PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) 2015/262
ze dne 17. února 2015,
kterým se stanoví pravidla podle směrnic Rady 90/427/EHS a 2009/156/ES, pokud jde o metody identifikace koňovitých (nařízení o průkazu koňovitých)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Rady 90/427/EHS ze dne 26. června 1990 o zootechnických a genealogických podmínkách pro obchod s koňovitými uvnitř Společenství (1), a zejména na čl. 4 odst. 2 písm. c) a d), čl. 6 odst. 2 druhou odrážku a čl. 8 odst. 1 první pododstavec uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 2009/156/ES ze dne 30. listopadu 2009 o veterinárních pravidlech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí (2), a zejména na čl. 4 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 90/427/EHS stanoví zootechnické podmínky pro obchod s koňovitými uvnitř Unie. V souladu s touto směrnicí mají členské státy zajistit, aby evidované koňovité při jejich přesunu doprovázel identifikační doklad vydaný schválenými plemenářskými organizacemi či sdruženími chovatelů uvedenými ve směrnici.
(2)
Směrnice 2009/156/ES stanoví veterinární pravidla pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí. Stanoví, že evidovaní koňovití musí být identifikováni prostřednictvím identifikačního dokladu vydaného v souladu se směrnicí 90/427/EHS nebo mezinárodním sdružením či organizací, která je odpovědná za dostihové a závodní koně. Koňovití pro chov a produkci se mají identifikovat pomocí metody stanovené Komisí.
(3)
Nařízení Komise (ES) č. 504/2008 (3), které je použitelné ode dne 1. července 2009, stanoví pravidla pro identifikaci koňovitých narozených v Unii nebo dovezených do Unie a zavádí identifikační doklad pro koňovité (průkaz koně), jenž představuje víceúčelový doklad v oblasti zdraví zvířat, veřejného zdraví, zootechniky i jezdeckého sportu. Toto nařízení, které považuje identifikační doklad za zásadní prvek systému pro identifikaci koňovitých, počítá pouze s možností začlenit informace obsažené v databázích různých vydávajících orgánů do centrální databáze nebo tyto databáze propojit s centrální databází.
(4)
Členské státy se potýkají s určitými obtížemi při provádění opatření stanovených v nařízení (ES) č. 504/2008. Tyto obtíže se převážně týkají metody identifikace koňovitých prostřednictvím identifikačního dokladu.
(5)
Ze šetření provedených členskými státy vyplynulo, že identifikační doklad bývá předmětem závažných podvodů. Hlavní riziko zde představuje nezákonné znovuuvádění koňovitých, kteří byli dříve vyloučeni z porážky k lidské spotřebě a léčeni přípravky nepovolenými pro zvířata určená k produkci potravin, do potravinového řetězce. V důsledku přijetí rozhodnutí Komise 2000/68/ES (4) byly tisíce koňovitých definitivně vyloučeny z porážky k lidské spotřebě. Nedostatek alternativ k celoživotní péči o nadbytečné a nechtěné koňovité, kteří byli vyloučeni z porážky k lidské spotřebě, vedl k jejich zanedbávání či opuštění, což má závažné dopady na zdraví a dobré životní podmínky zvířat. Situace se ještě zhoršila v důsledku stávajících ekonomických poměrů, kdy si chovatelé často nemohou dovolit držet koňovité na konci jejich produktivního života. V některých členských státech tyto problémy nabyly takového významu, že příslušné orgány zahájily programy pro porážku nadbytečných koňovitých mimo potravinový řetězec.
(6)
V posledních letech se vyskytl nový jev, nezákonná pastva, postihující majitele pastvin, neboť ti se z právního hlediska stali držiteli koňovitých, a tak neúmyslně nabyli odpovědností podle nařízení (ES) č. 504/2008. Nejasný status těchto koňovitých může též hrát roli při správném uplatňování pravidel Unie v jiných oblastech.
(7)
Ukázalo se, že informace zaznamenané v databázi vydávajícího orgánu v okamžiku vydání identifikačního dokladu rychle ztrácejí na aktuálnosti. Je tedy nesmírně obtížné, ne-li zcela neproveditelné, aby příslušné orgány v rámci osvědčení nebo kontroly totožnosti ověřily, zda je daný identifikační doklad pravý či nikoli a zda jsou informace v něm obsažené aktuální a věrohodné a nedošlo k jejich podvodným změnám, zejména pokud jde o status zvířat jako určených na porážku, ale také z hlediska uplatňování příznivějších podmínek týkajících se zdraví a dobrých životních podmínek zvířat při přesunech evidovaných koňovitých.
(8)
Ve většině členských států nejsou databáze jednotlivých orgánů vydávajících průkazy navzájem propojeny, přičemž z právních a administrativních důvodů nebude v blízké době možné ustanovit jediný vydávající orgán. Proto se zavedení centralizované databáze jeví jako nejúčinnější řešení pro výměnu a synchronizaci údajů mezi jednotlivými subjekty podle směrnic 90/427/EHS a 2009/156/ES, jakož i nezbytné pro správu identifikačních dokladů koňovitých s cílem nejen poskytovat požadované záruky v oblasti zdraví zvířat, ale též umožnit provádění těch ustanovení právních předpisů Unie o dobrých životních podmínkách zvířat a veřejném zdraví, u nichž je nezbytnou podmínkou správná a spolehlivá identifikace koňovitých.
(9)
Šetření provedené Komisí v souvislosti s událostmi týkajícími se koňského masa v roce 2013 ukázalo, že dvacet tři členských států zřídilo centrální databázi a dva členské státy mají jednu databázi pro evidované koňovité a druhou pro koňovité pro chov a produkci. Tři členské státy, jež představují kolem 20 % z celkového počtu 6,7 milionu koňovitých v Unii, nemají žádnou centralizovanou databázi.
(10)
Je tudíž nezbytné revidovat systém Unie pro identifikaci koňovitých v zájmu zajištění jeho bezpečnosti, jakož i uživatelské vstřícnosti.
(11)
Na dovoz koňovitých na území uvedená v příloze I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 (5) se vztahují podmínky stanovené podle směrnice 2009/156/ES a je povolen ze třetích zemí uvedených v příloze rozhodnutí Komise 2004/211/ES (6). Obvykle jsou do Unie každoročně dovezeny přibližně 4 000 evidovaných koňovitých a koňovitých pro chov a produkci v souladu s podmínkami stanovenými v rozhodnutí Komise 93/197/EHS (7).
(12)
Použijí-li se celní postupy stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 (8), je třeba navíc odkázat na nařízení Rady (EHS) č. 706/73 (9). Nařízení (EHS) č. 706/73 stanoví, že od 1. září 1973 se na britské Normanské ostrovy a Ostrov Man vztahují pravidla Unie v oblasti veterinárních právních předpisů.
(13)
Rozhodnutí Komise 96/78/ES (10) stanoví kritéria pro zápis a evidování koňovitých do plemenných knih pro chovné účely. Uvedené rozhodnutí mimo jiné vyžaduje, že aby mohl být koňovitý zapsán do hlavního oddílu plemenné knihy svého plemene, musí být označen podle pravidel stanovených v plemenné knize jako hříbě pod matkou, což musí být přinejmenším doloženo potvrzením o pokrytí. V zájmu jednotnosti právních předpisů Unie a usnadnění jejich používání by neměla pravidla týkající se identifikačního dokladu bránit uplatňování pravidel týkajících se identifikace koňovitých pro účely jejich zápisu do plemenných knih.
(14)
Metody pro identifikaci koňovitých stanovené v tomto nařízení by rovněž měly být v souladu se zásadami, které zavedly chovatelské organizace schválené podle rozhodnutí Komise 92/353/EHS (11). V souladu s uvedeným rozhodnutím je na dané organizaci nebo spolku, které vedou plemennou knihu o původu daného plemene, aby stanovily zásady ohledně identifikace koňovitých a zásady pro rozčlenění plemenné knihy do tříd a linií zapisovaných do plemenné knihy.
(15)
V zájmu zajištění vysoké kvality identifikačních dokladů a záznamů o všech koňovitých v Unii by měly členské státy zajistit, aby systémy pro identifikaci evidovaných koňovitých, kteří byli zapsáni nebo evidováni do plemenných knih založených schválenými nebo uznanými chovatelskými organizacemi nebo sdruženími chovatelů, splňovaly, pokud jde o vydávání identifikačních dokladů, stanovené podmínky, kterými se musí řídit příslušné orgány při určování orgánů vydávajících identifikační doklady pro koňovité pro chov a produkci.
(16)
Definice „koňovitých“, přesně odpovídající oblasti působnosti čl. 2 písm. b) směrnice 2009/156/ES, by měla být v souladu s taxonomií používanou v právních předpisech Unie, např. v přílohách nařízení Rady (EHS) č. 3626/82 (12) a nařízení Komise (EU) č. 206/2010 (13).
(17)
Jelikož definice hospodářství stanovená ve směrnici Rady 92/35/EHS (14) zahrnuje přírodní rezervace, v nichž koňovití žijí volně, a je tudíž širší než definice stanovená ve směrnici 2009/156/ES, bylo by vhodné, aby definice hospodářství podle tohoto nařízení rovněž zahrnovala přírodní rezervace, ve kterých žijí koňovití volně.
(18)
Veterinární dozor nezbytný pro zajištění záruk v oblasti zdraví zvířat požadovaných v souladu se směrnicí 2009/156/ES lze zabezpečit pouze tehdy, je-li hospodářství, jak je definováno v uvedené směrnici, známo příslušnému orgánu. Obdobné požadavky vyplývají z použití části A kapitoly II oddílu I přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 (15), pokud jde o koňovité určené k produkci potravin. Ovšem vzhledem k tomu, jak často k přesunům koňovitých dochází, není na místě zavádět systém, díky němuž by koňovití mohli být sledováni v reálném čase. Namísto toho by měly být identifikační údaje dostupné příslušnému orgánu, a proto je nezbytné, aby v každém členském státě existovala centrální databáze, která by spravovala informace o koňovitých držených v daném státě.
(19)
Právní předpisy Unie rozlišují mezi vlastníky a držiteli zvířat. Pojem „držitel“ zvířat je definován a používán v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 (16). Oproti tomu směrnice 2009/156/ES odkazuje na majitele nebo chovatele zvířat. Kombinovaná definice majitele a držitele je stanovena ve směrnici 92/35/EHS. Vzhledem k tomu, že podle právních předpisů Unie i jednotlivých členských států nemusí být majitel koňovitého nutně osobou odpovědnou za dané zvíře, je vhodné objasnit, že za identifikaci koňovitých v souladu s tímto nařízením odpovídá v první řadě držitel daného zvířete, který může, ale nemusí být jeho majitelem.
(20)
V souladu s právními přepisy členských států nebo na základě požadavku některých vydávajících orgánů se mají do identifikačního dokladu, a tudíž i do databáze vedené vydávajícím orgánem zapisovat informace o majiteli zvířete. Tyto údaje o vlastnictví, jakož i o změně vlastnictví, lze poskytnout prostřednictvím různých forem dokladů o vlastnictví nebo registračních karet, včetně tzv. „imatrikulační karty“ úspěšně používané v jednom z členských států.
(21)
Směrnice Rady 2008/73/ES (17) stanoví, že členské státy vypracují a průběžně aktualizují seznamy schválených zařízení ve veterinární a zootechnické oblasti a zpřístupňují je ostatním členským státům a veřejnosti. S cílem usnadnit přístup ostatních členských států a veřejnosti k seznamům schválených zařízení by měly členské státy dát tyto seznamy k dispozici elektronicky prostřednictvím informačních stránek na internetu. Komise by měla být členským státům nápomocna při zpřístupňování těchto seznamů ostatním členským státům a veřejnosti tím, že poskytne internetovou adresu stránky, na které budou uvedeny odkazy na informační internetové stránky jednotlivých členských států.
(22)
Pro usnadnění výměny informací mezi členskými státy elektronickou cestou a pro zajištění transparentnosti a srozumitelnosti je důležité, aby byly seznamy v celé Unii vytvářeny podle jednotného vzoru. Rozhodnutí Komise 2009/712/ES (18) proto stanoví vzory výše uvedených seznamů na internetových informačních stránkách zřízených členskými státy.
(23)
Nařízení (ES) č. 504/2008 stanoví, že koňovití nemohou být drženi, pokud nejsou identifikováni v souladu s uvedeným nařízením. Komise musela reagovat na četné stížnosti týkající se populací koně domácího žijících mimo hospodářství za podmínek, které neodpovídají podmínkám popsaným v uvedeném nařízení jako polodivoké podmínky. Je proto nezbytné upřesnit, že koňovití žijící v Unii musí být identifikováni, a dále stanovit výjimku pro případy, kdy tuto podmínku nelze splnit.
(24)
Koňovití žijící v Unii by měli být identifikováni prostřednictvím celoživotního identifikačního dokladu, v němž je uveden slovní a grafický popis koňovitého a záznamy o individuálních odznacích daného zvířete pro účely ověření totožnosti. Tyto odznaky mohou být vrozené, např. více než tři chlupové víry, kaštánky, barevné odznaky, neobvyklé poruchy oční pigmentace, specifické svalové prohlubně, ale též vysoce detailní struktury duhovky nebo sítnice či specifické genetické markery (DNA profil), nebo mohou být získané, např. depigmentace po otlaku sedlem, jizvy, včetně jizev po kastraci hřebců, nebo výžeh.
(25)
Identifikační doklady by měly být vydány pouze tehdy, jsou-li v nich vyplněny požadované identifikační údaje, které je třeba zaznamenat do databáze vydávajícího orgánu v souladu s tímto nařízením.
(26)
Kromě toho by mělo osvědčení o původu stanovené ve směrnici 90/427/EHS, které má být součástí identifikačního dokladu, uvádět všechny nezbytné informace, aby bylo zajištěno, že koňovití, kteří jsou převáděni mezi různými plemennými knihami, jsou zapsáni do třídy v plemenné knize, jejíž kritéria splňují.
(27)
V souladu s rozhodnutím Komise 96/510/ES (19) musí potvrzení o původu zvířete a osvědčení o plemenné příslušnosti u evidovaných koňovitých odpovídat identifikačnímu dokladu stanovenému v rozhodnutí Komise 93/623/EHS (20). Jelikož rozhodnutí 93/623/ES a 2000/68/ES byla zrušena nařízením (ES) č. 504/2008, je třeba jasně uvést, že veškeré odkazy na uvedená rozhodnutí by měly být pokládány za odkazy na toto nařízení.
(28)
Orgány vydávající identifikační doklady pro evidované koňovité by měly být organizace nebo sdružení, které vedou či zakládají plemenné knihy pro evidované koňovité a jsou úředně schváleny nebo uznány příslušným orgánem členského státu v souladu s rozhodnutím 92/353/EHS, nebo správní orgán dotyčného členského státu, který vede plemennou knihu, do níž je koňovitý zapsán nebo zaevidován pro chovné účely v souladu s rozhodnutím 96/78/ES. Jako orgány vydávající identifikační doklady pro evidované koňovité by měly mít možnost působit rovněž národní pobočky mezinárodních organizací nebo sdružení, které jsou odpovědné za dostihové a závodní koně a mají své sídlo v daném členském státě.
(29)
Členské státy by měly mít větší prostor pro vlastní rozhodování, pokud jde o vydávající orgány, které vydávají identifikační doklady pro koňovité pro chov a produkci. Mělo by být umožněno, aby tyto identifikační doklady vydával příslušný orgán, do jehož působnosti spadá hospodářství, kde je koňovitý v době identifikace držen, nebo vydávající orgán určený a kontrolovaný tímto příslušným orgánem.
(30)
Příslušný orgán odpovědný za schválení nebo uznání organizací či sdružení zakládajících plemenné knihy v souladu s přílohou rozhodnutí 92/353/EHS by měl spolupracovat s příslušným orgánem uvedeným v nařízení (ES) č. 882/2004 s cílem zajistit, případně i prostřednictvím přeshraniční spolupráce, aby byly identifikační doklady pro koňovité vydávány a používány v souladu s tímto nařízením.
(31)
Jelikož by všichni koňovití narození v Unii nebo do Unie dovezení měli být identifikováni v souladu s tímto nařízením prostřednictvím jedinečného identifikačního dokladu vydaného na celý jejich život, je třeba přijmout zvláštní ustanovení pro případy, kdy je status těchto zvířat jako „koňovitých pro chov a produkci“ změněn na status „evidovaných koňovitých“ ve smyslu směrnice 2009/156/ES. Vzhledem k dalekosáhlým dopadům takovéto změny na přesun koňovitých, obchod s nimi a jejich dovoz do Unie ze třetích zemí z hlediska použitelných veterinárních pravidel stanovených ve směrnici 2009/156/ES, ale též z hlediska pravidel týkajících se dobrých životních podmínek zvířat, která takové přesuny upravují v souladu s nařízením Rady (ES) č. 1/2005 (21), je nezbytné, aby měl příslušný orgán jednotné místo pro přístup, tzn. centrální databázi, k ověření identifikačních údajů koňovitých požadovaných pro účely osvědčení nebo úředních kontrol.
(32)
Pro zajištění souladu s definicí hospodářství stanovenou ve směrnici 92/35/EHS by měly být členské státy schopny zavést zvláštní režimy pro identifikaci koňovitých pohybujících se volně nebo v polodivokých podmínkách ve vymezených oblastech nebo územích, včetně přírodních rezervací. Takové odchylky od obecné povinnosti identifikovat koňovité by nicméně měly být poskytovány pouze v případech, kdy jsou tyto vymezené populace koňovitých žijících volně nebo v polodivokých podmínkách skutečně odděleny od koňovitých, kteří jsou jakýmkoli způsobem domestikováni, a nejenže nepodléhají lidské kontrole z hlediska jejich přežití a reprodukce, ale zůstávají též mimo oblast působnosti směrnice Rady 98/58/ES (22), která se nevztahuje na volně žijící zvířata.
(33)
Pro účely ověření totožnosti určitého koňovitého by měl identifikační doklad obsahovat především vysoce kvalitní popis zvířete sestávající ze slovního popisu koňovitého a jeho odznaků a z podrobného schématu s vyobrazením individuálních a rozlišujících odznaků daného koňovitého.
(34)
S cílem zajistit, aby byli koňovití v identifikačních dokladech, které je doprovázejí, správně popsáni, by se měly vydávající orgány řídit osvědčenými postupy a zajistit proškolení zaměstnanců pověřených popisem zvířat, například s pomocí pokynů Mezinárodní jezdecké federace (23) nebo společnosti Weatherbys (24).
(35)
Odznaky koňovitého a použité prostředky identifikace, které se společně využívají k ověření jeho totožnosti, by měly nejen vytvořit jednoznačnou spojitost mezi určitým koňovitým a jeho identifikačním dokladem, ale rovněž prokázat, že tento koňovitý podstoupil proces identifikace v souladu s tímto nařízením, takže pro jedno zvíře není vydán více než jeden identifikační doklad. Na mezinárodní úrovni se již u koňovitých v praxi široce využívají elektronické identifikátory (dále jen „elektronické odpovídače“). Tato technologie by měla být používána k zajištění úzké spojitosti mezi daným koňovitým a jeho identifikačním dokladem, ale měly by být umožněny i jiné metody ověřování totožnosti daného zvířete za předpokladu, že tyto alternativní metody poskytují rovnocenné záruky pro zabránění vícečetnému vydávání identifikačních dokladů.
(36)
Elektronické odpovídače používané k označování koňovitých a čtecí zařízení pro zobrazení kódu zabudovaného v odpovídači by měly splňovat mezinárodně dohodnuté normy. Tyto normy stanoví dva odlišné systémy pro zajištění jedinečnosti kódu elektronického odpovídače. Většina členských států provedla nařízení (ES) č. 504/2008 tak, že používá trojmístný alfanumerický kód země a řídí distribuci elektronických odpovídačů prostřednictvím svých příslušných orgánů.
