NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 285/2014
ze dne 13. února 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012, pokud jde o regulační technické normy týkající se smluv s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii a předcházení vyhýbání se pravidlům a povinnostem
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 ze dne 4. července 2012 o OTC derivátech, ústředních protistranách a registrech obchodních údajů (1), a zejména na čl. 4 odst. 4 a čl. 11 odst. 14 písm. e) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Aby bylo možné určit, kdy lze OTC derivátovou smlouvu považovat za smlouvu s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii, jakož i stanovit případy, kdy je nutné či vhodné předcházet vyhýbání se pravidlům a povinnostem vyplývajícím z jakéhokoli ustanovení nařízení (EU) č. 648/2012, měl by být vzhledem k široké škále OTC derivátových smluv přijat přístup založený na kritériích.
(2)
Vzhledem k tomu, že podle čl. 13 odst. 3 nařízení (EU) č. 648/2012 se ustanovení uvedeného nařízení považují za splněná, pokud je alespoň jedna smluvní strana usazena v zemi, pro niž Komise přijala prováděcí akt o rovnocennosti v souladu s čl. 13 odst. 2 nařízení (EU) č. 648/2012, by se tyto regulační technické normy měly vztahovat na smlouvy, jejichž obě smluvní strany jsou usazeny ve třetí zemi, jejíž právní, dohledové a vynucovací předpisy dosud nebyly prohlášeny za rovnocenné požadavkům stanoveným v uvedeném nařízení.
(3)
Určité informace o smlouvách uzavřených subjekty ze třetích zemí by byly nadále přístupné pouze příslušným orgánům třetí země. Proto by příslušné orgány Unie měly s těmito orgány úzce spolupracovat, aby bylo zajištěno, že příslušná ustanovení jsou uplatňována a vymáhána.
(4)
Protože pro úplné pochopení příslušných technických norem je zapotřebí technický pojem, měl by být tento pojem definován.
(5)
OTC derivátové smlouvy uzavřené subjekty usazenými ve třetích zemích kryté zárukou poskytnutou subjekty usazenými v Unii vytvářejí pro ručitele usazeného v Unii finanční riziko. Vzhledem k tomu, že toto riziko závisí na velikosti záruky poskytnuté finančními smluvními stranami na krytí OTC derivátových smluv, a vzhledem k propojením mezi finančními smluvními stranami ve srovnání s nefinančními smluvními stranami by se za smlouvy s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii měly považovat pouze OTC derivátové smlouvy uzavřené subjekty usazenými ve třetích zemích, které jsou kryté zárukou, jež přesahuje určité kvantitativní limity a je poskytnuta finanční smluvní stranou usazenou v Unii.
(6)
Finanční smluvní strany usazené ve třetích zemích mohou uzavírat OTC derivátové smlouvy prostřednictvím svých poboček v Unii. Vzhledem k dopadu, jaký má činnost těchto poboček na trhu Unie, by se OTC derivátové smlouvy uzavřené mezi těmito pobočkami v Unii měly považovat za smlouvy s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii.
(7)
OTC derivátové smlouvy uzavřené určitými smluvními stranami s hlavním cílem vyhnout se povinnosti clearingu nebo použití technik zmírňování rizika, která by se vztahovala na subjekty, jež by byly přirozenými smluvními stranami smlouvy, by se měly považovat za vyhýbání se pravidlům a povinnostem stanoveným v nařízení (EU) č. 648/2012, neboť brání dosažení záměru uvedeného nařízení, konkrétně zmírnění úvěrového rizika protistrany.
(8)
OTC derivátové smlouvy, které jsou součástí ujednání, jehož povaha nemá podnikatelské odůvodnění nebo obchodní podstatu a jehož hlavním účelem je obejít použití nařízení (EU) č. 648/2012, včetně pravidel pro podmínky osvobození, by se měly považovat za vyhýbání se pravidlům a povinnostem stanoveným v uvedeném nařízení.
(9)
Situace, kdy jednotlivé složky ujednání neodpovídají právní podstatě ujednání jako celku, kdy je ujednání realizováno způsobem, který by obvykle nebyl použit při postupu, jenž se obecně považuje za rozumné obchodní chování, kdy ujednání nebo řada ujednání obsahují prvky, jejichž důsledkem je neutralizace nebo anulace jejich vzájemné ekonomické podstaty, nebo kdy jednotlivé transakce mají cyklickou povahu, by se měly považovat za signály fingovaného ujednání nebo řady ujednání.
