ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 16. září 2013
o vyrovnáních podle vyhlášky o statkových hnojivech K 75/98 (ex NN 45/98) provedené Belgií (regionem Flandry)
(oznámeno pod číslem C(2013) 5818)
(Pouze nizozemské a francouzské znění je závazné)
(2013/530/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“), a zejména čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
po výzvě pro zainteresované strany, aby předložily své připomínky (1),
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Po přijetí stížnosti, že vlámská vláda vyplácí zemědělcům nezákonnou podporu v souvislosti s používáním hnojiv a statkových hnojiv (dále jen „opatření“), požádaly útvary Evropské komise dopisem ze dne 4. února 1998 belgické orgány, aby poskytly informace o provedení rozhodnutí vlámské vlády ze dne 20. prosince 1995 o vyrovnání splatném zemědělcům za povinnosti podle právních předpisů o hnojivech (dále jen „vyhláška o statkových hnojivech“).
(2)
Komise obdržela tyto informace v dopise od vlámského ministerstva životního prostředí a zaměstnanosti ze dne 18. března 1998 a v dopise od stálého zastoupení Belgie ze dne 31. března 1998.
(3)
Dne 15. dubna 1998 se konalo jednání mezi zástupci příslušných belgických orgánů a útvarů Evropské komise.
(4)
Telexem ze dne 10. července 1998 Komise požádala belgické orgány o doplňující informace, které obdržela v odpovědi belgických orgánů v dopise ze dne 7. srpna 1998, zaevidovaném dne 10. srpna 1998.
(5)
Podle informací od belgických orgánů byly platby prováděny v roce 1996. Opatření však nebylo oznámeno Komisi v souladu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 3 SFEU). Z tohoto důvodu byl spis zaevidován v registru neoznámených podpor pod číslem NN 45/98. Avšak ačkoli byl režim v platnosti v letech 1996 a 1997, Komise zaznamenala závazek belgických orgánů v jejich dopise ze dne 7. srpna 1998 nevyplatit podporu za rok 1997, dokud Komise nepřijme rozhodnutí o slučitelnosti podpory se společným trhem. Belgické úřady informovaly Komisi, že záměrem vlámské vlády bylo začlenit tento režim vyrovnání do vlámského programu podpory podle nařízení Rady (EHS) č. 2078/92 (2).
(6)
Dopisem ze dne 21. ledna 1999 Komise informovala Belgii, že se ve věci opatření rozhodla zahájit řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU.
(7)
Rozhodnutí Komise zahájit řízení bylo zveřejněno dne 17. dubna 1999 v Úředním věstníku (3).
(8)
Komise vyzvala zainteresované strany k předložení jejich připomínek k opatření.
(9)
Komise neobdržela od zainteresovaných stran žádné připomínky.
(10)
Oznámení týkající se jiných vlámských případů ve věci statkových hnojiv (C12/1999, N105/1999, N311/99) byla belgickými orgány stažena.
(11)
Dne 6. března 2012 Komise obdržela stížnost od zemědělce na platbu vyrovnání za rok 1996 v souladu s vyhláškou o statkových hnojivech. Na jednání zástupců belgických (vlámských) orgánů a útvarů Evropské komise dne 16. dubna 2012 Komise požádala belgické orgány o předložení jejich stanovisek ke stížnosti.
(12)
Dne 9. listopadu 2012 požádala Evropská komise o další informace. Belgické orgány odpověděly dopisem ze dne 14. ledna 2013.
II. PODROBNÝ POPIS PODPORY
1. NÁZEV
(13)
Vyrovnání podle vyhlášky o statkových hnojivech
2. ROZPOČET
(14)
Celkový rozpočet na opatření na rok 1996 činil 427 511 868 BEF (belgických franků) rozdělených takto:
(a)
vyrovnání sníženého výnosu
-
travní porost 250 279 282 BEF
-
kukuřice 50 102 650 BEF
(b)
vyrovnání nákladů na likvidaci statkových hnojiv 65 486 397 BEF
(c)
vyrovnání nákladů na uskladnění statkových hnojiv 34 276 829 BEF
(d)
vyrovnání nákupu dalšího hnojiva 27 366 710 BEF
(15)
Vyrovnání podle vyhlášky o statkových hnojivech byla vyplacena za rok 1996.
(16)
V souladu s vyhláškou o statkových hnojivech je vyrovnání splatné zemědělcům, jejichž zemědělský podnik leží zcela nebo zčásti v oblasti vodní plochy nebo toku nebo v přírodní oblasti. Týká se 7,502 z celkových 40,673 zemědělských podniků s ornou půdou nebo hospodářskými zvířaty ve Flandrech (18,5 %). Z hlediska plochy spadá z celkových 649,223 ha v rámci orné půdy nebo hospodářských zvířat 47,948 ha (7,5 %) do oblastí vodních ploch a toků a 21,919 ha (3 %) spadá do přírodních oblastí.
(17)
Cílem režimu podpory je umožnit zemědělcům s půdou v environmentálně citlivých oblastech, aby byli schopni přizpůsobit se přísnějším normám v oblasti používání statkových hnojiv, a vyrovnat těmto zemědělcům ekonomickou ztrátu, kterou utrpí. Podpora se vypočítá na základě ušlých příjmů s ohledem na běžné zemědělské postupy mimo tyto citlivé oblasti. Podle belgických orgánů bylo vyrovnání nezbytné také proto, aby se předešlo sociálním nepokojům.
(18)
Podpora je poskytována zemědělcům v těchto citlivých oblastech s cílem vyrovnat jim:
(a)
pokles produkce způsobený menší mírou hnojení a používání statkových hnojiv;
(b)
další náklady na likvidaci statkových hnojiv;
(c)
další náklady na uskladnění statkových hnojiv;
(d)
další nákup chemických hnojiv.
(19)
Podle informací, které poskytly belgické orgány, vycházejí platby pro zemědělce, mající za cíl vyrovnat povinnosti dané právními předpisy o hnojivech, ze čtyř právních předpisů:
(a)
rozhodnutí vlámské vlády ze dne 20. prosince 1995 o vyrovnání splatném zemědělcům v souvislosti s povinnostmi podle právních předpisů o hnojivech;
(b)
rozhodnutí vlámské vlády ze dne 20. prosince 1995, kterým se stanovuje vyrovnání za roky 1996 a 1997 podle čl. 15 odst. 9 vyhlášky ze dne 23. ledna 1991 o ochraně životního prostředí před znečištěním statkovými hnojivy;
(c)
rozhodnutí vlámské vlády ze dne 19. března 1996, kterým se stanovují pravidla pro další povinnosti s ohledem na likvidaci a pomoc s dalšími přebytky statkových hnojiv v oblastech, kde se uplatňují přísnější normy pro rozmetání statkových hnojiv;
(d)
rozhodnutí vlámské vlády ze dne 15. července 1997, kterým se upravuje rozhodnutí vlámské vlády ze dne 20. prosince 1995, kterým se stanovuje vyrovnání za roky 1996 a 1997 podle čl. 15 odst. 9 vyhlášky ze dne 23. ledna 1991 o ochraně životního prostředí před znečištěním statkovými hnojivy.
(20)
Ani jeden z těchto právních předpisů nebyl oznámen Komisi v souladu s článkem 93 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 3 SFEU).
(21)
Podle belgických orgánů se politika týkající se statkových hnojiv ve Flandrech opírá o vyhlášku ze dne 20. prosince 1995, kterou se mění vyhláška ze dne 23. ledna 1991 o ochraně životního prostředí před znečištěním hnojivy. Cílem této vyhlášky je zmírnění environmentálních problémů způsobených obohacováním povrchových a podzemních vod a vyplavováním fosfátů a dusičnanů do půdy s rizikem proniknutí do podzemních a povrchových vod. Podle zprávy o životním prostředí a přírodě ve Flandrech stojí zemědělství za 56 % čistého zatížení životního prostředí dusíkem a fosforem. Úniky amoniaku ze stájí hospodářských zvířat a rozmetání močůvky představují 21 % znečišťujících emisí ve Flandrech.
(22)
Vyhláška o statkových hnojivech vytyčuje cíle týkající se dosažení a/nebo zachování požadovaných kvalitativních norem pro půdu, vodu (povrchovou a podzemní) a ovzduší. Stanovuje postupné zpřísňování omezení používání statkových hnojiv. Umožňuje tak úpravy během přechodného období. Normy upravující používání hnojiv se budou postupně zpřísňovat, s výjimkou obzvláště ohrožených oblastí, konkrétně v oblastech vodních ploch nebo toků nebo v přírodních oblastech, kde přísnější pravidla vstoupila v platnost okamžitě.
(23)
Vyhláška také stanovuje zmrazení produkce statkových hnojiv a počtu hospodářských zvířat ve Flandrech na úrovni z roku 1992. Za tímto účelem se zavádí politika místních povolení. Současně se pro větší zemědělské podniky povolené objemy/počty při obnově povolení sníží až o 25 %. Živočišná výroba dostala čas (do roku 2002) na to, aby nalezla způsoby, jak omezit přebytky statkových hnojiv a jejich dopad.
(24)
Přísnější omezení vstoupila v účinnost okamžitě dne 1. ledna 1996 v těchto oblastech:
(a)
povodí a chráněná území;
(b)
přírodní rezervace, chráněné přírodní oblasti, lesní půda;
(c)
oblasti podle směrnice o ochraně ptáků;
(d)
údolí a ekologicky hodnotná zemědělská půda;
(e)
půda citlivá na dusičnany;
(f)
půda znečištěná fosfáty.
(25)
Podle belgických orgánů byly při určování těchto citlivých oblastí zohledněny požadavky směrnice Rady 91/676/EHS (4) o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů a směrnice Rady 79/409/EHS (5) o ochraně volně žijících ptáků.
(26)
V souladu s vyhláškou o statkových hnojivech se v období od 1. ledna 1996 do 31. prosince 1998 v celých Flandrech, s výjimkou oblastí vodních ploch a toků a přírodních oblastí, uplatňovaly následující všeobecná omezení používání hnojiv a statkových hnojiv. Tato omezení byla vyjádřena v kilogramech oxidu fosforečného, v kilogramech dusíku z chemických hnojiv a v kilogramech celkového ročního povoleného množství dusíku, jak ukazuje níže uvedená tabulka.
Skupina plodin
Oxid fosforečný
Dusík z chemických hnojiv
Dusík celkem
Travní porost
170
250
450
Kukuřice
160 (1996)
155 (1997)
150 (1998)
200
325
Plodiny s nízkou potřebou dusíku (6)
125
125
170
Ostatní plodiny
150
225
325
(27)
Belgické orgány také jako ukazatel toho, jaké cíle chtějí plnit od roku 2003, zveřejnily následující omezení.
Skupina plodin
Oxid fosforečný
Dusík z chemických hnojiv
Dusík z hospodářských zvířat, statkových hnojiv a jiných hnojiv
Dusík celkem
Travní porost
125
250
250
450
Kukuřice
100
130
225
275
Plodiny s nízkou potřebou dusíku (7)
100
70
125
125
Ostatní plodiny
100
150
200
275
(28)
Kromě těchto kvantitativních omezení je na běžné zemědělské půdě zakázáno rozmetávat statková hnojiva nebo jiná biohnojiva během následujících období: od 21. září do 21. ledna, o všech nedělích a státních svátcích, o všech sobotách, kromě sobot v době od 1. února do 15. května, v noci (mezi 22:00 hod a 7:00 hod), když je země zaplavená, zmrzlá nebo pokrytá sněhem.
(29)
Přísnější normy se uplatňují v oblastech vodních ploch a toků, a to s ohledem na produkci pitné vody nebo z toho důvodu, že tyto oblasti jsou obzvláště citlivé na vyplavování dusičnanů. Výraz „oblast vodních ploch a toků“ představuje:
(a)
povodí a ochranná pásma typu II a III pro podzemní vody, vymezená podle vyhlášky ze dne 24. ledna 1984, kterou se zavádí opatření v oblasti hospodaření s podzemními vodami;
(b)
citlivé oblasti určené vlámskou vládou jako oblasti vyžadující přísnější normy v povodích povrchových vod určených k výrobě pitné vody, vymezených podle zákona ze dne 26. března 1971 o ochraně povrchových vod před znečištěním;
(c)
oblasti s půdou citlivou na dusičnany, kde jsou vyžadovány přísnější normy, stanovené vlámskou vládou a vymezené vyhláškou ze dne 24. ledna 1984, kterou se zavádí opatření v oblasti hospodaření s podzemními vodami.
(30)
Následující tabulka uvádí normy upravující používání statkových hnojiv použitelné od 1. ledna 1996 pro oblasti vodních ploch a toků. Tato pravidla vycházejí z obvyklých výnosů pro vyjmenované skupiny plodin a z environmentálně přijatelných ztrát pro tyto oblasti. Množství jsou vyjádřena v kilogramech P2O5 a kilogramech dusíku na hektar ročně.
