmațiilor CFF, autoritățile franceze consideră că, având în vedere punctul 11 din orientările din 2004, prima recapitalizare, care a permis SNCM să își reconstituie fondurile proprii, nu a condus la pierderea caracterului acesteia de întreprindere aflată în dificultate, în măsura în care recapitalizarea a avut drept scop asigurarea menținerii activității întreprinderii.
(195)
Franța respinge afirmațiile întreprinderii CFF potrivit cărora nu ar fi trebuit să efectueze noi injecții financiare în întreprindere, dat fiind că SNCM ar fi putut recurge la un credit bancar. În această privință, autoritățile franceze precizează că, la 24 august 2005, băncile au refuzat acordarea de noi linii de credit în favoarea SNCM și că, în consecință, singurele alternative care puteau fi întrevăzute erau privatizarea sau lichidarea întreprinderii.
(196)
Franța respinge argumentele avansate de CFF și de STIM referitoare la eșecul planului de restructurare din 2002, care, în pofida unei anumite întârzieri, a fost pus în aplicare și a permis atingerea obiectivelor în anul 2005. Degradarea situației economice și financiare a SNCM din cauza unor factori externi întreprinderii au făcut necesare, ulterior, prelungirea planului notificat în 2002 și introducerea de noi măsuri.
(197)
Franța estimează că SNCM are perspective bune de redresare și că măsurile preconizate de noii acționari, în special punerea în aplicare a planului social, redresarea serviciilor de transport și reabilitarea anumitor nave, vor permite restabilirea viabilității întreprinderii. În această privință, Franța observă că, în baza veniturilor obținute prin DSP (aproximativ [50-70] (60) % din cifra de afaceri a SNCM) și ținând cont de importanța costurilor fixe și de dificultățile de redistribuire a celor 6 nave utilizate pentru deservirea rutei Marsilia-Corsica, DSP constituie un element esențial al strategiei întreprinderii și al viabilității acesteia.
(198)
Referitor la reducerea la minimum a ajutorului, Franța estimează că a limitat la minimul strict costurile necesare pentru a permite realizarea restructurării. În acest scop, autoritățile franceze reamintesc că, astfel cum a admis Comisia în decizia din 2003, întreprinderea însăși a contribuit suficient la planul de restructurare, din propriile resurse, în urma cesiunii de active în schimbul sumei de 30,2 milioane EUR. În plus, ținând cont de alte cesiuni realizate de SNCM în schimbul sumei de 12,2 milioane EUR, totalul contribuțiilor proprii ale întreprinderii s-ar cifra la 42,38 milioane EUR. Franța estimează că această sumă este mult mai mare decât contribuțiile proprii necesare pentru aprobarea ajutoarelor pentru restructurare, care s-ar ridica în final la 15,81 milioane EUR, deoarece celelalte măsuri nu ar fi ajutoare de stat.
5.2.4. Referitor la condițiile impuse prin decizia Comisiei din 2003 și la eventuale noi măsuri compensatorii
(199)
Contrar afirmațiilor STIM și CFF, autoritățile franceze afirmă că au respectat toate condițiile impuse prin decizia din 2003, la care au fost obligate până la sfârșitul anului 2006, în special menținerea flotei la 11 nave și aplicarea de tarife mai mici decât cele ale concurenței.
(200)
De altfel, Franța consideră că, în cadrul noii decizii finale, nivelul măsurilor compensatorii impuse SNCM ar trebui adaptat, în măsura în care cuantumul ajutoarelor pentru restructurare ar fi în viitor de 15,81 milioane EUR, și nu de 69,3 milioane EUR.
(201)
În această privință, Franța contestă observațiile întreprinderii STIM referitoare la posibilitatea ca SNCM să fie obligată de către Comisie să cedeze, ca măsură compensatorie, cota sa de participație la CMN. Franța contestă argumentul avansat de STIM potrivit căruia definirea activelor strategice ar fi fost pusă sub semnul întrebării în orientările din 2004, față de cele din 1999.
(202)
În ceea ce privește măsurile evocate de CFF care vizează reducerea prezenței SNCM pe piață, autoritățile franceze precizează că, astfel cum a arătat, de altfel, Comisia în decizia sa din 2003 (punctul 87), piețele în cauză (Franța - Corsica și Maghreb) nu se află în situație de supracapacitate și că o reconfigurare a liniilor de transport care deservesc Corsica, în cadrul și în afara DSP, ar pune în pericol viabilitatea întreprinderii.
(203)
Cât privește argumentul avansat de CFF potrivit căruia punerea în aplicare, în beneficiul SNCM, a măsurilor descrise anterior ar implica riscul serios de a provoca dispariția de pe piața Franța continentală - Corsica a principalului concurent, și anume CFF, autoritățile franceze subliniază că, având în vedere configurația actuală a pieței în cauză, pe care CFF este majoritară la acest moment, menținerea unei structuri concurențiale depinde de aprobarea planului de restructurare a SNCM și de prezența acesteia din urmă pe piața respectivă.
VI. EVALUAREA MĂSURILOR
6.1. EXISTENȚA UNUI AJUTOR ÎN SENSUL ARTICOLULUI 107 ALINEATUL (1) DIN TFUE
(204)
Astfel cum prevede articolul 107 alineatul (1) din TFUE, „cu excepția derogărilor prevăzute de prezentul tratat, sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre”.
(205)
Calificarea unei măsuri naționale drept ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE presupune îndeplinirea următoarelor condiții cumulative, și anume: 1. măsura în cauză să confere un avantaj economic selectiv; 2. avantajul să fie finanțat prin intermediul resurselor de stat; 3. avantajul să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența; și, în cele din urmă, 4. avantajul să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre (105).
(206)
Comisia constată că SNCM a primit resurse de stat în valoare totală de 274,54 milioane EUR (106) prin întreprinderea CGMF, deținută în proporție de 100 % de stat.
(207)
Întrucât SNCM operează în sectorul transportului maritim, care este deschis concurenței intraeuropene, potențialul avantaj economic pe care l-a primit aceasta este susceptibil să denatureze concurența și să afecteze schimburile comerciale între statele membre.
(208)
Circumstanța că piața de cabotaj cu insulele din Marea Mediterană era, până la 1 ianuarie 1999, scutită temporar de la aplicarea Regulamentului (CEE) nr. 3577/92 nu permite excluderea a priori a faptului că subvențiile plătite pentru deservirea legăturilor de cabotaj cu insulele din Marea Mediterană în cadrul DSP ar fi putut afecta schimburile comerciale între statele membre și ar fi putut denatura concurența.
(209)
În orice caz, chiar dacă subvențiile acordate pentru deservirea liniilor de cabotaj puteau să nu afecteze schimburile comerciale și să nu provoace denaturări ale concurenței înainte de 1 ianuarie 1999, situația s-a schimbat de la data respectivă deoarece, în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 3577/92, activitățile de cabotaj sunt deschise în prezent tuturor operatorilor din Uniunea Europeană. În plus, trebuie subliniat că SNCM nu efectuează numai transport de cabotaj, ci operează, de asemenea, pe piața transportului maritim internațional, care a fost liberalizată prin Regulamentul (CEE) nr. 4055/86 al Consiliului (107).
(210)
În consecință, Comisia consideră că, în cazul de față, sunt îndeplinite ultimele trei criterii de la articolul 107 alineatul (1) din TFUE, menționate la punctul 205 din prezenta decizie. În consecință, Comisia trebuie să analizeze în mod succesiv, pentru fiecare măsură în parte, existența unui avantaj economic selectiv, în conformitate cu hotărârea Tribunalului din 11 septembrie 2012.
6.1.1. Cadrul temporal al analizei
(211)
În conformitate cu jurisprudența Tribunalului (108), după anularea uneia dintre deciziile sale, Comisia trebuie să își întemeieze noua analiză exclusiv pe informațiile de care dispunea la momentul adoptării deciziei anulate, în cazul de față la 8 iulie 2008.
(212)
Prin urmare, evenimentele care s-au produs ulterior datei de 8 iulie 2008 nu trebuie să fie luate în considerare. Schimbările sau evoluțiile pieței sau privind situația beneficiarului ajutorului trebuie eliminate din analiză. De asemenea, Comisia nu ia în considerare perioada de punere în aplicare a planului de restructurare posterioară lunii iulie 2008 (109).
(213)
În același timp, Comisia nu are obligația de a relua investigarea cazului, nici măcar de a o completa cu noi expertize tehnice (110). Anularea unui act prin care se finalizează o procedură administrativă care cuprinde mai multe etape nu determină în mod obligatoriu anularea întregii proceduri. Atunci când, precum în cazul de față, în pofida măsurilor de investigare care permit o analiză exhaustivă a compatibilității ajutorului, analiza efectuată de către Comisie se dovedește a fi incompletă și determină, prin urmare, nelegalitatea deciziei, procedura prin care se urmărește înlocuirea deciziei respective poate fi reluată pe baza măsurilor de investigare deja realizate (111).
(214)
De asemenea, întrucât Comisia trebuie să își întemeieze noua analiză exclusiv pe informațiile de care dispunea în iulie 2008, informații în privința cărora autoritățile franceze și SNCM și-au prezentat deja observațiile, nu este necesar ca acestea să fie consultate din nou (112). În cele din urmă, dreptul terților interesați de a-și expune observațiile a fost asigurat prin publicarea în Jurnalul Oficial a deciziei de inițiere a procedurii (113) și nicio dispoziție din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 nu impune ca acestora să li se ofere din nou această posibilitate în cazul în care planul de restructurare inițial este modificat în cursul investigării (114).
(215)
Astfel, prezenta decizie se întemeiază, în principal, numai pe elemente disponibile la data de 8 iulie 2008. Cu toate acestea, în subsidiar, Comisia va arăta că eventuala luare în considerare a notei autorităților franceze din 16 mai 2013 privind faptele evocate înainte de 8 iulie 2008, precum și a informațiilor transmise de SNCM la 27 august 2013 nu ar fi de natură să modifice concluziile.
6.1.2. Cesiunea SNCM la un preț de vânzare negativ de 158 de milioane EUR
(216)
În cazul de față, Comisia trebuie să examineze dacă aportul de capital de 158 de milioane EUR din partea statului, anterior cesiunii SNCM către cumpărătorii privați, și anume in fine„prețul de vânzare negativ” al întreprinderii pentru o sumă echivalentă, nu prezintă elemente de ajutor de stat.
(217)
O procedură publică de selecție deschisă, transparentă și nediscriminatorie, în temeiul căreia statul cedează întreprinderea după o recapitalizare prealabilă (pentru o sumă mai mare decât prețul de vânzare) nu permite neapărat excluderea prezenței unui ajutor, susceptibil de a oferi avantaje atât întreprinderii privatizate, cât și cumpărătorului acesteia (115).
(218)
Pentru a verifica dacă o întreprindere a beneficiat de un avantaj economic obținut dintr-un aport de capital din partea statului, Comisia aplică, în principiu, criteriul „investitorului privat care operează într-o economie de piață” (denumit în continuare „criteriul investitorului privat”), cu condiția ca beneficiarul să nu fie obligat la rambursarea altor ajutoare de stat și ca aportul să fie susceptibil de a fi analizat în lumina acestui criteriu. Criteriul investitorului privat derivă din principiul egalității de tratament între sectorul public și cel privat, care decurge din articolul 345 din TFUE. Conform acestui principiu, capitalurile puse la dispoziția unei întreprinderi de către stat, direct sau indirect, în circumstanțe care corespund condițiilor normale ale pieței, nu pot fi calificate drept ajutor de stat (116).
(219)
În acest scop, Comisia poate, în special, să evalueze dacă furnizorul de resurse s-a comportat ca un investitor privat, respectând o politică structurală, globală sau sectorială, și dacă acesta a fost ghidat de perspectiva rentabilității pe termen lung a capitalurilor investite. Validitatea acestei abordări a fost recunoscută de instanța Uniunii Europene în cadrul mai multor cauze (117).