(37)
Tento systém zajištění jedinečnosti kódu elektronického odpovídače by měl být začleněn do databází vedených vydávajícími orgány a do centrální databáze a uplatňován tak, aby nebyl narušen obchod a dovoz do Unie v případě koňovitých, kteří jsou označeni pomocí elektronického odpovídače zobrazujícího alfanumerický kód v jiné formě.
(38)
Směrnice Rady 90/425/EHS (25) stanoví veterinární kontroly, které se mají provádět u některých zvířat a produktů v místě určení. Stanoví zejména, že odesílatelé uvedení na osvědčení nebo dokladu stanoveném v uvedené směrnici musí na žádost příslušného orgánu členského státu určení a v míře nezbytné k provedení těchto kontrol ohlásit předem příjezd zvířat a produktů z jiného členského státu, a zejména pak povahu zásilky a předpokládané datum příjezdu. Toto oznámení se nevyžaduje u evidovaných koní vybavených identifikačními doklady podle směrnice 90/427/EHS.
(39)
Koňovití musí být sice vždy doprovázeni svým identifikačním dokladem v souladu s platnými právními předpisy Unie, ale měly by být umožněny výjimky z tohoto požadavku v případě, že je to nemožné nebo dokonce neproveditelné s ohledem na uchování identifikačního dokladu po celý život daného zvířete, nebo když tento doklad nebyl vydán s ohledem na to, že zvíře bude poraženo dříve, než dosáhne požadované věkové hranice pro identifikaci.
(40)
Členským státům by mělo být také umožněno povolovat zjednodušený identifikační doklad pro koňovité, kteří jsou přesouváni v rámci jejich území. V různých oblastech byly jako zařízení pro ukládání informací zavedeny plastikové karty se zabudovaným počítačovým čipem (dále jen „čipové karty“). Mělo by být umožněno vydávat tyto čipové karty jako další možnost kromě identifikačního dokladu a používat je za určitých podmínek místo identifikačního dokladu doprovázejícího evidované koňovité nebo koňovité pro chov a produkci při jejich přesunu v rámci členského státu.
(41)
Dále je třeba vzít v úvahu případy, kdy se původní identifikační doklad vydaný v souladu s tímto nařízením na celý život koňovitého ztratí, není již čitelný nebo obsahuje nesprávné informace nevyplývající z nezákonných praktik. Tato ustanovení by měla co nejlépe vylučovat nezákonné držení více než jednoho identifikačního dokladu, aby byl správně popsán status koňovitého jako určeného na porážku k lidské spotřebě. Tam, kde jsou k dispozici dostatečné a ověřitelné informace, by měl být vydán duplikát identifikačního dokladu, který se takto označí a který obvykle vylučuje daného koňovitého z porážky k lidské spotřebě. V ostatních případech by měl být vydán náhradní identifikační doklad, rovněž takto označený a vylučující daného koňovitého z porážky k lidské spotřebě, který by měl nadto dané zvíře klasifikovat jako koňovitého pro chov a produkci.
(42)
Uvedené postupy by se měly použít také u koňovitých, u nichž se přistoupí k identifikaci po lhůtě stanovené pro první identifikaci, neboť zde nemohou být vyloučeny podvodné praktiky a úmysl získat další identifikační doklad.
(43)
V některých případech, kdy jsou koňovití zapsáni nebo evidováni pro zápis do plemenných knih vedených chovatelskými organizacemi ve třetích zemích, jsou nezbytná zvláštní ustanovení umožňující, aby koňovitý zůstal evidován v takové plemenné knize, a současně zajišťující jeho vyloučení z potravinového řetězce příslušným zápisem do identifikačního dokladu.
(44)
V souladu se směrnicí 2009/156/ES je identifikační doklad nástrojem pro omezení přesunu koňovitých v případě výskytu ohniska nákazy v hospodářství, kde jsou drženi nebo chováni. Proto je třeba v případě ohniska určitých nákaz zajistit pozastavení platnosti tohoto identifikačního dokladu pro účely přesunu příslušným zápisem do identifikačního dokladu.
(45)
Směrnice 2009/156/ES kromě toho vyžaduje, aby byli evidovaní koňovití při opuštění hospodářství identifikováni prostřednictvím identifikačního dokladu, který musí zejména osvědčovat, že tito koňovití nepocházejí z hospodářství podléhajícího určitým zákazům. Je proto žádoucí stanovit, aby bylo vyplnění příslušného oddílu ve vzorovém identifikačním dokladu povinné u všech koňovitých, a odpovídajícím způsobem upravit jeho znění.
(46)
V případě, že koňovitý uhyne jinak než porážkou na jatkách, by měl orgán dohlížející na zpracování mrtvého zvířete v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 (26) nebo na spálení v nízkokapacitních spalovacích zařízeních uvedených v kapitole III přílohy III nařízení Komise (EU) č. 142/2011 (27) vrátit vydávajícímu orgánu identifikační doklad, pokud podle vnitrostátních právních předpisů doprovází tělo zvířete, a mělo by být zajištěno, aby elektronický odpovídač nebo jiné alternativní prostředky použité k ověření totožnosti koňovitých nemohly být recyklovány.
(47)
Maso koňovitých, u nichž nebylo možno v době porážky vyjmout elektronický odpovídač, by mělo být prohlášeno za nevhodné k lidské spotřebě v souladu s kapitolou V oddílu II přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004, aby se tyto elektronické odpovídače nedostaly do potravinového řetězce. Aby se implantované elektronické odpovídače daly snadno lokalizovat, mělo by být stanoveno standardní místo implantace, které se zaznamená v identifikačních dokladech.
(48)
V souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 (28) jsou živá zvířata připravená pro uvedení na trh k lidské spotřebě definována jako potravina. Uvedené nařízení stanoví dalekosáhlé odpovědnosti provozovatelů potravinářských podniků ve všech stadiích produkce potravin, včetně sledovatelnosti zvířat určených k produkci potravin.
(49)
Koňovití pro chov a produkci, jakož i evidovaní koňovití se mohou stát v určitém stadiu života jatečnými koňovitými podle definice ve směrnici 2009/156/ES. Maso lichokopytníků, tj. koňovitých, je definováno v bodě 1 přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 (29), kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu.
(50)
Poté, co byla v souladu s nařízením Komise (ES) č. 2076/2005 (30) ukončena přechodná opatření pro provádění nařízení (ES) č. 853/2004, (ES) č. 854/2004 a (ES) č. 882/2004, začaly od 1. ledna 2010 platit požadavky na informace o potravinovém řetězci u koňovitých.
(51)
Nařízení (ES) č. 853/2004 stanoví, že provozovatelé jatek mají obdržet a zkontrolovat informace o potravinovém řetězci s podrobnými údaji o původu, anamnéze a léčbě zvířat určených k produkci potravin a podle nich jednat. Příslušný orgán může povolit zaslání informací o potravinovém řetězci týkajících se domácích lichokopytníků najatka zároveň se zvířaty, a nikoli předem. Identifikační doklad doprovázející jatečné koňovité by měl proto být součástí informací o potravinovém řetězci.
(52)
Nařízení (ES) č. 854/2004 stanoví, že úřední veterinární lékař musí ověřit, zda daný provozovatel potravinářského podniku splnil svou povinnost zajistit, aby byla zvířata přijatá na porážku k lidské spotřebě řádně identifikována.
(53)
Nařízení (ES) č. 853/2004 stanoví, že provozovatelé potravinářských podniků musí zkontrolovat průkazy domácích lichokopytníků a ujistit se, že je dané zvíře určeno na porážku k lidské spotřebě, a pokud přijmou určité zvíře na porážku, musí odevzdat průkaz úřednímu veterinárnímu lékaři.
(54)
Vzhledem ke specifické situaci koňovitých, kteří se narodili jako zvířata druhů určených k produkci potravin, avšak nejsou vždy chováni za tímto účelem a ve většině případů nejsou po celou dobu svého života drženi provozovateli potravinářských podniků definovanými v čl. 3 odst. 3 nařízení (ES) č. 178/2002, je zapotřebí stanovit postup, kterým se zajistí plynulá návaznost od kontrol identifikačního dokladu z důvodů veřejného zdraví až po správu tohoto dokladu v souladu se směrnicí 2009/156/ES. Je tedy nezbytné, aby v každém členském státě existovala centrální databáze, aby bylo možné ověřit určité informace o identifikačním dokladu a v tomto dokladu předtím, než se přijme rozhodnutí o přijetí dotyčného zvířete na porážku k lidské spotřebě. V případě, kdy se informace o vyloučení z porážky k lidské spotřebě v oddílu II identifikačního dokladu neshodují s informacemi zaznamenanými v centrální databázi, měla by být rozhodující informace vedoucí k vyloučení daného koňovitého z porážky k lidské spotřebě, bez ohledu na to, kde je uvedena.
(55)
Směrnice Rady 96/22/ES (31) se vztahuje na hospodářská zvířata, včetně domácích lichokopytníků, jakož i na volně žijící zvířata těchto druhů, která byla odchována v hospodářství. Podle článku 7 uvedené směrnice je povoleno obchodovat před uplynutím ochranné lhůty s evidovanými koňovitými, kterým byla ze zootechnických důvodů podána veterinární léčiva obsahující allyltrenbolon nebo betasympatomimetika, pokud jsou splněny podmínky pro podání a druh i datum ošetření jsou uvedeny v osvědčení nebo v průvodních listinách doprovázejících tato zvířata.
(56)
V čl. 2 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 470/2009 (32) jsou zvířata určená k produkci potravin definována jako „zvířata chovaná, odchovaná, držená, poražená nebo odchycená za účelem produkce potravin“. Článek 16 uvedeného nařízení stanoví, že zvířatům určeným k produkci potravin je v Unii možné podávat pouze farmakologicky účinné látky, které jsou klasifikovány podle čl. 14 odst. 2 písm. a), b) nebo c) uvedeného nařízení, za předpokladu, že je toto podávání v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES (33).
(57)
Článek 6 směrnice 2001/82/ES stanoví, že veterinární léčivý přípravek smí být zaregistrován pro účely podání jednomu nebo více druhům zvířat určených k produkci potravin pouze v případě, že farmakologicky účinné látky, které obsahuje, jsou uvedeny v přílohách I, II nebo III nařízení (EHS) č. 2377/90. Pravidla obsažená v uvedených přílohách jsou nyní stanovena v nařízení Komise (EU) č. 37/2010 (34). Odchylně od těchto pravidel však může být veterinární léčivý přípravek obsahující farmakologicky účinné látky neuvedené v přílohách I, II nebo III nařízení (EHS) č. 2377/90 zaregistrován pro určitá zvířata z čeledi koňovitých, která byla v souladu s právními předpisy Unie v oblasti zdraví zvířat prohlášena za zvířata neurčená na porážku k lidské spotřebě. Takové veterinární léčivé přípravky nesmějí obsahovat účinné látky uvedené v příloze IV nařízení (EHS) č. 2377/90, ani nesmějí být určeny k použití při léčbě stavů, které jsou uvedeny ve schváleném souhrnu údajů o přípravku a pro které je již registrován veterinární léčivý přípravek pro zvířata z čeledi koňovitých. Mělo by proto být stanoveno, že koňovitý může být vyloučen z porážky k lidské spotřebě podle vlastního uvážení majitele zvířete.
(58)
V čl. 10 odst. 2 a 3 směrnice 2001/82/ES jsou stanoveny zvláštní odchylky od článku 11 uvedené směrnice pro koňovité, týkající se léčby zvířat určených k produkci potravin léčivými přípravky, které mají stanovený maximální limit reziduí pro použití u jiného druhu zvířat, než je cílový druh, nebo registrovanými pro jiné onemocnění za předpokladu, že jsou tito koňovití identifikováni v souladu s právními předpisy Unie a v jejich identifikačním dokladu je zvláště uvedeno, že nejsou určeni na porážku k lidské spotřebě nebo že jsou určeni na porážku k lidské spotřebě po ochranné lhůtě v délce nejméně šesti měsíců po léčbě látkami uvedenými v nařízení Komise (ES) č. 1950/2006 (35).
(59)
V souladu se směrnicí 2001/82/ES musí členské státy zajistit, aby majitelé nebo chovatelé zvířat, která jsou určena k produkci potravin, byli schopni předložit doklad o nákupu, držení a podání veterinárních léčivých přípravků těmto zvířatům po dobu pěti let od jejich podání, včetně případů, kdy bylo zvíře v průběhu tohoto pětiletého období poraženo. V zájmu uplatňování těchto předpisů je tudíž nezbytné, aby byla informace o porážce určitého koňovitého neprodleně zanesena do centrální databáze členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde bylo dané zvíře drženo.
(60)
Pro účely zajištění kontroly nad vydáváním identifikačních dokladů by měl být v databázi vedené vydávajícím orgánem zaznamenán minimální soubor příslušných údajů týkajících se vydávání těchto dokladů.
(61)
Hlavní světové organizace pro chov koní a soutěže se dohodly na zavedení systému univerzálního životního čísla koňovitých (UELN). Tento systém byl vyvinut z podnětu Světové federace chovu sportovních koní (WBFSH), Mezinárodního výboru pro plemenné knihy (ISBC), Světové organizace pro chov arabských plnokrevníků (WAHO), Evropské konference organizací pro chov arabských plnokrevníků (ECAHO), Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe (CIAA), Mezinárodní jezdecké federace (FEI) a Union Européenne du Trot (UET) a informace o tomto systému lze najít na internetových stránkách UELN (36).
(62)
Systém UELN je vhodný pro registraci evidovaných koňovitých i koňovitých pro chov a produkci a umožňuje postupné zavádění počítačových sítí zajišťujících, aby mohla být totožnost zvířat v případě evidovaných koňovitých nadále ověřována v souladu s článkem 6 směrnice 90/427/EHS.
(63)
Při přidělování kódů k databázím nesmějí být tyto kódy a formát zaznamenaných identifikačních čísel jednotlivých zvířat v žádném případě v rozporu se zavedeným systémem UELN. Proto by měl být před přidělením jakéhokoli kódu určité databázi tento kód zkontrolován podle seznamu přidělených kódů UELN.
(64)
Směrnice 2009/156/ES požaduje, aby úřední veterinární lékař zaznamenal v evidenci identifikační číslo nebo číslo identifikačního dokladu poraženého koňovitého a zaslal příslušnému orgánu místa odeslání na jeho žádost potvrzení o tom, že zvíře bylo poraženo. Mělo by být tudíž upřesněno, že v takových případech musí být identifikační doklady zničeny v místě porážky s cílem zamezit podvodnému použití identifikačních dokladů poražených koňovitých.
(65)
Uvedená směrnice rovněž stanoví, že po porážce evidovaných koní, včetně utracení pro účely tlumení nákaz, musí být jejich identifikační doklady vráceny orgánu, který je vydal. Tyto požadavky by se měly vztahovat i na identifikační doklady vydané pro evidované koňovité jiné než evidované koně a koňovité pro chov a produkci.
(66)
S cílem zajistit, aby databáze vydávajících orgánů obsahovaly aktuální informace, je třeba stanovit oběh informací o smrti nebo ztrátě zvířete v databázi orgánu, který vydal doklad, a v centrální databázi členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde byl daný koňovitý držen.
(67)
Ke splnění těchto požadavků by mělo přispět zaznamenání životního čísla slučitelného se systémem UELN a jeho použití pro identifikaci orgánů nebo úřadů, které daný identifikační doklad vydaly. Členské státy by měly pokud možno využívat styčná místa, která určily v souladu s nařízením (ES) č. 882/2004.
(68)
Díky povinnému záznamu o osobě žádající o vydání identifikačního dokladu, jíž je v rámci lhůty nepřesahující 12 měsíců po narození zvířete chovatel a obvykle i majitel zvířete, pro které se identifikační doklad vydává, spolu s povinností oznámit vydávajícímu orgánu jakýkoli přesun obvyklého místa pobytu koňovitého do jiného členského státu může být vytvořen řetězec informací sloužící k vysledování zvířete v případě potřeby.
(69)
V souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 má identifikační údaje v identifikačním dokladu aktualizovat vydávající orgán, který tento doklad vydal. Členské státy poukazovaly na neochotu majitelů koňovitých zasílat identifikační doklad vydávajícím orgánům k aktualizaci identifikačních údajů poštou, zvláště pak v případech, kdy se tento vydávající orgán nachází v zahraničí. Tato neochota je způsobena obavami ze ztráty identifikačního dokladu, neboť pak by bylo nutné identifikovat koňovitého prostřednictvím duplikátu nebo náhradního identifikačního dokladu, kterými se dané zvíře vylučuje z porážky k lidské spotřebě, což vede k podstatnému snížení hodnoty zvířete.
(70)
K usnadnění správy identifikačního dokladu po celou dobu života zvířete je zapotřebí zavést postupy pro registraci identifikačního dokladu v členském státě obvyklého místa pobytu zvířete, zvláště v případech, kdy byl identifikační doklad vydán v jiném členském státě. Jako nejvhodnější způsob komunikace s vydávajícím orgánem, který provedl první identifikaci, se jeví výměna informací mezi centrálními databázemi dotčených členských států.
(71)
Kromě toho mohou vydávající orgány své schválení nebo určení pozbýt, zatímco vydané identifikační doklady zůstávají platnými dokumenty pro účely zdraví zvířat a veřejného zdraví. Je tudíž nezbytné zálohovat informace obsažené v identifikačním dokladu prostřednictvím databáze, k níž mají přístup příslušné orgány v oblasti zdraví a dobrých životních podmínek zvířat a veřejného zdraví.
(72)
Jelikož v každém členském státě obvykle působí více než jeden vydávající orgán, koňovití se často přesunují mezi hospodářstvími i mezi členskými státy, mění se jejich status z „koňovitých pro chov a produkci“ na „evidované koňovité“ nebo ze zvířat určených k produkci potravin na zvířata vyloučená z porážky k lidské spotřebě a evidované koňovité může identifikovat organizace vedoucí plemennou knihu, která má své sídlo v jiném členském státě, je v zájmu účinného provádění směrnic 90/427/EHS a 2009/156/ES nevyhnutelné, nezbytné a žádoucí zřídit v každém členském státě centrální databázi, kde budou zaznamenány identifikační údaje o všech koňovitých chovaných v hospodářstvích, která se v daném členském státě nacházejí.
(73)
Mělo by se však umožnit, aby členské státy, ve kterých již existuje jedna databáze pro evidované koňovité a jiná databáze pro koňovité pro chov a produkci, i nadále zachovaly tento systém, za předpokladu, že tyto databáze budou propojeny a veterinární orgány budou mít do obou plný přístup.
(74)
Za tímto účelem by centrální databáze v jednotlivých členských státech měly spolupracovat v souladu se směrnicí Rady 89/608/EHS (37), aby se usnadnila výměna údajů týkajících se určitého zvířete a identifikačního dokladu, který byl pro ně vydán.
(75)
S ohledem na jednotné použití právních předpisů Unie týkajících se identifikace koňovitých v členských státech a zajištění jejich jednoznačnosti a transparentnosti by mělo být nařízení (ES) č. 504/2008 zrušeno a nahrazeno tímto nařízením.
(76)
V souladu s bodem 24 přílohy nařízení Komise (EU) č. 519/2013 (38) jsou koňovití narození v Chorvatsku nejpozději do 30. června 2013, avšak neidentifikovaní do tohoto data v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008, identifikováni v souladu s posledně uvedeným nařízením nejpozději do 31. prosince 2014.
(77)
Toto nařízení by se mělo použít ode dne 1. ledna 2016, aby se členským státům a provozovatelům poskytla dostatečná doba na přizpůsobení se novým pravidlům. Požadavky na vytvoření a zprovoznění centrální databáze by se nicméně měly v Řecku, ve Švédsku a ve Spojeném království použít ode dne 1. července 2016.