(10)
Technické normy týkající se smluv s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii i technické normy týkající se předcházení vyhýbání se pravidlům a povinnostem stanoveným v nařízení (EU) č. 648/2012 je vhodné stanovit v jediném nástroji, protože oba soubory technických norem se týkají povinnosti clearingu a použití technik zmírňování rizika. Kromě toho mají společné znaky, jako je jejich použití na smlouvy, jejichž smluvní strany by nepodléhaly povinnosti clearingu nebo použití technik zmírňování rizika, jestliže by nebyly splněny podmínky čl. 4 odst. 1 písm. a) bodu v) a čl. 11 odst. 14 písm. e) nařízení (EU) č. 648/2012 upřesněné dále v tomto nařízení.
(11)
Jelikož subjekty třetích zemí, jichž se tyto regulační technické normy dotýkají, potřebují čas k zajištění splnění požadavků nařízení (EU) č. 648/2012, pokud jejich OTC derivátové smlouvy splňují podmínky stanovené v těchto regulačních technických normách a jsou považovány za smlouvy s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii, je vhodné odložit použití ustanovení obsahujících dané podmínky o šest měsíců.
(12)
Toto nařízení vychází z návrhu regulačních technických norem předložených Komisi Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy.
(13)
Evropský orgán pro cenné papíry a trhy v souladu s článkem 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 (2) uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, analyzoval možné související náklady a přínosy a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v oblasti cenných papírů a trhů zřízenou podle článku 37 uvedeného nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použije tato definice:
„zárukou“ se rozumí výslovně zdokumentovaný právní závazek ručitele pokrýt platby částek, které jsou nebo by mohly být splatné na základě OTC derivátových smluv krytých danou zárukou a uzavřených subjektem, v jehož prospěch byla záruka poskytnuta, oprávněnému subjektu, dojde-li k selhání definovanému v záruce nebo neprovede-li subjekt, v jehož prospěch byla záruka poskytnuta, příslušné platby.
Článek 2
Smlouvy s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii
1. OTC derivátová smlouva se považuje za smlouvu s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii, pokud alespoň jednomu subjektu ze třetí země byla finanční smluvní stranou usazenou v Unii poskytnuta záruka, která kryje celý jeho závazek plynoucí z dané OTC derivátové smlouvy nebo jeho část a splňuje obě tyto podmínky:
a)
kryje celý závazek subjektu ze třetí země vyplývající z jedné nebo více OTC derivátových smluv v souhrnné pomyslné výši nejméně 8 miliard EUR nebo ekvivalentu v příslušné cizí měně nebo kryje pouze část závazku subjektu ze třetí země vyplývajícího z jedné nebo více OTC derivátových smluv v souhrnné pomyslné výši nejméně 8 miliard EUR nebo ekvivalentu v příslušné cizí měně vydělené procentním podílem závazku krytým zárukou;
b)
je rovna nejméně 5 % součtu stávajících expozic, jak je definuje čl. 272 bod 17 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (3), v OTC derivátových smlouvách finanční smluvní strany usazené v Unii, která záruku poskytla.
Pokud je maximální výše záruky nižší než limit stanovený v písmenu a) prvního pododstavce, nemají smlouvy kryté touto zárukou přímý, podstatný a předvídatelný vliv v Unii, ledaže by částka záruky byla zvýšena, přičemž v takovém případě ručitel v den zvýšení záruky znovu posoudí přímý, podstatný a předvídatelný vliv smluv v Unii podle podmínek stanovených v písmenech a) a b) prvního pododstavce.
Pokud závazek vyplývající z jedné nebo více OTC derivátových smluv nedosahuje limitu stanoveného v písmenu a) prvního pododstavce, nepovažují se tyto smlouvy za smlouvy s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii, a to ani tehdy, jestliže se maximální výše záruky kryjící tento závazek rovná limitu stanovenému v písmenu a) prvního pododstavce nebo je vyšší, ani je-li splněna podmínka stanovená v písmenu b) prvního pododstavce.
V případě zvýšení závazku vyplývajícího z OTC derivátových smluv nebo snížení stávající expozice ručitel znovu posoudí, zda jsou podmínky stanovené v písmenech a) a b) prvního pododstavce splněny. Posouzení se provádí v den zvýšení závazku pro podmínku stanovenou v písmenu a) prvního pododstavce a měsíčně pro podmínku stanovenou v písmenu b) prvního pododstavce.
OTC derivátové smlouvy v souhrnné pomyslné výši nejméně 8 miliard EUR nebo ekvivalentu v příslušné cizí měně uzavřené před poskytnutím nebo zvýšením záruky a následně kryté zárukou, jež splňuje podmínky stanovené v písmenech a) a b) prvního pododstavce, se považují za smlouvy s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii.