(220)
Conform jurisprudenței constante, un aport de capital realizat de un investitor public în lipsa oricărei perspective de profit, chiar pe termen lung, constituie ajutor de stat (118).
(221)
De asemenea, instanța Uniunii Europene a stabilit că un investitor privat care urmărește o politică structurală, globală sau sectorială, condusă de perspective de rentabilitate pe termen lung nu își poate permite, după ani de pierderi continue, să contribuie cu un capital care, în termeni economici, nu numai că se dovedește mai costisitor decât o lichidare a activelor, ci este, de asemenea, legat de vânzarea întreprinderii, ceea ce elimină orice speranță de profit, chiar și pe termen mai lung (119).
(222)
Mai precis, în hotărârea Gröditzer, Curtea a considerat că, pentru a determina dacă privatizarea unei întreprinderi la un preț de vânzare negativ cuprinde elemente de ajutor de stat, „este necesar să se aprecieze dacă, în împrejurări similare, un investitor privat de o dimensiune care poate fi comparată cu cea a organismelor care administrează sectorul public ar fi putut fi determinat să efectueze aporturi de capital de această mărime în cadrul vânzării respectivei întreprinderi sau ar fi optat pentru lichidarea acesteia” (120).
(223)
Având în vedere cele menționate anterior, pentru a determina caracterul de ajutor al măsurii în cauză, Comisia trebuie „să evalueze dacă soluția aleasă de stat este, în mod absolut și în raport cu orice altă soluție, inclusiv cea de neintervenție, cea mai puțin costisitoare, ceea ce ar conduce, în acest caz, la concluzia că statul a acționat ca un investitor privat” (121).
(224)
Cu alte cuvinte, Comisia trebuie să verifice dacă alegerea de a efectua un aport de capital de această mărime este, efectiv, mai puțin costisitoare decât lichidarea.
6.1.2.1. Referitor la evaluarea costurilor lichidării
(a) Referitor la luarea în considerare a plății indemnizațiilor suplimentare de concediere
(225)
Pentru a determina costul unei lichidări pentru acționar, autoritățile franceze consideră că, în prezent, marile grupuri de întreprinderi, în cazul în care procedează la închiderea sau lichidarea de filiale, nu pot ignora consecințele sociale pe care le implică astfel de evenimente. Prin urmare, de cele mai multe ori, grupurile de întreprinderi pun în aplicare planuri sociale care pot include măsuri de reconversie a personalului, ajutoare pentru căutarea unui loc de muncă, indemnizații de concediere, chiar și acțiuni asupra ansamblului economic local, care vin să suplimenteze dispozițiile legale și ale contractelor colective de muncă.
(226)
În acest context, autoritățile franceze au reținut, pe baza planului social din 2005, fondat pe cel din 2002, limitele de [90 000-100 000] (60) până la [120 000-130 000] (60) EUR per angajat, însemnând o sumă totală între [200-210] (60) milioane EUR și [250-260] (60) de milioane EUR. Autoritățile franceze precizează că limita minimă menționată reflectă faptul că s-a majorat costul planului social de referință din cauza proporției foarte importante de angajați cu vârste apropiate de cea a pensionării și a căror concediere se realizează în condiții deosebit de avantajoase. De asemenea, s-a ținut cont de faptul că nu poate fi comparat contextul lichidării întreprinderii și disponibilizării întregului personal cu cel al ajustării efectivelor, care permite continuarea activităților, astfel cum prevede planul social de referință.
(227)
În sfârșit, autoritățile franceze consideră că, inclusiv dacă se aplică grila de analiză definită de Tribunal în hotărârea din 15 septembrie 2012, cesiunea controlului SNCM pentru un preț negativ de 158 de milioane EUR nu conținea elemente de ajutor de stat. Autoritățile franceze consideră în fapt că Comisia dispune de toate elementele necesare pentru a răspunde criticilor Tribunalului.
(228)
Comisia nu este de acord cu o astfel de analiză în cazul de față.
(229)
Conform hotărârii Tribunalului (122), plata unor indemnizații suplimentare de concediere poate, în principiu, să constituie o practică legitimă și oportună, în funcție de circumstanțele speței, cu scopul de a favoriza un dialog social pașnic și de a menține imaginea mărcii unei întreprinderi sau a unui grup de întreprinderi. În temeiul principiului egalității de tratament între sectorul privat și cel public, posibilitatea de a plăti indemnizații suplimentare de concediere este, prin urmare, deschisă statelor membre în cazul lichidării unei întreprinderi publice, deși obligațiile acestora nu pot depăși a priori minimul strict legal și contractual. Cu toate acestea, Tribunalul precizează că „(…) suportarea acestor costuri suplimentare, din cauza unor preocupări legitime, nu poate urmări un scop exclusiv social, chiar politic, cu riscul de a ieși din cadrul testului investitorului privat. În lipsa oricărei raționalități economice, chiar pe termen lung, suportarea costurilor care depășesc obligațiile stricte legale și contractuale trebuie, așadar, să fie considerată drept un ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) CE” (123).
(230)
În ceea ce privește argumentul privind imaginea mărcii statului, susținut de autoritățile franceze, Tribunalul consideră că „(…) protecția imaginii mărcii unui stat membru în calitate de investitor global în economia de piață nu poate constitui, în afara unor circumstanțe particulare și fără o motivare deosebit de convingătoare, o justificare suficientă pentru a demonstra raționalitatea economică pe termen lung a suportării unor costuri suplimentare cum sunt indemnizațiile suplimentare de concediere” (124). Or, astfel de circumstanțe particulare lipsesc în cazul de față.
(231)
Comisia constată că autoritățile franceze nu au definit, după inițierea procedurii, activitățile economice, în special la nivel geografic și sectorial, ale statului francez în raport cu care trebuie să fie apreciată raționalitatea economică pe termen lung a măsurilor în cauză, chiar dacă, în final, în scrisoarea din 16 mai 2013, acestea au arătat că comportamentul statului trebuia să fie comparat cu cel al unui holding diversificat, care caută să își crească profitul și să își protejeze imaginea mărcii ca întreprindere industrială globală, în special la nivelul gestiunii personalului.
(232)
În ceea ce privește imaginea mărcii CGMF, Comisia menționează că aceasta nu avea niciun alt activ decât SNCM în sectorul transportului maritim. În consecință, un astfel de argument nu poate să o vizeze.
(233)
În ceea ce privește imaginea mărcii statului acționar, autoritățile franceze au avansat ideea existenței unui risc crescut de conflicte sociale în cadrul întreprinderilor controlate de stat, nu numai în vecinătatea activităților SNCM, ci și în orice alt sector, în special în sectorul transporturilor. Comisia subliniază, pe de o parte, că autoritățile franceze nu au demonstrat realitatea unui astfel de risc de contagiune a tuturor întreprinderilor publice și consideră, pe de altă parte, că acestea nu au demonstrat nici că plata indemnizațiilor suplimentare ar fi permis împiedicarea apariției unor noi greve. În sfârșit, Comisia este de părere că justificarea exclusiv socială a suportării de către stat a indemnizațiilor suplimentare este insuficientă pentru a elimina prezența unui ajutor de stat.
(234)
De asemenea, Comisia consideră că autoritățile franceze nu au prezentat elemente suficient de obiective și verificabile de natură să demonstreze că plata unor indemnizații suplimentare de concediere, în împrejurări similare, ar fi o practică consacrată printre întreprinzătorii privați din același sector. Într-adevăr, Comisia arată că simpla trimitere la un număr limitat de planuri sociale nu este de natură să demonstreze existența unei practici suficient stabilite în cazuri comparabile cu cel în speță, că planurile sociale menționate de autoritățile franceze se raportează la planuri de restructurare și nu de lichidare și că un mare număr dintre acestea privesc sectoare care a priori nu au nimic în comun cu infrastructurile de transport, cum ar fi cosmeticele (Yves Saint-Laurent Haute couture), sectorul agroalimentar (Danone) sau cel electronic (Hewlett Packard). În plus, tabelul prezentat de autoritățile franceze în nota din 16 mai 2013, care cuprinde o listă cu planuri sociale, menționează șase planuri posterioare privatizării SNCM și care, în consecință, nu pot fi luate în considerare pentru a justifica acordarea indemnizațiilor suplimentare de concediere.
(235)
SNCM a prezentat o nouă listă cu cinci planuri sociale în nota din 27 august 2013. Comisia consideră că lista respectivă nu permite să se stabilească că plata unor indemnizații suplimentare de concediere, în împrejurări similare, ar fi o practică consacrată printre întreprinzătorii privați din același sector. Într-adevăr, Comisia observă mai întâi că, din cele cinci planuri menționate, două privesc SNCM, dintre care și cel care face obiectul prezentei decizii. Prin urmare, cele două planuri nu pot servi drept elemente obiective de comparație din două motive: pe de o parte, SNCM nu poate invoca propriile sale practici anterioare în domeniu pentru a justifica în mod suficient caracterul consacrat al practicii și, pe de altă parte, planul social din 2002 corespunde unei perioade în care SNCM era încă o întreprindere publică, în timp ce Tribunalul a impus drept criteriu de comparație întreprinderi private din același sector. În acest sens, Comisia notează că planul social al portului din Marsilia nu poate fi reținut deoarece, în 2004, portul era o instituție publică, și nu o întreprindere privată. În sfârșit, în ceea ce privește ultimele două planuri sociale menționate, cele ale Air Lib și Eurostar, Comisia observă că este vorba despre planuri de restructurare, și nu planuri de lichidare. În plus, Comisia observă că indemnizația suplimentară medie din cele două planuri este mai mică decât jumătate din media indemnizațiilor suplimentare reținută de SNCM.
(236)
În sfârșit, Comisia subliniază că autoritățile franceze nu au stabilit că acest comportament al statului francez ar fi fost motivat de o probabilitate rezonabilă de a obține un profit material indirect, inclusiv pe termen lung, prin evitarea unei degradări suplimentare a climatului social din cadrul întreprinderii, întrucât chiar în ipoteza unei lichidări, întreprinderea trebuia să dispară. În ceea ce privește ipoteza unui beneficiu mai mare pentru salariații altor întreprinderi publice, aceasta nu este suficient susținută. Acest aspect este valabil cu atât mai mult cu cât, chiar în cadrul unui raționament al unui investitor global astfel cum este cel avansat de autoritățile franceze, acordarea de indemnizații compensatorii foarte mari salariaților unei întreprinderi poate să complice eventuala restructurare a altor întreprinderi care aparțin aceluiași investitor. De asemenea, autoritățile franceze nu au cuantificat caracterul semnificativ al eventualelor costuri sociale pe care le invocă ca justificare a plății indemnizațiilor suplimentare de concediere.
(237)
De asemenea, autoritățile franceze au avansat ideea că o procedură de lichidare ar fi fost mai lungă și, potențial, mai riscantă pentru statul acționar față de cesiunea SNCM la un preț negativ. Comisia menționează că autoritățile franceze nu au furnizat nicio dovadă cu privire la un astfel de risc și nu au explicat de ce durata procedurii de lichidare ar fi fost luată în considerare de un acționar privat. Cauza Frucona Kosice (125) citată de autoritățile franceze nu este relevantă în cazul de față, întrucât aceasta se referă la testul creditorului privat. Durata unei proceduri de lichidare este relevantă pentru a analiza dacă statul, în poziția unui creditor al Frucona Kosice, a maximizat rambursarea creanțelor sale acceptând o rambursare parțială, dar imediată sau dacă ar fi trebuit să aștepte rezultatul privind lichidarea întreprinderii. Situația în cazul de față este diferită, întrucât statul este în poziția unui acționar al SNCM și nu în cea a unui creditor privat. Dat fiind că, în cazul lichidării SNCM, activele ar fi, în mod evident, insuficiente pentru a acoperi pasivele, statul ar fi în imposibilitatea de a-și recupera aportul. În consecință, invocarea duratei unei proceduri de lichidare nu este relevantă în speță.