(78)
Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro rostliny, zvířata, potraviny a krmiva a Stálého výboru pro zootechniku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI, DEFINICE A OBECNÉ ZÁSADY
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví pravidla pro identifikaci koňovitých:
a)
narozených v Unii nebo
b)
uvolněných do volného oběhu v Unii v souladu s celním postupem vymezeným v čl. 5 odst. 16 písm. a) nařízení (EU) č. 952/2013.
2. Toto nařízení se použije, aniž je dotčeno rozhodnutí 96/78/ES.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„koňovitými“ volně žijící nebo domestikovaní lichokopytníci všech druhů rodu Equus čeledi koňovitých a jejich kříženci;
b)
„hospodářstvím“ zemědělské nebo výcvikové zařízení, stáj nebo jakékoli prostory nebo zařízení, ve kterých se koňovití obvykle drží nebo chovají pro jakékoli účely, a přírodní rezervace, ve kterých koňovití žijí volně;
c)
„držitelem“ každá fyzická nebo právnická osoba, která vlastní koňovité nebo je jejich držením pověřena, bez ohledu na to, zda za finanční odměnu či nikoliv a zda dočasně nebo nastálo, a to i v průběhu přepravy, na trzích nebo během soutěží, dostihů nebo kulturních akcí;
d)
„majitelem“ fyzická nebo právnická osoba, která vlastní daného koňovitého;
e)
„evidovanými koňovitými“ všichni koňovití, kteří:
i)
jsou zapsáni nebo zaevidováni a způsobilí k zápisu do plemenné knihy v souladu s pravidly stanovenými podle čl. 4 odst. 2 písm. b) směrnice 90/427/EHS a identifikováni prostřednictvím identifikačního dokladu stanoveného v čl. 8 odst. 1 uvedené směrnice, nebo
ii)
koně, včetně poníků, evidovaní u mezinárodního sdružení nebo organizace, která je odpovědná za dostihové a závodní koně, a identifikovaní prostřednictvím identifikačního dokladu vydaného národní pobočkou takové organizace nebo sdružení;
f)
„plemennou knihou“ každá kniha, registr, soubor nebo počítačový nosič dat:
i)
která je vedena buď organizací nebo sdružením úředně schváleným nebo uznaným členským státem, nebo je vedena správním úřadem daného členského státu, a dále
ii)
ve které jsou koňovití zapsáni, nebo jsou evidováni a způsobilí k zápisu, s uvedením všech jejich známých předků;
g)
„koňovitými pro chov a produkci“ koňovití jiní než uvedení v písmenech e) a h);
h)
„jatečnými koňovitými“ koňovití určení k porážce na jatkách, a to buď přímo po přepravě, nebo po tranzitu přes schválené sběrné středisko uvedené v článku 7 směrnice 2009/156/ES;
i)
„příslušným orgánem“ ústřední orgán členského státu, který je příslušný k organizaci úředních kontrol, nebo jakýkoli jiný orgán, kterému byla tato pravomoc svěřena, včetně příslušného orgánu uvedeného v čl. 2 písm. h) směrnice 2009/156/ES;
j)
„zootechnickým orgánem“ ústřední orgán členského státu, který je příslušný k provádění směrnice 90/427/EHS, nebo jakýkoli jiný orgán, kterému byla tato pravomoc svěřena, včetně orgánů uvedených v čl. 2 odst. 1 rozhodnutí 92/353/EHS;
k)
„dočasným vstupem“ status evidovaného koně přicházejícího ze třetí země a dovezeného do Unie na dobu kratší než 90 dnů na základě rozhodnutí přijatého v souladu s čl. 19 písm. b) směrnice 2009/156/ES;
l)
„trvalým přijetím“ status koňovitého pocházejícího ze třetí země a dovezeného do Unie na dobu 90 dnů nebo delší;
m)
„odznakem“ jakákoli viditelná či zřetelná rozlišující charakteristika jednotlivého koňovitého, která je buď vrozená, nebo získaná a zaznamenaná pro účely identifikace;
n)
„elektronickým odpovídačem“ pasivní radiofrekvenční identifikační zařízení určené pouze ke čtení:
i)
vyhovující normě ISO 11784 a využívající technologii Full Duplex (FDX či FDX-B) nebo Half Duplex (HDX), a dále
ii)
které může být čteno čtecím zařízením kompatibilním s normou ISO 11785, v minimální vzdálenosti 12 cm;
o)
„jedinečným životním číslem“ jedinečný 15místný alfanumerický kód shrnující informace o konkrétním koňovitém a databázi a zemi, ve které byly tyto informace poprvé zaznamenány v souladu se systémem kódování univerzálního životního čísla koňovitých (UELN), a který tvoří:
i)
šestimístný identifikační kód kompatibilní se systémem UELN pro databázi uvedenou v článku 39, po němž následuje
ii)
devítimístné individuální identifikační číslo přidělené danému koňovitému;
p)
„členským státem prostým moru koní“:
i)
členský stát, kde nebyl zjištěn žádný klinický, sérologický (u neočkovaných koňovitých) ani epizootologický důkaz moru koní na dotyčném území v posledních dvou letech, a
ii)
kde nebylo provedeno očkování proti této nákaze během posledních dvanácti měsíců;
q)
„nákazami povinnými hlášením“ nákazy uvedené v příloze I směrnice 2009/156/ES;
r)
„úředním veterinárním lékařem“ veterinární lékař určený příslušným orgánem členského státu nebo třetí země;
s)
„čipovou kartou“ plastikové zařízení se zabudovaným počítačovým čipem, na které lze ukládat informace a přenášet je elektronicky do kompatibilních počítačových systémů;
t)
„odpovědným veterinárním lékařem“ veterinární lékař uvedený v čl. 10 odst. 1 směrnice 2001/82/ES.
Článek 3
Obecné zásady a povinnost identifikace koňovitých
1. Koňovití žijící na některém z území uvedených v příloze I nařízení (ES) č. 882/2004 musí být identifikováni v souladu s tímto nařízením.
2. V případech, kdy držitel není majitelem nebo jedním z majitelů koňovitého, jedná v souladu s tímto nařízením jménem majitele a ve shodě s ním.
3. Členské státy a vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) mohou vyžadovat, aby žádost o vydání identifikačního dokladu podle článku 11 nebo o změnu identifikačních údajů ve stávajícím identifikačním dokladu podle článku 27 předkládal vydávajícímu orgánu majitel.
4. Členské státy zajistí, v odpovídajících případech prostřednictvím úředních kontrol v souladu s nařízením (ES) č. 882/2004, aby držitelé koňovitých a vydávající orgány plnili své povinnosti stanovené v tomto nařízení.
Článek 4
Systém Unie pro identifikaci koňovitých
1. Pro účely tohoto nařízení se systém Unie pro identifikaci koňovitých skládá z těchto prvků:
a)
jedinečný celoživotní identifikační doklad, který (nestanoví-li vydávající orgán jinak nebo není-li jinak stanoveno v tomto nařízení) zůstává majetkem vydávajícího orgánu, jenž jej vydal, a který obsahuje:
i)
slovní popis koňovitého a záznamy o jeho odznacích,
ii)
vyplněné schéma s grafickým znázorněním odznaků uvedených ve slovním popisu,
iii)
prostor pro schválené zápisy o změnách identifikačních údajů;
b)
metoda ověřování totožnosti, která:
i)
zajistí jednoznačnou spojitost mezi identifikačním dokladem a koňovitým, pro kterého byl tento doklad vydán,
ii)
prokáže, že koňovitý již podstoupil proces identifikace;
c)
databáze, v níž jsou v souladu s článkem 38 zaznamenány identifikační údaje o koňovitém, pro kterého byl identifikační doklad vydán, a o držiteli, který předložil žádost o vydání identifikačního dokladu, a v níž se současně zvířeti přiděluje jedinečné životní číslo;
d)
centrální databáze zřízená v souladu s článkem 39.
2. Koňovitý je považován za identifikovaného v souladu s tímto nařízením, pouze pokud:
a)
jej doprovází identifikační doklad vydaný v souladu s jedním z následujících ustanovení:
i)
článek 9 pro koňovité narozené v Unii nebo
ii)
článek 14 pro koňovité dovezené do Unie nebo
iii)
článek 29 nebo 30, pokud koňovitého doprovází duplikát identifikačního dokladu, nebo
iv)
článek 32, pokud koňovitého doprovází náhradní identifikační doklad; nebo
b)
je identifikován v souladu s:
i)
článkem 24 v případě výjimek týkajících se přesunů nebo přepravy koňovitých, které doprovází dočasný doklad, nebo
ii)
čl. 26 odst. 2 v případě výjimek týkajících se některých přesunů a přepravy koňovitých určených na porážku.
KAPITOLA II
IDENTIFIKACE KOŇOVITÝCH NAROZENÝCH V UNII
Článek 5
Vydávající orgány pro koňovité narozené v Unii
1. Identifikační doklad stanovený v článku 7 vydává některý z následujících vydávajících orgánů:
a)
v případě evidovaných koňovitých uvedených v čl. 2 písm. e) bodě i) tohoto nařízení organizace nebo sdružení úředně schválené nebo uznané v souladu s čl. 2 odst. 1 rozhodnutí 92/353/EHS nebo správní orgán dotyčného členského státu, který vede plemennou knihu, do níž byl koňovitý zapsán nebo byl evidován a je způsobilý pro zápis v souladu s rozhodnutím 96/78/ES;
b)
v případě evidovaných koní uvedených v čl. 2 písm. e) bodě ii) národní pobočka mezinárodní organizace nebo sdružení, která je odpovědná za dostihové a závodní koně a která je pod dohledem příslušného orgánu členského státu, v němž má sídlo;
c)
v případě koňovitých pro chov a produkci uvedených v čl. 2 písm. g):
i)
příslušný orgán pro hospodářství, ve kterém je koňovitý v době identifikace držen, nebo
ii)
vydávající orgán určený a kontrolovaný příslušným orgánem uvedeným v bodě i), jemuž byl tento úkol svěřen.
2. Příslušný orgán určí pouze vydávající orgány uvedené v odst. 1 písm. c) bodě ii), které splňují tyto podmínky:
a)
musí být vyhotoven přesný popis úkolů a odpovědností, jejichž výkonem je vydávající orgán pověřen, a podmínek, za nichž je smí vykonávat;
b)
musí existovat důkaz o tom, že vydávající orgán:
i)
má odbornou způsobilost, vybavení a infrastrukturu potřebné k výkonu úkolů, jež mu byly svěřeny,
ii)
má dostatečný počet náležitě kvalifikovaných a zkušených pracovníků,
iii)
je nestranný a bez jakéhokoli střetu zájmů, co se týče provádění úkolů jemu svěřených,
iv)
má k dispozici vzorový identifikační doklad splňující požadavky stanovené v tomto nařízení;
c)
vydávající orgán musí úzce spolupracovat s příslušným orgánem ve snaze předejít jakýmkoli případům nedodržování požadavků tohoto nařízení, a popřípadě je napravit;
d)
existuje účinná koordinace mezi příslušným orgánem a určeným vydávajícím orgánem.
3. Pokud má příslušný orgán oprávněný důvod se domnívat, že vydávající orgán jedná způsobem, jenž není v souladu s požadavky tohoto nařízení, takové domnělé případy nedodržení prošetří. Vydávající orgán nesmí vydávat identifikační doklady, dokud nebude šetření uzavřeno a nedojde k vyloučení nebo nápravě veškerých případů nedodržení.
4. Pokud bez ohledu na opatření provedená v souladu s odstavcem 3 vydávající orgán uvedený v odstavci 1 neplní požadavky stanovené v tomto nařízení, odejme mu příslušný orgán povolení k vydávání identifikačních dokladů pro koňovité.
Po odejmutí povolení k vydávání identifikačních dokladů příslušný orgán zajistí, aby koňovití, za něž je odpovědný, byli nadále identifikováni v souladu s tímto nařízením a aby identifikační doklady, které byly nebo mají být vráceny v souladu s článkem 34, převzal do úschovy daný příslušný orgán nebo vydávající orgán, jemuž byl tento úkol příslušným orgánem svěřen.
Článek 6
Informace o vydávajících orgánech
1. Členské státy sestaví a průběžně aktualizují seznam vydávajících orgánů uvedených v čl. 5 odst. 1 a zpřístupní tento seznam ostatním členským státům, ostatním vydávajícím orgánům a veřejnosti na internetové stránce zřízené příslušným orgánem.
2. Seznam uvedený v odstavci 1:
a)
obsahuje kontaktní údaje nezbytné pro splnění požadavků článku 35, čl. 37 odst. 4, čl. 38 odst. 3 a čl. 40 odst. 1;
b)
odpovídá vzorové šabloně stanovené v písm. f) oddílu I kapitoly 2 přílohy II rozhodnutí 2009/712/ES a splňuje požadavky stanovené v příloze III uvedeného rozhodnutí;
c)
je přímo přístupný prostřednictvím internetového odkazu poskytnutého Komisí v souladu s odstavcem 3 a je dostatečně srozumitelný osobám, které nejsou rodilými mluvčími.
3. S cílem pomoci členským státům při zpřístupňování těchto aktuálních seznamů uvedených v odstavci 1 zřídí Komise internetovou stránku, na níž každý členský stát uvede přímý odkaz na požadované informace na internetových stránkách stanovených v odstavci 1.
Článek 7
Formát a obsah identifikačních dokladů vydaných pro koňovité narozené v Unii
1. Koňovití narození v Unii se identifikují pomocí jedinečného identifikačního dokladu pro koňovité vydaného na celý život daného koňovitého v souladu:
a)
se vzorovým identifikačním dokladem stanoveným v části 1 přílohy I;
b)
s dodatečnými požadavky stanovenými v části 2 přílohy I.
2. Vydávající orgány zajistí, aby identifikační doklad obsahoval dostatečný počet stran s naformátovanými poli pro uvedení informací požadovaných podle následujících oddílů uvedených ve vzorovém identifikačním dokladu v části 1 přílohy I:
a)
v případě evidovaných koňovitých alespoň oddíly I až IX;
b)
v případě koňovitých pro chov a produkci alespoň oddíly I až IV.
3. Vydávající orgány zajistí, aby pořadí a číslování oddílů v identifikačních dokladech stanovených v části 1 přílohy I zůstalo nezměněno a aby u oddílů, kde se počítá s více zápisy, byl v identifikačním dokladu poskytnut dostatečný počet stran.
4. Vydávající orgány odpovídají za bezpečné uchování čistých i vyplněných identifikačních dokladů ve svých prostorách.
Aniž je dotčen čl. 4 odst. 1 písm. a), tam, kde to jednací řád vydávajícího orgánu umožňuje, vydávající orgány zajistí, aby identifikační doklady uvedené v čl. 34 odst. 1 písm. c) bodě ii) a v článku 35 byly účinně znehodnoceny s cílem zamezit jakémukoli podvodnému použití dokladu samotného či informací, jež obsahuje, předtím, než je doklad předán majiteli zvířete na památku.
5. Příslušný orgán spolu se zootechnickým orgánem může přijmout správní postupy k zajištění jednotné podoby identifikačních dokladů vydávaných vydávajícími orgány uvedenými v čl. 5 odst. 1 pod jejich dohledem, za předpokladu, že jsou dodrženy obecné požadavky podle odstavců 1, 2 a 3.
Článek 8
Povinnosti příslušného orgánu v souvislosti s vydáváním identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii
Zootechnický orgán a příslušný orgán zajistí, aby na jejich území vydávající orgány, za něž v příslušných případech odpovídají:
a)
vydávaly identifikační doklady vyhovující požadavkům stanoveným v čl. 7 odst. 1, 2 a 3;
b)
zavedly potřebné systémy, aby mohly na žádost příslušného orgánu ověřit, zda identifikační doklad, o němž se tvrdí, že jimi byl vydán:
i)
je jedinečný, původní a pravý,
ii)
obsahuje v případech, kdy se čisté identifikační doklady tisknou do zásoby, sériové číslo vytištěné alespoň na stranách s oddíly I, II a III.
Článek 9
Vydávání identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii
1. Vydávající orgány vydávají pouze identifikační doklady:
a)
které splňují požadavky stanovené v čl. 7 odst. 1, 2 a 3;
b)
jejichž oddíl I je řádně vyplněn s pomocí informací ověřených vydávajícím orgánem uvedeným v bodě 11 části A oddílu I nebo jeho jménem;
c)
jejichž oddíl IV je vyplněn, pokud tak požadují vnitrostátní právní předpisy nebo pravidla vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b);
d)
jejichž oddíl V je vyplněn v souladu s odstavcem 2 tohoto článku.
2. Vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 písm. a) identifikuje evidované koňovité uvedené v čl. 2 písm. e) bodě i) v souladu s pravidly plemenné knihy uvedené ve zmíněném ustanovení a vyplní oddíl V identifikačního dokladu s pomocí informací v osvědčení o původu zvířete uvedeném v čl. 8 odst. 1 druhém pododstavci směrnice 90/427/EHS a v příloze uvedené směrnice.
3. V souladu se zásadami organizace nebo sdružení, které zavedly plemennou knihu o původu plemene evidovaného koňovitého, musí oddíl V identifikačního dokladu obsahovat:
a)
úplné informace o rodokmenu;
b)
oddíl plemenné knihy uvedený v článku 2 nebo 3 směrnice 96/78/ES;
c)
třídu v hlavním oddílu plemenné knihy, do níž byl evidovaný koňovitý zapsán, je-li stanovena.
4. Pro účely evidence dostihového nebo závodního koně uvedeného v čl. 2 písm. e) bodě ii) vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 písm. b) buď:
a)
vydá v souladu s odst. 1 písm. a) a b) a pravidly daného vydávajícího orgánu identifikační doklad vyhovující ustanovením čl. 7 odst. 1, 2 a 3 nebo
b)
uzná a potvrdí identifikační doklad vydaný pro tohoto koně v souladu s odstavcem 1 tohoto článku nebo
c)
vydá nový identifikační doklad v souladu s čl. 12 odst. 3 písm. c).
Článek 10
Výjimka týkající se vyplnění některých informací v oddíle I a IV identifikačního dokladu
1. Odchylně od čl. 4 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 9 odst. 1 písm. b) může příslušný orgán povolit vydávajícím orgánům neuvádět pomocí nákresu informace uvedené v bodech 12 až 18 schématu v identifikačním dokladu, stanoveném v části B oddílu I přílohy I, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
v souladu s článkem 18 je implantován elektronický odpovídač nebo je v souladu s článkem 21 použita rovnocenná povolená alternativní metoda k ověření totožnosti;
b)
fotografie či tisk znázorňuje dostatek podrobností pro popis daného koňovitého.
2. Vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) mohou:
a)
nevyužít výjimky udělené v souladu s odstavcem 1 tohoto článku;
b)
přizpůsobit identifikační doklady vydané v souladu s odstavcem 1 tohoto článku požadavkům stanoveným v čl. 9 odst. 1.
3. Odchylně od čl. 9 odst. 1 písm. c) mohou být informace o majiteli poskytnuty formou dokladu o vlastnictví nebo registrační karty, které jsou zaznamenány v databázi zřízené v souladu s článkem 38, jež uvádí:
a)
jedinečné životní číslo koňovitého;
b)
číslo identifikačního dokladu, existuje-li, a kód elektronického odpovídače nebo povolenou alternativní metodu k ověření totožnosti v souladu s článkem 21.
Doklad o vlastnictví či registrační karta uvedené v prvním pododstavci se vydávajícímu orgánu vrátí, pokud zvíře uhynulo nebo bylo prodáno, ztraceno, odcizeno, poraženo či utraceno.
Článek 11
Žádosti o vydání identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii
1. Držitelé předkládají žádost o vydání identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii příslušnému vydávajícímu orgánu v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je daný koňovitý držen, a poskytnou veškeré informace nezbytné k dosažení souladu s tímto nařízením.