Skupina plodin
Oxid fosforečný
Dusík z chemických hnojiv
Dusík ze statkových hnojiv hospodářských zvířat a jiných hnojiv
Dusík celkem
Travní porost
120
200
200
350
Kukuřice
100
150
170
275
Plodiny s nízkou potřebou dusíku
80
70
125
125
Ostatní plodiny
100
150
170
275
(31)
V oblastech vodních ploch a toků je rozmetávání statkových hnojiv zakázáno v době od 1. září do 21. ledna včetně, s výjimkou pásem A a B v oblastech využívaných k zachytávání povrchových vod, kde se zákaz prodlužuje do 15. února včetně.
(32)
Výraz „přírodní oblast“ představuje:
(a)
údolní oblasti a ekologicky hodnotnou zemědělskou půdu vyznačenou na mapách pro rozvoj venkova podle zákona ze dne 29. března 1962 o organizaci celostátního a městského územního rozvoje;
(b)
zvláštní ochranné zóny vymezené rozhodnutím vlámské vlády ze dne 17. října 1988;
(c)
specifická stanoviště a přilehlé nárazníkové zóny;
(d)
lesní oblasti, přírodní rezervace, oblasti rozvoje přírody nebo chráněné přírodní oblasti, vyznačené na mapách pro rozvoj venkova podle zákona ze dne 29. března 1962 o organizaci celostátního a městského územního rozvoje, s přechodným opatřením použitelným do 31. prosince 1997.
(33)
Níže uvedená tabulka obsahuje normy upravující používání statkových hnojiv použitelné od 1. ledna 1996 pro přírodní oblasti. Tato pravidla vycházejí z výnosových norem pro vyjmenované skupiny plodin a z environmentálně přijatelných ztrát pro tyto oblasti. Množství jsou vyjádřena v kilogramech P2O5 a kilogramech dusíku na hektar ročně.
Skupina plodin
Oxid fosforečný
Dusík z chemických hnojiv
Dusík celkem
Travní porost
120
200
400
Kukuřice
100
150
275
Plodiny s nízkou potřebou dusíku
80
70
125
Ostatní plodiny
100
150
275
(34)
V přírodních oblastech je rozmetání statkových hnojiv zakázáno v období od 1. září do 21. ledna včetně a na travním porostu důležitém pro ochranu ptáků lze hnojení statkovými hnojivy zakázat také od 1. dubna do 30. června. Dále je zakázáno používat jakýkoli druh hnojiva v lesních oblastech, přírodních rezervacích, oblastech rozvoje přírody nebo chráněných přírodních oblastech v období od 1. ledna 1998, s výjimkou trusu hospodářských zvířat pasoucích se na dané půdě, přičemž maximální povolená hustota ustájení činí dvě velké dobytčí jednotky na hektar měřené ročně. Rodinná hospodářství mohou získat přechodné osvobození od tohoto zákazu.
(35)
Podle vyhlášky o statkových hnojivech se vyrovnání vyplácí automaticky pouze v případě travního porostu a kukuřice. U ostatních plodin se předpokládá, že snížené míry používání hnojiv nebudou mít za následek pokles produkce. Avšak i v tomto případě může zemědělec získat vyrovnání, pokud je schopen ztráty doložit.
(36)
Vyrovnání změny výnosu na travním porostu se vypočítá na základě rozdílu mezi povolenou normou pro hnojiva v oblastech mimo citlivé zóny a povolenými normami v citlivých zónách s tím, že se rozlišuje mezi oblastmi, které se nacházejí v oblastech vodních ploch a toků, a oblastmi, které se nacházejí v přírodních oblastech. Cílem podpory je vyrovnat ztrátu výnosu a ziskovosti způsobenou těmito omezeními.
(37)
Výchozím bodem pro výpočet podpory jsou průměrná upravená hrubá zisková rozpětí (semi-gross margins, SGM) v BEF/ha za poslední tři roky předcházející poskytnutí vyrovnání podle zákona o dani z příjmu. Rozlišuje se mezi půdou, která se využívá pro chov na mléko, a jiným travním porostem. Pro účely výpočtu upraveného hrubého ziskového rozpětí jsou Flandry rozděleny na třináct oblastí v závislosti na agronomických charakteristikách dotčené oblasti.
(38)
V případě travních porostů využívaných k produkci mléka je nejvyšší upravené hrubé ziskové rozpětí v oblasti Kempenlandu v provincii Antverpy (55 700 BEF/ha), nejnižší pak v oblasti dun (33 167 BEF/ha), přičemž průměr pro Flandry jako celek činí 44 160 BEF/ha. V případě travních porostů nevyužívaných k produkci mléka je nejvyšší upravené hrubé ziskové rozpětí v písčitém/hlinitopísčitém regionu Západních Flander (36 100 BEF/ha), nejnižší pak v oblasti dun (24 633 BEF/ha), přičemž průměr pro Flandry jako celek činí 31 941 BEF/ha.
(39)
U oblastí vodních ploch a toků vychází vyrovnání ze skutečnosti, že maximální povolená míra používání dusíku je stanovena na 350 kg/ha, zatímco v normálních oblastech činí 450 kg/ha. To odpovídá snížení o 22 %. Podle zákona o klesající návratnosti belgické orgány počítají, že výsledkem toho bude pokles výnosů o 15 %. Vliv na ziskovost zemědělského podniku však bude větší. Belgické orgány počítají s tím, že v průměru činí upravené hrubé ziskové rozpětí po odpočtu fixních nákladů 40 % celkového výnosu. Pokles výnosu o 15 % tak bude mít za následek pokles upraveného hrubého ziskového rozpětí o 37,5 % (15 % × 100/40). Základem platby vyrovnání snížených výnosů v dotčené oblasti je tak upravené hrubé ziskové rozpětí × 37,5 %. Současně s tím jsou zemědělci v oblastech vodních ploch a toků povinni používat o 50 kg/ha méně chemických hnojiv. To představuje úsporu ve výši 800 BEF (50 kg N × 16 BEF/kg). Tato částka se tudíž odečítá od splatné podpory.
(40)
V případě přírodních oblastí vychází vyrovnání ze stejných zásad. V přírodních oblastech činí maximální povolená míra používání dusíku 400 kg/ha v porovnání se 450 kg/ha v normálních oblastech, což odpovídá poklesu o 11 %. Belgické orgány počítají, že výsledkem bude snížení výnosů o 7 %. Snížení výnosu o 7 % bude mít za následek pokles upraveného hrubého ziskového rozpětí o 17,5 % (7 % × 100/40). Základem platby vyrovnání snížených výnosů v přírodních oblastech je tak upravené hrubé ziskové rozpětí × 17,5 %. Navíc je provedeno stejné snížení podpory o 800 BEF (viz bod 39 výše) s ohledem na úspory z omezeného používání hnojiv.
(41)
Níže uvedená tabulka shrnuje nejvyšší, nejnižší a průměrné sazby splatné podpory.
Travní porosty využívané k produkci mléka
Upravené hrubé ziskové rozpětí
Sazba podpory, oblasti vodních ploch a toků
FOR-L_2013285CS.01000801.notes.0001.xml.jpg
Sazba podpory, přírodní oblasti
FOR-L_2013285CS.01000801.notes.0002.xml.jpg
Kempenland v provincii Antverpy
55 700
20 088
8 948
Duny
33 167
11 638
5 004
Průměr
44 160
15 760
9 928
Ostatní travní porosty
Upravené hrubé ziskové rozpětí
Sazba podpory, oblasti vodních ploch a toků
FOR-L_2013285CS.01000801.notes.0003.xml.jpg
Sazba podpory, přírodní oblasti
FOR-L_2013285CS.01000801.notes.0004.xml.jpg
Západní Flandry- písčitý/hlinitopísčitý region
36 100
12 738
5 518
Duny
24 633
8 437
3 511
Průměr
31 941
11 177
4 789
(42)
Belgické orgány zdůrazňují, že se jedná o maximální sazby vyrovnání na hektar. Celková plocha travního porostu způsobilého k vyrovnání činí 31 003 ha, z toho je 17 468 ha v oblastech vodních ploch a toků a 13 535 ha v přírodních oblastech. Maximální teoretické vyrovnání, které mohlo být vyplaceno, činí 202 822 411 BEF v oblastech vodních ploch a toků a 65 900 155 BEF v přírodních oblastech. Avšak vzhledem k nižším sazbám podpory pro travní porosty nepoužívané k produkci mléka činilo skutečné vyrovnání poskytnuté na travní porosty 250 275 012 BEF za rok, z čehož částka 186 505 640 BEF byla poskytnuta v oblastech vodních ploch a toků a částka 63 769 372 BEF v přírodních oblastech. Podle belgických orgánů je tento rozdíl mezi maximálními teoretickými sazbami podpory a sazbami skutečně vyplacené podpory způsoben celou řadou faktorů, zejména skutečností, že vyrovnání bylo vyplaceno pouze pro plochy travního porostu, který týž zemědělský podnik využíval jako travní porost již v roce 1994.
(43)
U kukuřice se uplatňuje paušální podpora při ztrátě produkce ve výši 3 600 BEF/ha za předpokladu, že se kukuřice stále pěstuje na témže pozemku a není vyseta na původně travním porostu, který byl zorán. Tato podpora vychází z odhadů, že průměrná produkce sušiny u kukuřice činí 14 500 kg/ha a průměrná ztráta výnosu v důsledku přísnějších norem je 900 kg/ha. Na základě odhadované nákladové ceny 4 BEF/kg sušiny je výsledkem ušlý příjem ve výši 3 600 BEF.
(44)
Mimoto jsou zemědělci vybízeni k tomu, aby po kukuřici seli trávu, čímž omezí odvádění dusičnanů z půdy a vyplavování dusičnanů. Na to byla poskytnuta další podpora ve výši 3 600 BEF/ha. Podle belgických orgánů tato podpora pokrývá pouze náklady na travní semeno.
(45)
Podpora je poskytována zemědělským podnikům v oblastech vodních ploch a toků a v přírodních oblastech s cílem pokrýt další náklady na likvidaci přebytků statkových hnojiv, které vyplývají z nižších limitů pro používání těchto hnojiv.
(46)
Podpora je poskytována, pokud má zemědělský podnik další přebytky statkových hnojiv, které se nahromadily následkem přísnějších norem upravujících používání statkových hnojiv. Pro účely výpočtu podpory se rozlišuje mezi:
(a)
rodinnými zemědělskými podniky s hospodářskými zvířaty a jinými zemědělskými podniky s hospodářskými zvířaty, které v letech 1993 až 1996 nezískaly další ornou půdu; při výpočtu možností likvidace statkových hnojiv je brána v úvahu plocha orné půdy podle registru z roku 1996;
(b)
zemědělskými podniky s hospodářskými zvířaty jiného než rodinného typu, které v letech 1993 až 1996 získaly další půdu; plocha, která se bere v úvahu při určování možností likvidace statkových hnojiv, vychází z orné půdy evidované v roce 1994 (situace v zemědělském podniku v roce 1993).
(47)
Pro účely výpočtu podpory se používá vážený průměr na základě výpočtu počtu zvířat jednotlivých druhů (skot, prasata, drůbež, jiné) ve Flandrech a typické minerální složení statkových hnojiv od každého druhu z hlediska obsahu minerálů.
(48)
Na tomto základě se odhaduje, že každá tuna statkových hnojiv obsahuje 6,6 kg dusíku a 4,2 kg oxidu fosforečného.
(49)
Podpora se vyplácí za jednotku minerálů (na kilogram oxidu fosforečného (P2O5) a za kilogram dusíku (N)) způsobilých k vyrovnání. Lokalita zemědělského podniku určuje výši platby. Splatná podpora činí:
(a)
13 BEF / jednotku: pro zemědělské podniky v „bílé“ obci s revidovanou produkcí 75 kg P2O5/ha;
(b)
20 BEF / jednotku: pro zemědělské podniky v „šedé“ obci s revidovanou produkcí 75 až 125 kg P2O5/ha;
(c)
27 BEF / jednotku: pro jeden zemědělský podnik v obci s revidovanou produkcí 125 kg P2O5/ha.
(50)
Částky podpory jsou vyšší v obcích s vyšší revidovanou produkcí, protože statková hnojiva se musí převážet na delší vzdálenosti.
(51)
Kromě toho se podpora platí také jako vyrovnání zemědělcům, kteří již nemohou využívat dohody se sousedními zemědělskými podniky o rozmetávání přebytečných statkových hnojiv na půdě těchto podniků. Aby zemědělský podnik měl nárok na podporu, musel uzavřít dohodu o likvidaci přebytečných statkových hnojiv v roce 1995 s uživatelem, který má pozemky v oblasti, kde se uplatňují přísnější normy, a musí mít sídlo v obci s revidovanou produkcí nad 100 kg P2O5/ha. Vyrovnání se platí za jednotku minerálů, tj. za množství v kg P2O5 a za kg N, o něž bylo těmto uživatelům poskytnuto méně. Maximální množství, které může být způsobilé k vyrovnání, odpovídá rozdílu v možnostech likvidace mezi obvyklými normami upravujícími používání statkových hnojiv a normami, které se uplatňují v oblastech s přísnějšími pravidly. Lokalita zemědělského podniku určuje výši platby, která činí:
(a)
27 BEF / jednotku: jeden zemědělský podnik v obci s revidovanou produkcí 125 kg P2O5/ha;
(b)
20 BEF / jednotku pro všechny ostatní zemědělské podniky.
(52)
Rodinné zemědělské podniky s hospodářskými zvířaty s přebytky statkových hnojiv na pozemcích v dílčím kluizenském povodí pro zachycování povrchových vod nebo na půdě citlivé na dusičnany na březích řeky Mázy (Maas) mohou využít povinnosti skladu statkových hnojiv přijímat další přebytky těchto hnojiv v důsledku přísnějších norem upravujících používání statkových hnojiv. V tomto případě se vyrovnání likvidace a uskladnění statkových hnojiv snižuje v poměru k množství minerálů, v souvislosti s nimiž byla využita pomoc skladu statkových hnojiv.