(238)
Prin urmare, autoritățile franceze nu au demonstrat că suportarea costului indemnizațiilor suplimentare de către stat în calitate de investitor privat în scenariul unei lichidări era justificată.
(239)
În acest stadiu al analizei, Comisia trebuie să determine valoarea de lichidare a SNCM fără indemnizațiile suplimentare de concediere.
(b) Referitor la valoarea de lichidare a SNCM
(240)
Conform metodei activului net reevaluat, se constată insuficiența activelor atunci când valoarea economică a activelor reale (în general mai mare decât valoarea contabilă netă) nu acoperă valoarea economică a datoriilor reale.
(241)
Pentru a constata insuficiența activelor în cazul de față, Comisia, cu ajutorul unui expert (126), a verificat, astfel cum se explică în continuare, că la data de 30 septembrie 2005 valoarea activului SNCM nu era suficientă pentru a despăgubi creditorii privilegiați și pe cei neprivilegiați.
(242)
Comisia estimează că evaluarea activului net este o metodă utilizată în mod curent pentru evaluarea întreprinderilor din sectorul transportului maritim. De asemenea, Comisia consideră că această metodă este în mod special adecvată pentru situația SNCM, în măsura în care acționarul de referință al acesteia nu are ca alternativă la cesiune decât să lichideze voluntar întreprinderea.
(243)
În ceea ce privește alte metode de evaluare, în special metoda fluxurilor de numerar libere operaționale actualizate, Comisia estimează că, ținând cont de faptul că aceasta presupune continuarea activității întreprinderii, ceea ce nu este cazul în ipoteza avută în vedere privind lichidarea SNCM, metoda nu este relevantă pentru cazul în discuție.
(244)
Comisia reține data de 30 septembrie 2005 ca dată de referință pentru evaluarea SNCM, dat fiind că aceasta este data la care s-a făcut efectiv alegerea între acceptarea ofertei de cumpărare și lichidarea întreprinderii, selectarea BCP făcându-se la 27 septembrie 2005.
(i) Referitor la valoarea activului SNCM
(245)
Comisia observă, în special, că acționarul SNCM, în colaborare cu Ernst & Young, a realizat o cuantificare a costurilor de lichidare a întreprinderii (raportul CGMF menționat anterior) la data de 30 septembrie 2005, calcul care a fost contraexpertizat de Oddo Corporate Finance și de firma Paul Hastings. Comisia reamintește că raportul Oddo-Hastings menționat anterior a evaluat activul SNCM la 190,3 milioane EUR.
(246)
În ceea ce privește evaluarea flotei deținute în proprietate (127), valoarea de piață brută a navelor SNCM fiind evaluată de brokerul specialist al BRS la 224 de milioane EUR la data de 30 septembrie 2005, flota SNCM a fost evaluată în raportul Oddo la 150,7 milioane EUR după discount (128), comision de brokeraj (129) și risc juridic (130).
Tabelul 3
Scenarii de evaluare a activului SNCM la 30 septembrie 2005
Valoarea activului
raportul Oddo
în milioane EUR
Valoarea activului
expertul Comisiei
în milioane EUR
Imobilizări necorporale
-
-
Imobilizări corporale
Flota în proprietate
150,7
151,7
Imobile
(131)
11,2
11,2
Imobilizări financiare
(132)
32,7
38,3
Activ imobilizat
194,6
201,2
Stocuri
-
-
Avansuri și aconturi
-
-
Creanțe comerciale
0,8
0,8
Alte creanțe
(133)
9,4
9,4
Disponibil net
-14,5
-
Conturi de regularizare
-
-
Alte active
-4,3
10,20
Total active
190,3
211,4
Surse:
Raportul Oddo-Hastings, raportul expertului Comisiei.
(247)
Pe baza tabelului de mai sus, Comisia constată că flota de nave constituie elementul principal al evaluării activului întreprinderii. În acest sens, după efectuarea, în măsura posibilului, a unei analize comparative, expertul Comisiei a considerat că discountul aplicat la valoarea de piață brută a navelor și riscul juridic sunt coerente. Pe această bază, expertul a concluzionat că nu are argumente pentru a respinge evaluarea valorii flotei stabilită de stat.
(248)
În ceea ce privește discountul, Comisia estimează că nivelul acestuia este coerent cu discounturile observate la vânzarea de nave în cazul lichidării judiciare. Potrivit expertului Comisiei, Régie des Transports Maritimes, societatea națională belgiană care exploatează linia Ostende-Ramsgate, a vândut, de exemplu, două feriboturi în anul 1997, cu discounturi estimate la 35 % și 45 %. Mai recent, întreprinderea Festival Cruises a vândut trei nave de croazieră cu un discount mediu de 20 %. Prin urmare, discounturile observate în cazuri similare sunt de ordinul celor aplicate de autoritățile franceze în cazul în discuție.
(249)
Referitor la riscul juridic, întrucât nicio tranzacție comparabilă nu a avut loc pe piață, Comisia consideră că argumentele care justifică aplicarea riscului juridic sunt în concordanță cu dimensiunea redusă a pieței pentru navele tip, concepute pentru o exploatare destul de specifică.
(250)
Dimpotrivă, Comisia observă că expertul său independent a rotunjit în mod ascendent evaluarea imobilizărilor financiare, în special cea a participației deținute de SNCM la CMN (de la 21,8 milioane EUR la 28 de milioane EUR). În acest sens, ținând cont de oferta de răscumpărare a participației respective de către Stef-TFE pentru suma de 35,2 milioane EUR, transmisă Comisiei în cadrul prezentei investigații, Comisia consideră că evaluarea la 28 de milioane EUR a participației SNCM la CMN este rezonabilă în contextul lichidării întreprinderii.
(251)
În ceea ce privește evaluarea celorlalte elemente ale activului, expertul Comisiei nu a emis nicio obiecție specială. Cu toate acestea, expertul nu a reținut elementul „numerar net”, acesta fiind în deficit. Comisia estimează că elementul respectiv trebuie efectiv reclasificat la pasivul SNCM.
(252)
Ținând cont de ajustările operate, Comisia evaluează activul SNCM la 211,4 milioane EUR la data de 30 septembrie 2005.
(ii) Referitor la evaluarea pasivului SNCM
(253)
Comisia constată că autoritățile franceze calculează suma datorată cu titlu de creanțe privilegiate la 153,8 milioane EUR și suma datorată cu titlu de creanțe neprivilegiate (exceptând indemnizațiile suplimentare de concediere) la 170,9 milioane EUR.
(254)
În ceea ce privește, în special, pasivul social, autoritățile franceze evaluează costurile planului social contractual la [70-80] (60) de milioane EUR. Costurile aferente planului social contractual au fost stabilite individual, ținând cont de tipul de contract (contract cu durată nedeterminată - CDN și contract cu durată determinată - CDD), de statutele și contractele colective aplicabile (personal navigant, sedentar și stat-major), de vechimea în muncă, de încadrarea și de remunerația fiecărui salariat. Suma acoperă indemnizațiile de preaviz ([20-30] (60) de milioane EUR), indemnizațiile de concediu plătit în preaviz ([0-10] (60) milioane EUR), indemnizațiile contractuale de concediere ([30-40] (60) de milioane EUR) și contribuția Delalande ([0-10] milioane EUR) (134).
(255)
Costurile planului social extracontractual sunt evaluate de autoritățile franceze la [30-40] (60) de milioane EUR. Planul social extracontractual regrupează ansamblul măsurilor de însoțire legate de obligațiile legale și reglementare ale SNCM în materie de disponibilizare (135) și al costurilor indirecte legate de planul social contractual (136).
(256)
Costul de reziliere a principalelor contracte de exploatare se bazează, în esență, pe cauțiunea bancară în cuantum de 7,4 milioane EUR, oferită drept garanție pentru buna executare de către SNCM a obligațiilor de serviciu public, la care se adaugă penalitățile prevăzute în contractul menționat, egale cu 2 % din compensația financiară de referință în cuantum de 63 de milioane EUR pentru anul 2005, respectiv aproximativ 1,2 milioane EUR în cazul neexecutării obligațiilor.
(257)
În ceea ce privește pasivul net legat de cesiunea navelor în leasing (137), autoritățile franceze subliniază că, în baza unor anumite ipoteze (138), venitul net obținut din cesiune este evaluat de către brokerul specialist al BRS la 144,8 milioane EUR la data de 30 septembrie 2005, după aplicarea discountului, a comisionului de brokeraj și a costului financiar de portaj. Economiile de impozit și datorii bancare se ridică la 193,5 milioane EUR, rămânând un sold de 48,7 milioane EUR, care reprezintă datorii aferente navelor în leasing care trebuie rambursate.
Tabelul 4
Scenarii de evaluare a pasivului SNCM la 30 septembrie 2005
Valoarea pasivului
raportul Oddo
în milioane EUR
Valoarea pasivului
expertul Comisiei
în milioane EUR
Datorii privilegiate, din care:
Datorii sociale și fiscale
[20-30]*
[20-30]*
Datorii financiare garantate cu active
(139)
15,9
15,9
Costul planului social contractual
[70-80]*
[70-80]*
Costul ajutorului reciproc pentru pensionari
(140)
10,2
10,2
Costul procesului de lichidare
4,7
4,7
Pierderi din exploatare intermediare
(141)
26,5
26,5
Despăgubirea creditorilor privilegiați
153,8
153,8
Datorii chirografare
(142)
69,7
84,2
Costul planului social extracontractual
[30-40]*
[30-40]*
Costul de reziliere al contractelor principale de exploatare
[10-20]*
[10-20]*
Costul adițional legat de cesiunea navelor în leasing
48,7
48,7
Despăgubirea creditorilor neprivilegiați
170,9
181,1
Surse:
Raportul Oddo-Hastings, raportul expertului Comisiei.
(258)
Comisia observă că pasivul social constituie elementul principal din pasivul total al SNCM. În ceea ce privește costul planului social contractual, expertul Comisiei a verificat, prin sondaje, formulele de calcul pentru toate componentele planului și nu a constatat nicio anomalie sau eroare. Ținând cont de această verificare, Comisia estimează ca rezonabilă suma de [70-80] (60) de milioane EUR avansată de autoritățile franceze în cadrul planului social contractual.
(259)
În ceea ce privește pierderile din exploatare intermediare, Comisia consideră că estimarea este prudentă din punct de vedere al legislației, în special al articolelor L 622-10 din Codul Comercial și 119-2 din Decretul 85-1388 din 27 decembrie 1985, în temeiul cărora SNCM ar putea fi obligată de Tribunalul Comercial competent să își continue exploatarea pe o durată de două luni, cu posibilitate de prelungire la solicitarea Ministerului Public, în baza obligațiilor sale de serviciu public.
(260)
În privința datoriilor chirografare, expertul Comisiei nu a avut nicio obiecție specială. Totuși, acesta a corectat suma de 69,7 milioane EUR cu suma de 14,5 milioane EUR, rezultată din retratarea elementului de activ „numerar net”. Comisia estimează că retratarea este în concordanță cu modificările operate la evaluarea activului SNCM.
(261)
În ceea ce privește costul planului social extracontractual (exceptând indemnizațiile suplimentare de concediere), expertul Comisiei estimează că valoarea costului litigiilor ar trebui corectată la [0-5] (60) milioane EUR, în loc de [0-10] (60) milioane, sumă avansată de autoritățile franceze. Referitor la acest punct, deși Comisia consideră că este sigur că organizațiile sindicale vor solicita o recalificare a contractelor CDD în contracte CDN (143), aceasta consideră, pe de altă parte, că valoarea nu trebuie să privească decât salariații cu CDD pentru care acest risc este aproape cert (și anume 150 CDD). Considerând un salariu lunar brut de [2 000-2 500] (60) EUR, cu o indemnizație de 9 salarii pentru primele [100-120] (60) de CDD și 6 salarii pentru următoarele [50-70] (60), suma se stabilește la [0-10] (60) milioane EUR.