2. OTC derivátová smlouva se považuje za smlouvu s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii, pokud oba subjekty usazené ve třetí zemi uzavřou tuto smlouvu prostřednictvím svých poboček v Unii a byly by považovány za finanční smluvní strany, pokud by byly usazeny v Unii.
Článek 3
Případy, kdy je nutné či vhodné předcházet vyhýbání se pravidlům nebo povinnostem stanoveným v nařízení (EU) č. 648/2012
1. OTC derivátová smlouva se považuje za smlouvu, jejímž účelem je obejít provádění určitých ustanovení nařízení (EU) č. 648/2012, pokud při posouzení smlouvy jako celku a zohlednění všech okolností lze ze způsobu, jakým byla uzavřena, usuzovat, že jejím hlavním účelem je vyhnout se provádění určitých ustanovení uvedeného nařízení.
2. Pro účely odstavce 1 se smlouva považuje za smlouvu, jejímž hlavním účelem je vyhnout se provádění určitých ustanovení nařízení (EU) č. 648/2012, pokud hlavním účelem ujednání nebo řady ujednání souvisejících s touto OTC derivátovou smlouvou je zmařit záměr, smysl a účel kteréhokoli ustanovení nařízení (EU) č. 648/2012, jež by se jinak použilo, včetně případů, kdy je smlouva součástí fingovaného ujednání nebo řady ujednání.
Ujednání, které ve svém základu nemá podnikatelské odůvodnění, obchodní podstatu nebo relevantní ekonomické důvody a jehož součástí je jakákoli smlouva, transakce, plán, opatření, operace, dohoda, podpora, srozumění, příslib, závazek nebo událost, se považuje za fingované ujednání. Ujednání se může skládat z více než jednoho kroku nebo části.
Článek 4
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 2 se použije ode dne 10. října 2014.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 13. února 2014.
REGULAMENTUL DELEGAT (UE) NR. 285/2014 AL COMISIEI
din 13 februarie 2014
de completare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește standardele tehnice de reglementare referitoare la efectul direct, substanțial și previzibil al contractelor în Uniune și la prevenirea eludării normelor și a obligațiilor
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapărțile centrale și registrele centrale de tranzacții (1), în special articolul 4 alineatul (4) și articolul 11 alineatul (14) litera (e),
întrucât:
(1)
Având în vedere marea varietate de contracte derivate extrabursiere, ar trebui să se recurgă la o abordare bazată pe criterii pentru a stabili dacă un contract derivat extrabursier poate fi considerat a avea un efect direct, substanțial și previzibil în Uniune și cazurile în care se impune sau este oportună prevenirea eludării normelor sau a obligațiilor care decurg din dispozițiile Regulamentului (UE) nr. 648/2012.
(2)
Având în vedere că, în temeiul articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, dispozițiile regulamentului respectiv sunt considerate îndeplinite dacă cel puțin una dintre contrapărți este stabilită într-o țară pentru care Comisia a adoptat un act de punere în aplicare prin care constată echivalența în conformitate cu articolul 13 alineatul (2) din regulamentul menționat, standardele tehnice de reglementare ar trebui să se aplice în cazul contractelor în care ambele contrapărți sunt stabilite într-o țară terță ale cărei mecanisme juridice, de supraveghere și de executare nu au fost încă declarate echivalente cu cerințele prevăzute în regulamentul menționat.
(3)
Anumite informații referitoare la contractele încheiate de entități din țări terțe ar continua să fie disponibile doar autorităților competente din țările terțe în cauză. Prin urmare, autoritățile competente din Uniune ar trebui să coopereze îndeaproape cu autoritățile în cauză, pentru a se asigura că dispozițiile relevante sunt aplicate și respectate.
(4)
Având în vedere că pentru buna înțelegere a standardelor tehnice adecvate este necesar un termen tehnic, acest termen ar trebui definit.
(5)
Contractele derivate extrabursiere încheiate de entități stabilite în țări terțe care fac obiectul unei garanții furnizate de entități stabilite în Uniune creează un risc financiar pentru garantul stabilit în Uniune. În plus, dat fiind faptul că riscul ar depinde de dimensiunea garanțiilor furnizate de contrapărțile financiare pentru contractele derivate extrabursiere și având în vedere interconexiunile dintre contrapărțile financiare, comparativ cu contrapărțile nefinanciare, ar trebui considerate a avea un efect direct, substanțial și previzibil în Uniune numai contractele derivate extrabursiere încheiate de entități stabilite în țări terțe care fac obiectul unei garanții care depășește anumite praguri cantitative și care este furnizată de contrapărți financiare stabilite în Uniune.