2. Členské státy stanoví lhůty pro předložení žádosti stanovené v odstavci 1, které jsou nezbytné pro dodržení lhůty pro identifikaci stanovené v článku 12 a čl. 13 odst. 1.
3. Odchylně od odstavce 1 a v souladu s článkem 1 rozhodnutí 96/78/ES může držitel předložit žádost stanovenou v odstavci 1 příslušnému vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b), který má sídlo v jiném členském státě, než je členský stát, ve kterém se nachází hospodářství, kde je daný koňovitý držen.
Článek 12
Lhůta pro identifikaci koňovitých narozených v Unii
1. Koňovití narození v Unii musí být identifikováni pomocí identifikačního dokladu vydaného v souladu s článkem 9 nejpozději do 12 měsíců ode dne narození, a v každém případě před tím, než definitivně opustí hospodářství, v němž se narodili, s výjimkou případů, kdy se takový přesun uskuteční v souladu s čl. 23 odst. 2 písm. c) u hříběte doprovázejícího matku, na níž závisí, nebo v souladu s čl. 26 odst. 2.
2. Odchylně od odstavce 1 se členské státy mohou rozhodnout omezit tuto maximální povolenou lhůtu pro identifikaci koňovitých na šest měsíců nebo na kalendářní rok narození.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 může být kdykoli vydán nový identifikační doklad v souladu s článkem 9 v těchto případech:
a)
na žádost příslušného orgánu nebo příslušným orgánem, pokud stávající identifikační doklad nevyhovuje požadavkům čl. 7 odst. 1, 2 a 3 nebo pokud některé identifikační údaje stanovené v oddíle I, II nebo V nebyly vydávajícím orgánem řádně zapsány, nebo
b)
pokud je koňovitý pro chov a produkci povýšen do kategorie evidovaného koňovitého v souladu s pravidly vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1 písm. a) a stávající identifikační doklad nelze odpovídajícím způsobem změnit, nebo
c)
pokud je kůň povýšen do kategorie evidovaného koně nebo zaevidován jako evidovaný kůň uvedený v čl. 2 písm. e) bodě ii) v souladu s pravidly vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1 písm. b) a stávající identifikační doklad nelze odpovídajícím způsobem změnit, nebo
d)
pokud je identifikační doklad vydán v souladu s čl. 10 odst. 1 a nelze jej přizpůsobit požadavkům čl. 9 odst. 1 v souladu s čl. 10 odst. 2 písm. b), nebo
e)
v případech uvedených v čl. 18 odst. 4 a 5, kdy stávající identifikační doklad nelze odpovídajícím způsobem změnit, nebo
f)
pokud je identifikační doklad zabaven příslušným orgánem v rámci šetření.
V případech uvedených v prvním pododstavci se stávající identifikační doklad odevzdá vydávajícímu orgánu ke znehodnocení a toto znehodnocení stávajícího identifikačního dokladu a vydání nového identifikačního dokladu se zaznamená v databázi zavedené podle článku 38.
Článek 13
Výjimky týkající se identifikace určitých koňovitých žijících volně nebo v polodivokých podmínkách
1. Odchylně od článku 12 může příslušný orgán rozhodnout, že koňovití tvořící vymezené populace žijící volně nebo v polodivokých podmínkách v určitých oblastech, jež příslušný orgán vymezí, se identifikují pomocí identifikačního dokladu vydaného v souladu s článkem 9 nebo čl. 17 odst. 4, pouze tehdy, jsou-li:
a)
z těchto populací přemístěni, s výjimkou přemístění z jedné vymezené populace do jiné pod úředním dohledem, nebo
b)
domestikováni.
2. Členské státy, které hodlají využít výjimky stanovené v odstavci 1, oznámí Komisi s odkazem na tento článek dotčené populace a oblasti, které vymezily v souladu s odstavcem 1 před využitím dané výjimky.
KAPITOLA III
IDENTIFIKACE KOŇOVITÝCH DOVEZENÝCH DO UNIE
Článek 14
Identifikace koňovitých dovezených do Unie
Identifikační doklady vydané ve třetích zemích se považují za platné podle tohoto nařízení za předpokladu, že splňují následující podmínky:
a)
byly vydány:
i)
v případě evidovaných koňovitých orgánem ve třetí zemi, který je na seznamu stanoveném v čl. 3 odst. 1 směrnice 94/28/ES a který vydává potvrzení o původu zvířete, nebo
ii)
v případě evidovaného koně národní pobočkou mezinárodní organizace nebo sdružení, která je odpovědná za dostihové a závodní koně a má sídlo ve třetí zemi, kde tato mezinárodní organizace nebo sdružení uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. b) působí, nebo
iii)
ve všech ostatních případech příslušným orgánem třetí země původu daného koňovitého;
b)
vyhovují všem požadavkům čl. 7 odst. 2.
Článek 15
Žádosti o vydání identifikačních dokladů pro koňovité dovezené do Unie
1. Držitel koňovitého podá u vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1, který je příslušný pro danou kategorii koňovitého, žádost o vydání podle článku 9 identifikačního dokladu podle článku 7, nebo o registraci stávajícího identifikačního dokladu v databázi zřízené tímto vydávajícím orgánem v souladu s článkem 38 tohoto nařízení do 30 dní od data dokončení celního postupu uvedeného v čl. 5 odst. 16 písm. a) nařízení (EU) č. 952/2013 v případě, že:
a)
jsou koňovití dováženi do Unie nebo
b)
příslušný orgán změnil dočasný vstup evidovaného koně na základě rozhodnutí přijatého Komisí podle čl. 19 písm. b) směrnice 2009/156/ES na trvalé přijetí podle čl. 19 písm. c) uvedené směrnice.
2. Pokud stávající identifikační doklad uvedený v odstavci 1 nesplňuje požadavky čl. 7 odst. 2, vydávající orgán na žádost držitele:
a)
doplní identifikační doklad tak, aby splňoval požadavky čl. 7 odst. 2;
b)
zaznamená identifikační údaje o tomto koňovitém a doplňující informace do databáze zřízené v souladu s článkem 38.
3. V případě, kdy stávající identifikační doklad uvedený v odstavci 1 nelze změnit tak, aby splňoval požadavky čl. 7 odst. 2 tohoto nařízení, nelze jej považovat za platný pro účely identifikace v souladu s tímto nařízením a dotyčný koňovitý musí být identifikován vydáním podle článku 9 nového identifikačního dokladu, který odpovídá požadavkům čl. 7 odst. 1, 2 a 3, na základě předloženého identifikačního dokladu, který musí poskytovat alespoň informace stanovené v příloze směrnice 90/427/EHS.
KAPITOLA IV
KONTROLY POŽADOVANÉ PŘED VYDÁNÍM IDENTIFIKAČNÍCH DOKLADŮ A METODY OVĚŘOVÁNÍ TOTOŽNOSTI
Článek 16
Ověření jedinečnosti identifikačních dokladů vydaných pro koňovité
1. Před vydáním identifikačního dokladu učiní vydávající orgán nebo osoba jednající jeho jménem všechna příslušná opatření pro:
a)
ověření toho, že žádný takovýto identifikační doklad nebyl ještě pro dotyčného koňovitého vydán;
b)
zabránění podvodnému vydání několika identifikačních dokladů pro jednoho koňovitého.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 musí zahrnovat:
a)
ověření příslušných dostupných dokladů a elektronických záznamů;
b)
odhad věku koňovitého;
c)
kontrolu daného koňovitého z hlediska jakýchkoli známek či stop svědčících o předchozí identifikaci, jak stanoví článek 17.
Článek 17
Opatření ke zjištění předchozí identifikace koňovitých
1. Opatření ke zjištění možných známek nebo stop svědčících o předchozí identifikaci podle článku 16 musí zahrnovat alespoň opatření ke zjištění:
a)
jakéhokoli dříve implantovaného elektronického odpovídače s využitím čtecího zařízení odpovídajícího normě ISO 11785 a schopného číst alespoň odpovídače HDX a FDX-B přinejmenším tam, kde je čtecí zařízení v přímém kontaktu s povrchem těla v místě, kde je za obvyklých okolností elektronický odpovídač implantován;
b)
jakýchkoli klinických známek svědčících o tom, že dříve implantovaný elektronický odpovídač či dříve provedené označení podle článku 21 byly chirurgicky odstraněny nebo změněny;
c)
jakékoli známky toho, že u koňovitého byla použita alternativní metoda ověření totožnosti podle článku 21.
2. Pokud po předložení žádosti držitelem v souladu s čl. 11 odst. 1 opatření stanovená v odstavci 1 tohoto článku vedou ke zjištění dříve implantovaného elektronického odpovídače nebo uplatnění některé z alternativních metod ověření totožnosti podle článku 21, což svědčí o předchozí identifikaci podle článku 9, vydávající orgán:
a)
vydá duplikát identifikačního dokladu nebo náhradní identifikační doklad v souladu s články 29 nebo 32, v závislosti na dostupných informacích;
b)
doplní tuto informaci, tzn. číslo elektronického odpovídače nebo alternativní metodu ověření totožnosti, odpovídajícím způsobem do formuláře v části A a do schématu v části B oddílu I identifikačního dokladu.
3. Pokud se potvrdí nezdokumentované odstranění elektronického odpovídače nebo alternativní metody ověření totožnosti uvedené v odst. 1 písm. b) tohoto článku u koňovitého narozeného v Unii, vydá vydávající orgán náhradní identifikační doklad v souladu s článkem 32.
4. Odchylně od odstavce 2 tohoto článku může příslušný orgán povolit vydání identifikačního dokladu podle článku 9 pro koňovité žijící volně nebo v polodivokých podmínkách uvedené v článku 13, kteří mají implantovaný elektronický odpovídač, avšak pro které nebyl v souladu s článkem 13 vydán identifikační doklad, za předpokladu, že číslo elektronického odpovídače bylo v době jeho implantace zaznamenáno do databáze vydávajícího orgánu odpovědného za dotčenou populaci koňovitých.
Článek 18
Elektronické metody ověřování totožnosti
1. Vydávající orgán zajistí, aby byl při první identifikaci koňovitého v souladu s článkem 12 zvířeti implantován elektronický odpovídač.
2. Elektronický odpovídač se implantuje parenterálně za aseptických podmínek mezi temenem a kohoutkem uprostřed šíje v krajině šíjového vazu.
Příslušný orgán může nicméně povolit implantaci elektronického odpovídače v jiném místě na šíji koňovitého, pokud tento alternativní způsob implantace:
a)
neohrožuje pohodu daného koňovitého;
b)
nezvyšuje riziko posunu elektronického odpovídače v porovnání s metodou uvedenou v prvním pododstavci.
3. Členské státy stanoví minimální odbornou způsobilost pro zákrok uvedený v odstavci 2 nebo určí osobu (dále jen „odborně způsobilá osoba“) nebo profesi oprávněnou provádět tyto operace.
4. Vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) mohou vyžadovat, aby koňovití identifikovaní pomocí alternativní metody ověřování totožnosti uvedené v článku 21 byli označeni prostřednictvím implantace elektronického odpovídače pro účely zápisu nebo evidování koňovitých do plemenných knih nebo pro účely evidování dostihových a závodních koní.
5. Vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 a příslušný orgán mohou požadovat, aby koňovití považovaní za identifikované v souladu s čl. 4 odst. 2 a čl. 43 odst. 1 byli označeni prostřednictvím implantace elektronického odpovídače za účelem ověření totožnosti v následujících případech:
a)
dříve implantované a zaznamenané elektronické odpovídače přestaly fungovat;
b)
vrozený nebo získaný odznak zaznamenaný jako alternativní metoda ověřování totožnosti uvedená v článku 21 již nevyhovuje danému účelu nebo
c)
příslušný orgán to považuje za nezbytné k zajištění ověření totožnosti.
Článek 19
Zajištění jedinečnosti kódu zobrazeného elektronickým odpovídačem
1. Členské státy stanoví pravidla v souladu s normami uvedenými v čl. 2 písm. n) bodě i) k zajištění jedinečnosti kódů zobrazených elektronickými odpovídači, které implantují vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 při vydávání identifikačních dokladů podle článku 9.
2. Pravidla stanovená v souladu s odstavcem 1 se musí uplatňovat tak, aby nedošlo k narušení systému identifikace stanoveného vydávajícím orgánem v jiném členském státě, který provedl identifikaci evidovaného koňovitého v souladu s tímto nařízením.
Článek 20
Zaznamenání kódu elektronického odpovídače do identifikačního dokladu
1. Při implantaci elektronického odpovídače v souladu s článkem 18 zapíše vydávající orgán do identifikačního dokladu tyto informace:
a)
v bodě 5 části A oddílu I alespoň posledních 15 číslic kódu přenášeného elektronickým odpovídačem a zobrazovaného po implantaci pomocí čtecího zařízení; a případně:
i)
samolepku s čárovým kódem, za předpokladu, že se strana poté zapečetí, nebo
ii)
vytištěný čárový kód uvádějící alespoň posledních 15 číslic kódu přenášeného elektronickým odpovídačem;
b)
v bodě 12 nebo 13 schématu v části B oddílu I (podle strany, na které byl elektronický odpovídač implantován) místo, kde byl elektronický odpovídač koňovitému implantován a po implantaci přečten;
c)
v bodě 19 schématu v části B oddílu I podpis buď veterinárního lékaře či odborně způsobilé osoby, která provedla identifikaci vyplněním bodu 3 části A a schématu v části B oddílu I a přečetla kód zobrazený elektronickým odpovídačem po implantaci, nebo osoby, která tyto informace přebírá pro účely vydání identifikačního dokladu v souladu s pravidly vydávajícího orgánu.
2. Odchylně od odst. 1 písm. a) tohoto článku se v případě, kdy je koňovitý označen dříve implantovaným elektronickým odpovídačem, který není v souladu s normami ISO uvedenými v čl. 2 písm. n) bodě i), se v bodě 5 části A oddílu I identifikačního dokladu uvede jméno výrobce nebo čtecí zařízení.
Článek 21
Povolení alternativních metod ověřování totožnosti
1. Odchylně od čl. 18 odst. 1 mohou členské státy povolit vhodné alternativní metody ověřování totožnosti koňovitých narozených v Unii, včetně označení známkami, jež splňují požadavky čl. 4 odst. 1 písm. b) a zajišťují ověřitelnost totožnosti koňovitého zaznamenané v identifikačním dokladu.
2. Členské státy zajistí, aby:
a)
alternativní metody ověřování totožnosti koňovitých nebyly využívány jako jediný prostředek ověřování totožnosti většiny koňovitých identifikovaných na jejich území v souladu s tímto nařízením;
b)
nemohlo docházet k záměně viditelného označení použitého u koňovitých pro chov a produkci s označením vyhrazeným na jejich území k použití vydávajícími orgány uvedenými v čl. 5 odst. 1 písm. a) pro evidované koňovité;
c)
povolená alternativní metoda ověřování totožnosti nebo kombinace takových metod poskytovaly přinejmenším stejné záruky jako elektronický odpovídač implantovaný podle článku 18;
d)
informace o alternativních metodách ověřování totožnosti použitých u určitého koňovitého mohly být uvedeny ve formátu, jejž lze digitalizovat a uložit vyhledatelným způsobem v databázi zřízené v souladu s článkem 38.
3. Členské státy hodlající využít výjimku uvedenou v odstavci 1 informují o svých povolených alternativních metodách ověřování totožnosti Komisi, ostatní členské státy a veřejnost prostřednictvím internetových stránek uvedených v čl. 6 odst. 1.
Článek 22
Povinnosti vydávajících orgánů a držitelů používajících alternativní metody ověřování totožnosti
1. Vydávající orgán zajistí, aby byl identifikační doklad pro koňovitého vydán pouze tehdy, jsou-li splněny následující podmínky:
a)
bylo zkontrolováno správné použití povolené alternativní metody ověřování totožnosti uvedené v článku 21;
b)
použitá metoda ověřování totožnosti je uvedena v bodě 6 nebo 7 části A oddílu I, nebo popřípadě v oddílu XI identifikačního dokladu a zaznamenána v databázi v souladu s čl. 38 odst. 1 písm. f).
2. Je-li použita alternativní metoda ověřování totožnosti, zajistí držitel prostředky pro zpřístupnění těchto identifikačních údajů, případně ponese náklady na ověření totožnosti daného koňovitého nebo musí strpět související prodlení.
KAPITOLA V
PŘESUN A PŘEPRAVA KOŇOVITÝCH
Článek 23
Přesun a přeprava evidovaných koňovitých a koňovitých pro chov a produkci
1. Identifikační doklady vydané pro evidované koňovité nebo koňovité pro chov a produkci v souladu s čl. 9 odst. 1, článkem 14, článkem 29, článkem 30 nebo článkem 32 musí doprovázet koňovité, pro které byly vydány, neustále, a to včetně (vyžadují-li tak vnitrostátní právní předpisy) přepravy těla koňovitého ke zpracování v zařízení schváleném podle čl. 24 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1069/2009 nebo uvedeném v bodě iii) písm. a) kapitoly III přílohy III nařízení (EU) č. 142/2011.
2. Odchylně od odstavce 1 se nevyžaduje, aby identifikační doklad doprovázel evidované koňovité nebo koňovité pro chov a produkci, pokud jsou:
a)
ustájeni nebo na pastvě a držitel může okamžitě předložit identifikační doklad;
b)
dočasně využíváni k jízdě či tahu nebo jsou vedeni či vezeni buď:
i)
v blízkosti hospodářství v rámci členského státu a identifikační doklad lze okamžitě předložit, nebo
ii)
v průběhu sezónního přesunu koňovitých na registrovanou letní pastvu a z této pastvy a identifikační doklady lze předložit v hospodářství, odkud jsou přesunováni;
c)
jde o neodstavená hříbata doprovázející svou matku nebo kojnou klisnu;
d)
jsou zapojeni do tréninku nebo se účastní zkoušky v rámci jezdecké soutěže nebo akce, což vyžaduje, aby dočasně opustili prostor cvičiště, závodiště nebo akce;
e)
jsou přesunováni nebo přepravováni v nouzové situaci týkající se koňovitých samotných nebo hospodářství, kde jsou drženi.
Článek 24
Výjimky týkající se přesunu nebo přepravy koňovitých, které doprovází dočasný doklad
1. Na základě žádosti držitele nebo na žádost příslušného orgánu vydá vydávající orgán dočasný doklad uvádějící alespoň informace stanovené v příloze III, který umožňuje přesun nebo přepravu koňovitých v rámci téhož členského státu v období nepřesahujícím 45 dnů, přičemž identifikační doklad je odevzdán vydávajícímu orgánu nebo příslušnému orgánu za účelem aktualizace identifikačních údajů.
2. Koňovití, které doprovází dočasný doklad uvedený v odstavci 1, nesmějí být přesunuti na jatka k porážce pro lidskou spotřebu.
3. Odchylně od odstavce 1 v případě, kdy má být koňovitý přepravován během období 45 dnů uvedeného ve zmíněném odstavci do jiného členského státu nebo přes jiný členský stát do třetí země, je bez ohledu na svůj evidenční status doprovázen kromě dočasného dokladu uvedeného v odstavci 1 tohoto článku i veterinárním osvědčením v souladu s přílohou III směrnice 2009/156/ES.
Článek 25
Výjimky pro přesuny s čipovou kartou
1. Odchylně od čl. 23 odst. 1 může příslušný orgán povolit v rámci téhož členského státu přesun nebo přepravu evidovaných koňovitých nebo koňovitých pro chov a produkci bez identifikačního dokladu za předpokladu, že jsou doprovázeni čipovou kartou vydanou tímtéž orgánem, který pro ně vydal identifikační doklad, a obsahující informace uvedené v příloze II.