(262)
În ceea ce privește pasivul net aferent cesiunii navelor în leasing, Comisia consideră că ipotezele subiacente calculului sunt justificate în special datorită formalismului contractelor GIE, care limitează orice substituire a SNCM cu terți și condiționează avantajele fiscale de exploatarea navelor sub pavilion francez. Pe de altă parte, este justificat că riscul juridic nu se aplică în cazul navelor exploatate în leasing, întrucât navele respective sunt vândute de băncile creditoare ale GIE. În acest context, Comisia estimează că se justifică luarea în considerare a unui cost financiar de portaj între 30 septembrie 2005 și data cesiunii efective a navei.
(263)
Având în vedere cele menționate anterior, Comisia estimează că, la 30 septembrie 2005, pasivul privilegiat al SNCM se ridica la 153,8 milioane EUR, iar pasivul neprivilegiat al întreprinderii era de 181,1 milioane EUR.
(iii) Referitor la constatarea insuficienței activelor
(264)
Având în vedere cele menționate anterior, Comisia estimează că, la 30 septembrie 2005, valoarea activului SNCM (și anume 211,4 milioane EUR) nu era suficientă pentru despăgubirea creditorilor privilegiați (153,8 milioane EUR) și a celor neprivilegiați (181,1 milioane EUR), reprezentând o sumă totală de 334,9 milioane EUR. În consecință, insuficiența activelor se ridică la aproximativ 123,5 milioane EUR.
(c) Referitor la luarea în considerare a unei acțiuni în acoperirea pasivului
(265)
Comisia a analizat, de asemenea, argumentul autorităților franceze și al SNCM potrivit căruia statul, în calitate de acționar majoritar, ar putea fi acționat în instanță pentru acoperirea pasivului în cazul lichidării întreprinderii. Una dintre părțile interesate, CFF, a contestat aplicarea jurisprudenței naționale menționate de autoritățile franceze în cazul de față. Într-adevăr, CFF consideră că, în ceea ce privește jurisprudența Curții de Apel din Rouen în cauza Aspocom Group Oyj, instanța a condamnat întreprinderea-mamă finlandeză la plata unor indemnizații către salariații filialei sale franceze aflată în lichidare deoarece indemnizațiile fuseseră prevăzute într-un plan social pe baza unui acord la nivel de întreprindere validat de întreprinderea-mamă, dar în final nu au fost plătite.
(266)
Autoritățile franceze estimează că totalitatea costurilor reale pe care statul ar fi trebuit să le suporte în calitate de acționar, prin CGMF, s-ar ridica la o valoare între 312,1 și 361 de milioane EUR la 30 septembrie 2005. Potrivit autorităților franceze, estimarea ține cont, în special, de riscul ca statul să fi fost acționat în instanță pentru „acoperirea pasivului” în cazul în care o instanță l-ar fi considerat drept administrator de fapt al SNCM și de riscul ca statul să fie condamnat la plata unor indemnizații suplimentare de concediere pentru personalul concediat. Autoritățile franceze estimează că aceste riscuri trebuie luate în considerare la calculul costului efectiv al unei eventuale lichidări a SNCM.
(267)
Prin urmare, se pune problema evaluării tuturor costurilor reale pe care ar fi trebuit probabil să le suporte Franța, ca acționar, în cazul lichidării judiciare a SNCM, pentru a se stabili dacă, ținând cont de posibilitatea de a fi condamnată să suporte costurile respective și având în vedere amploarea acestora, un acționar privat avizat ar fi preferat să vândă imediat filiala la un preț negativ de 158 de milioane EUR decât să își asume un astfel de risc.
(268)
Conform dreptului francez, mandatarul lichidator al unei întreprinderi în lichidare judiciară are posibilitatea să inițieze o acțiune în răspundere împotriva foștilor administratori ai întreprinderii, denumită „acțiune în acoperirea pasivului”, în cazul aprobării unui plan de salvare sau de redresare judiciară, precum și în cazul unei lichidări judiciare (144).
(269)
Introducerea unei acțiuni în acoperirea pasivului împotriva foștilor administratori ai întreprinderii în lichidare judiciară este motivată de necesitatea reconstituirii patrimoniului întreprinderii, care este una dintre misiunile încredințate mandatarului lichidator.
(270)
În mai multe scrisori adresate Comisiei, autoritățile franceze au susținut că ipoteza unei condamnări a statului de către o instanță națională la acoperirea pasivului întreprinderii pe care o administrează constituie un scenariu mai mult decât plauzibil și că această ipoteză trebuie luată în considerare la calculul costului efectiv al unei eventuale lichidări a SNCM.
(271)
În înscrisurile din 28 februarie 2008, SNCM a furnizat raportul Baker & McKenzie care evaluează consecințele juridice ale unei acțiuni în acoperirea pasivului împotriva statului francez. Raportul constată că un tribunal comercial sesizat în cauză ar fi decis, foarte probabil, că statul este răspunzător și l-ar fi condamnat la asumarea totalității datoriilor sociale ale SNCM.
(272)
Legislația aplicabilă prevede că datoriile sociale ale întreprinderii în lichidare pot fi puse în seama foștilor administratori de drept sau de fapt, sub rezerva îndeplinirii cumulative a patru condiții.
(i) Recunoașterea calității statului de administrator de drept sau de fapt al întreprinderii în lichidare judiciară
(273)
Raportul Baker & Mc Kenzie, care a fost transmis de către SNCM, a pus la dispoziția Comisiei o analiză care conduce la concluzia că […] (60). În esență, raportul de expertiză sus-menționat urmărește să demonstreze, în conformitate cu jurisprudența relevantă (145), că statul săvârșise […] (60) recurentă. În special, conform aceluiași raport, statul ar fi luat […] (60) decizii. De asemenea, s-ar părea că organele de conducere […] (60) întreprinderea. În sfârșit, statul s-ar fi […] (60).
(274)
Comisia constată că autoritățile franceze, în înscrisurile din 28 martie 2008, nu au emis rezerve […] (60). În scrisoarea din 20 noiembrie 2006, autoritățile franceze arată ele însele că instanța […] (60) întreprinderea.
(275)
Cu toate acestea, Comisia este de părere că declarația autorităților franceze din 20 noiembrie 2006, exprimată în cadrul unei proceduri privind ajutoare de stat, nu poate fi suficientă în sine pentru a stabili, corespunzător cerințelor legale, dacă o instanță ar fi considerat autoritățile naționale drept administratorii de fapt ai întreprinderii beneficiare a măsurilor în cauză și, mai ales, gradul de probabilitate al unei astfel de situații.
(276)
În special, în ceea ce privește deciziile controversate, nu s-a stabilit în niciun caz că decizia finală luată de către stat este foarte diferită de practica urmată în ceea ce privește gestionarea de către stat a participațiilor sale. Chiar raportul Baker & Mc Kenzie menționează existența unei controverse recurente cu privire la gradul dorit de intervenție a statului în gestionarea participațiilor sale și menționează rolul foarte important, în cazul general, al […] (60)
(277)
Or, elementele din jurisprudența națională invocate atât de către stat, cât și de către SNCM nu au în vedere, în mod direct, acest tip de situație. Principalele cauze avute în vedere privesc colectivități locale, iar hotărârea BRGM din 6 februarie 2001 se referă la o instituție publică industrială și comercială.
(278)
În orice caz, nu s-a stabilit în niciun caz că statul în calitate de autoritate publică ar fi considerat ca administrator de fapt.
(ii) Existența uneia sau a mai multor erori de gestiune ale statului francez, administrator de fapt al întreprinderii aflate în lichidare judiciară
(279)
În speță, Comisia arată că, în baza unei liste incomplete de elemente faptice, raportul expertului SNCM a menționat o serie de elemente pentru a demonstra că statul, […] (60), ar fi comis erori de gestiune.
(280)
În special, se arată că statul francez ar fi comis erori în materie de investiții legate de […] (60) SNCM. De asemenea, statul ar fi comis numeroase erori de gestiune în materie de dimensiune […] (60) SNCM.
(281)
În scrisoarea din 30 aprilie 2007, autoritățile franceze au calificat ca foarte ridicat riscul unei condamnări a statului, ținând cont de criteriile de calificare a erorii de gestiune în sensul articolului L 651-2 din Codul Comercial.
(282)
Din nou, Comisia consideră că declarația din 30 aprilie 2007, exprimată în cadrul unei proceduri privind ajutoare de stat, nu poate fi suficientă în sine pentru a stabili, corespunzător cerințelor legale, dacă o instanță ar fi considerat că autoritățile naționale au comis erorile invocate și, mai ales, gradul de probabilitate al unei astfel de situații. Acest raționament este valabil cu atât mai mult cu cât autoritățile franceze contestă însăși existența unor erori de gestiune, care sunt, cu toate acestea, necesare pentru punerea în aplicare a unei acțiuni în acoperirea pasivului.
(283)
Mai important, se va observa că SNCM, la fel precum autoritățile franceze, se raportează într-o mare măsură la decizii de gestiune foarte vechi. Astfel, raportul Baker & Mc Kenzie se axează pe […] (60) realizate până în 2000. Acesta nu ezită să se refere la rapoarte ale Curții de Conturi pentru exercițiile fiscale 1993-1999. Principalele erori de gestiune invocate s-ar situa către mijlocul anilor 1990. Or, creditorii SNCM erau informați cu privire la acest mod de gestiune în momentul în care aprobau acordarea unui credit. Prin urmare, aceștia acceptau, cel puțin implicit, riscul asociat acestui tip de gestiune. Nimic nu indică faptul că răspunderea statului poate fi invocată în mod util în scopul acoperirii pasivului într-o astfel de situație.
(284)
În plus, presupusele erori de gestiune s-ar explica prin unele alegeri politice făcute de autoritățile publice și nimic nu arată că astfel de alegeri politice pot fi calificate drept erori de gestiune în sensul jurisprudenței privind acoperirea pasivului.
(285)
În sfârșit, raportul Baker & Mc Kenzie este lipsit de credibilitate mai ales atunci când estimează că situația SNCM ar fi imputabilă unor erori de comunicare externă săvârșite de către stat cu privire la situația SNCM. Într-adevăr, numai din raport reiese că statul a evocat o situație care era deja notorie. Prin urmare, comportamentul statului nu are nimic în comun cu o eroare de gestiune.
(iii) Constatarea unei insuficiențe a activelor
(286)
În speță, Comisia constată că raportul Oddo-Hastings indică o insuficiență a activelor de 134,4 milioane EUR la 30 septembrie 2005, calculată ca diferența dintre valoarea activului SNCM (190,3 milioane EUR), pe de o parte, și valoarea pasivului întreprinderii (datorii privilegiate și neprivilegiate evaluate la 153,8 milioane EUR și, respectiv, 170,9 milioane EUR), pe de altă parte.
(287)
Comisia a estimat anterior insuficiența activelor SNCM la 123,5 milioane EUR la data de 30 septembrie 2005 (a se vedea considerentul 264).
(iv) Existența unei legături de cauzalitate între erori și insuficiența de active constatată
(288)
Potrivit autorităților franceze, administratorul unei persoane juridice poate fi declarat răspunzător, în temeiul articolului L 624-3 din Codul Comercial, chiar dacă eroarea de gestiune pe care a săvârșit-o nu este decât una dintre cauzele insuficienței activelor și poate fi condamnat să suporte datoriile sociale, integral sau parțial, chiar dacă eroarea sa se află la originea doar a unei părți din datorii (146). Potrivit autorităților franceze, statul francez ar fi condamnat să suporte o parte estimată între 85 % și 100 % din insuficiența de active constatată, însemnând o fracțiune cuprinsă între 114,3 milioane EUR și 134,4 milioane EUR.