(6)
Contrapărțile financiare stabilite în țări terțe pot încheia contracte derivate extrabursiere prin intermediul sucursalelor acestora din Uniune. Având în vedere impactul activității acestor filiale asupra pieței din Uniune, contractele derivate extrabursiere încheiate între sucursalele din Uniune respective ar trebui considerate a avea un efect direct, substanțial și previzibil în Uniune.
(7)
Contractele derivate extrabursiere încheiate de anumite contrapărți cu scopul principal de a evita aplicarea obligației de compensare sau a tehnicilor de diminuare a riscurilor aplicabile unor entități care ar fi fost contrapărțile naturale ale contractului ar trebui considerate eludări ale normelor și obligațiilor prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 648/2012, întrucât acestea interferează cu atingerea obiectivului regulamentului citat, și anume diminuarea riscului de credit al contrapărții.
(8)
Contractele derivate extrabursiere care fac parte dintr-un mecanism ale cărui caracteristici nu sunt justificate de rațiuni economice sau nu prezintă substanță comercială și care are drept scop principal sustragerea de la aplicarea Regulamentului (UE) nr. 648/2012, inclusiv a normelor referitoare la condițiile de acordare a unei exceptări, ar trebui considerate eludări ale normelor și obligațiilor prevăzute în regulamentul citat.
(9)
Ar trebui considerate indicii ale unui mecanism artificial sau al unei serii artificiale de mecanisme situațiile în care diversele componente ale mecanismului nu sunt coerente cu substanța juridică a întregului mecanism, în care mecanismul este realizat într-o manieră care nu ar fi, în mod normal, utilizată în cadrul unei conduite comerciale considerate rezonabile, în care mecanismul sau seria de mecanisme include elemente care au drept urmare compensarea sau anularea substanței lor economice reciproce sau în care tranzacțiile sunt circulare.
(10)
Este de dorit ca standardele tehnice referitoare la contractele care au un efect direct, substanțial și previzibil în Uniune și standardele tehnice referitoare la prevenirea eludării normelor și a obligațiilor prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 648/2012 să ia forma unui instrument unic, întrucât ambele seturi de standarde tehnice se referă la obligația de compensare și la tehnicile de diminuare a riscurilor. În plus, acestea au în comun caracteristici cum ar fi aplicarea lor la un contract ale cărui contrapărți nu ar face obiectul obligației de compensare sau al tehnicilor de diminuare a riscurilor dacă nu ar fi îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (a) punctul (v) și la articolul 11 alineatul (14) litera (e) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, detaliate prin prezentul regulament.
(11)
Având în vedere faptul că entitățile din țări terțe afectate de aceste standarde tehnice de reglementare au nevoie de timp în vederea întreprinderii demersurilor necesare pentru a asigura respectarea cerințelor Regulamentului (UE) nr. 648/2012 în cazurile în care contractele derivate extrabursiere încheiate de aceste entități îndeplinesc condițiile stabilite în prezentele standarde tehnice de reglementare pentru a fi considerate a avea un efect direct, substanțial și previzibil în Uniune, este oportună amânarea cu șase luni a aplicării dispozițiilor care conțin condițiile respective.
(12)
Prezentul regulament se bazează pe proiectele de standarde tehnice de reglementare transmise Comisiei de Autoritatea Europeană pentru Valori Mobiliare și Piețe (ESMA).
(13)
În conformitate cu articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (2), Autoritatea Europeană pentru Valori Mobiliare și Piețe a efectuat consultări publice deschise cu privire la proiectele de standarde tehnice de reglementare, a analizat costurile și beneficiile potențiale aferente și a solicitat avizul Grupului părților interesate din domeniul valorilor mobiliare și piețelor înființat în conformitate cu articolul 37 din regulamentul menționat,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Definiții
În sensul prezentului regulament se aplică următoarea definiție:
„garanție” înseamnă o obligație legală, formalizată explicit și asumată de un garant, de a efectua plata către beneficiar a sumelor care sunt datorate sau ar putea ajunge în situația de a fi datorate ca efect al contractelor derivate extrabursiere care fac obiectul garanției respective și care au fost încheiate de entitatea garantată, în cazul apariției unei stări de nerambursare, astfel cum este definită în garanție, sau în cazul în care entitatea garantată nu a efectuat nicio plată.