(53)
Jelikož rozmetání statkových hnojiv v oblastech vodních ploch a toků a přírodních oblastech bylo zakázáno v období od 1. září, a nikoli od 21. září jako na ostatních územích, dostali se někteří zemědělci do potíží, protože statková hnojiva jsou v mnoha zemědělských podnicích rozmetávána po sklizni a řada plodin je sklízena až po (každoročním) datu začátku zákazu. To již v oblastech vodních ploch a toků a přírodních oblastech nebylo možné. Belgické úřady odhadují, že v důsledku toho by tyto podniky požadovaly další zařízení pro uskladnění statkových hnojiv na tři měsíce.
(54)
Rozdíl v normách upravujících používání statkových hnojiv v běžných oblastech a v oblastech vodních ploch a toků a přírodních oblastech odpovídá zhruba 50 kg P2O5/ha. Jelikož jedna tuna statkových hnojiv obsahuje v průměru 5,2 kg P2O5, 50 kg P2O5/ha odpovídá přibližně 10 tunám požadované skladovací kapacity na hektar.
(55)
Na základě odhadu, že náklady na stavbu skladovacího zařízení o objemu 500 m3 činí 1 263 120 BEF, belgické orgány předpokládají, že poskytnutí nezbytné skladovací kapacity zahrnuje investici zhruba 2 500 BEF na tunu skladovací kapacity, která bude amortizována za 20 let, a odpovídá tudíž ekvivalentu 125 BEF/t/rok. Roční vyrovnání ve výši 1 250 BEF/ha je proto splatné zemědělcům produkujícím statková hnojiva od hospodářských zvířat s ornou půdou v oblastech, kde se uplatňují přísnější pravidla pro používání a rozmetání statkových hnojiv.
(56)
Zemědělci, kteří v roce 1996 obdrželi toto vyrovnání uskladnění statkových hnojiv podle vyhlášky o statkových hnojivech, nemohou v témže roce z Vlámského zemědělského investičního fondu získat dotace na úroky nebo kapitálové příplatky na vybudování zařízení pro uskladnění statkových hnojiv od hospodářských zvířat.
(57)
Jelikož zemědělci s pozemky v oblastech vodních ploch a toků nemohou plně pokrýt povolené množství dusíku na hektar používáním živočišných statkových hnojiv, belgické úřady předpokládají, že zemědělci v těchto oblastech se budou snažit zachovat úroveň produkce pomocí dalšího chemického hnojiva, a to zejména na „ostatní plodiny“ a na kukuřici.
(58)
Předpokládá se, že tyto zemědělské podniky použijí dalších 60 kg N/ha za cenu 16 BEF/kg. Splatná podpora tudíž činí 960 BEF (60 × 16), přičemž tato částka byla zaokrouhlena na paušální sazbu ve výši 1 000 BEF/ha.
(59)
Zemědělci, kteří měli v roce 1994 ornou půdu nacházející se v oblastech vodních ploch a toků a přírodních oblastech, mohou požádat sklad statkových hnojiv, který odpovídá za správu režimu podpory, o vyrovnání za tyto oblasti. Na mapách a plánech musí vyznačit své jednotlivé pozemky s ornou půdou a s osevním plánem pro rok 1994 a pro rok žádosti. Nachází-li se orná půda v několika oblastech nebo zónách, vyrovnání se vypočítá na základě nejpřísnějších norem pro používání a rozmetání statkových hnojiv. Sklad statkových hnojiv žádosti přezkoumá a dotčené osoby informuje o tom, jaké vyrovnání bude vyplaceno, a to na základě veškerých informací, které má k dispozici. Vyrovnání se neplatí, pokud jeho výše nedosahuje částky 1 000 BEF. Žadatelé mají právo odvolat se k vlámskému ministerstvu životního prostředí, které musí rozhodnout do šesti měsíců, jinak se odvolání považuje za přijaté.
(60)
Sklad statkových hnojiv, policie a úředníci oddělení inspekce životního prostředí úřadu pro správu životního prostředí, přírody, pozemků a vody a jiní úředníci jsou oprávněni kontrolovat, zda zemědělci plní své povinnosti podle vyhlášky o statkových hnojivech. Pokud jsou zjištěna porušení povinností, mohou být zemědělci požádáni o vrácení podpory. Podpora nesmí být podle vyhlášky o statkových hnojivech poskytnuta na půdu, která je vyňata z produkce.
III. POSOUZENÍ PODPORY
(61)
Opatření popsaná výše představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Vyrovnání pochází ze státních zdrojů a vyplácí se určitým kategoriím zemědělců, tj. těm, kteří sídlí v oblastech vodních ploch a toků nebo přírodních oblastech. Tato podpora narušuje hospodářskou soutěž nebo hrozí jejím narušením a ovlivňuje obchod mezi členskými státy, protože zlepšuje konkurenční postavení zemědělců, kteří dostávají vyrovnání, v porovnání se zemědělci v jiných částech Belgie nebo v jiných členských státech, kteří podporu nedostávají. Kromě toho pokud jsou produkty vyprodukované těmito zemědělci předmětem obchodu uvnitř EU, zdá se pravděpodobné, že opatření budou mít vliv na obchod mezi členskými státy.
(62)
Ve svých písemných připomínkách belgické orgány zdůraznily environmentální cíle režimu podpory a v této souvislosti citovaly ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 2078/92 ze dne 30. června 1992 o metodách zemědělské výroby slučitelných s požadavky ochrany životního prostředí a zachování přírodního prostředí (dále jen nařízení (EHS) č. 2078/92) (8) a pokyny Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (9). Bod 2.1 pokynů k podpoře na ochranu životního prostředí uvádí, že v zemědělském odvětví se pokyny netýkají oblasti, na kterou se vztahuje nařízení (EHS) č. 2078/92. Je tudíž vhodné začít úvahou o použití nařízení (EHS) č. 2078/92 na dotčená opatření.
(63)
Belgické orgány vysvětlují, že na vyrovnání pro zemědělce poskytnuté jako součást opatření v přírodních oblastech a v oblastech vodních ploch a toků by se mělo pohlížet jako na provedení nařízení (EHS) č. 2078/92.
(64)
Nařízení (EHS) č. 2078/92 stanovuje režim podpory Společenství, který je určen mimo jiné k podpoře dobrovolného uplatňování zemědělských postupů, jež zmírňují znečišťující vlivy zemědělství, a to na základě závazků zemědělce (čl. 2 odst. 1). Členské státy určí podmínky pro poskytnutí podpory a výši podpory, která má být vyplacena, na základě závazku příjemce a ušlého příjmu, jakož i potřeby poskytnout pobídku (čl. 5 odst. 1 písm. a) a b)). Kromě toho může Společenství za podmínek stanovených Komisí také přispět k určitým prémiím poskytnutým členskými státy za účelem vyrovnání příjmů ušlých v důsledku povinného uplatňování omezení podle článku 2 v souvislosti s opatřeními zavedenými v těchto členských státech v souladu s ustanoveními Společenství (čl. 4 odst. 5 nařízení (EHS) č. 2078/92).
(65)
Dále podle čl. 10 odst. 1 mají členské státy možnost zavést režimy pro další opatření financované na vnitrostátní úrovni, jejichž podmínky pro udělení podpory se liší od požadavků nařízení nebo jejichž výše překračuje omezení stanovená v nařízení. Tyto režimy musí být v souladu s cíli nařízení a pravidly státní podpory.
(66)
Sporný režim nemá poskytovat vyrovnání ztrát spojených s plněním dobrovolně přijatých závazků zemědělců. Nezahrnuje ani spolufinancování vyrovnání ze strany Společenství v souvislosti s opatřeními, která Belgie zavedla za podmínek určených Komisí. Režim se spíše týká (výhradně) vnitrostátního financování vyrovnání ztrát pramenících z plnění povinností podle vnitrostátních právních předpisů o hnojivech.
(67)
Z těchto důvodů podpora nespadá do oblasti působnosti nařízení a musí být zkoumána podle platných pravidel státní podpory.
IV. UPLATŇOVÁNÍ POKYNŮ SPOLEČENSTVÍ KE STÁTNÍ PODPOŘE NA OCHRANU ŽIVOTNÍHO PROSTŘEDÍ
(68)
Je nezbytné zvážit, zda lze opatření považovat za slučitelné s pokyny Komise z roku 1994 ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (10) (dále jen „pokyny“), které platily v době opatření (11).
(69)
V této souvislosti je nezbytné poznamenat, že opatření ve formě podpory na vyrovnání sníženého výnosu na travním porostu nebo u kukuřice, podpory na likvidaci přebytků statkových hnojiv a vyrovnání dalších nákladů na používání umělých hnojiv představují provozní podporu. V odpovědi na otázku útvarů Komise belgické orgány vysvětlily, že náklady na uskladnění statkových hnojiv nejsou na rozdíl od nákladů na investice do dalšího uskladnění statkových hnojiv ve skutečnosti přímo spojeny se skutečnými investicemi. Vzhledem k těmto vysvětlením se Komise domnívá, že toto opatření by mělo být také považováno za provozní podporu.
(70)
Komise se obecně domnívá, že vyplácení provozních podpor zemědělskému odvětví pravděpodobně neposkytne trvalý přínos k rozvoji odvětví a může představovat narušení podmínek hospodářské soutěže, jež znevýhodňuje zemědělce, kteří takové podpory nedostávají. Komise tudíž takové podpory posuzuje přísně.
(71)
Vyplácením provozní podpory na opatření v oblasti ochrany životního prostředí se zabývá bod 3.4 pokynů. Ten zní:
„V souladu s dlouholetou politikou Komise zpravidla neschvaluje provozní podporu, která firmám snižuje náklady vyplývající ze znečištění nebo ulevuje od nepříjemností, které způsobují. Za určitých dobře definovaných okolností však Komise může stanovit z této zásady výjimku. Doposud tak učinila v oblasti odpadového hospodářství a slev na ekologických daních. Komise bude i nadále posuzovat takové případy podle jejich opodstatněnosti a ve světle přísných kritérií, která vypracovala v těchto dvou právě zmíněných oblastech. Podle těchto kritérií musí podpora nahrazovat pouze výrobní vícenáklady na základě porovnání s tradičními náklady a měla by být dočasná a v zásadě degresivní, aby představovala pobídku ke snižování znečištění nebo rychlejšímu zavedení účinnějšího způsobu využití zdrojů. Podpora dále nesmí být v rozporu s jinými ustanoveními Smlouvy o ES, a zejména s ustanoveními, která se týkají volného pohybu zboží a služeb.
V oblasti odpadového hospodářství může veřejné financování dalších nákladů na tříděný sběr, využití a zpracování komunálního odpadu ve prospěch podniků i spotřebitelů zahrnovat státní podporu, ale v takovém případě je lze povolit za předpokladu, že podnikům jsou náklady účtovány v poměru k míře, v jaké systém využívají, nebo k množství odpadu, který ve svém provozu vyprodukují. Podpora sběru, využití a zpracování průmyslového a zemědělského odpadu se bude posuzovat případ od případu.
Dočasné slevy na nových ekologických daních lze povolit tehdy, pokud je nezbytné vyrovnat ztráty konkurenceschopnosti, zejména na mezinárodní úrovni. Dalším faktorem, který je třeba vzít v úvahu, je, co naopak musí udělat firmy, aby omezily znečišťování, které způsobují. Toto ustanovení se vztahuje i na slevy na daních zavedených podle právních předpisů Evropského společenství, kdy členské státy samy rozhodují o slevě na dani nebo její výši.“
(72)
Co se týká podpor na uskladnění a likvidaci přebytečných statkových hnojiv, Komise se domnívá, že přebytečná statková hnojiva lze považovat za formu zemědělského odpadu. V souladu s pokyny citovanými výše je zapotřebí podporu na likvidaci takového odpadu zvažovat případ od případu podle kritérií bodu 3.4 pokynů.
(73)
Komise konstatuje, že současné opatření bylo dočasné, jelikož se uplatňovalo pouze v letech 1996 a 1997. Dále Komise konstatuje, že belgické orgány neoznámily pokračování plateb přímé podpory na uskladnění nebo likvidaci statkových hnojiv, ačkoli dohody o sběru statkových hnojiv od některých zemědělců skladem statkových hnojiv zůstávají nezměněny.
(74)
Komise musí vzít v úvahu též skutečnost, že opatření ve formě podpory nejsou degresivní, jelikož po oba dotčené roky je poskytována stejná výše podpory (srov. body 38-40, 49-51).