(289)
Această analiză nu are niciun temei solid. Într-adevăr, în măsura în care erorile de gestiune invocate au la bază decizii luate la mijlocul anilor 1990 care au generat un supracost imediat pentru SNCM, este foarte dificil să se considere că aceasta este cauza insuficienței activelor în 2005, mai ales că între cele două date s-au produs numeroase evenimente.
(290)
În plus, dacă, într-adevăr, se pare că nu există nicio legătură automată între valoarea despăgubirii acordate cu titlul de acoperire a pasivului și valoarea agravării pasivului generată de eroarea de gestiune a administratorului (presupunând-o stabilită), aceasta înseamnă, de asemenea, că instanța poate stabili valoarea condamnării administratorului la o sumă mult inferioară insuficienței de activ constatate (147).
(291)
Or, contrar convingerilor autorităților franceze (și ale SNCM), nimic nu arată că deciziile în cauză ar fi considerate de instanța care s-ar pronunța asupra acoperirii pasivului ca decizii atât de grave încât ar justifica punerea în sarcina autorităților publice a unei părți importante a pasivului constatat. Potrivit afirmațiilor examinate, ar fi vorba, într-adevăr, despre decizii cu scop protecționist adoptate într-un cadru politic (care, în plus, în majoritate, au fost luate cu zece ani înainte) sau despre decizii mai recente adoptate în scopul de a scuti salariații de obligația de a realiza creșteri ale productivității sau pentru a încerca restabilirea unui climat social mai bun.
(v) Determinarea unei posibile plăți a indemnizațiilor suplimentare de concediere în ipoteza unei lichidări judiciare a SNCM
(292)
Pe lângă insuficiența activelor, potrivit autorităților franceze, ținând cont de jurisprudența în materie (148), o instanță ar fi condamnat, cu siguranță, statul la plata indemnizațiilor suplimentare de concediere (între [200-210] (60) și [250-260] (60) de milioane EUR). Potrivit autorităților franceze, totalitatea costurilor reale pe care le-ar fi avut de suportat statul în calitate de acționar s-ar ridica la o valoare cuprinsă între 212,1 milioane EUR și 361 de milioane EUR.
(293)
Autoritățile franceze precizează că, în hotărâri recente, instanțele franceze au condamnat administratorul de drept sau de fapt să suporte, în plus față de insuficiența activelor, indemnizațiile suplimentare de concediere calculate pe baza unui plan social stabilit de întreprindere înainte de lichidarea acesteia.
(294)
În special, autoritățile franceze arată că, în cauza Aspocomp, întreprinderea franceză Aspocomp SAS, filială în proporție de 99 % a întreprinderii finlandeze Aspocomp Group Oyj, a semnat la 18 ianuarie 2002 un acord la nivel de întreprindere care descrie condițiile de acordare a unor indemnizații în cadrul unui plan social privind 210 salariați dintr-un total de 550. Acordul preciza, în special, cuantumul indemnizațiilor compensatorii și suplimentare, precum și ajutoarele acordate la plecarea voluntară. Or, în urma unei schimbări de strategie a grupului, întreprinderea-mamă Aspocomp Group Oyj a decis, la 21 februarie 2002, să nu mai finanțeze filiala Aspocomp SAS, provocând astfel lichidarea acesteia. Decizia respectivă a împiedicat de facto filiala să își onoreze angajamentele luate în cadrul acordului la nivel de întreprindere și a determinat-o să concedieze toți ceilalți salariați.
(295)
În acest context, hotărârea Curții de Apel din Rouen a confirmat hotărârea Tribunalului Muncii (Conseil des Prud’hommes) din Evreux și a condamnat întreprinderea Aspocomp Group Oyj, care controla în proporție de 99 % filiala sa, la plata: (i) către salariații specificați în acordul la nivel de întreprindere, a totalității indemnizațiilor compensatorii și suplimentare prevăzute în acordul unic la nivel de întreprindere, precum și de daune-interese pentru concediere fără cauze reale și serioase; și (ii) către salariații concediați ca urmare a lichidării întreprinderii Aspocomp, a indemnizațiilor echivalente, considerând că, prin neonorarea angajamentelor luate, întreprinderea-mamă a avut un comportament neloial și o lejeritate blamabilă.
(296)
Deși Franța a invocat, de asemenea, o hotărâre din 19 aprilie 2005 a Secției Comerciale a Curții de Casație (149) în sprijinul teoriei sale, Comisia nu identifică în hotărârea respectivă niciun element determinant în ceea ce privește prezenta controversă. Într-adevăr, Curtea de Casație se limitează la a observa că o curte de apel nu a caracterizat, corespunzător cerințelor legale, confuzia patrimoniilor dintre o întreprindere-mamă și filiala acesteia. În orice caz, Comisia constată că faptele referitoare la jurisprudența Aspocomp nu sunt aceleași cu cele din cazul de față. Într-adevăr, în speță, nu a fost vorba despre neonorarea de către CGMF a angajamentelor sale de a plăti indemnizații suplimentare de concediere.
(297)
Se va menționa că atât SNCM, cât și autoritățile franceze par să acorde importanță faptului că un plan social […] (60). Este extrem de îndoielnic că […] (60) poate fi considerat ca o eroare de gestiune susceptibilă a angaja răspunderea statului față de angajați […] (60). Presupunând chiar că, în mod excepțional, […] (60), statul și-a putut angaja răspunderea față de salariați și le-a acordat dreptul la o indemnizație plătită de către stat (150), acordarea unui astfel de drept ar constitui, în sine, un avantaj acordat SNCM și, prin urmare, un ajutor de stat, pentru motive analoge celor expuse mai jos cu privire la măsuri de ajutor pentru persoane în valoare de 38,5 milioane EUR. Într-adevăr, măsura era de natură să calmeze într-o oarecare măsură climatul social al întreprinderii.
(vi) Concluzie privind luarea în considerare a unei acțiuni în acoperirea pasivului
(298)
Nu s-a stabilit, corespunzător cerințelor legale, dacă autoritățile franceze au fost condamnate de o instanță națională, cu un grad suficient de probabilitate, la plata unor daune-interese cu titlul de acoperire a pasivului, nici dacă o astfel de condamnare ar fi depășit prețul negativ la care a fost „vândută” SNCM.
(299)
De asemenea, trebuie să se țină cont de faptul că acțiunea statului, presupunând că acesta a fost, în speță, un administrator rău, ar avea scopul de a proteja industria și serviciile naționale, inclusiv SNCM și salariații acesteia, evitând, în special, să le impună acestora o evoluție care ar fi fost cu greu acceptată din punct de vedere social. În realitate, chiar dacă persoanele publice, inclusiv statul, pot fi considerate, în anumite împrejurări, ca administratori de fapt ai unei întreprinderi, nimic nu arată că acțiunea în acoperirea pasivului poate fi utilizată pentru a înțelege alegerile politice ale statului, în special în astfel de împrejurări. Prin urmare, suntem foarte departe de împrejurările cauzei Aspocomp, care nu vizau deloc o astfel de problematică.
(300)
În orice caz, Comisia consideră că autoritățile franceze nu pot invoca, în prezent, alegerile politice din trecut pentru a justifica anumite intervenții publice destinate să remedieze efectele unor intervenții anterioare. Dimpotrivă, cele două intervenții, și anume ingerințele din trecut și noile intervenții publice, se analizează ca două denaturări cumulate ale concurenței. Într-adevăr, acceptarea răspunderii statului în acoperirea pasivului ar însemna să i se permită statului să recunoască că a săvârșit erori în gestiunea întreprinderii pentru a justifica aportul financiar ca neconstituind un ajutor de stat, ceea ce ar antrena o nouă denaturare a concurenței. Prin urmare, statul ar invoca propriile sale erori de gestiune pentru a justifica un aport financiar suplimentar, în contradicție cu principiul general conform căruia nimeni nu poate invoca propria eroare (151).
(301)
De asemenea, ar fi complet artificial să se disocieze comportamentul statului ca „administrator rău” (presupunând acest fapt stabilit) și cel al statului care intervine pentru a salva întreprinderea pe care a gestionat-o rău. Or, eroarea de gestiune nu face parte din comportamentul normal al investitorului privat avizat în economia de piață. Prin urmare, sistemul de salvare indisociabil de o astfel de eroare nu ține, la rândul său, de comportamentul normal al unui investitor privat.
(302)
Acceptarea teoriei avansate de autoritățile franceze și de SNCM ar avea, de asemenea, drept consecință să permită statului să acorde o garanție unei întreprinderi, săvârșind cu bună știință o „eroare de gestiune”, ceea ce nu este deloc acceptabil din perspectiva disciplinei ajutoarelor.
(303)
În speță, comportamentele pe care le-ar genera răspunderea statului, conform teoriei susținute de SNCM și de autoritățile franceze, ar fi în realitate comportamente ale statului care acționează ca autoritate publică, și nu ca acționar. Dat fiind că un acționar privat avizat nu ar fi luat decizii bazate pe considerente politice și publice, riscul de acoperire a pasivului care rezultă din astfel de decizii nu poate fi luat în considerare pentru un test al investitorului privat avizat în economia de piață (152).
(304)
Autoritățile franceze amintesc că, în decizia ABX din 7 decembrie 2005, Comisia a intenționat să țină cont de faptul că „în anumite cazuri excepționale, unele legislații naționale prevăd posibilitatea ca terții să se îndrepte împotriva acționarilor unei întreprinderi lichidate, în special dacă acești acționari pot fi considerați [eliminat din text] și/sau care au săvârșit erori de gestiune” (153).
(305)
Cu toate acestea, Comisia menționează că noțiunea de ajutor poate fi evaluată în mod obiectiv și subliniază că decizia de inițiere privind cazul respectiv preciza că „[î]n sfârșit, chiar în ipoteza puțin verosimilă în care toate aceste condiții impuse de legislația națională pentru a angaja răspunderea […] ar fi îndeplinite, aceasta nu ar exclude totuși caracterul de ajutor de stat al acestor intervenții în favoarea filialei” (154).
(306)
În speță, Comisia consideră că autoritățile franceze nu au înlăturat în suficientă măsură îndoielile în privința faptului că acționarul SNCM s-ar fi expus, destul de sigur, la punerea în discuție a răspunderii proprii.
(307)
În aceste condiții și după ce a respins luarea în considerare a indemnizațiilor suplimentare de concediere (a se vedea considerentul 225 și următoarele), Comisia concluzionează că, pentru stat, costurile lichidării SNCM ar fi fost nule. Într-adevăr, Comisia consideră că statului, în calitate de acționar, nu i se pot imputa costurile de lichidare, întrucât expunerea acționarului este legată de valoarea aportului său la capitalul social al întreprinderii.
6.1.2.2. Concluzie
(308)
Prin urmare, Comisia consideră că un investitor privat ar fi preferat soluția cea mai puțin costisitoare, și anume lichidarea SNCM. În consecință, Comisia concluzionează că prețul negativ de 158 de milioane EUR constituie ajutor de stat.
6.1.3. Aportul de capital al CGMF în cuantum de 8,75 milioane EUR
(309)
În observațiile acestora ca urmare a deciziei de inițiere, autoritățile franceze consideră că recapitalizarea de 8,75 milioane EUR de către stat a fost efectuată concomitent cu aportul investitorilor privați. Acestea explică că această concomitență este consolidată de partea minoritară preluată de către stat, în timp ce majoritatea fondurilor este adusă de piață. De asemenea, autoritățile franceze consideră că rata de remunerare din aportul statului, și anume […] (60) % pe an, constituie o rentabilitate pe termen lung corespunzătoare capitalurilor investite de un investitor privat. În sfârșit, în nota din 16 mai 2013, acestea estimează, de asemenea, că riscurile legate de clauza rezolutorie sunt contrabalansate de o opțiune de răscumpărare de către acționarii privați.