Articolul 2
Contracte cu efect direct, substanțial și previzibil în Uniune
(1) Un contract derivat extrabursier este considerat a avea un efect direct, substanțial și previzibil în Uniune dacă cel puțin o entitate dintr-o țară terță beneficiază de o garanție, furnizată de o contraparte financiară stabilită în Uniune, care acoperă o parte sau toate obligațiile acestei entități care decurg din respectivul contract derivat extrabursier, în măsura în care garanția îndeplinește concomitent următoarele două condiții:
(a)
acoperă totalitatea obligațiilor unei entități dintr-o țară terță care decurg dintr-unul sau mai multe contracte derivate extrabursiere pentru un cuantum nominal agregat în valoare de cel puțin 8 miliarde EUR sau pentru cuantumul echivalent în moneda străină relevantă sau acoperă numai o parte din obligațiile unei entități dintr-o țară terță care decurg dintr-unul sau mai multe contracte derivate extrabursiere pentru un cuantum nominal agregat în valoare de cel puțin 8 miliarde EUR sau pentru cuantumul echivalent în moneda străină relevantă împărțit la procentajul obligațiilor acoperite;
(b)
este egală cu cel puțin 5 la sută din suma expunerilor curente, astfel cum sunt acestea definite la articolul 272 punctul 17 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (3), din contracte derivate extrabursiere ale contrapărții financiare stabilite în Uniune care emite garanția.
Dacă garanția este emisă pentru un cuantum maxim inferior pragului prevăzut la primul paragraf litera (a), contractele care fac obiectul garanției respective nu au un efect direct, substanțial și previzibil în Uniune, în afara situației în care cuantumul garanției este majorat, caz în care efectul direct, substanțial și previzibil al contractelor în Uniune este reevaluat de garant în ziua majorării prin raportare la condițiile prevăzute la primul paragraf literele (a) și (b).
Dacă obligațiile care decurg dintr-unul sau mai multe contracte derivate extrabursiere sunt inferioare pragului prevăzut la primul paragraf litera (a), contractele respective nu sunt considerate a avea un efect direct, substanțial și previzibil în Uniune, chiar dacă cuantumul maxim al garanției care acoperă obligațiile respective este mai mare sau egal cu pragul prevăzut la primul paragraf litera (a) și dacă a fost îndeplinită condiția prevăzută la primul paragraf litera (b).
În cazul unei majorări a obligațiilor care decurg din contractele derivate extrabursiere sau al unei diminuări a expunerii curente, garantul reevaluează dacă sunt îndeplinite condițiile stabilite la primul paragraf literele (a) și (b). Această reevaluare se efectuează în ziua majorării obligațiilor, în cazul condiției prevăzute la primul paragraf litera (a), respectiv lunar, în cazul condiției prevăzute la primul paragraf litera (b).
Contractele derivate extrabursiere pentru un cuantum nominal agregat de cel puțin 8 miliarde EUR sau pentru cuantumul echivalent în moneda străină relevantă încheiate înainte de emiterea sau majorarea unei garanții și acoperite ulterior printr-o garanție care îndeplinește condițiile stabilite la primul paragraf literele (a) și (b) sunt considerate a avea un efect direct, substanțial și previzibil în Uniune.
(2) Un contract derivat extrabursier se consideră a avea un efect direct, substanțial și previzibil în Uniune dacă cele două entități stabilite într-o țară terță încheie un contract derivat extrabursier prin intermediul sucursalelor acestora din Uniune și dacă acestea s-ar califica drept contrapărți financiare dacă ar fi stabilite în Uniune.
Articolul 3
Cazurile în care este necesară sau oportună prevenirea eludării normelor sau a obligațiilor prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 648/2012
(1) Un contract derivat extrabursier este considerat a fi fost conceput pentru a eluda aplicarea unor dispoziții ale Regulamentului (UE) nr. 648/2012 dacă se consideră că modul în care a fost încheiat contractul, examinat în ansamblu și având în vedere toate circumstanțele, are drept scop principal evitarea aplicării unei dispoziții din regulamentul respectiv.
(2) În sensul alineatului (1), se consideră că un contract are drept scop principal evitarea aplicării unei dispoziții din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 dacă scopul principal al mecanismului sau al seriei de mecanisme referitoare la contractul derivat extrabursier este de a contracara obiectul, spiritul sau scopul vreunei dispoziții din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 care s-ar aplica în absența acestora, inclusiv în situația în care face parte dintr-un mecanism artificial sau dintr-o serie artificială de mecanisme.
Un mecanism căruia îi lipsește o rațiune economică intrinsecă, o substanță economică sau o justificare economică relevantă sau care este format din orice contract, tranzacție, schemă, acțiune, operațiune, acord, subvenție, înțelegere, promisiune, angajament sau eveniment este considerat un mecanism artificial. Un mecanism poate cuprinde mai multe etape sau părți.
Articolul 4
Intrarea în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 2 se aplică de la 10 octombrie 2014.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 13 februarie 2014.