(75)
Na základě informací, které poskytly belgické orgány, je také zjevné, že záměrem opatření je vyrovnat plné náklady na uskladnění a likvidaci přebytečných statkových hnojiv vzniklých v důsledku omezení uložených v citlivých zónách. Zemědělci by tak byli osvobozeni od poplatků za likvidaci odpadu. Zdá se také, že od zemědělců v citlivých zónách není požadováno, aby podnikli nějaké kroky ke snížení své produkce statkových hnojiv. Neexistuje tak žádné protiplnění ze strany zemědělců za příjem podpory, která jim jednoduše vyrovnává plnění přísnějších norem pro používání statkových hnojiv stanovených v citlivých zónách. V důsledku toho opatření nepředstavuje pobídku ke snižování produkce statkových hnojiv.
(76)
Z těchto důvodů se Komise domnívá, že opatření nejsou v souladu s pokyny a neplní cíle nařízení (EHS) č. 2078/92. Komise tudíž zastává názor, že nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
(77)
Pokud jde o podpory, které zemědělcům vyrovnávají ztráty produkce v důsledku omezení používání živočišných statkových hnojiv, včetně podpory vyrovnávající další náklady na umělá hnojiva, Komise konstatuje, že podpory vyrovnávající úbytek produkce nejsou v pokynech výslovně uvedeny. Nicméně jelikož omezení používání statkových hnojiv má za následek snížené výnosy, zvyšuje pravděpodobně výrobní náklady zemědělců na zbývající plodiny. Podle zásad stanovených v pokynech uvedených výše by se zdálo, že takové podpory lze odůvodnit pouze v případě, že budou splněny následující podmínky (12):
(a)
podpora by měla být dočasná a v zásadě degresivní, aby představovala pobídku k snižování znečištění nebo k rychlejšímu zavedení účinnějších způsobů využití zdrojů;
(b)
podpora musí pouze vyrovnávat výrobní vícenáklady v porovnání s tradičními metodami;
(c)
podpora nesmí být v rozporu s jinými ustanoveními Smlouvy o ES.
Kromě toho z článku 10 nařízení (EHS) č. 2078/92 vyplývá, že podpora poskytnutá mimo rámec nařízení, ale s cílem dosáhnout jednoho z omezení stanovených v jeho článku 2, musí být v souladu s cíli nařízení.
(78)
Jelikož se podpora uplatňovala pouze po dobu dvou let, zdálo by se, že byla dočasná. Při podání informací ze dne 14. ledna 2013 belgické orgány potvrdily, že opatření byla v roce 1998 přerušena.
(79)
Avšak po dobu, po kterou se opatření uplatňovalo, nebyla podpora degresivní (srov. body 38-40, 49-50), v důsledku čehož nebyla vytvořena pobídka k rychlejšímu zavedení účinnějších způsobů využití zdrojů.
(80)
Jak je uvedeno výše, vyrovnání ztráty produkce na travním porostu se vypočítá podle celkového používání umělých hnojiv povoleného v oblastech, které nejsou citlivé, konkrétně 450 kg N/ha pro travní porost a 325 kg N/ha pro kukuřici. Podle belgických orgánů byly tyto údaje vypočítány na vědeckém základě s cílem zajistit, aby koncentrace dusičnanů v podzemních a povrchových vodách nepřesáhla 50 mg NO3-N/l nebo 11,3 mg NO3-N/l, s přihlédnutím k průměrné přípustné ztrátě 70 kg NO3-N/l na hektar ročně. Jejich cílem je zkombinovat optimální produkci s minimálním vyplavováním. Omezení pro přírodní oblasti a oblasti vodních ploch a toků byla vypočítána stejně s přihlédnutím ke skutečnosti, že jejich status z hlediska dusičnanů je citlivější než v ostatních oblastech.
(81)
Ve svém dopise ze dne 7. srpna 1998 belgické orgány vysvětlily, že bylo rozhodnuto vypočítat vyrovnání rozdílu v normě na základě celkového množství dusíku, které lze použít v souladu se zákonem, včetně dusíku z umělých hnojiv i dusíku z živočišných statkových hnojiv. Podle belgických orgánů byl tento přístup použit z toho důvodu, že bylo pokládáno za nezbytné zajistit rovné zacházení se zemědělci v jednom regionu, aby zemědělci, jejichž půda se nachází v oblastech, pro které platí přísnější místní normy, nebyli poškozeni v porovnání se zemědělci, jejichž půda takovými normami nebyla dotčena. Pokud by normy byly stejné pro všechny zemědělce ve všech oblastech, bylo by toto konkurenční zvýhodnění zrušeno a nebylo by nutné platit žádné vyrovnání. Pokud zemědělci vynaloží úsilí o překročení základní normy kvality životního prostředí, je v této situaci možné vypočítat platbu vyrovnání na základě rozdílu mezi tím, čeho je dosaženo, a kvalitativní normou.
(82)
Na základě této zásady rovnosti v rámci téhož regionu se belgické orgány domnívaly, že platná pravidla nepředstavují nadměrné vyrovnání pro zemědělce a/nebo vyrovnání za upuštění od zemědělských postupů, které jsou v rozporu s nařízeními EU. V souladu s tímto argumentem bude konkurenční znevýhodnění nebo zvýhodnění v rámci jednoho zemědělského regionu výraznější v tomto regionu než v EU jako celku. Proto byla v rámci Flander vyrovnána celá ztráta, kterou utrpěli zemědělci, jejichž půda se nachází v oblastech s přísnějšími místními normami (tedy skutečná utrpěná ztráta výnosu).
(83)
Belgické orgány dále poukázaly na to, že vlámský region uložil přísnější místní normy již v letech 1996 a 1997, zatímco směrnice o dusičnanech toto vyžadovala až po 20. prosinci 1998. V citlivých oblastech vodních ploch a toků bylo uloženo omezení 200 kg N/ha u travních porostů, zatímco pro kukuřici a jiné plodiny to bylo 170 kg N/ha. Podle belgických orgánů tak bylo povolené množství živočišných statkových hnojiv již od roku 1996 nižší, než bylo stanoveno v rámci prvního akčního programu podle směrnice 91/676/EHS, a u určitých plodin bylo omezeno na úroveň stanovenou ve druhém akčním programu.
(84)
Dne 14. ledna 2013 belgické orgány poskytly podrobné informace o metodě výpočtu, aby ukázaly, že byla v souladu se zemědělskou praxí a s právními ustanoveními EU platnými v době opatření.
(85)
Avšak na základě dostupných informací ustanovení v oblastech vodních ploch a toků a přírodních oblastech zjevně výrazně nepřekračují rámec povinností stanovených ve směrnici 91/676/EHS. V této souvislosti Komise konstatuje, že samy belgické orgány ve svých písemných připomínkách uvedly, že označily oblasti vodních ploch a toků a přírodní oblasti za oblasti obzvláště citlivé na znečištění dusičnany, a že tudíž usoudily, že k dosažení cílových 50 mg/l dusičnanů v povrchových sladkých vodách, především vodách používaných pro získávání pitné vody, a v podzemních vodách jsou nezbytné nižší limity. To byla úroveň, která byla podle směrnice 91/676/EHS povinná na konci roku 1995.
(86)
Pokud jde o metodu výpočtu vyrovnání, Komise požádala belgické orgány, aby poskytly ověřené studie, s jejichž pomocí by prokázaly přesnost předpokladů použitých při výpočtu. Belgické orgány byly především požádány, aby poskytly výsledky studií prokazující, že snížení celkového používání hnojiv ze 450 kg N/ha na 350 kg N/ha skutečně vede ke snížení výnosu o 15 % a že snížení ze 450 kg N/ha na 400 kg N/ha má za následek snížení výnosu o 7 %. Belgické orgány prokázaly přesnost základních předpokladů použitých při výpočtu ve své odpovědi ze dne 14. ledna 2013.
(87)
Belgické orgány byly také požádány, aby pomocí řady hypotéz předložily doplňující informace o předpokladech použitých při výpočtu účinků této ztráty produkce na celkovou ziskovost zemědělského podniku, včetně produkce čistě na orné půdě a smíšené produkce na orné půdě a z hospodářských zvířat. Komise zejména požádala belgické orgány, aby podrobně vysvětlily, proč předpokládají, že 15 % ztráta produkce travin ve smíšeném zemědělském podniku s ornou půdou a hospodářskými zvířaty představuje 40 % ztrátu ziskovosti zemědělského podniku s přihlédnutí k různým typům živočišné výroby. Tyto informace belgické orgány poskytly ve své odpovědi ze dne 14. ledna 2013.
(88)
Belgické orgány byly také požádány, aby předložily výpočty na základě alternativních metod poskytování vyrovnání, například nákladů na nákup náhradního krmiva jako náhrady za ztrátu produkce. Ve své odpovědi ze dne 14. ledna 2013 belgické orgány trvaly na tom, že vzhledem k tomu, že takové výpočty nebyly provedeny v době opatření, již je nelze provést.
(89)
Podle názoru Komise proto belgické orgány neprokázaly, že podpora byla omezena pouze na výrobní vícenáklady. Kromě toho, jak je uvedeno výše (bod 79), podpora nebyla degresivní.
(90)
Poskytnutí podpory na ztrátu produkce tak nesplňuje podmínky pokynů. Z těchto důvodů se Komise domnívá, že tato opatření podpory nejsou slučitelná se Smlouvou.
V. ZÁVĚR
(91)
Komise má za to, že Belgie zavedla vyrovnání podle vyhlášky o statkových hnojivech v rozporu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 3 SFEU).
(92)
Opatření nespadají do oblasti působnosti nařízení (EHS) č. 2078/92.
(93)
Opatření týkající se vyrovnání na uskladnění a likvidaci přebytečných statkových hnojiv a ztrátu produkce představují provozní podporu, kterou lze za slučitelnou prohlásit pouze výjimečně. V této souvislosti přísný přístup pokynů předpokládá, že podpora na uskladnění a likvidaci může být prohlášena za slučitelnou, pokud je dočasná a degresivní a pokud vyžaduje protiplnění od zemědělce. V případě podpory na ztrátu produkce by měla být podpora dočasná a degresivní a měla by kompenzovat pouze výrobní vícenáklady. Jak bylo analyzováno výše, tyto podmínky nebyly splněny.
(94)
Vzhledem k tomu, že za příjem podpory nebylo vyžadováno žádné protiplnění příjemců a že opatření podpory zjevně neobsahují žádné pobídky pro příjemce, aby podnikli další kroky směřující ke zlepšení ochrany životního prostředí, nepřispívá podle Komise toto opatření podpory k rozvoji určitých hospodářských činností ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(95)
Vyhláška o statkových hnojivech byla zrušena v roce 1998 a veškerá opatření byla zastavena.
(96)
Z výše uvedených důvodů se Komise domnívá, že během doby svého uplatňování v letech 1996 a 1997 opatření představovalo nezákonnou a neslučitelnou podporu, která v zásadě musí být vrácena.
(97)
Vzhledem ke skutečnosti, že na pravomoc Komise získat zpět neslučitelnou podporu se vztahuje promlčecí doba v délce deseti let (13), nelze tuto neslučitelnou podporu získat zpět.
(98)
Jakákoli individuální podpora, která v době poskytnutí splňovala podmínky blokové výjimky nebo schváleného režimu, je slučitelná s vnitřním trhem až do maximálních intenzit podpory platných pro tento typ podpory,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá jako vyrovnání podle vyhlášky o statkových hnojivech, nezákonně zavedená Belgií v rozporu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy o ES, je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
Individuální podpora poskytnutá v rámci režimu podle článku 1, která v době, kdy byla poskytována, splňovala podmínky blokové výjimky nebo schváleného režimu, je slučitelná s vnitřním trhem až do maximálních intenzit podpory platných pro tento typ podpory.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno Belgickému království.
V Bruselu dne 16. září 2013.
DECIZIA COMISIEI
din 16 septembrie 2013
cu privire la compensațiile acordate în conformitate cu decretul privind gunoiul de grajd C 75/98 (ex NN 45/98) puse în aplicare de Belgia (Flandra)
[notificată cu numărul C(2013) 5818]
(Numai versiunile în limbile neerlandeză și franceză sunt autentice)
(2013/530/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
după invitarea părților interesate să își prezinte observațiile (1),
întrucât:
I. PROCEDURĂ
(1)
În urma primirii unei plângeri privind plata unor ajutoare ilegale, efectuată de guvernul flamand către fermieri pentru utilizarea îngrășămintelor și a gunoiului de grajd (denumită în continuare „măsura”), serviciile Comisiei Europene au solicitat autorităților belgiene, prin scrisoarea din 4 februarie 1998, informații referitoare la aplicarea deciziei din 20 decembrie 1995 a guvernului flamand privind compensațiile acordate fermierilor pentru obligațiile care rezultă din legislația privind îngrășămintele (denumită în continuare „decretul privind gunoiul de grajd”).
(2)
Comisia a primit aceste informații prin scrisoarea din 18 martie 1998 a ministrului flamand pentru mediu și ocuparea forței de muncă și prin scrisoarea din 31 martie 1998 a Reprezentanței permanente a Belgiei.