2. Členské státy, které používají odchylku stanovenou v odstavci 1 tohoto článku, si mohou navzájem udělit výjimky pro přesun nebo přepravu evidovaných koňovitých nebo koňovitých pro chov a produkci v rámci svých vlastních území.
O svém záměru udělit takové výjimky informují Komisi.
Článek 26
Přesuny a přeprava jatečných koňovitých
1. Jatečné koňovité doprovází při jejich přesunu nebo přepravě na jatka:
a)
identifikační doklad vydaný podle čl. 9 odst. 1 nebo článku 14 nebo
b)
duplikát identifikačního dokladu vydaný podle článku 29 nebo 30, na který se vztahovala výjimka podle článku 31.
2. Odchylně od odstavce 1 může příslušný orgán povolit, aby byli jateční koňovití, pro které nebyl vydán identifikační doklad v souladu s čl. 9 odst. 1, přepraveni přímo z hospodářství, kde se narodili, na jatka v rámci téhož členského státu za předpokladu, že:
a)
jsou tito jateční koňovití mladší než 12 měsíců a mají viditelné hvězdičky na mléčných laterálních řezácích;
b)
vysledovatelnost z hospodářství, kde se narodili, na jatka je nepřerušená;
c)
při přepravě na jatka jsou jateční koňovití individuálně označeni v souladu s článkem 18 nebo 21;
d)
je zásilka doprovázena údaji o potravinovém řetězci v souladu s oddílem III přílohy II nařízení (ES) č. 853/2004, které musí zahrnovat odkaz na individuální označení uvedené v písmeni c) tohoto odstavce;
e)
elektronický odpovídač nebo jakýkoli fyzický identifikátor použitý u daného koňovitého v souladu s článkem 21 se ochrání před následným podvodným použitím, a to jeho vyjmutím, zničením nebo likvidací na místě.
3. V případě přesunu nebo přepravy jatečných koňovitých v souladu s odstavcem 2 tohoto článku se nepoužije ustanovení čl. 34 odst. 1 písm. b) a c).
KAPITOLA VI
NAKLÁDÁNÍ S IDENTIFIKAČNÍMI DOKLADY, DUPLIKÁT IDENTIFIKAČNÍHO DOKLADU, NÁHRADNÍ IDENTIFIKAČNÍ DOKLAD A POZASTAVENÍ PLATNOSTI IDENTIFIKAČNÍHO DOKLADU
Článek 27
Povinnosti držitelů týkající se nakládání s identifikačními doklady s cílem zajistit stálost totožnosti v průběhu celého života koňovitého
1. Držitel koňovitého zajistí, aby následující identifikační údaje v identifikačním dokladu byly vždy aktuální a správné:
a)
status koňovitého, pokud jde o jeho způsobilost k porážce k lidské spotřebě;
b)
čitelný kód elektronického odpovídače nebo označení použitého jako alternativní metoda ověřování totožnosti stanovená v článku 21;
c)
status zvířete buď jako evidovaného koňovitého, nebo jako koňovitého pro chov a produkci;
d)
informace o majiteli, pokud tak vyžadují právní předpisy členského státu, ve kterém je koňovitý držen, nebo vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1.
2. Bez ohledu na vydávající orgán, který vydal identifikační doklad v souladu s čl. 9 odst. 1 či články 14, 29 nebo 32, držitel koňovitého zajistí, aby byl identifikační doklad předložen vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 příslušnému pro danou kategorii koňovitého v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, s cílem poskytnout identifikační údaje uvedené v čl. 38 odst. 1 do třiceti dnů od:
a)
vydání identifikačního dokladu v souladu s čl. 9 odst. 1 vydávajícím orgánem mimo členský stát, ve kterém se nachází dané hospodářství;
b)
dovozu koňovitého do členského státu, ve kterém se dané hospodářství nachází, z jiného členského státu, s výjimkou
i)
koňovitých účastnících se soutěží, dostihů, přehlídek, výcviku a potahu po dobu nepřesahující 90 dnů,
ii)
hřebců nacházejících se v členském státě během plemenné sezóny,
iii)
klisen nacházejících se v členském státě pro účely plemenitby po dobu nepřesahující 90 dnů,
iv)
koňovitých umístěných ve veterinárním zařízení ze zdravotních důvodů,
v)
koňovitých určených k porážce do deseti dnů od jejich vstupu.
3. Jestliže je nutné v identifikačním dokladu aktualizovat identifikační údaje uvedené v čl. 38 odst. 1, předloží držitel identifikační doklad do třiceti dnů od události, jež má dopad na identifikační údaje:
a)
v případě evidovaného koňovitého uvedeného v čl. 2 písm. e) bodě i) vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 písm. a), který:
i)
buď vydal identifikační doklad pro dotyčného evidovaného koňovitého, nebo
ii)
je schválen v souladu s rozhodnutím 92/353/EHS v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, a založil plemennou knihu, do níž může být daný koňovitý zapsán nebo zaevidován v souladu s rozhodnutím 96/78/ES, nebo
b)
v případě evidovaných koní uvedených v čl. 2 písm. e) bodě ii) vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 písm. b) v souladu s pravidly vydávajícího orgánu, který vydal identifikační doklad pro dotyčného evidovaného koně, nebo
c)
příslušnému orgánu nebo některému z vydávajících orgánů určených v souladu s tímto nařízením příslušným orgánem členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen.
Článek 28
Povinnosti vydávajících orgánů týkající se nakládání s identifikačními doklady s cílem zajistit stálost totožnosti v průběhu celého života koňovitého
Vydávající orgán uvedený v čl. 27 odst. 3:
a)
provádí nezbytné aktualizace identifikačních údajů v identifikačním dokladu;
b)
zanese do části C oddílu I identifikačního dokladu požadované informace o vydávajícím orgánu, které musí tvořit alespoň číslo databáze kompatibilní se systémem UELN, pokud původně nevydal identifikační doklad v souladu s čl. 9 odst. 1;
c)
vyplní údaje v oddíle IV identifikačního dokladu, pokud vnitrostátní právní předpisy nebo pravidla vydávajícího orgánu vyžadují provést záznam o změně majitele;
d)
zapíše či doplní do databáze, již zřídil v souladu s článkem 38, identifikační údaje uvedené v předloženém identifikačním dokladu;
e)
vkládá informace do centrální databáze v souladu s článkem 39.
Článek 29
Vydávání duplikátů identifikačních dokladů
1. Vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 vydá duplikát identifikačního dokladu, pokud:
a)
se původní identifikační doklad ztratí a lze určit totožnost zvířete, zejména pomocí kódu přenášeného elektronickým odpovídačem nebo pomocí alternativní metody ověřování totožnosti v souladu s článkem 21, nebo
b)
zvíře nebylo identifikováno ve lhůtě stanovené v článku 12, 14 nebo v čl. 43 odst. 2, za předpokladu, že je k dispozici potvrzení o pokrytí a biologická matka nebo, v případě přenosu embryí, náhradní matka je identifikována v souladu s tímto nařízením, nebo
c)
příslušný orgán má důkaz o tom, že některé identifikační údaje ve stávajícím identifikačním dokladu neodpovídají příslušnému koňovitému, a nelze použít ustanovení čl. 12 odst. 3 písm. a).
2. V případech uvedených v odstavci 1 vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 na základě žádosti držitele nebo na žádost příslušného orgánu:
a)
implantuje zvířeti v případě potřeby elektronický odpovídač v souladu s článkem 18 nebo použije některou z povolených alternativních metod ověřování totožnosti v souladu s článkem 21;
b)
vydá duplikát identifikačního dokladu zřetelně takto označený („duplikát identifikačního dokladu“) s uvedením jedinečného životního čísla zaznamenaného v databázi vydávajícího orgánu, který:
i)
provedl první identifikaci zvířete a vydal ztracený původní identifikační doklad nebo
ii)
vydává duplikát identifikačního dokladu pro zvíře uvedené v odst. 1 písm. b);
c)
klasifikuje daného koňovitého v části II oddílu II duplikátu identifikačního dokladu jako koňovitého, který není určen na porážku k lidské spotřebě.
3. Údaje uvedené v duplikátu identifikačního dokladu vydaného v souladu s odstavcem 2 se zaznamenají s odkazem na jedinečné životní číslo do databáze uvedené v článku 38 a zašlou se do centrální databáze v souladu s článkem 39.
4. Byl-li ztracený identifikační doklad vydán podle čl. 9 odst. 1 vydávajícím orgánem uvedeným v čl. 5 odst. 1, který již neexistuje, vydá duplikát identifikačního dokladu v souladu s odstavcem 2 tohoto článku vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 toho členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen.
Článek 30
Vydávání duplikátů identifikačních dokladů pro koňovité dovezené do Unie
Odchylně od čl. 29 odst. 2 může být v případech, kdy byl ztracený původní identifikační doklad vydán vydávajícím orgánem uvedeným v čl. 14 písm. a) ve třetí zemi, vydán nový identifikační doklad zmíněným vydávajícím orgánem ve třetí zemi za předpokladu, že je tento nový identifikační doklad:
a)
zaslán vydávajícím orgánem uvedeným v čl. 14 písm. a) vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 29 odst. 2, přičemž je označen jako duplikát identifikačního dokladu, dané zvíře je klasifikováno v souladu s čl. 29 odst. 2 písm. c) a příslušné informace jsou zaneseny do databáze v souladu s čl. 29 odst. 3;
b)
zaslán vydávajícím orgánem nebo příslušným orgánem v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, držiteli nebo, vyžadují-li tak právní předpisy členského státu, kde se koňovitý nachází, majiteli zvířete.
Článek 31
Pozastavení statusu koňovitých určených na porážku k lidské spotřebě
1. Odchylně od čl. 29 odst. 2 písm. c) a článku 30 a s výjimkou případu popsaného v čl. 43 odst. 2 může příslušný orgán rozhodnout o pozastavení statusu koňovitého jako určeného na porážku k lidské spotřebě na dobu šesti měsíců, pokud:
a)
může držitel uspokojivě prokázat do třiceti dnů od ohlášeného data ztráty identifikačního dokladu, že status koňovitého jako určeného na porážku k lidské spotřebě nebyl ohrožen žádnou léčbou;
b)
je žádost o identifikaci podána v souladu s čl. 1 odst. 1 druhou odrážkou rozhodnutí 96/78/ES v průběhu prvního roku života, avšak po uplynutí maximální povolené doby uvedené v čl. 12 odst. 2 tohoto nařízení.
2. V případě uvedeném v odstavci 1 zapíše příslušný orgán datum začátku šestiměsíční doby pozastavení do prvního sloupce části III oddílu II duplikátu identifikačního dokladu a vyplní třetí sloupec.
Článek 32
Vydávání náhradních identifikačních dokladů
1. Vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 vydá náhradní identifikační doklad, pokud:
a)
je původní identifikační doklad ztracen a dále:
i)
nelze prokázat totožnost zvířete,
ii)
neexistuje náznak nebo důkaz, že pro dané zvíře již dříve vydal identifikační doklad vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1;
b)
zvíře nebylo identifikováno ve lhůtách stanovených v čl. 12 odst. 1 nebo 2, v článku 14 nebo v čl. 43 odst. 2.
2. V případech uvedených v odstavci 1 vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 písm. c) odpovědný za oblast, ve které se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, na základě žádosti držitele nebo na žádost příslušného orgánu:
a)
implantuje zvířeti elektronický odpovídač v souladu s článkem 18 nebo použije některou z alternativních metod ověřování totožnosti v souladu s článkem 21;
b)
vydá náhradní identifikační doklad zřetelně takto označený („náhradní identifikační doklad“) s uvedením nově přiděleného jedinečného životního čísla odpovídajícího příslušnému záznamu v databázi o vydání tohoto náhradního identifikačního dokladu;
c)
klasifikuje daného koňovitého v části II oddílu II náhradního identifikačního dokladu jako koňovitého, který není určen na porážku k lidské spotřebě.
3. Údaje uvedené v náhradním identifikačním dokladu vydaném v souladu s odstavcem 2 se zaznamenají s odkazem na jedinečné životní číslo do databáze uvedené v článku 38 a zašlou se do centrální databáze v souladu s článkem 39.
Článek 33
Pozastavení platnosti identifikačního dokladu pro účely přesunu
Úřední veterinární lékař pozastaví platnost identifikačního dokladu pro účely přesunu příslušným zápisem v oddíle III tohoto dokladu v případě, že je koňovitý držen v hospodářství nebo pochází z hospodářství, které:
a)
podléhá zákazu uvedenému v čl. 4 odst. 5 směrnice 2009/156/ES nebo
b)
se nachází v členském státě, který není prostý moru koní, nebo na části území členského státu považované v souladu s čl. 5 odst. 2 směrnice 2009/156/ES za infikovanou morem koní.
KAPITOLA VII
SMRT KOŇOVITÝCH, KOŇOVITÍ URČENÍ NA PORÁŽKU K LIDSKÉ SPOTŘEBĚ A ZÁZNAM O LÉČENÍ
Článek 34
Povinnosti úředního veterinárního lékaře a příslušného orgánu v případě porážky nebo utracení koňovitých
1. Po porážce nebo utracení koňovitého se přijmou tato opatření:
a)
elektronický odpovídač se ochrání před následným podvodným použitím, a to jeho vyjmutím, zničením nebo likvidací na místě;
b)
platnost identifikačního dokladu se zruší přinejmenším umístěním razítka, které nelze zfalšovat, uvádějícího „neplatné“ na všech stranách nebo vyražením otvoru o vhodném průměru, jehož velikost odpovídá alespoň průměru běžné děrovačky, do všech stran;
c)
pokud jde o jedinečné životní číslo koňovitého, buď:
i)
je identifikační doklad zničen pod úředním dohledem na jatkách, kde bylo zvíře poraženo, a vydávajícímu orgánu je zasláno potvrzení, a to buď přímo, nebo prostřednictvím kontaktního místa uvedeného v čl. 36 odst. 2, ve kterém je informován o datu porážky zvířete na jatkách a o datu zničení identifikačního dokladu, nebo
ii)
je identifikační doklad, jehož platnost byla zrušena, vrácen vydávajícímu orgánu uvedenému v bodě 11 části A oddílu I identifikačního dokladu nebo v části C oddílu I po aktualizaci v souladu s čl. 28 písm. b), a to buď přímo, nebo prostřednictvím kontaktního místa uvedeného v čl. 36 odst. 2, spolu s informací o datu porážky zvířete nebo jeho utracení pro účely tlumení nákazy.
2. Opatření stanovená v odstavci 1 provede přímo nebo nad jejich prováděním dohlíží:
a)
úřední veterinární lékař:
i)
v případě porážky nebo utracení pro účely tlumení nákazy v souladu s čl. 4 odst. 4 písm. a) směrnice 2009/156/ES nebo
ii)
po porážce v souladu s čl. 7 odst. 3 směrnice 2009/156/ES nebo
b)
příslušný orgán stanovený v čl. 3 odst. 10 nařízení (ES) č. 1069/2009 v případě likvidace nebo zpracování těla, které v souladu s vnitrostátními právními předpisy uvedenými v čl. 23 odst. 1 tohoto nařízení doprovázel identifikační doklad:
i)
v zařízení schváleném v souladu s čl. 24 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1069/2009 nebo
ii)
v nízkokapacitním spalovacím zařízení uvedeném v bodě iii) písm. a) kapitoly III přílohy III nařízení (EU) č. 142/2011.
3. V případě, že elektronický odpovídač nelze z těla koňovitého určeného na porážku k lidské spotřebě vyjmout, jak je požadováno v odst. 1 písm. a) tohoto článku, prohlásí úřední veterinární lékař maso nebo jeho část obsahující elektronický odpovídač za nevhodné k lidské spotřebě v souladu s písm. n) bodu 1 kapitoly V oddílu II přílohy I nařízení (ES) č. 854/2004.
Článek 35
Povinnosti držitele a vydávajícího orgánu v případě úhynu nebo ztráty koňovitého
1. Ve všech případech úhynu nebo ztráty koňovitého, včetně krádeže, neuvedených v článku 34 vrátí držitel identifikační doklad příslušnému vydávajícímu orgánu uvedenému v části A oddílu I nebo aktualizovanému v souladu s čl. 28 písm. b) v části C oddílu I identifikačního dokladu do 30 dnů po úhynu nebo ztrátě daného koňovitého.
2. Vydávající orgán, který obdržel informaci o úhynu nebo ztrátě koňovitého v souladu s článkem 34 nebo odstavcem 1 tohoto článku, jedná v souladu s čl. 28 písm. d) a e).
Článek 36
Povinnosti členských států zajistit oběh informací po smrti koňovitého
1. Členské státy zavedou postupy pro vrácení identifikačních dokladů, jejichž platnost byla zrušena, vydávajícímu orgánu v souladu s čl. 34 odst. 1 písm. c) bodem ii).
2. Členské státy mohou určit kontaktní místo pro dodání potvrzení uvedeného v čl. 34 odst. 1 písm. c) bodě i) nebo identifikačních dokladů uvedených v čl. 34 odst. 1 písm. c) bodě ii) pro jejich další rozeslání příslušným vydávajícím orgánům na svém území.
Toto kontaktní místo může být styčné místo uvedené v článku 35 nařízení (ES) č. 882/2004.
3. V případech, na které se vztahuje odstavec 2, musí být podrobné údaje o kontaktním místě, které mohou být vloženy do centrální databáze stanovené v článku 39, zpřístupněny ostatním členským státům a veřejnosti na internetových stránkách uvedených v čl. 6 odst. 1.
Článek 37
Koňovití určení na porážku k lidské spotřebě a záznam o léčení
1. Koňovitý se považuje za určeného na porážku k lidské spotřebě, kromě případů, kdy je v souladu s tímto nařízením v části II oddílu II identifikačního dokladu neodvolatelně prohlášen za koňovitého, který není takto určený, na základě:
a)
podpisu majitele podle jeho vlastního uvážení, s potvrzením vydávajícího orgánu, nebo
b)
podpisů držitele a odpovědného veterinárního lékaře jednajícího v souladu s čl. 10 odst. 2 směrnice 2001/82/ES nebo
c)
záznamu vydávajícího orgánu učiněného při vydání duplikátu identifikačního dokladu podle článku 29 nebo 30 nebo náhradního identifikačního dokladu podle článku 32.
2. Před jakoukoli léčbou v souladu s čl. 10 odst. 2 směrnice 2001/82/ES nebo před léčbou za použití léčivého přípravku registrovaného v souladu s čl. 6 odst. 3 uvedené směrnice potvrdí odpovědný veterinární lékař uvedený v čl. 10 odst. 1 směrnice 2001/82/ES status daného koňovitého jako:
a)
určeného na porážku k lidské spotřebě, což je standardní případ, nebo
b)
neurčeného na porážku k lidské spotřebě, jak je uvedeno v části II oddílu II identifikačního dokladu.
3. V případě, že léčba uvedená v odstavci 2 tohoto článku není u koňovitého určeného na porážku k lidské spotřebě povolena, zajistí odpovědný veterinární lékař uvedený v čl. 10 odst. 1 směrnice 2001/82/ES, aby v souladu s odchylkou stanovenou v čl. 10 odst. 2 směrnice 2001/82/ES byl dotyčný koňovitý před zahájením léčby neodvolatelně prohlášen za koňovitého, který není určený na porážku k lidské spotřebě:
a)
vyplněním a podpisem části II oddílu II identifikačního dokladu a
b)
zrušením platnosti části III oddílu II identifikačního dokladu v souladu s pokyny stanovenými v části III oddílu II.
4. Po provedení opatření stanovených v odstavci 3 držitel koňovitého předloží identifikační doklad vydávajícímu orgánu v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, nebo tyto informace poskytne online, jestliže takový přístup do databáze existuje, ve lhůtě 14 dnů od data podpisu v části II oddílu II identifikačního dokladu.