(310)
Aportul statului trebuie să fie comparat, în prezent, cu aportul cumpărătorilor privați, și anume 26,25 milioane EUR. Or, astfel cum s-a demonstrat în secțiunea 6.1.2, aportul statului se ridică la 158 de milioane EUR, la care trebuie să se adauge cele 38,5 milioane EUR reprezentând ajutorul pentru persoane și cele 15,81 milioane EUR plătite în conformitate cu planul din 2002, astfel cum se va demonstra în secțiunile 6.1.4 și 6.1.5.
(311)
Într-adevăr, toate măsurile din 2006 sunt cuprinse în memorandumul de înțelegere. Părțile la memorandum, CGMF, BCP și VT, au căzut de acord cu privire la acordarea aportului de 158 de milioane EUR, a avansului în contul curent de 38,5 milioane EUR și a creșterii de capital de 8,75 milioane EUR în același document. În speță, cele trei măsuri constituie una și aceeași operațiune, operațiune care vizează privatizarea SNCM. Astfel cum arată Tribunalul la punctul 125 din hotărârea din 11 septembrie 2012, „acest aport de capital [de 8,75 milioane EUR] are loc în cadrul unui protocol global de vânzare, rezultat dintr-o negociere unică, în care aporturile cumpărătorilor reprezintă contrapartida unor angajamente semnificative, sub diferite forme, ale statului francez”. Prin urmare, cele trei măsuri menționate anterior trebuie considerate global ca un aport de fonduri la SNCM din partea statului și trebuie comparate cu aportul investitorilor privați pentru a aprecia caracterul semnificativ sau nesemnificativ al intervenției acestora.
(312)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că aportul acționarilor privați, și anume 10,6 % din totalul aportului, nu poate fi considerat ca semnificativ.
(313)
Astfel cum s-a constatat deja la considerentul 311, cele trei măsuri în speță constituie o singură operațiune de privatizare. Comisia consideră că aporturile de capital public și privat sunt, prin urmare, concomitente.
(314)
În sfârșit, în ceea ce privește criteriul aporturilor realizate în condiții comparabile, Comisia menționează mai întâi că părțile interesate, CCF și STIM, au pus sub semnul îndoielii caracterul semnificativ al intervenției private și, în special, prezența unor condiții comparabile între investiția publică și investitorii privați, ca urmare a prezenței unei clauze rezolutorii.
(315)
Comisia consideră că, în sine, condițiile creșterii de capital demonstrează că riscurile investitorilor privați și publici nu sunt identice. Prezența și condițiile clauzei rezolutorii de cesiune demonstrează, în sine, că soarta respectivă a investitorilor privați și a investitorului public în ceea ce privește riscurile nu este aceeași în cazul îndeplinirii condițiilor enumerate de clauză. Conform memorandumului de înțelegere, investitorii privați se pot retrage și își pot recupera investiția în cazul unei deciziei negative a Comisiei, a Tribunalului sau a Curții sau în cazul în care delegarea serviciului public nu este reînnoită. Această ultimă parte a clauzei rezolutorii este cu atât mai dăunătoare pentru stat cu cât se referă la activitatea principală a SNCM. SNCM este, într-adevăr, operatorul istoric care leagă Corsica de teritoriul continental francez. Schematic, două treimi din activitatea acesteia se realizează între Marsilia și Corsica în cadrul delegării serviciului public. Prin urmare, investitorii privați sunt protejați de clauza rezolutorie împotriva riscului comercial pentru majoritatea activităților SNCM. Acest risc este efectiv suportat numai de stat.
(316)
Or, exercitarea clauzei rezolutorii menționate anterior ar antrena, pe de o parte, o obligație de rambursare a tuturor aporturilor cumpărătorilor de către SNCM în beneficiul investitorilor privați. Dimpotrivă, CGMF ar fi din nou deținătoare a 100 % din capitalul SNCM, în timp ce riscul de lichidare și, prin urmare, de pierdere a unei părți semnificative a investițiilor publice ar crește substanțial.
(317)
În ceea ce privește promisiunea de cumpărare de către acționarii privați, aceasta nu poate fi activată de CGMF în caz de reorganizare judiciară sau de lichidare a SNCM. Aceasta confirmă faptul că, în caz de dificultate, opțiunea respectivă nu poate fi activată, iar riscurile sunt, în principal, ale CGMF, așadar ale statului. Prin urmare, Comisia consideră că promisiunea de cumpărare nu poate fi analizată ca o contrapartidă a clauzei rezolutorii.
(318)
De asemenea, Comisia nu poate reține argumentul autorităților franceze potrivit căruia memorandumul de înțelegere a cuprins o serie de garanții în scopul de a proteja investiția statului. Într-adevăr, obligațiile impuse cumpărătorilor nu constituie riscuri sau constrângeri suplimentare plasate în sarcina cumpărătorilor, care i-ar plasa pe aceștia într-o situație comparabilă celei a CGMF. Acestea au doar scopul de a garanta că, în perioada în cursul căreia clauza rezolutorie poate fi invocată de cumpărătorii privați, aceștia din urmă nu aduc nicio modificare juridică întreprinderii SNCM și nu realizează decât acțiuni necesare punerii în aplicare a planului de afaceri și a pactului social.
(319)
De asemenea, astfel cum subliniază Tribunalul în hotărârea din 11 septembrie 2012, singura analiză a rentabilității avută în vedere nu este suficientă pentru a concluziona că investiția a fost realizată de stat în condițiile pieței, în măsura în care riscurile nu sunt împărțite în mod echitabil între acționarii publici și cei privați.
(320)
Chiar dacă condiția investiției pari passu nu este îndeplinită, măsura poate fi, cu toate acestea, în conformitate cu principiul investitorului privat în economia de piață. În acest sens, ar trebui să se demonstreze că statul a adoptat un comportament pe care l-ar fi adoptat un investitor privat avizat într-o situație similară, de exemplu prin analizele ex ante ale rentabilității investiției. Cu toate acestea, autoritățile franceze nu au furnizat nicio dovadă cu privire la o astfel de analiză ex ante. În observațiile acestora, autoritățile franceze au considerat numai ex post că rata de remunerare fixă de […] (60) % ar fi adecvată pentru un investitor privat, comparând-o cu ratele de randament ale unei OAT (Obligațiune Asimilabilă Tezaurului) emise de către stat, al cărei randament era, la acel moment, cuprins între 3,72 % și 3,95 %. Autoritățile franceze nu au furnizat însă nicio analiză care să demonstreze că rata de 10 % ar fi fost acceptabilă pentru un investitor privat, având în vedere riscurile suportate de către stat, de exemplu cel al clauzei rezolutorii și cele legate de situația întreprinderii.
(321)
În special, rata de […] (60) % se aplică numai aportului de capital în valoare de 8,75 milioane EUR, dar o astfel de analiză ar fi trebuit să ia în considerare totalitatea aportului adus de către stat acceptat în memorandum. Dat fiind că nu există niciun randament asociat prețului negativ de 158 de milioane EUR sau avansului în cont curent de 38,5 milioane EUR, rata de randament pentru întreaga investiție a statului în SNCM la momentul privatizării din 2006 ar fi fost clar inferioară ratei de randament a unei OAT. Ca urmare a riscurilor asociate, un investitor privat în economia de piață nu ar fi acceptat o astfel de rată.
(322)
Având în vedere cele prezentate mai sus, Comisia consideră că nu sunt îndeplinite criteriile stabilite de jurisprudență pentru a exclude, de la bun început, caracterul de ajutor al măsurii în cauză. În consecință, Comisia consideră că aportul de capital al statului, în valoare de 8,75 milioane EUR, conferă un avantaj economic întreprinderii SNCM, întrucât aportul s-a realizat în paralel cu un aport de capitaluri private în condiții care nu sunt comparabile în sensul jurisprudenței Uniunii. În consecință, măsura examinată constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.
6.1.4. Măsurile de ajutor pentru persoane (38,5 milioane EUR)
(323)
Autoritățile franceze consideră că finanțarea în cauză constituie un ajutor pentru persoane care nu aduce beneficii întreprinderii și care, în consecință, nu ar constitui un ajutor de stat. Părțile interesate, CCF și STIM, au contestat calificarea măsurii respective drept ajutor pentru persoane, considerând, în special, că măsura poate genera efecte indirecte pozitive pentru SNCM.
(324)
Comisia consideră că faptul că beneficiarii direcți ai ajutorului pentru persoane sunt salariații nu este suficient pentru a demonstra inexistența unui ajutor în favoarea angajatorului acestora. Într-adevăr, Tribunalul precizează următoarele: „[…] faptul că beneficiarii direcți ai ajutorului pentru persoane sunt angajații nu poate fi suficient pentru a demonstra inexistența unui ajutor în favoarea angajatorului lor” (155).
(325)
De asemenea, astfel cum arată Tribunalul la punctul 138 din hotărârea din 11 septembrie 2012, „[p]entru a examina dacă aceste ajutoare pentru persoane constituie un ajutor în sensul articolului 87 alineatul (1) CE, trebuie […] să se determine dacă SNCM percepe un avantaj economic indirect care îi permite să nu fie obligat să suporte costuri care ar fi grevat în mod normal resursele financiare proprii și împiedică astfel ca forțele pieței să își producă consecințele normale”.
(326)
În plus, Comisia menționează că, în conformitate cu memorandumul de înțelegere, măsura este un angajament al statului față de partenerii privați de a finanța „partea de costuri pentru eventuale plecări voluntare sau desfaceri ale contractelor de muncă (oricare ar fi natura acestora), numită «de generozitate», care ar veni în completarea sumelor de orice natură plătibile de către angajator (…)”. Astfel cum subliniază Tribunalul la punctul 145 din hotărârea din 11 septembrie 2012, menționarea ajutoarelor pentru persoane în protocolul „de vânzare” tinde să indice că acestea creează un avantaj. Părțile au recurs la acestea deoarece puteau să obțină un anumit beneficiu.
(327)
În consecință, ajutoarele în cauză sunt de natură să creeze un avantaj economic în favoarea SNCM, permițându-i acesteia să nu suporte integralitatea costurilor pentru eventuale plecări viitoare ale anumitor salariați. Prin urmare, dacă o întreprindere este scutită de către stat de astfel de costuri, acest lucru constituie un avantaj pentru întreprindere. Comisia reamintește că măsurile sociale suplimentare au scopul de a facilita executarea planurilor de concediere care sunt necesare pentru a atinge obiectivele întreprinderii și că acestea nu decurg dintr-o obligație legală. În speță, frecvența mișcărilor sociale în cadrul SNCM demonstrează că realizarea unui plan social în cadrul întreprinderii conduce, aproape sistematic, la apariția grevelor și a altor acțiuni sindicale. Măsurile sociale suplimentare constituie, fără nicio îndoială, un avantaj pentru SNCM.
(328)
În consecință, Comisia consideră că măsura examinată constituie un ajutor de stat în temeiul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
6.1.5. Soldul de 15,81 milioane EUR plătit ca ajutor pentru restructurare în 2002
(329)
Măsurile din 2006 aduc o creștere substanțială a cuantumului ajutorului pentru restructurare examinat în cadrul planului din 2002, a cărui valoare se ridică la 69,29 milioane EUR și se analizează ca o modificare a planului de restructurare și a costului acestuia. Într-adevăr, în momentul în care s-a avut în vedere privatizarea, planul de restructurare era încă în curs, însă obiectivele de restabilire a viabilității nu erau atinse de către SNCM. Tribunalul a precizat că „[î]n această privință, trebuie, astfel, să se arate că Decizia din 2006 este explicită cu privire la faptul că, în prezența unor elemente de ajutor pentru restructurare în Planul din 2006, acestea din urmă trebuie să fie analizate împreună cu ajutorul pentru restructurare din cadrul Planului din 2002 (…)” (156). Tribunalul subliniază că această analiză a fost efectuată „în mod întemeiat”. Suma de 69,29 milioane EUR corespunde sumei de 66 de milioane EUR acordate în 2002 în cadrul primei tranșe din planul de restructurare și celor 3,29 milioane EUR reprezentând ajutoarele acordate în 2005 în cadrul celei de a doua tranșe.