(3)
La 15 aprilie 1998 a avut loc o reuniune între reprezentanții autorităților belgiene competente și serviciile Comisiei Europene.
(4)
Prin telexul din 10 iulie 1998, Comisia a solicitat informații suplimentare autorităților belgiene, iar acestea au răspuns prin scrisoarea din 7 august 1998 înregistrată la 10 august 1998.
(5)
Potrivit informațiilor furnizate de autoritățile belgiene, plățile au fost efectuate în 1996. Cu toate acestea, măsura nu fusese notificată Comisiei în conformitate cu articolul 93 alineatul (3) din Tratatul CE [în prezent articolul 108 alineatul (3) din TFUE]. Din acest motiv, dosarul a fost introdus în registrul ajutoarelor nenotificate, cu numărul NN 45/98. Cu toate acestea, deși schema a fost în vigoare în anii 1996 și 1997, Comisia a luat act de angajamentul pe care și l-au asumat autoritățile belgiene în scrisoarea din 7 august 1998, de a nu plăti ajutorul pentru 1997 până în momentul în care Comisia va adopta o decizie privind compatibilitatea ajutorului cu piața comună. Autoritățile belgiene au informat Comisia cu privire la intenția guvernului flamand de a integra schema de compensații în programul flamand de ajutor în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2078/92 al Consiliului (2).
(6)
Prin scrisoarea din 21 ianuarie 1999, Comisia a informat Belgia că a decis să inițieze procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE în legătură cu măsura respectivă.
(7)
Decizia Comisiei de inițiere a procedurii a fost publicată la 17 aprilie 1999 în Jurnalul Oficial (3).
(8)
Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile privind măsura.
(9)
Comisia nu a primit nicio observație de la părțile interesate.
(10)
Autoritățile belgiene au retras notificările privind alte cazuri din Flandra în legătură cu gunoiul de grajd (C12/1999, N105/1999 și N311/99).
(11)
La 6 martie 2012, Comisia a primit o plângere din partea unui fermier privind plata compensației pentru 1996 în temeiul decretului privind gunoiul de grajd. În cadrul unei reuniuni între reprezentanții autorităților belgiene (flamande) și serviciile Comisiei Europene, care a avut loc la 16 aprilie 2012, Comisia a solicitat autorităților belgiene să își prezinte punctele de vedere privind plângerea.
(12)
Comisia Europeană a solicitat informații suplimentare la 9 noiembrie 2012. Autoritățile belgiene au răspuns prin scrisoarea din 14 ianuarie 2013.
II. DESCRIEREA DETALIATĂ A AJUTORULUI
1. TITLU
(13)
Compensații acordate în temeiul decretului privind gunoiul de grajd.
2. BUGET
(14)
Bugetul total pentru aplicarea măsurii în 1996 a fost de 427 511 868 BEF (franci belgieni), defalcat după cum urmează:
(a)
compensații pentru scăderea producției:
-
pășuni și fânețe: 250 279 282 BEF;
-
porumb: 50 102 650 BEF;
(b)
compensații pentru costurile de eliminare a gunoiului de grajd: 65 486 397 BEF;
(c)
compensații pentru costurile de depozitare a gunoiului de grajd: 34 276 829 BEF;
(d)
compensații pentru achiziționarea de îngrășământ suplimentar: 27 366 710 BEF.
(15)
Compensațiile în temeiul decretului privind gunoiul de grajd au fost plătite efectiv pentru anul 1996.
(16)
În conformitate cu decretul privind gunoiul de grajd, compensația se plătește fermierilor ale căror exploatații se află, în totalitate sau parțial, într-o zonă cu apă sau o zonă naturală. În această situație se află un număr de 7,502 exploatații din totalul de 40,673 de exploatații cu teren arabil sau șeptel din Flandra (18,5 %). Din punct de vedere al suprafeței, dintr-un total de 649,223 ha folosite ca teren arabil sau pentru șeptel, 47,948 ha (7,5 %) sunt situate în zone cu apă, iar 21,919 ha (3 %) în zone naturale.
(17)
Obiectivul schemei de ajutor este de a permite fermierilor cu terenuri în zone sensibile din punct de vedere ecologic să se adapteze standardelor mai stricte privind folosirea gunoiului de grajd, precum și de a oferi compensații pentru pierderile economice suferite de acești fermieri. Ajutorul se calculează pe baza venitului pierdut, ținând seama de practica agricolă obișnuită din afara acestor zone sensibile. Potrivit autorităților belgiene, compensațiile au fost necesare și pentru a evita tulburările sociale.
(18)
Ajutorul se acordă cu scopul de a despăgubi fermierii din aceste zone sensibile pentru:
(a)
scăderea producției ca urmare a reducerii nivelului de fertilizare și de utilizare a gunoiului de grajd;
(b)
costurile suplimentare de eliminare a gunoiului de grajd;
(c)
costurile suplimentare de depozitare a gunoiului de grajd;
(d)
achiziționarea suplimentară de îngrășăminte chimice.
(19)
În conformitate cu informațiile furnizate de autoritățile belgiene, plățile acordate fermierilor drept compensație pentru obligațiile care rezultă din legislația privind îngrășămintele s-au bazat pe patru texte juridice:
(a)
Decizia guvernului flamand din 20 decembrie 1995 privind compensațiile acordate fermierilor pentru obligațiile care rezultă din legislația privind îngrășămintele;
(b)
Decizia guvernului flamand din 20 decembrie 1995 de stabilire a compensațiilor pentru anii 1996 și 1997 în conformitate cu articolul 15 alineatul (9) din Decretul din 23 ianuarie 1991 privind protejarea mediului împotriva poluării cu gunoi de grajd;
(c)
Decizia guvernului flamand din 19 martie 1996 de stabilire a normelor privind obligațiile suplimentare referitoare la eliminarea surplusului de gunoi de grajd și asistența acordată în această privință în zonele în care se aplică standarde mai stricte pentru împrăștierea gunoiului de grajd;
(d)
Decizia guvernului flamand din 15 iulie 1997 de modificare a Deciziei guvernului flamand din 20 decembrie 1995 de stabilire a compensațiilor pentru anii 1996 și 1997 în conformitate cu articolul 15 alineatul (9) din Decretul din 23 ianuarie 1991 privind protejarea mediului împotriva poluării cu gunoi de grajd.
(20)
Niciunul dintre aceste texte juridice nu a fost notificat Comisiei în conformitate cu articolul 93 din Tratatul CE [în prezent, articolul 108 alineatul (3) din TFUE].
(21)
Potrivit autorităților belgiene, politica privind gunoiul de grajd în Flandra se bazează pe Decretul din 20 decembrie 1995 de modificare a Decretului din 23 ianuarie 1991 privind protejarea mediului împotriva poluării cu îngrășăminte. Acest decret își propune să reducă problemele de mediu provocate de îmbogățirea apei de suprafață și a apei subterane și de levigarea fosfaților și a nitraților în sol, cu riscul pătrunderii în apa subterană și de suprafață. Potrivit raportului privind mediul și natura în Flandra, agricultura contribuie cu 56 % la aportul net de azot și fosfat din mediu. Evacuarea amoniacului din adăposturile de stabulație și împrăștierea bălegarului lichid reprezintă cauza a 21 % din emisiile poluante în Flandra.
(22)
Decretul privind gunoiul de grajd stabilește obiectivele care trebuie îndeplinite pentru atingerea și/sau menținerea standardelor de calitate pentru sol, apă (de suprafață și subterană) și aer. Acesta prevede înăsprirea treptată a restricțiilor privind utilizarea gunoiului de grajd. Astfel, decretul permite efectuarea unor ajustări în cursul unei faze de tranziție. Standardele care reglementează folosirea îngrășămintelor urmează să fie înăsprite treptat în toate zonele, cu excepția celor care sunt în mod deosebit vulnerabile, și anume zonele cu apă și zonele naturale, în care normele mai stricte au intrat în vigoare imediat.
(23)
Decretul prevede, de asemenea, o înghețare la nivelul din 1992 a producției de gunoi de grajd și a numărului de animale din Flandra. În acest scop, se introduce o politică de autorizații locale. În același timp, în cazul exploatațiilor mai mari, autorizația va fi redusă cu până la 25 % în momentul reînnoirii. Sectorului zootehnic i s-a acordat un interval de timp (până în 2002) pentru a găsi modalități de reducere a surplusului de gunoi de grajd și a impactului acestuia.
(24)
Restricțiile mai stricte au intrat în vigoare imediat, la 1 ianuarie 1996, în următoarele zone:
(a)
zone de captare a apei și arii de conservare;
(b)
zone naturale, rezervații naturale, terenuri forestiere;
(c)
zone care intră sub incidența Directivei privind păsările;
(d)
văi și terenuri agricole cu valoare ecologică;
(e)
terenuri sensibile la nitrați;
(f)
terenuri poluate cu fosfați.
(25)
Potrivit autorităților belgiene, la stabilirea acestor zone sensibile s-a ținut seama de cerințele Directivei 91/676/CEE a Consiliului privind protecția apelor împotriva poluării cu nitrați proveniți din surse agricole (4) și ale Directivei 79/409/CEE a Consiliului privind conservarea păsărilor sălbatice (5).
(26)
În conformitate cu decretul privind gunoiul de grajd, următoarele limite generale de utilizare a îngrășămintelor și a gunoiului de grajd s-au aplicat între 1 ianuarie 1996 și 31 decembrie 1998 pe întregul teritoriu al Flandrei, cu excepția zonelor cu apă și a zonelor naturale. Aceste limite au fost exprimate în kilograme de pentoxid de fosfor, în kilograme de azot provenit din îngrășăminte chimice și în kilograme de azot total autorizate pe an, după cum se indică în tabelul de mai jos.
Categoria de cultură
Pentoxid de fosfor
Azot provenit din îngrășăminte chimice
Azot total
Pășuni și fânețe
170
250
450
Porumb
160 (1996)
155 (1997)
150 (1998)
200
325
Culturi cu necesar redus de azot (6)
125
125
170
Alte culturi
150
225
325
(27)
Autoritățile belgiene au publicat, de asemenea, următoarele limite care indică obiectivele pe care doreau să le atingă începând cu 2003.
Categoria de cultură
Pentoxid de fosfor
Azot provenit din îngrășăminte chimice
Azot provenit de la unități zootehnice, din gunoi de grajd și din alte îngrășăminte
Azot total
Pășuni și fânețe
125
250
250
450
Porumb
100
130
225
275
Culturi cu necesar redus de azot (7)
100
70
125
125
Alte culturi
100
150
200
275
(28)
Pe lângă aceste limite cantitative, este interzisă împrăștierea gunoiului de grajd sau a altor îngrășăminte organice pe terenurile agricole obișnuite în următoarele perioade: între 21 septembrie și 21 ianuarie, în toate zilele de duminică și de sărbătoare legală, în toate zilele de sâmbătă cu excepția celor cuprinse între 1 februarie și 15 mai, în timpul nopții (între orele 22.00 și 7.00) și atunci când terenul este inundat, înghețat sau acoperit de zăpadă.
(29)
În zonele cu apă se aplică standarde mai stricte, deoarece se are în vedere producerea de apă potabilă sau din cauza faptului că aceste zone sunt deosebit de sensibile la levigarea azotului în sol. Termenul „zonă cu apă” se referă la:
(a)
zonele de captare a apei și zonele de protecție a apei subterane de tipurile II și III, delimitate în conformitate cu Decretul din 24 ianuarie 1984 de stabilire a măsurilor de gestionare a apei subterane;
(b)
zonele sensibile din rezervoarele subhidrografice de apă de suprafață destinate producerii de apă potabilă, despre care guvernul flamand a stabilit că necesită standarde mai stricte și care au fost delimitate în conformitate cu Legea din 26 martie 1971 privind protecția apei de suprafață împotriva poluării;
(c)
zonele cu teren sensibil la nitrați în care se impune aplicarea unor standarde mai stricte stabilite de guvernul flamand și delimitate în conformitate cu Decretul din 24 ianuarie 1984 de stabilire a măsurilor de gestionare a apei subterane.
(30)
Tabelul de mai jos indică standardele de utilizare a gunoiului de grajd aplicabile de la 1 ianuarie 1996 pentru zonele cu apă. Aceste norme se bazează pe standardele de producție pentru categoriile de recoltă enumerate și pe pierderile acceptabile din punct de vedere al mediului pentru aceste zone. Cantitățile sunt exprimate în kilograme de P2O5 și kilograme de azot pe hectar și pe an.
Categoria de cultură
Pentoxid de fosfor
Azot provenit din îngrășăminte chimice
Azot provenit de la unități zootehnice, din gunoi de grajd și din alte îngrășăminte
Azot total
Pășuni și fânețe
120
200
200
350
Porumb
100
150
170
275
Culturi cu necesar redus de azot
80
70
125
125
Alte culturi
100
150
170
275
(31)
În zonele cu apă, împrăștierea gunoiului de grajd este interzisă între 1 septembrie și 21 ianuarie inclusiv, cu excepția zonelor A și B ale terenurilor folosite pentru colectarea apei de suprafață, unde interdicția se extinde până la 15 februarie inclusiv.