5. Odchylně od odstavce 4 může členský stát přijmout opatření k zajištění toho, že opatření provedená v souladu s odstavcem 3 oznámí do 14 dnů od data podpisu v části II oddílu II identifikačního dokladu odpovědný veterinární lékař:
a)
buď přímo vydávajícímu orgánu uvedenému v odstavci 4, kterému poskytne nezbytné informace k tomu, aby tento orgán mohl aktualizovat databázi zřízenou v souladu s článkem 39, nebo
b)
přímo do centrální databáze zřízené v souladu s článkem 39, je-li zajištěno uložení těchto informací do databáze zřízené podle článku 38 vydávajícím orgánem uvedeným v odstavci 4.
6. V případě, že má být koňovitý léčen za podmínek uvedených v čl. 10 odst. 3 směrnice 2001/82/ES, zapíše odpovědný veterinární lékař do části III oddílu II identifikačního dokladu potřebné údaje o léčivém přípravku obsahujícím základní látky nebo látky přinášející vyšší klinický prospěch pro léčbu koňovitých uvedené v nařízení (ES) č. 1950/2006.
Odpovědný veterinární lékař zaznamená datum, kdy byl léčivý přípravek podle předpisu podán naposledy, a informuje v souladu s čl. 11 odst. 4 směrnice 2001/82/ES držitele o datu, kdy uplyne ochranná lhůta stanovená v souladu s čl. 10 odst. 3 uvedené směrnice.
KAPITOLA VIII
ZÁZNAMY A SANKCE
Článek 38
Databáze
1. Při vydání identifikačního dokladu nebo registraci dříve vydaných identifikačních dokladů zaznamená vydávající orgán do své databáze přinejmenším tyto údaje týkající se daného koňovitého:
a)
jedinečné životní číslo;
b)
druh;
c)
pohlaví;
d)
barvu;
e)
datum narození (ve formátu dd/mm/rrrr) oznámené držitelem uvedeným v písmeni i);
f)
případně alespoň posledních 15 číslic kódu přenášeného elektronickým odpovídačem nebo kód přenášený radiofrekvenčním identifikačním zařízením, které není v souladu s normou ISO 11784, společně s informacemi o požadovaném čtecím systému; nebo alternativní metodu ověřování totožnosti použitou v souladu s článkem 21;
g)
zemi narození oznámenou držitelem uvedeným v písmeni i);
h)
datum vydání a jakékoli změny identifikačního dokladu;
i)
jméno a adresu držitele, který podal žádost podle čl. 11 odst. 1, čl. 15 odst. 1, čl. 29 odst. 2 nebo čl. 32 odst. 2, nebo který případně předložil identifikační doklad, jak je stanoveno v čl. 27 odst. 3;
j)
status zvířete jakožto evidovaného koňovitého nebo koňovitého pro chov a produkci;
k)
jméno zvířete (jméno, které zvíře dostalo po narození, případně komerční jméno) oznámené držitelem uvedeným v písm. i);
l)
známý status zvířete jako neurčeného na porážku k lidské spotřebě;
m)
sériové číslo, pokud je takové číslo přiděleno identifikačnímu dokladu uvedenému v čl. 9 odst. 1 a 3, a informace týkající se nového identifikačního dokladu, duplikátu identifikačního dokladu či náhradního identifikačního dokladu, které byly vydány v souladu s čl. 12 odst. 3, článkem 29, článkem 30 nebo článkem 32;
n)
zemi, ve které se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, oznámenou držitelem uvedeným v písmeni i);
o)
oznámené datum úhynu nebo ztráty zvířete nahlášené držitelem uvedeným v písmeni i) nebo datum porážky.
2. Vydávající orgán uchová informace uvedené v odstavci 1 tohoto článku ve své databázi po dobu nejméně 35 let nebo alespoň dva roky od data oznámení o smrti koňovitého podle článku 34.
3. Nejpozději do 15 dnů od data záznamu informací uvedených v odstavci 1 tohoto článku zašle vydávající orgán uvedený ve zmíněném odstavci informace uvedené v písmenech a) až j) a l) až o) do centrální databáze zřízené v souladu s článkem 39 v členském státě:
a)
ve kterém je tento vydávající orgán schválen, uznán nebo určen nebo ve kterém má své sídlo v souladu s čl. 5 odst. 1;
b)
ve kterém se daný koňovitý narodil.
Článek 39
Zřízení centrální databáze
1. Členské státy zřídí pro účely tohoto nařízení své centrální databáze.
2. Odchylně od odstavce 1 se zřízení centrální databáze nevyžaduje v těch členských státech, ve kterých existuje jedna databáze pro evidované koňovité a jedna databáze pro koňovité pro chov a produkci, za předpokladu, že:
a)
obě databáze mohou navzájem účinně komunikovat a mohou spolupracovat s centrálními databázemi v souladu s článkem 40 s cílem aktualizovat identifikační údaje o koňovitých, jejichž status se mění buď na evidované koňovité, nebo na koňovité pro chov a produkci;
b)
příslušný orgán má přímý přístup do obou těchto databází.
3. Členské státy zpřístupní názvy, adresy a kontaktní údaje svých centrálních databází ostatním členským státům a veřejnosti na internetových stránkách stanovených v čl. 6 odst. 1.
Článek 40
Provoz a spolupráce centrálních databází
1. Každý členský stát zajistí, aby vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 vkládaly informace uvedené v čl. 28 písm. e) a čl. 38 odst. 1 o koňovitých identifikovaných na jeho území do centrální databáze, nebo aby databáze vydávajících orgánů na jeho území byly propojeny s centrální databází.
2. Členské státy spolupracují při provozu svých centrálních databází v souladu se směrnicí 89/608/EHS a zajistí, aby:
a)
v souladu s článkem 28 tohoto nařízení centrální databáze nahlásila s odkazem na jedinečné životní číslo jakoukoli změnu identifikačních údajů uvedených v čl. 38 odst. 1 do centrální databáze členského státu, ve kterém byl identifikační doklad vydán;
b)
příslušné orgány ostatních členských států měly bezplatný přístup k minimálním informacím v centrální databázi, aby mohly zjistit, zda do ní byl zaznamenán kód elektronického odpovídače, jedinečné životní číslo nebo číslo průkazu.
Článek 41
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro sankce za porušení ustanovení tohoto nařízení a přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí tato ustanovení Komisi nejpozději do 1. ledna 2016 a neprodleně ji informují o jakékoli následné změně, která se jich týká.
KAPITOLA IX
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 42
Zrušení
Nařízení (ES) č. 504/2008 se zrušuje s účinkem ode dne 1. ledna 2016.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 43
Přechodná ustanovení
1. Odchylně od čl. 4 odst. 2 se za koňovité identifikované podle tohoto nařízení považují:
a)
koňovití narození nejpozději do 30. června 2009 a identifikovaní do tohoto data v souladu s rozhodnutím 93/623/EHS nebo 2000/68/ES, za předpokladu, že identifikační doklady vydané pro tyto koňovité:
i)
byly registrovány v souladu s čl. 21 odst. 1 nařízení (ES) č. 504/2008 nejpozději do 31. prosince 2009 a
ii)
zahrnují oddíl odpovídající oddílu IX vzorového identifikačního dokladu stanoveného v příloze rozhodnutí 93/623/ES a je vyplněna část III-A identifikačního dokladu, pokud jsou zapsány informace v části III-B;
b)
koňovití narození nejpozději do 30. června 2009, avšak neidentifikovaní do tohoto data v souladu s rozhodnutím 93/623/EHS nebo 2000/68/ES, pokud byli identifikováni v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 nejpozději do 31. prosince 2009;
c)
koňovití identifikovaní v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 do 31. prosince 2015.
2. Koňovití narození v Unii nebo dovezení do Unie ze třetí země po 30. červnu 2009, kteří nebyli identifikováni v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 do 31. prosince 2015, se identifikují podle článku 29 nebo 32 tohoto nařízení, v závislosti na dostupných informacích o jejich totožnosti, a jsou v části II oddílu II duplikátu identifikačního dokladu klasifikováni jako koňovití, kteří nejsou určeni na porážku k lidské spotřebě.
3. Odchylně od čl. 13 odst. 2 členské státy, které udělily výjimky podle článku 7 nařízení (ES) č. 504/2008 před 1. lednem 2016 a uvědomily o tom před uvedeným datem Komisi, nemusí tyto výjimky Komisi znovu oznamovat.
4. Členské státy, které nezřídily centrální databázi stanovenou v článku 39, zřídí centrální databázi podle článku 39 a zajistí její zprovoznění v souladu s článkem 40 nejpozději do 30. června 2016.
Článek 44
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se od 1. ledna 2016. Článek 39 se nicméně použije od 1. července 2016 v těch členských státech, které nezřídí fungující centrální databázi do 1. ledna 2016.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. února 2015.
REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2015/262 AL COMISIEI
din 17 februarie 2015
de stabilire, în temeiul Directivelor 90/427/CEE și 2009/156/CE ale Consiliului, a unor norme privind metodele de identificare a ecvideelor (Regulamentul privind pașapoartele ecvideelor)
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 90/427/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990 privind condițiile zootehnice și genealogice care reglementează schimburile intracomunitare cu ecvidee (1), în special articolul 4 alineatul (2) literele (c) și (d), articolul 6 alineatul (2) a doua liniuță și articolul 8 alineatul (1) primul paragraf,
având în vedere Directiva 2009/156/CE a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind condițiile de sănătate animală care reglementează circulația și importul de ecvidee provenind din țări terțe (2), în special articolul 4 alineatul (4),
întrucât:
(1)
Directiva 90/427/CEE stabilește condițiile zootehnice care reglementează schimburile cu ecvidee în interiorul Uniunii. Aceasta impune statelor membre să asigure faptul că ecvideele înregistrate sunt însoțite, în timpul circulației lor, de un document de identificare emis de organizațiile de ameliorare sau de asociațiile de crescători acreditate la care se face trimitere în această directivă.
(2)
Directiva 2009/156/CE stabilește condițiile de sănătate animală pentru circulația și importul de ecvidee provenind din țări terțe. Aceasta prevede că ecvideele înregistrate trebuie să fie identificate printr-un document de identificare emis în conformitate cu Directiva 90/427/CEE sau de o asociație sau organizație internațională care gestionează cai în vederea competițiilor sau a curselor. Ecvideele destinate reproducției și producției trebuie să fie identificate printr-o metodă stabilită de Comisie.
(3)
Regulamentul (CE) nr. 504/2008 al Comisiei (3), care se aplică începând cu 1 iulie 2009, stabilește norme privind identificarea ecvideelor născute sau importate în Uniune și stabilește un document de identificare (pașaportul ecvideelor) pentru ecvidee, acesta fiind un document multifuncțional care servește sănătății animale și publice, precum și nevoilor din sectorul zootehnic și celor legate de sportul ecvestru. Cu accent pe documentul de identificare ca element constitutiv al sistemului de identificare a ecvideelor, regulamentul prevede doar opțiunea de a încorpora informațiile conținute în bazele de date ale numeroaselor organisme emitente într-o bază de date centrală sau de a pune în rețea bazele de date ale acestor organisme emitente cu baza de date centrală.
(4)
Statele membre au întâmpinat dificultăți în ceea ce privește punerea în aplicare a măsurilor prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 504/2008. Respectivele dificultăți vizează în principal metoda de identificare a ecvideelor prin intermediul documentului de identificare.
(5)
Investigațiile efectuate de statele membre au relevat faptul că documentul de identificare constituie ținta unor acte semnificative de fraudă. Principalul risc este reprezentat de reintroducerea ilegală în lanțul alimentar a ecvideelor excluse anterior de la sacrificare în vederea consumului uman și tratate cu medicamente care nu sunt autorizate pentru animalele de la care se obțin produse alimentare. În urma adoptării Deciziei 2000/68/CE a Comisiei (4), mii de ecvidee au fost excluse în mod irevocabil de la sacrificarea în vederea consumului uman. Lipsa de alternative la întreținerea pe toată durata vieții a ecvideelor care nu sunt utile și dorite, care au fost excluse de la sacrificarea în vederea consumului uman, a condus la neglijare și abandon cu consecințe grave pentru sănătatea și bunăstarea animalelor. Această situație a fost exacerbată de situația economică actuală, care face ca, în multe cazuri, păstrarea ecvideelor aflate la finalul vieții lor productive să fie prea costisitoare. În anumite state membre, problemele au atins asemenea proporții, încât autoritățile competente au inițiat programe privind sacrificarea, în afara lanțului alimentar, a ecvideelor care nu mai sunt utile.
(6)
În ultimii ani, lăsarea animalelor la păscut, fără a avea acordul proprietarului terenului, a apărut ca un nou fenomen care îi afectează pe proprietarii de pășuni, deoarece din punct de vedere legal aceștia au devenit deținători de ecvidee și au dobândit în mod neintenționat responsabilități în temeiul Regulamentului (CE) nr. 504/2008. Statutul neclar al acestor ecvidee poate fi, de asemenea, relevant pentru aplicarea corectă a normelor Uniunii în alte domenii.
(7)
A devenit evident faptul că informațiile înregistrate în baza de date a organismului emitent la data emiterii documentului de identificare devin rapid depășite. Prin urmare, este extrem de dificil, dacă nu complet nepractic, ca autoritățile competente să verifice, în contextul certificării sau al verificării identității, dacă un document de identificare este sau nu este autentic și dacă informațiile pe care le conține sunt actuale și plauzibile și nu au fost supuse unor modificări frauduloase, în special în ceea ce privește statutul animalelor ca destinate sacrificării, și, de asemenea, cu scopul de a beneficia de condiții mai favorabile în materie de sănătate și bunăstare a animalelor pe durata circulației ecvideelor înregistrate.
(8)
În majoritatea statelor membre, bazele de date ale diferitelor organisme emitente de pașapoarte nu sunt conectate între ele, iar din motive juridice și administrative un organism unic emitent de pașaport nu este o opțiune disponibilă imediat. Prin urmare, crearea unei baze de date centrale este considerată cea mai eficientă soluție pentru realizarea de schimburi de date și pentru sincronizarea datelor între diferiții actori în temeiul Directivelor 90/427/CEE și 2009/156/CE, la fel cum este necesară pentru a gestiona documente de identificare a ecvideelor pentru a oferi nu doar garanțiile necesare în materie de sănătate animală, dar și pentru a permite aplicarea acelor dispoziții din legislația Uniunii privind bunăstarea animalelor și sănătatea publică pentru care identificarea corectă și fiabilă a ecvideelor reprezintă o condiție prealabilă.
(9)
O anchetă efectuată de Comisie în cadrul evenimentelor legate de carnea de cal din 2013 a arătat că 23 de state membre au stabilit o bază de date centrală, iar două state membre dispun de o bază de date unică pentru ecvideele înregistrate și, respectiv, pentru ecvideele de reproducție și de producție. Trei state membre, reprezentând aproximativ 20 % din 6,7 milioane de ecvidee în Uniune, nu dispun de o bază de date centralizată.
(10)
Prin urmare, este necesar să se revizuiască sistemul Uniunii pentru identificarea ecvideelor, pentru a se asigura că prezintă siguranță, dar și că este ușor de utilizat.
(11)
Importurile de ecvidee în teritoriile prezentate în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 882/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (5) fac obiectul condițiilor stabilite în conformitate cu Directiva 2009/156/CE și sunt autorizate din țările terțe prezentate în anexa la Decizia 2004/211/CE a Comisiei (6). În general, aproximativ 4 000 de ecvidee înregistrate și ecvidee pentru reproducție și producție sunt introduse în fiecare an în Uniune, în temeiul condițiilor prevăzute de Decizia 93/197/CEE a Comisiei (7).
(12)
La aplicarea procedurilor vamale stabilite în Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (8) este necesar să se facă referire, de asemenea, la Regulamentul (CEE) nr. 706/73 al Consiliului (9). Regulamentul (CEE) nr. 706/73 stipulează că, începând cu 1 septembrie 1973, normele Uniunii sunt aplicabile în Insulele Anglo-Normande și Insula Man în materie de legislație veterinară.
(13)
Decizia 96/78/CE a Comisiei (10) stabilește criteriile privind înscrierea și înregistrarea ecvideelor înregistrate în registrele genealogice în scopul ameliorării animalelor. Această decizie prevede, printre altele, că, pentru a fi înscris în secțiunea principală a registrului genealogic al rasei sale, un ecvideu trebuie să fie identificat ca mânz sub iapa-mamă în conformitate cu normele registrului genealogic, ceea ar trebui să necesite cel puțin o adeverință de montă. Din motive legate de coerența legislației Uniunii și de facilitarea aplicării acesteia, normele privind documentul de identificare nu ar trebui să compromită punerea în aplicare a normelor privind identificarea ecvideelor în vederea înregistrării lor în registrele genealogice.
(14)
Metodele de identificare a ecvideelor prevăzute în prezentul regulament trebuie să respecte, de asemenea, principiile stabilite de organizațiile de ameliorare autorizate în conformitate cu Decizia 92/353/CEE a Comisiei (11). Conform respectivei decizii, organizația sau asociația care ține registrul genealogic de origine al rasei stabilește principiile care reglementează identificarea ecvideelor, împărțirea registrului genealogic pe clase și ascendenții înscriși în registrul genealogic.
(15)
Pentru a asigura o calitate ridicată a documentelor de identificare și a registrelor de evidență pentru toate ecvideele din Uniune, statele membre trebuie să asigure faptul că aceste sisteme de identificare a ecvideelor înregistrate care au fost înscrise sau înregistrate în registrele genealogice întocmite de organizațiile de ameliorare sau de asociațiile de crescători acreditate sau recunoscute îndeplinesc, în ceea ce privește emiterea documentelor de identitate, condițiile stabilite pentru desemnarea, de către autoritatea competentă, a organismelor emitente de documente de identificare pentru ecvideele destinate reproducției și producției.
(16)
Definiția termenului „ecvidee”, care se înscrie strict în sfera de aplicare a articolului 2 litera (b) din Directiva 2009/156/CE, trebuie să fie în conformitate cu taxonomia utilizată în legislația Uniunii, precum anexa la Regulamentul (CEE) nr. 3626/82 al Consiliului (12) și anexa la Regulamentul (UE) nr. 206/2010 al Comisiei (13).
(17)
Întrucât definiția exploatației prevăzută în Directiva 92/35/CEE a Consiliului (14) include rezervațiile naturale în care ecvideele trăiesc în libertate, fiind, prin urmare, mai vastă decât cea prevăzută în Directiva 2009/156/CE, este necesar ca definiția exploatației prevăzută în prezentul regulament să acopere, de asemenea, rezervațiile naturale în care ecvideele trăiesc în libertate.
(18)
Supervizarea veterinară necesară pentru a furniza garanțiile privind sănătatea animală solicitate în conformitate cu Directiva 2009/156/CE poate fi asigurată numai în cazul în care exploatația, astfel cum este definită în directiva respectivă, este cunoscută de către autoritatea competentă. Cerințe similare rezultă din aplicarea secțiunii I capitolul II partea A din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 854/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (15) în ceea ce privește ecvideele ca animale de la care se obțin produse alimentare. Totuși, având în vedere frecvența cu care circulă ecvideele, nu este adecvat să se stabilească un sistem prin intermediul căruia ecvideele să fie urmărite în timp real. Mai curând, detaliile de identificare trebuie să fie la dispoziția autorității competente și, în acest scop, o bază de date centrală în fiecare stat membru este fundamentală pentru a gestiona informații referitoare la ecvideele care sunt ținute în acel stat membru.
(19)
Legislația Uniunii face distincția între proprietarii și deținătorii de animale. Termenul de „deținător” de animale este definit și utilizat în Regulamentul (CE) nr. 1760/2000 al Parlamentului European și al Consiliului (16). În schimb, Directiva 2009/156/CE se referă la proprietarul sau la crescătorul de animale. O definiție combinată a proprietarului și a deținătorului este prevăzută în Directiva 92/35/CEE. Întrucât în legislația națională și a Uniunii proprietarul unui ecvideu nu este neapărat persoana responsabilă de animal, este necesar să se clarifice faptul că, în primul rând, deținătorul ecvideului, care poate să fie sau să nu fie proprietarul, ar trebui să răspundă pentru identificarea ecvideelor conform prezentului regulament.