(330)
În ceea ce privește această sumă a ajutoarelor acordate în cadrul planului de restructurare din 2002, 53,4 milioane EUR vizează efectiv delegarea serviciului public. Având în vedere că legalitatea ajutorului a fost confirmată de hotărârea Tribunalului din 11 septembrie 2012, Comisia trebuie să analizeze împreună compatibilitatea ajutorului pentru restructurare propriu-zis, și anume 15,81 milioane EUR acordat în momentul restructurării din 2002, și compatibilitatea tuturor măsurilor din 2006, în conformitate cu orientările din 2004.
6.2. EXAMINAREA COMPATIBILITĂȚII AJUTOARELOR PENTRU RESTRUCTURARE PLĂTITE ÎN 2002 ȘI 2006
6.2.1. Orientările care trebuie avute în vedere
(331)
Comisia precizează că planul de restructurare din 2002 a fost examinat în cadrul orientărilor din 1999. Aceasta precizează, de asemenea, că noile măsuri din 2006 care integrează planul din 2002 sunt posterioare intrării în vigoare a noilor orientări din 2004 și au fost puse în aplicare înainte de a fi aprobate de către Comisie.
(332)
În conformitate cu normele de tranziție prevăzute de orientările din 2004 (157), acestea se aplică în ceea ce privește un ajutor ilegal care a fost, în parte, acordat după intrarea lor în vigoare.
(333)
În consecință, având în vedere că măsurile din 2006 constituie ajutoare, acestea se înscriu în cadrul operațiunilor de restructurare declanșate în 2002 și se analizează împreună cu acestea din urmă. Prin urmare, compatibilitatea tuturor ajutoarelor în cauză va fi analizată în cadrul orientărilor din 2004.
6.2.2. Caracterul de întreprindere aflată în dificultate
(334)
Pentru a fi eligibilă în vederea primirii unui ajutor pentru restructurare, întreprinderea trebuie să poată fi calificată ca fiind în dificultate, în sensul orientărilor.
(335)
În speță, Comisia menționează că a constatat îndeplinirea acestei condiții, atât în decizia Comisiei din 17 iulie 2002 privind ajutorul pentru salvare în favoarea SNCM (158), cât și în decizia din 19 august 2002 de inițiere a procedurii oficiale de investigare împotriva proiectului de recapitalizare, pe baza situațiilor contabile anuale ale SNCM pe 2001.
(336)
În sensul prezentei decizii, Comisia a verificat dacă SNCM îndeplinește această condiție pe baza situațiilor contabile anuale pe 2002 ale întreprinderii. Astfel, capitalurile proprii, exceptând provizioanele reglementate (159) rămân tot negative, respectiv - 26,5 milioane EUR în anul 2002, după - 30,7 milioane EUR în 2001. Un asemenea nivel reflectă dispariția a peste jumătate din capitalul social al întreprinderii, capital social din care mai mult de un sfert a dispărut în cursul ultimelor douăsprezece luni care au urmat notificării, verificând astfel condiția descrisă la punctul 5 litera (a) din orientări.
(337)
Pe lângă evoluția capitalului social, Comisia constată, între altele, că:
-
între 2001 și 2002, rezultatul curent înainte de impozitare a înregistrat o trecere de la - 5,1 milioane EUR în 2001 la - 5,8 milioane EUR în 2002, pierderile nete din 2002 neputând fi reduse decât prin vânzarea unor nave;
-
capacitatea de autofinanțare a SNCM, care atingea 39,2 milioane EUR la sfârșitul anului 2001, s-a redus la 35,7 milioane EUR la finele lui 2002;
-
datoriile financiare nete, exceptând leasing-urile, evoluează de la 135,8 milioane EUR până la 144,8 milioane EUR între 2000 și 2002;
-
obligațiile financiare (dobânzi și cheltuieli asimilate) sunt de 7,0 milioane EUR în 2000, iar în 2002 ajung la 9,503 milioane EUR.
(338)
De asemenea, autoritățile franceze au confirmat Comisiei că băncile refuzau să mai acorde împrumuturi întreprinderii SNCM din cauza nivelului său de îndatorare, în pofida faptului că aceasta a propus să garanteze cu ultimele nave neipotecate sau cu alte servituți similare.
(339)
În cele din urmă, contractul de DSP nu modifica în niciun fel această analiză. Deși contractul trebuia să permită SNCM, odată cu reușita planului de restructurare, să obțină rezultate pozitive din exploatare pe termen lung, nu este mai puțin adevărat că lipsa acută de fonduri proprii, gradul de îndatorare din ce în ce mai mare și costul măsurilor operaționale ale planului de restructurare ar trebui să conducă întreprinderea, într-o anumită perioadă de timp, la încetarea plăților.
(340)
Întrucât perioada de restructurare se întinde din 2002 până în 2006, este necesar să se verifice dacă SNCM îndeplinea această condiție pe parcursul perioadei și, în special, în momentul în care au fost decise noi aporturi de fonduri publice.
(341)
În decizia din 2003, s-a observat că SNCM îndeplinea acest criteriu în exercițiile fiscale 2001 și 2002 (160).
(342)
Este necesar să se verifice, în prezent, dacă SNCM îndeplinea în continuare această condiție în exercițiile fiscale 2003-2005, și anume în ultimul exercițiu contabil complet înainte de punerea în aplicare a noilor măsuri din 2006 privind privatizarea SNCM.
(343)
Astfel cum s-a precizat deja în considerentul 73 și următoarele, situația SNCM s-a degradat semnificativ în 2004 și 2005. Astfel, rezultatul curent al SNCM s-a stabilit la - 32,6 milioane EUR în 2004 și - 25,8 milioane EUR în 2005. Rezultatul net, de asemenea, a fost de - 29,7 milioane EUR în 2004 și de - 28,8 milioane EUR în 2005. Capitalurile proprii în 2005 (- 1,7 milioane) au înregistrat o scădere de 25,5 milioane față de 2004. Scăderea corespunde dispariției a mai mult de jumătate din capitalul social, mai mult de un sfert din capital fiind pierdut în cursul ultimelor 12 luni, verificând astfel condiția suficientă descrisă la punctul 10 litera (a) din orientările din 2004.
(344)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia consideră că SNCM poate fi calificată drept întreprindere aflată în dificultate în sensul orientărilor din 2004.
6.2.2.1. Contribuție proprie
(345)
În conformitate cu punctul 43 din orientări, „Valoarea și intensitatea ajutorului trebuie limitate la costurile de restructurare minime necesare pentru a permite realizarea restructurării în funcție de disponibilitățile financiare ale întreprinderii, ale acționarilor săi ori ale grupului din care face parte întreprinderea. Această evaluare va ține seama de orice ajutor de salvare acordat anterior. Beneficiarii ajutorului trebuie să contribuie semnificativ la planul de restructurare din propriile resurse, inclusiv prin vânzarea de active care nu sunt indispensabile pentru supraviețuirea întreprinderii sau printr-o finanțare externă obținută în condițiile pieței. Această contribuție este un semn care arată că piețele cred în posibilitatea restabilirii viabilității. Aceasta trebuie să fie reală, adică efectivă, cu excepția tuturor beneficiilor potențiale, de exemplu fluxul de lichidități, și trebuie să fie la un nivel cât se poate de ridicat.”
(346)
Astfel cum precizează punctul 44 din orientări, „Comisia va considera, în mod normal, că următoarele contribuții pentru restructurare vor fi adecvate: cel puțin 25 % în cazul întreprinderilor mici, cel puțin 40 % pentru întreprinderile mijlocii și cel puțin 50 % pentru întreprinderile mari. În circumstanțe excepționale și în situații deosebit de dificile care trebuie să fie demonstrate de statul membru, Comisia va putea accepta o contribuție proprie reală mai redusă.”
(347)
Punctul 7 din orientări precizează, de asemenea, că „trebuie să se reafirme cu mai multă claritate principiul conform căruia [contribuția substanțială a beneficiarului la procesul de restructurare] trebuie să fie reală și fără să includă un ajutor. Contribuția beneficiarului vizează un dublu obiectiv: pe de o parte, contribuția este menită să demonstreze că piețele (proprietari, creditori) cred în posibilitatea refacerii viabilității într-un termen rezonabil. Pe de altă parte, ea va garanta că ajutorul de restructurare este limitat la minimum necesar pentru reabilitarea întreprinderii, în același timp limitând denaturările concurenței. […]”.
(348)
De asemenea, în conformitate cu jurisprudența, contribuția proprie trebuie să arate că piețele cred în posibilitatea restabilirii viabilității (161). Comisia subliniază că această exigență este deosebit de relevantă în ceea ce privește SNCM, ca urmare a situației acesteia după 2002. Într-adevăr, Comisia reamintește că măsurile inițiale de restructurare din 2002 nu au avut rezultatele așteptate. Unele dintre acestea fie nu au fost respectate, fie nu au fost atinse (a se vedea considerentul 351). Având în vedere că SNCM nu a fost în măsură să pună în aplicare integral primele măsuri de restructurare, începând din 2004 situația sa economică și financiară a continuat să se degradeze (a se vedea considerentele 73-75).
(349)
Costurile de restructurare se ridicau la 46 de milioane EUR în 2002. În ceea ce privește măsurile din 2006, Comisia consideră că valoarea costurilor de restructurare corespundea cuantumului ajutorului (162), și anume 202,55 milioane EUR, la care trebuie adăugată creșterea de capital a partenerilor privați, și anume 26,25 milioane EUR, însemnând în total 274,8 milioane EUR. Contribuția proprie este compusă din 42,385 milioane EUR reprezentând cesiunea netă de active și din 26,25 milioane EUR reprezentând creșterea de capital a partenerilor privați, însumând o contribuție proprie totală de 68,635 milioane EUR. În consecință, ținând cont de noile măsuri din 2006, contribuția proprie ajunge la 25 %, în timp ce orientările solicită o contribuție de cel puțin 50 %. Comisia precizează că autoritățile franceze nu au invocat circumstanțe excepționale, nici situații deosebit de dificile, pentru a se accepta de către Comisie o contribuție proprie reală mai redusă. În orice caz, Comisia consideră că, în speță, nu există circumstanțe excepționale care să justifice o scădere a nivelului contribuției proprii solicitate de orientările din 2004.
(350)
Astfel, Comisia consideră că propria contribuție a SNCM la efortul de restructurare rămâne insuficientă din perspectiva dispozițiilor orientărilor.
6.2.2.2. Restabilirea viabilității pe termen lung
(351)
În decizia de inițiere, Comisia a exprimat îndoieli cu privire la restabilirea viabilității pe termen lung a SNCM, având în vedere, în special, următoarele fapte:
-
SNCM nu intenționa să renunțe la toate activitățile sale deficitare;
-
reușita planului de restructurare era strâns legată de atribuirea DSP între Marsilia și Corsica pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2007 și 31 decembrie 2012;
-
prevederile privind reducerea personalului navigant prevăzute în planul din 2002 nu au fost respectate, iar creșterea productivității cu 10 % nu a fost realizată;
-
caracterul insuficient al reducerii a 400 de locuri de muncă echivalent normă întreagă și al măsurilor privind productivitatea prevăzute în planul din 2006 ca urmare a diferențelor față de planul din 2002.