(32)
Termenul „zonă naturală” se referă la:
(a)
zonele de vale și terenurile agricole cu valoare ecologică indicate pe hărțile de dezvoltare rurală prevăzute în Legea din 29 martie 1962 privind organizarea amenajării teritoriului național și urbanizarea;
(b)
zonele de protecție specială delimitate prin Decizia guvernului flamand din 17 octombrie 1988;
(c)
anumite habitate și zonele-tampon limitrofe;
(d)
zonele împădurite, zonele naturale, zonele de dezvoltare a naturii sau rezervațiile naturale indicate pe hărțile de dezvoltare rurală prevăzute în Legea din 29 martie 1962 privind organizarea amenajării teritoriului național și urbanizarea, cu aplicarea unei măsuri tranzitorii până la 31 decembrie 1997.
(33)
Tabelul de mai jos indică standardele de utilizare a gunoiului de grajd aplicabile de la 1 ianuarie 1996 pentru zonele naturale. Aceste norme se bazează pe standardele de producție pentru categoriile de cultură enumerate și pe pierderile acceptabile din punct de vedere al mediului pentru aceste zone. Cantitățile sunt exprimate în kilograme de P2O5 și kilograme de azot pe hectar pe an.
Categoria de cultură
Pentoxid de fosfor
Azot provenit din îngrășăminte chimice
Azot total
Pășuni și fânețe
120
200
400
Porumb
100
150
275
Culturi cu necesar redus de azot
80
70
125
Alte culturi
100
150
275
(34)
În zonele naturale, împrăștierea gunoiului este interzisă între 1 septembrie și 21 ianuarie inclusiv, iar în zonele de pășuni și fânețe importante pentru conservarea păsărilor, folosirea gunoiului de grajd poate fi interzisă, de asemenea, între 1 aprilie și 30 iunie. În plus, se interzice aplicarea oricărui tip de îngrășământ în zonele împădurite, zonele naturale, zonele de dezvoltare a naturii sau rezervațiile naturale începând cu 1 ianuarie 1998, cu excepția bălegarului animalelor care pasc pe aceste terenuri, rata de încărcare maximă permisă fiind de 2 UVM pe hectar, calculată pe parcursul unui an. Exploatațiile agricole familiale pot obține derogări temporare de la această interdicție.
(35)
În conformitate cu decretul privind gunoiul de grajd, compensațiile se plătesc automat doar pentru pășuni și fânețe și pentru porumb. În cazul altor culturi, se presupune că utilizarea redusă a îngrășămintelor nu va determina scăderea producției. Totuși, în acest din urmă caz, fermierul poate obține compensații dacă furnizează dovezi privind pierderile suferite.
(36)
Compensațiile pentru modificarea producției pășunilor și fânețelor se calculează pe baza diferenței dintre standardul pentru îngrășământ permis în afara zonelor sensibile și standardele permise în zonele sensibile, făcându-se distincție între terenurile situate în zone cu apă și cele situate în zone naturale. Scopul ajutorului este acela de a compensa pierderea de producție și de rentabilitate generată de aceste reduceri.
(37)
Baza de calcul a ajutorului constă în marjele semibrute medii (MSM), exprimate în BEF/ha, pentru ultimii trei ani înainte de acordarea compensațiilor conform codului privind impozitul pe venit. Se face o distincție între terenurile destinate producerii de lapte și alte pășuni și fânețe. Pentru a calcula MSM, Flandra este împărțită în 13 zone, în funcție de caracteristicile agronomice ale acestora.
(38)
Pentru fânețele și pășunile destinate producerii de lapte, cea mai ridicată MSM se înregistrează în Antwerp Kempenland (55 700 BEF/ha), iar cea mai redusă în zona dunelor (33 167 BEF/ha), în timp ce media pentru Flandra în ansamblu este de 44 160 BEF/ha. Pentru pășunile și fânețele care nu sunt folosite în producția de lapte, cea mai ridicată valoare a MSM se înregistrează în regiunea cu sol nisipos-argilos din Flandra Occidentală (36 100 BEF/ha), iar cea mai redusă - în zona dunelor (24 633 BEF/ha), media pentru Flandra în ansamblu fiind de 31 941 BEF/ha.
(39)
Pentru zonele cu apă, compensația se calculează pornind de la faptul că nivelul maxim permis de utilizare a azotului este stabilit la 350 kg/ha, față de 450 kg/ha pentru zonele obișnuite. Această valoare corespunde unei reduceri de 22 %. Conform legii randamentelor descrescătoare, autoritățile belgiene calculează că aceasta va conduce la scăderea producției cu 15 %. Cu toate acestea, efectul asupra rentabilității exploatației va fi mai mare. Potrivit calculelor autorităților belgiene, după scăderea costurilor fixe, MSM se ridică, în medie, la 40 % din producția totală. Astfel, o scădere a producției cu 15 % va determina o reducere a MSM cu 37,5 % (15 % × 100/40). Prin urmare, baza plății compensației pentru scăderea producției în zona respectivă este MSM × 37,5 %. În același timp, în zonele cu apă fermierii trebuie să folosească o cantitate de îngrășăminte chimice cu 50 kg/ha mai mică. Aceasta reprezintă o economie de 800 BEF (50 kg N × 16 BEF/kg). Prin urmare, această sumă este dedusă din ajutorul plătibil.
(40)
Pentru zonele naturale, compensația se calculează pe baza acelorași principii. Într-o zonă naturală, nivelul maxim permis de utilizare a azotului este de 400 kg/ha, față de 450 kg/ha pentru zonele obișnuite, ceea ce corespunde unei reduceri de 11 %. Potrivit calculelor autorităților belgiene, aceasta va conduce la scăderea producției cu 7 %. Scăderea producției cu 7 % va determina o reducere a MSM cu 17,5 % (7 % × 100/40). Astfel, baza plății compensației pentru scăderea producției în zonele naturale este MSM × 17,5 %. În plus, se aplică aceeași reducere a ajutorului cu 800 BEF (a se vedea punctul 39 de mai sus) pentru economiile care rezultă din utilizarea redusă a îngrășămintelor.
(41)
Tabelul de mai jos prezintă succint cuantumul maxim, cuantumul mediu și cuantumul minim al ajutorului plătibil.
Pășuni și fânețe folosite în producția de lapte
MSM
Cuantumul ajutorului, zone cu apă
FOR-L_2013285RO.01000801.notes.0001.xml.jpg
Cuantumul ajutorului, zone naturale
FOR-L_2013285RO.01000801.notes.0002.xml.jpg
Antwerp Kempenland
55 700
20 088
8 948
Dune
33 167
11 638
5 004
Medie
44 160
15 760
9 928
Alte pășuni și fânețe
MSM
Cuantumul ajutorului, zone cu apă
FOR-L_2013285RO.01000801.notes.0003.xml.jpg
Cuantumul ajutorului, zone naturale
FOR-L_2013285RO.01000801.notes.0004.xml.jpg
Regiunea cu sol nisipos-argilos din Flandra Occidentală
36 100
12 738
5 518
Dune
24 633
8 437
3 511
Medie
31 941
11 177
4 789
(42)
Autoritățile belgiene subliniază faptul că este vorba despre cuantumuri maxime ale compensației pe hectar. Suprafața totală a fânețelor și pășunilor eligibile pentru compensație este de 31 003 ha, dintre care 17 468 ha se află în zone cu apă, iar 13 535 ha în zone naturale. Compensația maximă care ar fi putut fi acordată în teorie este de 202 822 411 BEF pentru zonele de apă și de 65 900 155 BEF pentru zonele naturale. Cu toate acestea, ținând seama de cuantumurile mai reduse ale ajutorului pentru pășunile și fânețele care nu sunt folosite în producția de lapte, compensația efectivă acordată anual pentru pășuni și fânețe a fost de 250 275 012 BEF, din care suma de 186 505 640 BEF a fost acordată pentru zonele cu apă, iar suma de 63 769 372 BEF pentru zonele naturale. Potrivit autorităților belgiene, această diferență între cuantumurile maxime teoretice ale ajutorului și cuantumurile ajutorului plătit efectiv este determinată de mai mulți factori, în special de faptul că s-au plătit compensații doar pentru terenurile care, în 1994, erau deja folosite ca pășuni și fânețe de către aceeași exploatație agricolă.
(43)
În ceea ce privește porumbul, se acordă un ajutor forfetar pentru pierderea de producție, în valoare de 3 600 BEF/ha, cu condiția ca porumbul să fie cultivat pe aceeași parcelă și nu pe foste pășuni și fânețe care au fost arate. Ajutorul se bazează pe estimări potrivit cărora producția medie de materie uscată este de 14 500 kg/ha în cazul porumbului, iar pierderea medie de producție ca urmare a aplicării unor standarde mai stricte este de 900 kg/ha. Pe baza unui preț de cost estimat la 4 BEF/kg de materie uscată, pierderea de venit se ridică la 3 600 BEF.
(44)
În plus, fermierii sunt încurajați să însămânțeze graminee după porumb, reducând astfel drenajul și levigarea nitraților. În acest scop, s-a acordat un ajutor suplimentar de 3 600 BEF/ha. Potrivit autorităților belgiene, acest ajutor acoperă doar costul semințelor de iarbă.
(45)
Ajutorul se acordă exploatațiilor agricole din zonele cu apă și zonele naturale pentru a acoperi costurile suplimentare aferente eliminării surplusului de gunoi de grajd rezultat în urma impunerii unor limite mai reduse de aplicare a acestuia.
(46)
Ajutorul se acordă în cazul în care exploatația dispune de un surplus de gunoi de grajd care s-a acumulat ca urmare a impunerii unor standarde mai stricte privind aplicarea gunoiului de grajd. Pentru calculul ajutorului, se face o distincție între:
(a)
unitățile zootehnice familiale și alte exploatații zootehnice care nu au cumpărat teren arabil suplimentar între 1993 și 1996; pentru calculul posibilităților de eliminare a gunoiului de grajd se ia în considerare suprafața terenului arabil conform registrului din 1996;
(b)
unitățile zootehnice nefamiliale care au cumpărat teren suplimentar între 1993 și 1996; suprafața care se ia în considerare pentru a stabili posibilitățile de eliminare a gunoiului de grajd se bazează pe terenul arabil înregistrat în 1994 (situația unității din anul 1993).
(47)
Pentru calculul ajutorului se folosește o medie ponderată, bazată pe calculul numărului de animale din fiecare specie (bovine, porcine, păsări, altele) existente în Flandra și pe structura minerală tipică a gunoiului de grajd produs de fiecare specie, din punct de vedere al conținutului de minerale.
(48)
Pe această bază se estimează că o tonă de gunoi de grajd conține 6,6 kg de azot și 4,2 kg de pentoxid difosforic.
(49)
Ajutorul se plătește pe unitatea de minerale [pe kg de pentoxid difosforic (P2O5) și pe kg de azot (N)] eligibilă pentru compensație. Locul în care se află exploatația determină nivelul plății. Valoarea ajutorului plătibil este de:
(a)
13 BEF/unitate pentru exploatațiile situate într-o municipalitate „albă”, cu o producție revizuită 75 kg P2O5/ha;
(b)
20 BEF/unitate într-o municipalitate „gri”, cu o producție revizuită cuprinsă între 75 și 125 kg P2O5/ha;
(c)
27 BEF/unitate pentru o exploatație dintr-o municipalitate cu o producție revizuită 125 kg P2O5/ha.
(50)
Valorile ajutorului sunt mai mari pentru municipalitățile care au producții revizuite mai ridicate, deoarece gunoiul de grajd trebuie transportat pe distanțe mai mari.
(51)
În plus, ajutorul poate fi plătit și pentru despăgubirea fermierilor care nu mai pot beneficia de înțelegeri contractuale cu exploatațiile agricole vecine pentru a împrăștia surplusul de gunoi de grajd pe exploatațiile respective. Pentru a avea dreptul să primească ajutor, exploatația trebuie să fi încheiat un acord pentru eliminarea surplusului de gunoi de grajd în anul 1995 cu un utilizator care dispune de terenuri într-o zonă în care se aplică standarde mai stricte și trebuie să fie înființată într-o municipalitate cu o producție revizuită de peste 100 kg P2O5/ha. Compensația se plătește exploatațiilor pe unitatea de minerale, respectiv pe kg de P2O5 și pe kg de N, care nu au fost evacuate spre respectivii utilizatori. Cantitatea maximă care poate fi eligibilă pentru compensație este reprezentată de diferența, din punct de vedere al posibilităților de eliminare, dintre standardele normale privind aplicarea gunoiului de grajd și standardele care se aplică zonelor supuse unor reguli mai stricte. Locul în care se află exploatația determină suma plătibilă, care este de:
(a)
27 BEF/unitate: pentru o exploatație dintr-o municipalitate cu o producție revizuită 125 kg P2O5/ha;
(b)
20 BEF/unitate pentru toate celelalte exploatații.
(52)
Unitățile zootehnice familiale cu surplus de gunoi de grajd pe parcelele situate în bazinul subhidrografic Kluizen destinat colectării apei de suprafață sau pe terenurile sensibile la nitrați de pe malurile fluviului Meuse pot profita de obligația băncii de gunoi de grajd de a accepta surplusul rezultat ca urmare a standardelor mai stricte de aplicare. În acest caz, compensația pentru eliminarea și depozitarea gunoiului de grajd se reduce proporțional cu cantitatea de minerale pentru care banca de gunoi de grajd a acordat asistență.