(20)
În conformitate cu legislația statelor membre sau la cererea anumitor organisme emitente, anumite informații referitoare la proprietarul animalului trebuie înscrise în documentul de identificare și, în consecință, în baza de date ținută de organismul emitent. Aceste informații cu privire la proprietar, și, în plus cu privire la schimbarea proprietarului, pot fi furnizate prin intermediul unor diferite tipuri de certificate de proprietate sau de carduri de înregistrare, inclusiv prin intermediul cardului de înmatriculare („carte d'immatriculation”) utilizat cu succes într-un stat membru.
(21)
Directiva 2008/73/CE a Consiliului (17) prevede că statele membre trebuie să stabilească și să mențină la zi listele de unități aprobate în domeniul veterinar și zootehnic și să le pună la dispoziția celorlalte state membre și a publicului. Pentru a facilita accesul celorlalte state membre și al publicului la listele de unități aprobate, aceste liste ar trebui puse electronic la dispoziția statelor membre prin intermediul unor pagini de internet informative. Comisia ar trebui să sprijine statele membre să pună aceste liste la dispoziția celorlalte state membre și a publicului, comunicând adresa paginii de internet a unui site, care ar trebui să afișeze linkuri către paginile de internet informative ale statelor membre.
(22)
Pentru a facilita schimbul electronic de informații între statele membre și pentru a asigura transparența și caracterul inteligibil, este important ca listele să fie prezentate într-un șablon uniform pe întregul teritoriu al Uniunii. Prin urmare, Decizia 2009/712/CE a Comisiei (18) prevede modele de structură a listelor sus-menționate pe paginile de internet informative stabilite de statele membre.
(23)
Regulamentul (CE) nr. 504/2008 prevede că ecvideele pot să fie deținute numai în cazul în care sunt identificate conform regulamentului. Comisia a trebuit să răspundă la mai multe reclamații referitoare la populațiile de cai domestici care trăiesc în afara exploatațiilor în condiții care nu sunt compatibile cu cele descrise drept condiții de semisălbăticie în acest regulament. Prin urmare, este necesar să se clarifice faptul că ecvideele care trăiesc în Uniune trebuie să fie identificate și, ca un al doilea pas, să se prevadă o derogare în cazul în care această condiție nu poate fi îndeplinită.
(24)
Ecvideele care trăiesc în Uniune ar trebui să fie identificate printr-un document de identificare valabil pentru întreaga durată de viață, care să ofere o descriere narativă și sub formă de diagramă a ecvideului și care înregistrează marcajele individuale ale respectivului animal, în scopul verificării identității. Aceste marcaje pot fi fie ereditare, precum mai mult de trei vârtejuri, castanele, mărcile de culoare, defectele rare de pigmentare a ochilor, depresiunile musculare specifice, dar și structurile complexe ale irisului sau ale retinei, markerii genetici specifici (profilul ADN), fie dobândite, precum depigmentarea din cauza rănilor provocate de șa și cicatricele, inclusiv cele apărute în urma castrării armăsarilor sau a marcării cu fierul roșu.
(25)
Documentele de identificare nu ar trebui să fie eliberate dacă nu sunt completate cu detaliile de identificare necesare care urmează să fie înregistrate în baza de date a organismului emitent conform prezentului regulament.
(26)
În plus, este necesar ca certificatul de origine, menționat în Directiva 90/427/CEE, care se încorporează în documentul de identificare, să menționeze toate informațiile necesare pentru a garanta faptul că ecvideele care sunt transferate de la un registru genealogic la altul sunt înscrise în clasa de registru genealogic ale cărei criterii le îndeplinesc.
(27)
În conformitate cu Decizia 96/510/CE a Comisiei (19), certificatul genealogic și zootehnic pentru ecvideele înregistrate trebuie să fie conform cu documentul de identificare, astfel cum se prevede în Decizia 93/623/CEE a Comisiei (20). Întrucât Deciziile 93/623/CEE și 2000/68/CE au fost abrogate prin Regulamentul (CE) nr. 504/2008, este necesar să se clarifice faptul că orice referire la aceste decizii ar trebui să fie interpretată ca trimitere la prezentul regulament.
(28)
Organismele emitente de documente de identificare pentru ecvideele înregistrate trebuie să fie organizațiile sau asociațiile care păstrează sau stabilesc registre genealogice pentru ecvideele înregistrate și care sunt acreditate sau recunoscute în mod oficial de autoritatea competentă a unui stat membru conform Deciziei 92/353/CEE sau o agenție oficială a statului membru care gestionează registrul genealogic în care ecvideul este înscris sau înregistrat în scopuri de reproducție, conform Deciziei 96/78/CE. În plus, sucursalele naționale ale organizațiilor sau asociațiilor internaționale, care gestionează caii în vederea competițiilor și a curselor și au sediul într-un stat membru, ar trebui să poată acționa ca un organism emitent de documente de identificare pentru cai înregistrați.
(29)
Statelor membre ar trebui să li se acorde mai multă libertate în ceea ce privește organismele emitente de documente de identificare pentru ecvidee destinate reproducției și producției. Ar trebui să fie posibilă emiterea acestor documente de identificare de către autoritatea competentă pentru exploatația în care ecvideul este ținut la momentul identificării sale sau de către un organism emitent desemnat și supervizat de respectiva autoritate competentă.
(30)
Autoritatea competentă care răspunde de acreditarea sau recunoașterea organizațiilor sau a asociațiilor care stabilesc registre genealogice, în conformitate cu anexa la Decizia 92/353/CEE, ar trebui să coopereze cu autoritatea competentă la care se face trimitere în Regulamentul (CE) nr. 882/2004, pentru a garanta, în cazul în care este necesar, prin intermediul cooperării transfrontaliere, că documentele de identificare pentru ecvidee sunt emise și utilizate conform prezentului regulament.
(31)
Întrucât toate ecvideele născute sau importate în Uniune ar trebui să fie identificate, în conformitate cu prezentul regulament, prin intermediul unui document de identificare unic valabil pentru întreaga durată de viață a acestora, sunt necesare dispoziții speciale în cazurile în care statutul de „ecvideu destinat reproducției și producției” se modifică în „ecvideu înregistrat” în sensul Directivei 2009/156/CE. Având în vedere consecințele de mare amploare ale unei astfel de schimbări pentru circulația, comercializarea ecvideelor și importul în Uniune al ecvideelor provenind din țări terțe din punct de vedere al normelor aplicabile în materie de sănătate animală prevăzute în Directiva 2009/156/CE, dar și al normelor legate de bunăstarea animalelor care reglementează circulația, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1/2005 al Consiliului (21), este necesar ca autoritatea competentă să aibă un singur punct de acces, și anume o bază de date centrală, pentru a verifica detaliile de identificare ale ecvideelor necesare pentru certificare sau controale oficiale.
(32)
Este necesar ca statele membre să poată stabili regimuri specifice pentru identificarea ecvideelor care trăiesc în condiții de sălbăticie sau semisălbăticie în zone sau teritorii definite, inclusiv rezervații naturale, pentru a asigura coerența cu definiția exploatației stabilită în Directiva 92/35/CEE. Cu toate acestea, orice astfel de derogare de la obligația generală de identificare a ecvideelor ar trebui acordată numai în cazul în care aceste populații definite de ecvidee care trăiesc în condiții de sălbăticie sau semisălbăticie sunt separate în mod real de ecvideele destinate oricărei forme de utilizare domestică și rămân nu numai în afara controlului uman în ceea ce privește supraviețuirea și reproducția lor, ci și în afara sferei de aplicare a Directivei 98/58/CE a Consiliului (22) care nu se aplică animalelor care trăiesc în sălbăticie.
(33)
Pentru a verifica identitatea unui ecvideu, documentul de identificare trebuie să conțină în primul rând o descriere de înaltă calitate a ecvideului constând într-o descriere narativă a ecvideului și a marcajelor sale, precum și într-o diagramă detaliată incluzând marcajele individuale și distinctive ale ecvideului.
(34)
Pentru a se garanta faptul că ecvideele sunt descrise corect în documentele de identificare însoțitoare, organismele emitente ar trebui să depună eforturile necesare pentru a urma cele mai bune practici și pentru a instrui personalul responsabil cu descrierea animalelor, de exemplu, urmând orientările furnizate de Fédération Équestre Internationale (Federația Ecvestră Internațională) (23) și de Weatherbys (24).
(35)
Marcajele unui ecvideu și mijloacele de identificare aplicate pentru acesta, care combinate sunt utilizate în scopul verificării identității, nu ar trebui să stabilească doar o legătură fără echivoc între ecvideu și documentul său de identificare, ci ar trebui să arate și faptul că respectivul ecvideu a fost supus procesului de identificare, conform prezentului regulament, astfel încât să nu fie emise mai multe documente de identificare pentru un singur animal. Dispozitivele electronice de identificare („transpondere”) pentru ecvidee sunt deja utilizate pe scară largă la nivel internațional. Această tehnologie ar trebui să fie utilizată pentru a garanta o legătură strânsă între ecvideu și documentul său de identificare, deși ar trebui să fie prevăzute metode alternative care să fie utilizate în scopul verificării identității ecvideului, cu condiția ca respectivele metode alternative să ofere garanții echivalente pentru a preveni emiterea multiplă de documente de identificare.
(36)
Transponderele utilizate pentru marcarea ecvideelor și dispozitivele de citire pentru afișarea codului încorporat în transponder trebuie să respecte standardele convenite la nivel internațional. Aceste standarde prevăd două sisteme diferite vizând asigurarea unicității codului transponderului. Cea mai mare parte a statelor membre a pus în aplicare Regulamentul (CE) nr. 504/2008, astfel încât să utilizeze un cod de țară alfanumeric alcătuit din trei caractere și să gestioneze distribuția transponderelor prin intermediul autorităților lor competente.
(37)
Acest sistem de asigurare a unicității codului transponderului ar trebui să fie integrat în proiectarea bazelor de date menținute de organismele emitente, precum și a bazei de date centrală, fără a aduce prejudicii schimburilor și importurilor în Uniune ale ecvideelor marcate cu un transponder care afișează un cod alfanumeric proiectat diferit.
(38)
Directiva 90/425/CEE a Consiliului (25) prevede controale sanitar-veterinare care trebuie să fie efectuate în ceea ce privește anumite animale și produse la locul lor de destinație. În special, se prevede că destinatarii care apar pe certificatul sau pe documentul prevăzut în respectiva directivă trebuie, la cererea autorității competente a statului membru de destinație și în măsura necesară, să efectueze aceste controale, să raporteze în avans sosirea animalelor și a produselor din alt stat membru și, în special, natura transportului și data preconizată a sosirii. Acest tip de notificare nu este necesar în cazul cailor înregistrați și care sunt însoțiți de documentul de identificare prevăzut în Directiva 90/427/CEE.
(39)
Cu toate că ecvideele trebuie să fie întotdeauna însoțite de documentele de identificare conform legislației în vigoare a Uniunii, este necesar să se prevadă o derogare de la această cerință atunci când păstrarea documentului de identificare pe timpul întregii durate de viață a ecvideului este imposibilă sau puțin practică sau în cazul în care un astfel de document nu a fost emis având în vedere sacrificarea animalului înainte ca acesta să ajungă la vârsta maximă cerută pentru identificare.
(40)
De asemenea, ar trebui să se permită utilizarea, de către statele membre, a unui document de identificare simplificat pentru ecvideele a căror circulație se limitează la teritoriul statului membru în cauză. În mai multe zone, au fost introduse carduri de plastic cu cipuri computerizate integrate („carduri inteligente”) drept dispozitive de stocare a datelor. Ar trebui să fie posibilă emiterea unor astfel de carduri inteligente ca o opțiune în plus pe lângă documentul de identificare, precum și utilizarea acestora în anumite condiții în locul documentului de identificare care însoțește ecvideele înregistrate sau ecvideele destinate reproducției și producției în timpul circulației lor pe teritoriul unui stat membru.
(41)
De asemenea, este necesar să se prevadă cazurile în care documentul de identificare original emis conform prezentului regulament pentru întreaga durată de viață a ecvideului este pierdut, nu mai este lizibil sau conține informații incorecte care nu sunt rezultatul unor practici ilegale. Dispozițiile respective trebuie, pe cât posibil, să excludă deținerea ilegală a mai multor documente de identificare, astfel încât să fie descris corect statutul ecvideului ca animal destinat sacrificării în vederea consumului uman. În cazul în care sunt disponibile informații suficiente și controlabile, se emite un duplicat al documentului de identificare, desemnat ca atare, și care, în general, exclude animalul de la sacrificarea în vederea consumului uman. În alte cazuri, se emite un document de identificare înlocuitor, desemnat ca atare, și care exclude ecvideul de la sacrificarea în vederea consumului uman, care, în plus, ar trebui să definească animalul drept ecvideu destinat reproducției și producției.
(42)
Aceste proceduri ar trebui să se aplice, de asemenea, în cazul ecvideelor care sunt prezentate pentru identificare după expirarea termenului-limită stabilit pentru prima identificare, deoarece practicile și intențiile de natură frauduloasă vizând obținerea unui document de identificare suplimentar nu pot fi excluse.
(43)
În anumite cazuri, în care ecvideele sunt înscrise sau înregistrate pentru înscrierea în registrele genealogice ținute de organizații de ameliorare din țări terțe, sunt necesare dispoziții specifice care să permită ecvideelor să rămână înregistrate în registrul genealogic, garantându-se în același timp excluderea acestora din lanțul alimentar prin înscrieri corespunzătoare în documentele respective de identificare.
(44)
Conform Directivei 2009/156/CE, documentul de identificare este un instrument care vizează restricționarea circulației ecvideelor în cazul apariției unei boli cu declarare obligatorie în exploatația în care acestea sunt ținute sau crescute. Prin urmare, este necesar să se stipuleze suspendarea valabilității respectivului document de identificare pentru circulația animalelor în cazul apariției anumitor boli, printr-o mențiune corespunzătoare introdusă în documentul de identificare.
(45)
În plus, Directiva 2009/156/CE prevede că ecvideele înregistrate, atunci când părăsesc exploatația, sunt identificate prin intermediul unui document de identificare, care trebuie să certifice, în mod special, faptul că ecvideele nu provin dintr-o exploatație care a făcut obiectul anumitor măsuri de interdicție. Prin urmare, este necesar ca secțiunea dedicată din modelul documentului de identificare să devină obligatorie pentru toate ecvideele și să fie reformulată în consecință.
(46)
Dacă decesul ecvideului survine altfel decât prin sacrificarea la abator, documentul de identificare, în cazul în care însoțește carcasa în conformitate cu legislația națională, ar trebui să fie returnat organismului emitent de către autoritatea care supraveghează prelucrarea animalului mort, conform Regulamentului (CE) nr. 1069/2009 al Parlamentului European și al Consiliului (26), sau incinerarea în incineratoare cu capacitate mică la care se face trimitere în capitolul III din anexa III la Regulamentul (UE) nr. 142/2011 al Comisiei (27) și ar trebui garantat faptul că transponderul sau orice metodă alternativă utilizată pentru a verifica identitatea ecvideului nu poate fi reciclat(ă).
(47)
Pentru a preveni intrarea transponderelor în lanțul alimentar, carnea de la ecvideele de la care nu a fost posibilă îndepărtarea transponderului la momentul sacrificării ar trebui să fie declarată improprie pentru consumul uman, în conformitate cu secțiunea II capitolul V din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 854/2004. Pentru a facilita localizarea transponderelor implantate, locul de implantare ar trebui să fie standardizat și înregistrat în documentele de identificare.
(48)
În conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului (28), animalele vii pregătite în vederea plasării pe piață pentru consumul uman sunt definite drept alimente. Respectivul regulament prevede responsabilități extinse pentru operatorii din sectorul alimentar pe durata tuturor stadiilor de producție alimentară, inclusiv în ceea ce privește trasabilitatea animalelor de la care se obțin produse alimentare.
(49)
Ecvideele pentru reproducție și producție, precum și ecvideele înregistrate pot deveni ecvidee destinate sacrificării astfel cum sunt definite în Directiva 2009/156/CE, într-un anumit stadiu al duratei lor viață. Carnea de solipede, termen sinonim pentru ecvidee, este definită la punctul 1 din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 853/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (29) de stabilire a unor norme specifice de igienă care se aplică alimentelor de origine animală.
(50)
În urma expirării dispozițiilor tranzitorii de punere în aplicare a Regulamentelor (CE) nr. 853/2004, (CE) nr. 854/2004 și (CE) nr. 882/2004 conform Regulamentului (CE) nr. 2076/2005 al Comisiei (30), cerințele în materie de informații privind lanțul alimentar pentru ecvidee au fost puse în aplicare începând cu 1 ianuarie 2010.
(51)
Regulamentul (CE) nr. 853/2004 prevede ca operatorii de abatoare să primească, să verifice și să acționeze pe baza informațiilor privind lanțul alimentar care furnizează detalii referitoare la originea, evoluția și gestionarea animalelor destinate producției de alimente. Autoritatea competentă poate permite ca informațiile privind lanțul alimentar referitoare la solipedele domestice să fie trimise către abator în același timp cu animalele, nu în avans. Documentul de identificare care însoțește ecvideele destinate sacrificării ar trebui, prin urmare, să facă parte din aceste informații privind lanțul alimentar.
(52)
Regulamentul (CE) nr. 854/2004 prevede că medicul veterinar oficial trebuie să verifice că operatorul din sectorul alimentar și-a îndeplinit obligațiile pentru a garanta faptul că animalele acceptate în vederea sacrificării pentru consumul uman sunt identificate în mod corespunzător.
(53)
Regulamentul (CE) nr. 853/2004 prevede că operatorii din sectorul alimentar trebuie să verifice pașapoartele de însoțire a solipedelor domestice pentru a se asigura faptul că animalul este destinat sacrificării în vederea consumului uman și, dacă acceptă animalul în vederea sacrificării, trebuie să remită pașaportul medicului veterinar oficial.
(54)
Având în vedere situația specifică a ecvideelor care se nasc ca animale care se înscriu în rândul speciilor de la care se obțin produse alimentare, dar care nu sunt în toate cazurile crescute în acest scop și în majoritatea cazurilor nu sunt deținute pe întreaga durată a vieții lor de către operatorii din sectorul alimentar, astfel cum sunt definiți la articolul 3 punctul 3 din Regulamentul (CE) nr. 178/2002, este necesar să se prevadă o procedură care să asigure continuitatea între controalele privind documentul de identificare efectuate din motive de sănătate publică și gestionarea respectivului document, în conformitate cu Directiva 2009/156/CE. Prin urmare, existența unei baze de date centrală în fiecare stat membru este fundamentală pentru a verifica anumite detalii legate și conținute de un document de identificare înainte de luarea deciziei de a accepta un animal în vederea sacrificării pentru consumul uman. În cazul în care informațiile privind excluderea de la sacrificarea în vederea consumului uman din secțiunea II din documentul de identificare nu sunt compatibile cu informațiile înregistrate în baza centrală de date, ar trebui să prevaleze informațiile conținute în oricare dintre acestea care duc la excluderea ecvideului de la sacrificarea pentru consumul uman.
(55)
Directiva 96/22/CE al Consiliului (31) se aplică în cazul animalelor de fermă, inclusiv al solipedelor domestice, precum și în cazul animalelor sălbatice care aparțin acelorași specii și care au fost crescute într-o exploatație. Articolul 7 din această directivă permite ca schimburile cu ecvidee înregistrate, cărora le-au fost administrate în scopuri zootehnice medicamente de uz veterinar ce conțin alil trembolon sau substanțe betaagoniste, să aibă loc înainte de sfârșitul perioadei de așteptare, numai dacă sunt îndeplinite condițiile care reglementează administrarea și dacă tipul și data tratamentului sunt menționate pe certificatul sau pe pașaportul care însoțește animalele respective.