(352)
Autoritățile franceze au explicat că schimbarea acționarilor și punerea în aplicare a celor trei măsuri din planul de privatizare aveau să permită SNCM să își dezvolte activitatea pe o bază solidă și că, în consecință, caracterul deficitar al anumitor sectoare din activitatea acesteia nu avea nimic iremediabil.
(353)
Comisia constată că măsurile prevăzute de planul de restructurare din 2002 nu au putut fi duse la bun sfârșit, conducând la o puternică degradare a rezultatelor întreprinderii în 2004 și 2005. În 2006, creșterea cifrei de afaceri cu 20 de milioane EUR și creșterea compensației pentru prestarea serviciului public cu 9 milioane EUR nu au permis o restabilire a rezultatului din exploatare, întrucât creșterea prețului combustibilului și creșterea costurilor de exploatare au depășit cu mult previziunile. Expertul Comisiei a constatat că realizarea planului de afaceri al cumpărătorilor a fost încetinită semnificativ de mai multe evenimente (163) și concluzionează că pierderile cumulate riscau să fie mult mai importante decât se prevăzuse inițial pentru anul 2007.
(354)
În consecință, Comisia consideră că răspunsurile autorităților franceze nu au eliminat toate îndoielile. Într-adevăr, pare hazardată corelarea restabilirii viabilității cu atribuirea delegării serviciului public în perioada 2007-2013 și de instituirea celor trei măsuri din planul de privatizare a căror legalitate și compatibilitate cu piața internă nu au fost confirmate. Credibilitatea unui plan de restabilire a viabilității pe termen lung a unei întreprinderi presupune cel puțin ca ipotezele reținute să fie realiste. Or, în speță, reușita planului se sprijină aproape exclusiv pe realizarea a două evenimente ipotetice care nu sunt controlate de SNCM. De asemenea, dată fiind situația financiară a SNCM în perioada respectivă, Comisia își pune întrebări cu privire la capacitatea acesteia de a finanța modernizarea necesară pentru unele dintre feriboturile sale. Or, autoritățile franceze susțin că o astfel de modernizare ar permite atingerea obiectivelor de restabilire a viabilității.
(355)
Prin urmare, Comisia consideră că nu este îndeplinită condiția restabilirii viabilității pe termen lung solicitată de orientări.
6.2.2.3. Prevenirea unei denaturări excesive a concurenței (măsuri compensatorii)
(356)
Decizia anulată din 2008 menționa patru măsuri compensatorii:
-
închiderea filialei Corsica Marittima (82 000 de pasageri în 2000), care asigura legăturile între Italia și Corsica și, prin urmare, retragerea grupului SNCM de pe piața aferentă transporturilor între Italia și Corsica;
-
cvasiretragerea SNCM de pe liniile de transport între Toulon și Corsica, piață care reprezenta în 2002 nu mai puțin de 460 000 de pasageri;
-
limitarea numărului total de locuri oferite și a numărului de curse dus-întors operate de SNCM în fiecare an, începând din 2003, în special pe liniile de transport între Nisa și Corsica;
-
vânzarea a patru nave.
(357)
Comisia dorește să reamintească că măsurile au fost propuse de autoritățile franceze în raport cu ajutorul în cuantum de 15,81 milioane EUR, sumă care corespunde ajutorului pentru restructurare acordat în 2002.
(358)
Ca urmare a anulării deciziei din 2008 prin hotărârea din 11 septembrie 2012, valoarea totală a ajutorului se ridică la mai mult de 210 milioane EUR. Comisia consideră că îndoielile sale nu au putut fi înlăturate din următoarele motive.
(359)
În ceea ce privește vânzarea celor patru nave prevăzută în momentul restructurării din 2002, Comisia menționează că cesiunile au fost compensate parțial de livrarea navei Danielle Casanova în iunie 2002, a cargobotului mixt Paglia Orba și a cargobotului mixt Pascal Paoli în 2003.
(360)
În ceea ce privește închiderea Corsica Marittima, punctul 40 din orientări precizează mai ales că „[a]nularea datoriilor și sistarea activităților deficitare, care ar fi, în orice caz, necesare pentru restabilirea viabilității, nu vor fi considerate drept o reducere a capacității sau a prezenței pe piață atunci când se evaluează măsurile compensatorii”. În consecință, închiderea Corsica Marittima, care a fost deficitară de la crearea sa în 1990, nu poate fi calificată drept măsură compensatorie, ci, mai degrabă, ca o măsură care contribuie la restabilirea viabilității pe termen lung.
(361)
Același raționament se aplică, de asemenea, pentru transporturile maritime între Corsica și Nisa. Comisia subliniază că SNCM dispune de o cotă de piață minoritară, Corsica Ferries France deținând 70 % din cotele de piață (164). Conform raportului Stephens, cererea în ceea ce privește traficul cu plecare din Nisa, în special în perioada estivală, este foarte mare. De asemenea, pe linia în cauză există cerere și în afara sezonului estival. Cu toate acestea, rezultatul curent pe linia respectivă era deficitar între 2004 și 2007. În consecință, măsura nu poate fi calificată drept măsură compensatorie, ci, mai degrabă, ca o măsură care contribuie la restabilirea viabilității pe termen lung.
(362)
De asemenea, Comisia notează că traficul de pasageri a crescut considerabil între Corsica și portul Toulon, trecând de la mai puțin de 200 000 de pasageri pe an în 1999 la aproape 1 milion în 2007 (165). În consecință, cvasiretragerea SNCM de la deservirea acestei linii ar putea fi calificată drept măsură compensatorie. Cu toate acestea, Comisia menționează că linia Toulon-Corsica este linia cea mai puțin importantă pentru SNCM în ceea ce privește transportul de pasageri.
(363)
Cu toate acestea, chiar dacă măsura în cauză ar fi calificată drept măsură compensatorie, Comisia consideră că aceasta ar fi absolut insuficientă. Într-adevăr, punctul 40 din orientări prevede că „(m)ăsurile compensatorii trebuie să fie proporționale cu efectele de denaturare ale ajutorului (…)”. Astfel cum s-a amintit deja la considerentele 341 și 342, Comisia constată că măsurile au fost propuse de autoritățile franceze în raport cu ajutorul în cuantum de 15,81 milioane EUR, sumă care corespunde ajutorului pentru restructurare acordat în 2002. Or, întrucât valoarea totală a ajutorului se ridică în prezent la aproximativ 218 milioane EUR, Comisia este de părere că măsurile propuse sunt insuficiente în raport cu denaturarea concurenței creată de acordarea ajutoarelor.
(364)
În consecință, Comisia constată că nu au putut fi înlăturate îndoielile în ceea ce privește calificarea măsurilor în cauză fie drept măsuri compensatorii, fie drept măsuri necesare pentru restabilirea viabilității. În orice caz, măsurile propuse rămân absolut insuficiente.
(365)
Autoritățile franceze au invocat riscul de monopol în favoarea CFF în cazul în care SNCM ar dispărea. Comisia consideră că autoritățile franceze nu au demonstrat suficient existența și importanța unui astfel de risc. Într-adevăr, transportul de pasageri și de marfă între Franța continentală și Corsica este o piață deschisă și concurențială pentru toți operatorii prezenți în marea Mediterană. Această piață se caracterizează, de asemenea, prin lipsa barierelor la intrare. În orice caz, poziția Corsica Ferries nu este de natură să justifice faptul că măsurile litigioase ar denatura concurența.
(366)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că măsurile propuse nu îndeplinesc criteriile enumerate la punctele 38-42 din orientări.
VII. CONCLUZIE
7.1. INCOMPATIBILITATEA ȘI RECUPERAREA APORTULUI DE CAPITAL NOTIFICAT DE AUTORITĂȚILE FRANCEZE ÎN 2002 ȘI A CELOR TREI MĂSURI NOI PUSE ÎN APLICARE DE AUTORITĂȚILE FRANCEZE ÎN 2006
(367)
Aportul de capital de 15,81 milioane EUR notificat de autoritățile franceze în 2002 și cele trei noi măsuri puse în aplicare de autoritățile franceze în 2006, și anume cesiunea în proporție de 100 % a SNCM la prețul negativ de 158 de milioane EUR, creșterea de capital de 8,75 milioane EUR subscrisă de CGMF și avansul în cont curent de 38,5 milioane EUR în favoarea salariaților SNCM, constituie ajutoare în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Ajutoarele respective sunt incompatibile cu piața internă.
(368)
Comisia subliniază că, în temeiul articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, orice ajutor ilegal și incompatibil cu piața internă trebuie să fie recuperat de la beneficiarul acestuia.
(369)
În scopul recuperării, autoritățile franceze trebuie, de asemenea, să adauge la valoarea ajutorului dobânda de recuperare începând de la data la care ajutorul în cauză a fost pus la dispoziția întreprinderii până la recuperarea efectivă a acestuia (166), în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei (167).
7.2. INCOMPATIBILITATEA ȘI RECUPERAREA AJUTORULUI PENTRU SALVARE
(370)
Începând din momentul în care măsurile notificate ca ajutor pentru restructurare nu îndeplinesc condițiile de compatibilitate prevăzute de orientări, trebuie, în mod normal, să se suporte consecințele acestei incompatibilități în ceea ce privește ajutorul pentru salvare aprobat pentru SNCM de către autoritățile franceze, care a făcut obiectul deciziei Comisiei din 17 iulie 2002, și să se solicite recuperarea acestuia.
(371)
La 19 noiembrie 2002, autoritățile franceze au transmis Comisiei o copie a convențiilor privind avansul de trezorerie încheiate între SNCM și CGMF, precum și dovezile rambursării avansului acordat de către CGMF în favoarea SNCM, prin două viramente efectuate la 13 mai și 14 iunie 2002,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Aportul de capital de 15,81 milioane EUR și cele trei noi măsuri puse în aplicare de autoritățile franceze în 2006, și anume cesiunea în proporție de 75 % a SNCM la prețul negativ de 158 de milioane EUR, creșterea de capital de 8,75 milioane EUR subscrisă de CGMF și avansul în cont curent de 38,5 milioane EUR în favoarea salariaților SNCM, puse în aplicare de către Franța, cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) din TFUE, în favoarea SNCM constituie ajutoare de stat ilegale și incompatibile cu piața internă.
Articolul 2
(1) Franța recuperează de la beneficiar ajutoarele menționate la articolul 1.
(2) Sumele de recuperat sunt purtătoare de dobândă începând de la data la care au fost puse la dispoziția beneficiarului până în momentul recuperării lor efective.
(3) Dobânzile sunt calculate pe o bază compusă, în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 și cu Regulamentul (CE) nr. 271/2008 al Comisiei (168) de modificare a Regulamentului (CE) nr. 794/2004.
Articolul 3
(1) Recuperarea ajutoarelor menționate la articolul 1 este imediată și efectivă.
(2) Franța asigură punerea în aplicare a prezentei decizii în termen de patru luni de la data notificării acesteia.
Articolul 4
(1) În termen de două luni de la data notificării prezentei decizii, Franța comunică următoarele informații Comisiei:
(a)
suma totală (principal și dobânzi) care trebuie recuperată de la beneficiar;
(b)
o descriere detaliată a măsurilor care au fost deja adoptate și a celor preconizate în vederea conformării cu prezenta decizie;
(c)
documente care demonstrează că beneficiarul a fost notificat să ramburseze ajutorul.
(2) Franța informează Comisia cu privire la evoluția măsurilor naționale luate pentru punerea în aplicare a prezentei decizii până la recuperarea completă a ajutorului menționat la articolul 1. Franța transmite imediat, la solicitarea Comisiei, informațiile privind măsurile care au fost deja adoptate și cele preconizate în vederea conformării cu prezenta decizie. De asemenea, Franța furnizează informații detaliate privind sumele reprezentând ajutoarele și dobânzile aferente acestor sume recuperate deja de la beneficiar.
Articolul 5
Prezenta decizie se adresează Republicii Franceze.
Adoptată la Bruxelles, 20 noiembrie 2013.