(53)
Deoarece împrăștierea gunoiului de grajd a fost interzisă în zonele cu apă și în zonele naturale de la 1 septembrie, în loc de 21 septembrie ca în alte zone, anumiți fermieri s-au confruntat cu dificultăți deoarece, în multe exploatații agricole, gunoiul de grajd este împrăștiat după recoltare, iar unele culturi sunt recoltate după data (anuală) de început a perioadei de interdicție. Această practică nu a mai fost posibilă în zonele cu apă și în zonele naturale. În consecință, autoritățile belgiene estimează că aceste exploatații ar avea nevoie de instalații suplimentare pentru depozitarea gunoiului de grajd pe o perioadă de trei luni.
(54)
Diferența dintre standardele privind împrăștierea gunoiului de grajd care se aplică în zonele obișnuite și, respectiv, în zonele cu apă și cele naturale este de aproximativ 50 kg P2O5/ha. Întrucât o tonă de gunoi de grajd conține, în medie, 5,2 kg P2O5, pentru cele 50 kg P2O5/ha este necesară o capacitate de depozitare de aproximativ 10 tone pe hectar.
(55)
Pe baza estimării potrivit căreia costul construirii unei instalații de depozitare de 500 m3 este de 1 263 120 BEF, autoritățile belgiene anticipează că asigurarea capacității de depozitare necesare implică o investiție de aproximativ 2 500 BEF pe tonă de capacitate de depozitare, care va fi amortizată pe o perioadă de 20 de ani, echivalând, prin urmare, cu 125 BEF/t/an. Așadar, fermierilor care produc gunoi de grajd pe terenuri arabile situate în zone vizate de norme mai stricte în ceea ce privește aplicarea și împrăștierea gunoiului de grajd trebuie să li se plătească o compensație anuală de 1 250 BEF/ha.
(56)
Fermierii care au primit, în 1996, această compensație pentru depozitarea gunoiului de grajd în temeiul decretului privind gunoiul de grajd nu pot obține de la Fondul flamand de investiții agricole (VLF) subvenționări ale dobânzii sau subvenții de capital în același an pentru construirea de instalații de depozitare a gunoiului de grajd.
(57)
Deoarece fermierii cu terenuri situate în zone cu apă nu pot atinge cantitatea autorizată de azot pe hectar folosind gunoi de grajd, autoritățile belgiene se așteaptă ca aceștia să depună toate eforturile pentru a menține nivelurile de producție folosind îngrășăminte chimice suplimentare, în special pentru „alte culturi” și pentru porumb.
(58)
Se presupune că aceste exploatații vor folosi o cantitate suplimentară de 60 kg de N/ha la un cost de 16 BEF/kg. Așadar, ajutorul plătibil se ridică la 960 BEF (60 × 16), fiind rotunjit la o sumă forfetară de 1 000 BEF/ha.
(59)
Fermierii care dispuneau în 1994 de terenuri arabile situate în zone cu apă și în zone naturale se pot adresa băncii de gunoi de grajd responsabilă de gestionarea schemei, în vederea acordării de compensații pentru terenurile situate în aceste zone. Fermierilor li se solicită să indice terenurile lor arabile pe hărți și în planuri, parcelă cu parcelă, împreună cu un plan de cultură pentru anul 1994 și pentru anul cererii. În cazul în care terenul arabil este situat în mai multe sectoare sau zone, compensația se calculează pe baza celor mai stricte standarde privind aplicarea și împrăștierea gunoiului de grajd. Banca de gunoi de grajd analizează cererile și informează persoanele interesate cu privire la compensația care le va fi plătită, pe baza tuturor informațiilor de care dispune. Compensațiile mai mici de 1 000 BEF nu se plătesc. Solicitanții au dreptul să introducă recurs la ministrul flamand al mediului, care are obligația de a emite o decizie în termen de șase luni, în caz contrar recursul fiind considerat acceptat.
(60)
Banca de gunoi de grajd, ofițerii de poliție și funcționarii departamentului de inspecție a mediului din cadrul autorității de gestionare a mediului, naturii, solului și apei, precum și alți funcționari, au dreptul de a verifica îndeplinirea de către fermieri a obligațiilor care le revin în temeiul decretului privind gunoiul de grajd. În cazul în care se constată încălcări, fermierilor li se poate solicita rambursarea ajutorului. Nu se poate acorda ajutor în temeiul decretului privind gunoiul de grajd pentru terenurile care intră sub incidența programului de retragere a terenurilor din circuitul agricol.
III. EVALUAREA AJUTORULUI
(61)
Măsura descrisă mai sus reprezintă ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat. Compensația este plătită din resursele statului către anumite categorii de fermieri, respectiv cei stabiliți în zone cu apă sau în zone naturale. Acest sprijin denaturează sau amenință să denatureze concurența și afectează schimburile comerciale dintre statele membre, deoarece îmbunătățește poziția concurențială a fermierilor care primesc compensație în comparație cu poziția fermierilor din alte părți ale Belgiei sau din alte state membre, care nu beneficiază de ajutor. În plus, în măsura în care produsele obținute de acești fermieri fac obiectul comerțului intracomunitar, există probabilitatea ca măsurile să afecteze schimburile comerciale între statele membre.
(62)
În observațiile lor scrise, autoritățile belgiene au subliniat obiectivele ecologice ale schemei de ajutoare și, în acest context, au citat dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 2078/92 al Consiliului din 30 iunie 1992 privind metodele de producție agricolă compatibile cu normele de protecție a mediului și de întreținere a spațiului natural (8) [denumit în continuare Regulamentul (CEE) nr. 2078/92] (9) și Orientările comunitare privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului. Punctul 2.1 al orientărilor privind ajutoarele pentru protecția mediului prevede că, în sectorul agricol, orientările nu se aplică domeniului care intră sub incidența Regulamentului (CEE) nr. 2078/92. Prin urmare, este oportun să se examineze pentru început modul de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2078/92 la măsurile vizate.
(63)
Potrivit explicațiilor autorităților belgiene, compensația acordată fermierilor din zonele naturale și zonele cu apă în cadrul măsurii ar trebui considerată o punere în aplicare a dispozițiilor Regulamentului (CEE) nr. 2078/92.
(64)
Regulamentul (CEE) nr. 2078/92 stabilește o schemă de ajutoare comunitare menită să promoveze, printre altele, utilizarea voluntară a unor practici agricole care reduc efectele poluante ale agriculturii, pe baza angajamentelor asumate de fermier [articolul 2 alineatul (1)]. Statele membre stabilesc condițiile de acordare a ajutorului, precum și valoarea ajutorului care trebuie plătit, pe baza angajamentului asumat de beneficiar și a pierderilor de venituri, precum și a nevoii de a oferi un stimulent [articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b)]. În plus, sub rezerva condițiilor stabilite de Comisie, Comunitatea poate contribui, de asemenea, la anumite prime acordate de statele membre pentru a compensa pierderile de venituri care rezultă din aplicarea obligatorie a restricțiilor menționate la articolul 2, în contextul măsurilor aplicate în statele membre respective în temeiul dispozițiilor comunitare [articolul 4 alineatul (5) din Regulamentul (CEE) nr. 2078/92].
(65)
În plus, în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) din regulament, statele membre au posibilitatea de a introduce scheme finanțate la nivel național, care prevăd măsuri suplimentare și ale căror condiții de acordare a ajutorului sunt diferite de cerințele regulamentului sau al căror cuantum depășește limitele prevăzute în regulament. Aceste scheme trebuie să respecte obiectivele regulamentului și ale normelor privind ajutoarele de stat.
(66)
Schema vizată nu își propune să ofere compensații pentru pierderile corelate cu respectarea angajamentelor voluntare asumate de fermieri. De asemenea, ea nu implică o cofinanțare comunitară a compensațiilor în contextul măsurilor aplicate de Belgia ca urmare a condițiilor stabilite de Comisie. Schema își propune mai degrabă finanțarea (exclusiv) națională a compensației pentru pierderile care rezultă din respectarea obligațiilor impuse de legislația națională privind îngrășămintele.
(67)
Prin urmare, ajutorul nu se înscrie în domeniul de aplicare al regulamentului și trebuie examinat prin prisma normelor privind ajutoarele de stat.
IV. APLICAREA ORIENTĂRILOR COMUNITARE PRIVIND AJUTOARELE DE STAT PENTRU PROTECȚIA MEDIULUI
(68)
Este necesar să se analizeze dacă măsura poate fi considerată compatibilă cu Orientările privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului (10) (denumite în continuare „orientările”), elaborate de Comisie în anul 1994 și aplicabile la data măsurii (11).
(69)
În acest context, trebuie să se ia act de faptul că măsurile de ajutor pentru compensarea scăderii producției pe pășuni și fânețe sau a producției de porumb, ajutoarele pentru eliminarea surplusului de gunoi de grajd și compensația pentru costurile suplimentare de utilizare a îngrășămintelor chimice constituie ajutor pentru funcționare. Răspunzând la o întrebare a serviciilor Comisiei, autoritățile belgiene au precizat că, deși sunt comparabile cu costul investițiilor în instalații suplimentare de depozitare a gunoiului de grajd, în realitate costurile de depozitare a acestuia nu sunt corelate în mod direct cu investițiile efective. Ținând seama de aceste explicații, Comisia este de părere că această măsură ar trebui considerată ajutor pentru funcționare.
(70)
În general, Comisia consideră că plata ajutoarelor pentru funcționare către sectorul agricol nu poate contribui în mod durabil la dezvoltarea sectorului și poate determina denaturarea condițiilor de concurență, dezavantajând fermierii care nu beneficiază de aceste ajutoare. Prin urmare, Comisia examinează aceste ajutoare prin prisma unei abordări stricte.
(71)
Plata ajutoarelor pentru funcționare în contextul măsurilor de protecție a mediului este abordată la punctul 3.4 din orientări, care prevede următoarele:
„În conformitate cu politica sa constantă, în mod obișnuit Comisia nu aprobă ajutorul pentru funcționare care eliberează societățile de povara costurilor generate de poluarea sau inconvenientele cauzate de acestea. Comisia poate face totuși o excepție de la acest principiu în anumite circumstanțe bine definite. Până în prezent, Comisia a procedat astfel în domeniul gestionării deșeurilor și al scutirii de taxe de mediu. Comisia va continua să evalueze aceste cazuri individual, ținând seama de criteriile stricte pe care le-a elaborat în cele două domenii menționate mai sus. Conform acestor criterii, ajutorul trebuie să compenseze doar costurile de producție suplimentare, prin comparație cu costurile de producție tradiționale, ar trebui să fie temporar și, în principiu, degresiv, astfel încât să ofere un stimulent pentru reducerea poluării sau introducerea unor metode mai eficiente de utilizare a resurselor într-un mod mai rapid. În plus, ajutorul nu trebuie să contravină altor dispoziții ale Tratatului CE, în special celor privind libera circulație a bunurilor și serviciilor.
În domeniul gestionării deșeurilor, finanțarea publică a costurilor suplimentare aferente colectării selective, valorificării și tratării deșeurilor municipale în beneficiul întreprinderilor și al consumatorilor deopotrivă poate să implice ajutor de stat, care poate fi justificat, în acest caz, cu condiția ca întreprinderile respective să fie taxate proporțional cu procentul în care folosesc sistemul sau cu cantitatea de deșeuri pe care o produc în întreprindere. Ajutorul pentru colectarea, valorificarea și tratarea deșeurilor industriale și agricole va fi analizat de la caz la caz.
Scutirea temporară de noile taxe de mediu poate fi autorizată atunci când este necesară pentru compensarea pierderilor de competitivitate, în special la nivel internațional. Un factor suplimentar care trebuie luat în considerare este reprezentat de acțiunile pe care societățile comerciale trebuie să le întreprindă, în schimbul scutirii, pentru reducerea poluării pe care o generează. Această dispoziție se aplică și scutirilor de taxe introduse în temeiul legislației CE, care oferă statelor membre libertate de manevră în ceea ce privește aplicarea scutirii sau valoarea acesteia.”
(72)
În ceea ce privește ajutoarele pentru depozitarea și eliminarea surplusului de gunoi de grajd, Comisia consideră că acesta poate fi considerat o formă de deșeu agricol. În conformitate cu orientările citate mai sus, ajutorul pentru eliminarea acestor deșeuri trebuie examinat de la caz la caz, ținând seama de criteriile menționate la punctul 3.4 din acestea.
(73)
Comisia ia act de faptul că măsura actuală a fost temporară, aplicându-se doar pentru anii 1996 și 1997. În plus, Comisia ia act de faptul că autoritățile belgiene nu au notificat continuarea plăților ajutoarelor directe pentru depozitarea sau eliminarea gunoiului de grajd, deși mecanismele pentru colectarea gunoiului de grajd de la anumiți fermieri de către banca de gunoi de grajd au rămas neschimbate.
