PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 17. března 2014,
kterým se mění rozhodnutí 2011/130/EU, kterým se stanoví minimální požadavky na přeshraniční zpracování dokumentů elektronicky podepsaných příslušnými orgány podle směrnice 2006/123/ES Evropského parlamentu a Rady o službách na vnitřním trhu
(oznámeno pod číslem C(2014) 1640)
(Text s významem pro EHP)
(2014/148/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (1), a zejména na čl. 8 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Poskytovatelé služeb, jejichž služby spadají do oblasti působnosti směrnice 2006/123/ES, musí být prostřednictvím jednotných kontaktních míst a elektronickými prostředky schopni splnit postupy a formality potřebné pro přístup ke svým činnostem a jejich výkonu. V mezích stanovených v čl. 5 odst. 3 směrnice 2006/123/ES se nadále mohou vyskytovat případy, kdy poskytovatelé služeb musí při plnění takových postupů a formalit předkládat originály dokumentů, ověřené kopie nebo ověřené překlady dokumentů. V takových případech může být nezbytné, aby poskytovatelé služeb předložili dokumenty elektronicky podepsané příslušnými orgány.
(2)
Přeshraniční využívání zaručených elektronických podpisů založených na kvalifikovaném osvědčení je usnadněno rozhodnutím Komise 2009/767/ES ze dne 16. října 2009, kterým se stanovují opatření pro usnadnění užití postupů s využitím elektronických prostředků prostřednictvím „jednotných kontaktních míst“ podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES o službách na vnitřním trhu (2), jež mimo jiné ukládá členským státům povinnost provést posouzení rizik před vyžádáním těchto elektronických podpisů od poskytovatelů služeb a stanoví pravidla pro přijímání zaručených elektronických podpisů založených na kvalifikovaném osvědčení členskými státy, ať již byly vytvořeny prostředky pro bezpečné vytváření podpisu, či ne. Rozhodnutí 2009/767/ES se však nezabývá formáty elektronických podpisů v dokumentech vydaných příslušnými orgány, které musí poskytovatelé služeb při plnění příslušných postupů a formalit předložit.
(3)
Vzhledem k tomu, že příslušné orgány v členských státech v současné době používají k elektronickému podepisování svých dokumentů různé formáty zaručených elektronických podpisů, mohou se přijímající členské státy, které musí tyto dokumenty zpracovat, v důsledku různých použitých formátů podpisu potýkat s technickými obtížemi. Aby mohli poskytovatelé služeb plnit postupy a formality elektronickou cestou i přes hranice, je nutné zajistit, aby členské státy při přijímání dokumentů elektronicky podepsaných příslušnými orgány z jiných členských států technicky podporovaly alespoň některé formáty zaručených elektronických podpisů. Definování určitého počtu zaručených elektronických podpisů, které mají být technicky podporovány přijímajícím členským státem, by umožnilo větší automatizaci a zlepšení přeshraniční interoperability elektronických postupů.
(4)
Původně se rozhodnutí vztahovalo pouze na základní úroveň standardizovaných formátů ETSI zaručených elektronických podpisů. Je vhodné je doplnit dlouhodobějšími úrovněmi standardizovaných formátů ETSI, jež v průběhu času usnadní uchovávání informací týkajících se platnosti elektronických podpisů.
(5)
ETSI zveřejnilo pro výchozí profily zaručených elektronických podpisů nové technické specifikace, jež mají omezit výběr v příslušných normách, a tím zvýšit přeshraniční interoperabilitu. Tyto profily se vztahují na všechny úrovně souladu, od základní až po dlouhodobou úroveň.
(6)
Členské státy, jejichž příslušné orgány používají jiné formáty elektronického podpisu, než jaké jsou běžně podporovány, mohly zavést ověřovací prostředky umožňující ověření těchto podpisů i za hranicemi. V takovém případě je nutné, aby informace o těchto nástrojích byly snadno přístupné (pokud potřebné informace nejsou obsaženy přímo v elektronických dokumentech, elektronických podpisech nebo nosičích elektronických dokumentů) tak, aby se přijímající členské státy mohly na tyto ověřovací nástroje spolehnout.
(7)
Toto rozhodnutí nemá vliv na stanovení toho, co představuje originál, ověřenou kopii nebo ověřený překlad, ze strany členských států. Jeho cíl se omezuje na usnadnění ověřování elektronických podpisů, pokud jsou použity v originálech, ověřených kopiích nebo ověřených překladech, které mají poskytovatelé služeb předložit prostřednictvím jednotných kontaktních míst.
(8)
S cílem umožnit členským státům zavedení nezbytných technických nástrojů je vhodné, aby se toho rozhodnutí použilo od 1. prosince 2014.
(9)
Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru pro směrnici o službách,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Změny rozhodnutí Komise 2011/130/EU (3)
Rozhodnutí 2011/130/EU se mění takto:
1)
Odstavec 1 článku 1 se nahrazuje tímto:
„1. Členské státy zavedou nezbytné technické prostředky, které jim umožní zpracování elektronicky podepsaných dokumentů, jež v rámci plnění postupů a formalit předkládají poskytovatelé služeb prostřednictvím jednotných kontaktních míst, jak je stanoveno v článku 8 směrnice 2006/123/ES, a které jsou podepsány příslušnými orgány jiných členských států zaručeným elektronickým podpisem XML, CMS nebo PDF v jakékoli úrovni souladu, nebo prostřednictvím příslušné datové schránky na základní úrovni, pokud splňují technické specifikace uvedené v příloze.“
2)
Příloha se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Použití
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. prosince 2014.
Článek 3
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 17. března 2014.