(74)
Comisia trebuie să țină seama, în egală măsură, de faptul că măsurile de ajutor nu sunt degresive, din moment ce pentru fiecare dintre cei doi ani vizați se prevede același nivel de ajutor (conform punctelor 38-40, 49-51).
(75)
În plus, pe baza informațiilor furnizate de autoritățile belgiene, se pare că măsura este menită să compenseze costurile totale ale depozitării și eliminării surplusului de gunoi de grajd apărut în urma restricțiilor impuse în zonele sensibile. Astfel, fermierii ar fi scutiți de taxele de eliminare a deșeurilor. De asemenea, se pare că fermierii din zonele sensibile nu sunt obligați să ia nicio măsură pentru a reduce producția de gunoi de grajd. Astfel, nu există nicio contraprestație din partea fermierilor pentru primirea ajutorului, care doar îi despăgubește pentru respectarea unor standarde mai stricte privind folosirea gunoiului de grajd în zonele sensibile. Prin urmare, măsura nu creează un stimulent pentru reducerea producției de gunoi de grajd.
(76)
Din aceste motive, Comisia consideră că măsurile nu respectă orientările și nu sunt în concordanță cu obiectivele Regulamentului (CEE) nr. 2078/92. Așadar, Comisia consideră că măsurile nu sunt compatibile cu piața internă.
(77)
În ceea ce privește ajutoarele destinate despăgubirii fermierilor pentru pierderile de producție ca urmare a restricțiilor privind utilizarea gunoiului de grajd, inclusiv ajutorul pentru compensarea costurilor suplimentare aferente îngrășămintelor chimice, Comisia ia act de faptul că ajutoarele pentru pierderile de producție nu sunt menționate în mod expres în orientări. Cu toate acestea, în măsura în care restricțiile privind utilizarea gunoiului de grajd determină scăderea producției, acestea pot crește costurile de producție ale fermierilor pentru celelalte culturi. Conform principiilor stabilite în orientările menționate mai sus, reiese că aceste ajutoare sunt justificate doar în cazul în care sunt îndeplinite următoarele condiții (12):
(a)
ajutorul ar trebui să fie temporar și, în principiu, degresiv, astfel încât să ofere un stimulent pentru reducerea poluării sau introducerea unor metode mai eficiente de utilizare a resurselor într-un mod mai rapid;
(b)
ajutorul trebuie să compenseze doar costurile de producție suplimentare, raportat la metodele tradiționale;
(c)
ajutorul nu trebuie să contravină altor dispoziții ale Tratatului CE.
În plus, din articolul 10 al Regulamentului (CEE) nr. 2078/92 reiese că ajutorul acordat în afara domeniului de aplicare al regulamentului, însă cu scopul îndeplinirii uneia dintre restricțiile menționate la articolul 2 din acesta, trebuie să respecte obiectivele regulamentului.
(78)
Deoarece ajutorul s-a aplicat doar pentru o perioadă de doi ani, reiese că acesta este temporar. În informarea din 14 ianuarie 2013, autoritățile belgiene au confirmat întreruperea aplicării măsurii în 1998.
(79)
Cu toate acestea, în perioada în care s-a aplicat măsura, ajutorul nu a fost degresiv (conform punctelor 38-40, 49-51), prin urmare nu a reprezentat un stimulent pentru introducerea mai rapidă a unor metode mai eficiente de utilizare a resurselor.
(80)
După cum s-a indicat mai sus, compensația pentru pierderea de producție pe pășuni și fânețe se calculează în funcție de cantitatea totală de îngrășământ permisă în zonele care nu sunt sensibile, respectiv 450 kg N/ha pentru pășuni și fânețe și 325 kg N/ha pentru porumb. Potrivit autorităților belgiene, calculul acestor valori a avut o bază științifică, pentru a garanta că nu se înregistrează depășiri ale nivelului de 50 mg NO3-N/l sau 11,3 mg NO3-N/l pentru concentrația de nitrați în apa subterană și, respectiv, în apa de suprafață, luând în considerare o pierdere anuală medie permisă de 70 kg NO3-N/l pe hectar. Scopul este de a îmbina producția optimă cu levigarea minimă. Limitele pentru zonele naturale și zonele cu apă au fost calculate în același mod, ținând seama de faptul că sunt mai sensibile decât alte zone în ceea ce privește concentrația de nitrați.
(81)
În scrisoarea din 7 august 1998, autoritățile belgiene au precizat că s-a decis calculul compensației pentru diferența în materie de standarde pe baza cantității totale de azot care se poate aplica în mod legal, cuprinzând atât azotul din îngrășăminte chimice, cât și azotul din gunoi de grajd. Potrivit autorităților belgiene, această metodă a fost folosită deoarece era considerată necesară pentru a garanta tratamentul egal al fermierilor într-o anumită regiune, astfel încât fermierii ale căror terenuri sunt situate în zone care intră sub incidența unor standarde locale mai stricte să nu fie defavorizați în comparație cu fermierii ale căror terenuri nu sunt afectate de aceste standarde. Dacă standardele ar fi aceleași pentru toți fermierii din toate zonele, acest avantaj concurențial ar fi eliminat și nu ar mai trebui plătită nicio compensație. În această situație, în cazul în care fermierii depun eforturi pentru a depăși standardul de bază, privind calitatea mediului, este posibil să se calculeze o compensație pe baza diferenței dintre ceea ce s-a realizat și standardul de calitate.
(82)
Pe baza acestui principiu de egalitate în cadrul aceleiași regiuni, autoritățile belgiene au considerat că normele aplicabile nu constituie o supracompensare pentru fermieri și/sau o compensare pentru încetarea practicilor agricole care încalcă reglementările comunitare. Potrivit argumentului lor, dezavantajul sau avantajul concurențial dintr-o regiune agricolă dată va fi mai pronunțat în cadrul regiunii respective decât în interiorul UE în ansamblu. Din acest motiv, pe teritoriul Flandrei a fost compensată pierderea totală suferită de fermierii al căror teren este situat în zone în care se aplică standarde locale mai stricte (pentru pierderea de producție efectivă suferită).
(83)
În plus, autoritățile belgiene au subliniat faptul că regiunea flamandă impunea deja standarde locale mai stricte în anii 1996 și 1997, deși Directiva privind nitrații nu a impus astfel de standarde până la 20 decembrie 1998. În zonele cu apă sensibile s-a impus o restricție de 200 kg N/ha pentru pășuni și fânețe, în timp ce pentru porumb și alte culturi, aceasta a fost de 170 kg N/ha. Astfel, potrivit autorităților belgiene, cantitatea de gunoi de grajd permisă din anul 1996 a fost deja mai mică decât s-a menționat în cadrul primului program de acțiune prevăzut de Directiva 91/676/CEE, iar pentru anumite culturi, a fost limitată la nivelul indicat în cadrul celui de al doilea program de acțiune.
(84)
La 14 ianuarie 2013, autoritățile belgiene au oferit informații detaliate privind metoda de calcul, pentru a demonstra că aceasta este în concordanță cu practica agricolă și cu dispozițiile legale ale UE în vigoare la data măsurii.
(85)
Cu toate acestea, pe baza informațiilor disponibile, dispozițiile aplicabile în zonele cu apă și zonele naturale nu par să depășească în mod substanțial obligațiile prevăzute în Directiva 91/676/CEE. În acest context, Comisia constată că autoritățile belgiene însele au indicat în observațiile lor scrise că au identificat zonele cu apă și zonele naturale ca fiind deosebit de sensibile la poluarea cu nitrați și că, prin urmare, au luat în considerare necesitatea de a impune limite mai reduse pentru a garanta îndeplinirea obiectivului de 50 mg/l de nitrați în apele dulci de suprafață, în special în cele folosite pentru extragerea apei potabile, precum și în apele subterane. Acesta era nivelul obligatoriu la sfârșitul anului 1995, în conformitate cu Directiva 91/676/CEE.
(86)
În plus, în ceea ce privește metoda de calcul al compensației, Comisia a solicitat autorităților belgiene să pună la dispoziție studii validate care să demonstreze exactitatea ipotezelor folosite pentru calcul. Autorităților belgiene li s-a solicitat, în special, să furnizeze rezultatele studiilor care să demonstreze că o reducere a utilizării totale a îngrășământului de la 450 kg N/ha la 350 kg N/ha determină, în realitate, o reducere a producției cu 15 %, precum și că o reducere de la 450 kg N/ha la 400 kg N/ha determină o reducere a producției cu 7 %. Autoritățile belgiene au demonstrat, în răspunsul lor din 14 ianuarie 2013, exactitatea ipotezelor inițiale folosite pentru calcul.
(87)
Autorităților belgiene li s-au solicitat, de asemenea, informații suplimentare privind ipotezele folosite pentru calculul efectelor acestei pierderi de producție asupra rentabilității generale a exploatației, folosind o serie de ipoteze, inclusiv producția culturilor exclusiv arabile și producția mixtă a culturilor arabile/șeptelurilor. În special, Comisia a solicitat autorităților belgiene să ofere o explicație detaliată privind motivul pentru care se consideră că o pierdere de 15 % din producția de graminee într-o exploatație mixtă cuprinzând teren arabil/șeptel reprezintă o pierdere de 40 % a rentabilității exploatației, luând în considerare diferitele tipuri de producție animalieră. Autoritățile belgiene au oferit aceste informații în răspunsul lor din 14 ianuarie 2013.
(88)
În plus, autorităților belgiene li s-a solicitat să pună la dispoziție calcule întemeiate pe metode alternative de acordare a compensațiilor, de exemplu costul achiziționării furajelor de înlocuire ca substitut pentru producția pierdută. În răspunsul din 14 ianuarie 2013, autoritățile belgiene susțin că aceste calcule nu mai sunt posibile, întrucât nu au fost efectuate la data aplicării măsurii.
(89)
Prin urmare, în opinia Comisiei, autoritățile belgiene nu au demonstrat că ajutorul s-a limitat doar la costurile de producție suplimentare. În plus, după cum se arată mai sus (punctul 79), ajutorul nu a fost degresiv.
(90)
Așadar, acordarea ajutorului pentru pierderea de producție nu îndeplinește condițiile prevăzute în orientări. Din aceste motive, Comisia consideră că aceste măsuri de ajutor nu sunt compatibile cu tratatul.
V. CONCLUZIE
(91)
Comisia constată că Belgia a aplicat ilegal compensațiile acordate în conformitate cu decretul privind gunoiul de grajd, cu încălcarea articolului 93 alineatul (3) din Tratatul CE [în prezent articolul 108 alineatul (3) din TFUE].
(92)
Măsurile nu se înscriu în domeniul de aplicare al Regulamentului (CEE) nr. 2078/92.
(93)
Măsurile privind compensarea pentru depozitarea și eliminarea surplusului de gunoi de grajd și pierderea de producție reprezintă ajutoare pentru funcționare care pot fi declarate compatibile doar în mod excepțional. În acest sens, abordarea strictă a orientărilor înseamnă că ajutorul pentru depozitare și eliminare poate fi declarat compatibil dacă este temporar și degresiv și dacă impune o contraprestație din partea fermierului. În ceea ce privește ajutorul pentru pierderea de producție, acesta ar trebui să fie temporar și degresiv și să compenseze doar costurile de producție suplimentare. Conform analizei de mai sus, aceste condiții nu au fost îndeplinite.
(94)
În lipsa unei contraprestații din partea beneficiarilor în vederea primirii ajutorului și ținând seama de faptul că măsurile de ajutor nu cuprind stimulente care să îi determine pe beneficiari să facă demersuri suplimentare pentru îmbunătățirea protecției mediului, această măsură de ajutor nu contribuie, în opinia Comisiei, la dezvoltarea anumitor activități economice în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE.
(95)
Decretul privind gunoiul de grajd a fost abrogat în anul 1998 și toate măsurile au fost întrerupte.
(96)
Din motivele menționate mai sus, Comisia constată că, în perioada de aplicare din 1996 și 1997, măsura a constituit ajutor ilegal și incompatibil care, în principiu, trebuie să fie recuperat.
(97)
Întrucât competențele Comisiei de recuperare a ajutorului incompatibil se limitează la un termen de prescripție de zece ani (13), acest ajutor incompatibil nu poate fi recuperat.
(98)
Orice ajutor individual care, la data acordării, îndeplinea condițiile unei exceptări pe categorii sau ale unei scheme aprobate este compatibil cu piața internă, până la intensitățile maxime aplicabile pentru tipul de ajutor respectiv.
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Ajutorul de stat acordat drept compensație în temeiul decretului privind gunoiul de grajd, aplicat ilegal de Belgia cu încălcarea articolului 93 alineatul (3) din Tratatul CE, este incompatibil cu piața internă.
Articolul 2
Ajutorul individual acordat în cadrul schemei menționate la articolul 1 care, la data acordării, îndeplinea condițiile unei exceptări pe categorii sau ale unei scheme aprobate, este compatibil cu piața internă, până la intensitățile maxime aplicabile tipului de ajutor respectiv.
Articolul 3
Prezenta decizie se adresează Regatului Belgiei.
Adoptată la Bruxelles, 16 septembrie 2013.