DECIZIA DE PUNERE ÎN APLICARE A COMISIEI
din 17 martie 2014
de modificare a Deciziei 2011/130/UE de stabilire a unor cerințe minime pentru tratamentul transfrontalier al documentelor semnate electronic de autoritățile competente în temeiul Directivei 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind serviciile în cadrul pieței interne
[notificată cu numărul C(2014) 1640]
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2014/148/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (1), în special articolul 8 alineatul (3),
întrucât:
(1)
Prestatorii de servicii ale căror servicii intră sub incidența Directivei 2006/123/CE trebuie să poată efectua, prin intermediul ghișeelor unice și prin mijloace electronice, procedurile și formalitățile necesare pentru a avea acces la activitățile lor și a le exercita. În limitele stabilite la articolul 5 alineatul (3) din Directiva 2006/123/CE, este posibil să mai existe cazuri în care prestatorii de servicii să fie obligați să prezinte documente originale, copii certificate sau traduceri certificate atunci când efectuează astfel de proceduri și formalități. În astfel de cazuri, s-ar putea ca prestatorii de servicii să fie obligați să furnizeze documente semnate electronic de autoritățile competente.
(2)
Utilizarea transfrontalieră a semnăturilor electronice avansate bazate pe certificate calificate este facilitată de Decizia 2009/767/CE a Comisiei din 16 octombrie 2009 de stabilire a unor măsuri de facilitare a utilizării procedurilor prin mijloace electronice prin intermediul ghișeelor unice în temeiul Directivei 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind serviciile în cadrul pieței interne (2) care, printre altele, impune statelor membre obligația de a efectua o evaluare a riscurilor înainte de a cere prestatorilor de servicii să utilizeze semnătura electronică și stabilește reguli de acceptare de către statele membre a semnăturilor electronice avansate bazate pe certificate calificate, create cu sau fără un dispozitiv securizat de creare a semnăturii. Decizia 2009/767/CE nu tratează însă problema formatului semnăturilor electronice din documentele emise de autorități competente, care trebuie prezentate de prestatorii de servicii atunci când îndeplinesc procedurile și formalitățile necesare.
(3)
Dat fiind că în momentul de față autoritățile competente din statele membre utilizează diverse formate de semnături electronice avansate pentru a-și semna electronic documentele, statul membru destinatar care trebuie să proceseze aceste documente se poate confrunta cu dificultăți tehnice generate de diversitatea de semnături utilizate. Pentru a permite prestatorilor de servicii să efectueze procedurile și formalitățile transfrontaliere prin mijloace electronice, trebuie să se asigure capacitatea statelor membre de a procesa electronic cel puțin anumite formate de semnături electronice atunci când primesc documente semnate electronic de autorități competente din alte state membre. Definirea unui anumit număr de formate de semnături electronice avansate pe care statele membre destinatare să fie obligate să le poată procesa electronic ar permite un grad mai mare de automatizare și ar îmbunătăți interoperabilitatea transfrontalieră a procedurilor electronice.
(4)
Inițial, numai nivelul de bază al formatelor standardizate ETSI de semnături electronice avansate era reglementat de decizie. Este necesar să se adauge, de asemenea, niveluri pe termen mai lung ale formatelor standardizate ETSI, care facilitează păstrarea în timp a informațiilor privind valabilitatea semnăturilor electronice.
(5)
ETSI a publicat noi specificații tehnice pentru profilurile de bază ale semnăturilor electronice avansate, care vizează limitarea opțiunilor în ceea ce privește standardele relevante, sporind, astfel, interoperabilitatea transfrontalieră. Aceste profiluri acoperă toate nivelurile de conformitate, de la nivelul de bază până la nivelul pe termen lung.
(6)
S-ar putea ca statele membre ale căror autorități competente utilizează alte formate de semnături electronice decât cele utilizate în mod curent să fi implementat instrumente de validare care să permită și verificarea transfrontalieră a acestora. În astfel de cazuri, dacă informațiile necesare referitoare la instrumentele de validare nu sunt incluse direct în documentele electronice, în semnăturile electronice sau în suportul electronic al documentelor, este necesar ca ele să fie ușor accesibile pentru ca statul membru destinatar să poată utiliza respectivele instrumente.
(7)
Prezenta decizie nu afectează modul în care statele membre definesc documentele originale, copiile certificate și traducerile certificate. Obiectivul său se limitează la facilitarea verificării semnăturilor electronice în cazul în care sunt utilizate în documentele originale, copiile certificate sau traducerile certificate pe care prestatorii de servicii ar putea fi obligați să le prezinte prin intermediul ghișeelor unice.
(8)
Pentru a permite statelor membre să implementeze instrumentele tehnice necesare, prezenta decizie trebuie să se aplice de la 1 decembrie 2014.
(9)
Măsurile prevăzute în prezenta decizie sunt conforme cu avizul Comitetului pe probleme referitoare la Directiva privind serviciile,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Modificări la Decizia 2011/130/UE a Comisiei (3)
Decizia 2011/130/UE se modifică după cum urmează:
1.
La articolul 1, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:
„(1) Statele membre iau măsurile tehnice necesare care să le permită procesarea documentelor semnate electronic de autoritățile competente ale altor state membre cu o semnătură electronică avansată XML, CMS sau PDF la orice nivel de conformitate sau utilizând un fișier container cu semnătură asociată la nivelul de bază, cu condiția ca acestea să respecte specificațiile tehnice menționate în anexă, pe care prestatorii de servicii le prezintă în contextul efectuării de proceduri sau formalități prin intermediul ghișeelor unice, conform prevederilor de la articolul 8 din Directiva 2006/123/CE.”
2.
Anexa se înlocuiește cu anexa la prezenta decizie.
Articolul 2
Aplicare
Prezenta decizie se aplică de la 1 decembrie 2014.
Articolul 3
Destinatari
Prezenta decizie se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles, 17 martie 2014.