(56)
Articolul 2 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 470/2009 al Parlamentului European și al Consiliului (32) definește animalele de la care se obțin produse alimentare ca „animale selecționate, crescute, păstrate, tăiate sau recoltate în scopul de producere a alimentelor”. Articolul 16 din acest regulament prevede că numai substanțele farmacologic active care sunt clasificate în conformitate cu articolul 14 alineatul (2) litera (a), (b) sau (c) din regulamentul respectiv pot fi administrate animalelor de la care se obțin produse alimentare în cadrul Uniunii, în condițiile în care o astfel de administrare se face în conformitate cu Directiva 2001/82/CE a Parlamentului European și a Consiliului (33).
(57)
Articolul 6 din Directiva 2001/82/CE prevede că un medicament de uz veterinar nu poate face obiectul unei autorizații de introducere pe piață pentru a fi administrat uneia sau mai multor specii de la care se obțin produse alimentare, cu excepția cazului în care substanțele farmacologic active pe care le conține figurează în anexa I, II sau III la Regulamentul (CEE) nr. 2377/90. Normele stabilite în aceste anexe sunt prevăzute în prezent în Regulamentul (UE) nr. 37/2010 al Comisiei (34). Cu toate acestea, prin derogare, un medicament de uz veterinar care conține substanțe farmacologic active care nu sunt incluse în anexa I, II sau III la Regulamentul (CEE) nr. 2377/90 poate fi autorizat pentru anumite animale din familia ecvideelor care au fost declarate, conform legislației Uniunii în materie de sănătate animală, ca nefiind destinate sacrificării pentru consumul uman. Aceste medicamente de uz veterinar nu trebuie nici să includă substanțele active care apar în anexa IV la Regulamentul (CEE) nr. 2377/90, nici să fie destinate utilizării în tratamentul unor afecțiuni, specificate în rezumatul autorizat al caracteristicilor produsului, pentru care este autorizat un medicament de uz veterinar destinat animalelor din familia ecvideelor. Prin urmare, sunt necesare dispoziții care să permită excluderea unui ecvideu de la sacrificarea pentru consumul uman în funcție de decizia proprietarului animalului.
(58)
Articolul 10 alineatele (2) și (3) din Directiva 2001/82/CE prevede în cazul ecvideelor derogări specifice de la articolul 11 din directivă, cu privire la tratamentul animalelor de la care se obțin produse alimentare cu medicamente pentru care au fost stabilite limite maxime de reziduuri pentru alte specii decât speciile-țintă sau cu medicamente autorizate pentru altă afecțiune, cu condiția ca aceste ecvidee să fie identificate conform legislației Uniunii și desemnate în mod specific în documentul de identificare al acestora ca nefiind destinate sacrificării pentru consumul uman sau ca fiind destinate sacrificării pentru consumul uman în urma unei perioade de așteptare de cel puțin șase luni după ce au fost tratate cu substanțe prezentate în Regulamentul (CE) nr. 1950/2006 al Comisiei (35).
(59)
În conformitate cu Directiva 2001/82/CE, statele membre se asigură că proprietarii sau deținătorii de animale de la care se obțin produse alimentare pot oferi dovezi despre achiziționarea, posesia și administrarea de medicamente de uz veterinar acestor animale timp de cinci ani de la administrare, inclusiv atunci când animalul este sacrificat în această perioadă de cinci ani. Prin urmare, pentru punerea în aplicare a acestei legislații este necesar ca sacrificarea unui ecvideu să fie introdusă imediat în baza de date centrală a statului membru în care se află exploatația animalului.
(60)
În scopul menținerii controlului asupra emiterii documentelor de identificare, trebuie să se înregistreze o serie minimă de date relevante cu privire la emiterea unor astfel de documente, într-o bază de date ținută de organismul emitent.
(61)
S-a convenit la nivel mondial între marile asociații crescătoare de cai și organizații sportive asupra sistemului UELN (Numărul universal de identificare a ecvideelor - Universal Equine Life Number). Acesta a fost dezvoltat la inițiativa Federației Internaționale pentru Creșterea Cailor de Concurs (WBFSH - World Breeding Federation for Sport Horses), a Comitetului Internațional pentru Registrul Genealogic (ISBC - International Stud-Book Committee), a Organizației Mondiale a Cailor Arabi (WAHO - World Arabian Horse Organization), a Conferinței Europene a Organizațiilor Cailor Arabi (ECAHO), a Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe (CIAA), a Fédération Equestre Internationale (FEI) și a Union Européenne du Trot (UET), iar informațiile cu privire la acest sistem pot fi accesate pe site-ul UELN (36).
(62)
Sistemul UELN este adecvat pentru înregistrarea atât a ecvideelor înregistrate, cât și a ecvideelor destinate reproducției și producției și permite crearea treptată de rețele computerizate pentru a garanta faptul că identitatea animalelor poate fi verificată în conformitate cu articolul 6 din Directiva 90/427/CEE privind ecvideele înregistrate.
(63)
Atunci când codurile se alocă bazelor de date, respectivele coduri și formatul numerelor de identificare înregistrate pentru animale trebuie să fie în perfectă concordanță cu sistemul UELN stabilit. De aceea, este necesar ca lista codurilor UELN alocate să fie consultată înaintea alocării oricărui cod nou unei baze de date.
(64)
Directiva 2009/156/CE prevede ca medicul veterinar oficial să înregistreze numărul de identificare sau numărul documentului de identificare al ecvideului sacrificat și să transmită mai departe autorității competente de la locul de expediere, la cererea acesteia, o confirmare a faptului că animalul a fost sacrificat. Prin urmare, este necesar să se clarifice faptul că în astfel de cazuri documentele de identificare trebuie să fie distruse la locul de sacrificare pentru a preveni utilizarea frauduloasă a documentelor de identificare ale ecvideelor sacrificate.
(65)
Această directivă prevede, de asemenea, că, după sacrificarea cailor înregistrați, care include uciderea în scopul combaterii bolilor, documentele de identificare ale acestora trebuie să fie returnate organismului care le-a emis. Aceste cerințe ar trebui să se aplice, de asemenea, în cazul documentelor de identificare emise pentru ecvideele înregistrate, altele decât caii înregistrați și ecvideele destinate reproducției și producției.
(66)
Pentru a se garanta faptul că bazele de date ale organismelor emitente conțin informații actualizate, este necesar să se stabilească un flux de informații cu privire la decesul sau la pierderea unui animal către baza de date a organismului care a emis documentul și către baza de date centrală din statul membru în care se află exploatația în care a fost ținut ecvideul.
(67)
Înregistrarea unui număr de identificare pe viață compatibil cu sistemul UELN și utilizarea acestuia pentru a identifica autoritățile sau organismele care au emis documentul de identificare ar trebui să faciliteze respectarea acestor cerințe. Atunci când este posibil, statele membre ar trebui să recurgă la organismele de legătură pe care le-au desemnat conform Regulamentului (CE) nr. 882/2004.
(68)
Prin înregistrarea obligatorie a solicitantului unui document de identificare, care este, în termen de mai puțin de 12 luni de la nașterea animalului, crescătorul și, în general, proprietarul animalului pentru care a fost emis un document de identificare, alături de obligația de a notifica organismul emitent cu privire la orice schimbare a reședinței obișnuite a ecvideului într-un alt stat membru, poate fi construit un lanț de informații pentru a urmări un animal atunci când este necesar.
(69)
În conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 504/2008, detaliile de identificare trebuie să fie actualizate în documentul de identificare de către organismul emitent care a emis documentul. Statele membre au raportat reticența proprietarilor de ecvidee de a transmite prin poștă documentul de identificare către organismele emitente în vederea actualizării detaliilor de identificare, cu atât mai mult în cazul în care organismul emitent este situat în străinătate. Această reticență se bazează pe temerile legate de pierderea documentului de identificare și, în consecință, legate de identificarea ecvideelor printr-un document de identificare duplicat sau înlocuitor care exclude animalul de la sacrificarea în vederea consumului uman și care scade în mod substanțial valoarea animalului.
(70)
Pentru a facilita gestionarea documentului de identificare pe întreaga durată de viață a animalului, este necesar să se introducă proceduri de înregistrare a documentului de identificare în statul membru în care se află reședința obișnuită, în special în cazul în care documentul de identificare a fost emis într-un stat membru diferit. Comunicarea necesară cu organismul emitent care a efectuat identificarea inițială este realizată cel mai bine prin schimbul de informații între bazele de date centrale ale statelor membre în cauză.
(71)
În plus, organismele emitente își pot pierde acreditarea sau pot să nu mai fie desemnate, în timp ce documentele de identificare emise rămân valabile în vederea protejării sănătății animale și a sănătății publice. Prin urmare, este necesar să se păstreze informațiile din documentul de identificare într-o bază de date care să fie accesibilă autorităților competente din domeniul sănătății animale, al sănătății publice și al bunăstării animalelor.
(72)
Deoarece în mod normal există mai multe organisme emitente în fiecare stat membru, iar ecvideele circulă frecvent între exploatații și între statele membre și își schimbă statutul de la „ecvidee pentru reproducție și producție” la „ecvidee înregistrate” sau de la animale de la care se obțin produse alimentare la animale care sunt excluse de la sacrificarea în vederea consumului uman și deoarece ecvideele înregistrate pot fi identificate de către o organizație care ține un registru genealogic și care își are sediul într-un alt stat membru, este inevitabil, necesar și adecvat, pentru punerea în aplicare efectivă a Directivelor 90/427/CEE și 2009/156/CE, să se stabilească o bază de date centrală în fiecare stat membru care să conțină înregistrări ale detaliilor de identificare ale tuturor ecvideelor ținute în exploatații situate în statul membru respectiv.
(73)
Cu toate acestea, ar trebui să se permită ca statele membre care au creat o bază de date unică pentru ecvideele înregistrate și o alta pentru ecvideele destinate reproducției și producției să continue să utilizeze un astfel de sistem, cu condiția ca bazele de date să poată comunica, iar autoritățile veterinare să aibă acces deplin la fiecare dintre ele.
(74)
În acest scop, bazele de date centrale din diferite state membre ar trebui să coopereze în conformitate cu Directiva 89/608/CEE a Consiliului (37) pentru a facilita schimbul de date referitoare la animale și la documentele de identificare emise pentru acestea.
(75)
Pentru aplicarea uniformă a legislației Uniunii privind identificarea ecvideelor în statele membre și garantarea clarității și transparenței acesteia, este necesar ca Regulamentul (CE) nr. 504/2008 să fie abrogat și înlocuit cu prezentul regulament.
(76)
În conformitate cu punctul 24 din anexa la Regulamentul (UE) nr. 519/2013 al Comisiei (38), ecvideele care s-au născut în Croația până la 30 iunie 2013 cel târziu și nu au fost identificate conform Regulamentului (CE) nr. 504/2008 trebuie fie identificate în conformitate cu acest din urmă regulament până la 31 decembrie 2014 cel târziu.
(77)
Prezentul regulament ar trebui să se aplice începând cu 1 ianuarie 2016 pentru a oferi statelor membre și operatorilor timpul necesar pentru a se adapta la noile norme. Totuși, obligația de a crea și de a gestiona o bază de date centrală ar trebui să se aplice în Grecia, Suedia și Regatul Unit începând cu 1 iulie 2016.
(78)
Măsurile prevăzute de prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru plante, animale, produse alimentare și hrană pentru animale și al Comitetului zootehnic permanent,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
CAPITOLUL I
OBIECT, DOMENIU DE APLICARE, DEFINIȚII, PRINCIPII GENERALE
Articolul 1
Obiect și domeniu de aplicare
(1) Prezentul regulament stabilește normele privind identificarea ecvideelor:
(a)
născute în Uniune; sau
(b)
puse în liberă circulație în Uniune, în conformitate cu regimul vamal definit la articolul 5 punctul 16 litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 952/2013.
(2) Prezentul regulament se aplică fără a aduce atingere Deciziei 96/78/CE.
Articolul 2
Definiții
În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
(a)
„ecvidee” înseamnă mamifere solipede sălbatice sau domestice din toate speciile din genul Equus al familiei Equidae și încrucișările acestora;
(b)
„exploatație” înseamnă o unitate agricolă sau de antrenament, un grajd sau orice spațiu sau instalație în care sunt ținute sau crescute, în mod obișnuit, ecvidee, indiferent de utilizare, precum și rezervațiile naturale în care ecvideele trăiesc în libertate;
(c)
„deținător” înseamnă orice persoană fizică sau juridică care are în proprietate sau are sarcina de a deține un ecvideu, beneficiind sau nu de o recompensă financiară, permanent sau temporar, inclusiv în timpul transportului, în piețe sau în timpul concursurilor, curselor sau evenimentelor culturale;
(d)
„proprietar” înseamnă persona fizică sau juridică (persoanele fizice sau juridice) care are (au) în proprietate un ecvideu;
(e)
„ecvideu înregistrat” înseamnă:
(i)
orice ecvideu care este înregistrat sau eligibil pentru înscriere într-un registru genealogic, în conformitate cu normele stabilite în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) litera (b) din Directiva 90/427/CEE și identificat prin intermediul unui document de identificare prevăzut la articolul 8 alineatul (1) din această directivă; sau
(ii)
cai, inclusiv ponei, înregistrați în cadrul unei asociații sau organizații internaționale care gestionează caii în vederea competițiilor sau a curselor și identificați prin intermediul unui document de identificare emis de sucursala națională a respectivei asociații sau organizații;
(f)
„registru genealogic” înseamnă orice registru, fișier sau modalitate de stocare a datelor:
(i)
care este păstrat fie de o organizație sau de o asociație acreditată sau recunoscută oficial de un stat membru, fie de o agenție oficială a statului membru în cauză; și
(ii)
în care ecvideele sunt fie înscrise, fie înregistrate și eligibile pentru a fi înscrise, cu o mențiune referitoare la toți ascendenții cunoscuți;
(g)
„ecvidee destinate reproducției și producției” înseamnă ecvideele, altele decât cele menționate la literele (e) și (h);
(h)
„ecvidee destinate sacrificării” înseamnă ecvideele destinate a fi transportate fie direct, fie după trecerea lor printr-un centru de colectare autorizat, menționat la articolul 7 din Directiva 2009/156/CE, la abator, pentru a fi sacrificate;
(i)
„autoritate competentă” înseamnă autoritatea centrală a unui stat membru competentă în ceea ce privește organizarea de controale oficiale sau orice altă autoritate căreia i-a fost atribuită respectiva competență, inclusiv autoritatea competentă menționată la articolul 2 litera (h) din Directiva 2009/156/CE;
(j)
„autoritate zootehnică” înseamnă autoritatea centrală a unui stat membru competentă în ceea ce privește punerea în aplicare a Directivei 90/427/CEE sau orice altă autoritate căreia i-a fost atribuită respectiva competență, inclusiv autoritățile menționate la articolul 2 alineatul (1) din Decizia 92/353/CEE;
(k)
„admitere temporară” înseamnă statutul unui cal înregistrat provenind dintr-o țară terță și admis în Uniune pentru o perioadă de mai puțin de 90 de zile conform unei decizii adoptate în conformitate cu articolul 19 litera (b) din Directiva 2009/156/CE;
(l)
„admitere permanentă” înseamnă statutul unui ecvideu originar dintr-o țară terță și importat în Uniune pentru o perioadă egală sau mai mare de 90 de zile;
(m)
„marcaj” înseamnă orice caracteristică vizibilă sau care poate fi vizualizată, proprie unui anumit ecvideu, care este fie ereditară, fie dobândită și care este înregistrată în scopuri de identificare;
(n)
„transponder” înseamnă un dispozitiv pasiv de identificare cu ajutorul frecvenței radio, numai pentru citire, care:
(i)
este conform standardului ISO 11784 și aplică tehnologia Full Duplex (FDX sau FDX-B) sau Half Duplex (HDX); și
(ii)
poate fi citit de un dispozitiv de citire compatibil cu standardul ISO 11785, la o distanță minimă de 12 cm;
(o)
„număr unic de identificare pe viață” înseamnă un cod alfanumeric unic din 15 caractere care cuprinde informații privind un anumit ecvideu, precum și baza de date și țara în care au fost înregistrate pentru prima dată aceste informații conform sistemului de codare UELN (Universal Equine Life Number - Numărul universal de identificare a ecvideelor) și care conține:
(i)
un cod de identificare compatibil cu UELN, din șase caractere, pentru baza de date menționată la articolul 39; urmat de
(ii)
un număr de identificare individual din nouă caractere alocat ecvideului;
(p)
„stat membru indemn de pesta cabalină africană” înseamnă:
(i)
orice stat membru în care nu a existat nicio dovadă clinică, serologică (la ecvideele nevaccinate) sau epidemiologică de pestă cabalină africană pe teritoriul în cauză în ultimii doi ani; și
(ii)
în care nu s-au efectuat vaccinări împotriva acestei boli în ultimele 12 luni;
(q)
„boli cu declarare obligatorie” înseamnă bolile prezentate în anexa I la Directiva 2009/156/CE;
(r)
„medic veterinar oficial” înseamnă medicul veterinar desemnat de autoritatea competentă dintr-un stat membru sau dintr-o țară terță;
(s)
„card inteligent” înseamnă un dispozitiv din plastic cu un cip electronic integrat care are capacitatea să stocheze date și să le transmită electronic sistemelor computerizate compatibile;
(t)
„medic veterinar responsabil” înseamnă medicul veterinar menționat la articolul 10 alineatul (1) din Directiva 2001/82/CE.
Articolul 3
Principii generale și obligația identificării ecvideelor
(1) Ecvideele care trăiesc în unul dintre teritoriile prezentate în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 882/2004 trebuie să fie identificate conform prezentului regulament.
(2) În cazul în care deținătorul nu este proprietarul sau unul dintre proprietarii ecvideului, acesta acționează în conformitate cu prezentul regulament în numele proprietarului și în acord cu proprietarul.
(3) Statele membre și organismele emitente menționate la articolul 5 alineatul (1) litera (a) și la articolul 5 alineatul (1) litera (b) pot solicita ca cererea adresată unui organism emitent pentru obținerea unui document de identificare, în conformitate cu articolul 11 sau pentru modificarea datelor de identificare din documentul de identificare existent, astfel cum se prevede la articolul 27, să fie depusă de către proprietar.
(4) Statele membre garantează, după caz, prin controale oficiale în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 882/2004, că deținătorii de ecvidee și organismele emitente își îndeplinesc obligațiile care le revin în temeiul prezentului regulament.
Articolul 4
Sistemul Uniunii de identificare a ecvideelor
(1) În scopul prezentului regulament, sistemul Uniunii de identificare a ecvideelor cuprinde următoarele elemente:
(a)
un document de identificare unic pe durata vieții care, cu excepția cazului unor dispoziții contrare ale organismului emitent sau ale prezentului regulament, rămâne proprietatea organismului emitent care l-a emis și care conține:
(i)
o descriere narativă a ecvideului și înregistrarea marcajelor acestuia;
(ii)
o diagramă care descrie marcajele înregistrate în descrierea narativă;
(iii)
un spațiu pentru înregistrări autorizate care descriu modificările detaliilor de identificare;
(b)
o metodă de verificare a identității care:
(i)
asigură o legătură fără echivoc între documentul de identificare și ecvideul pentru care a fost emis acesta;
(ii)
arată că respectivul ecvideu a făcut deja obiectul unui proces de identificare;
(c)
o bază de date în care sunt înregistrate, în conformitate cu articolul 38, detaliile de identificare privind ecvideul pentru care a fost emis documentul de identificare și informațiile privind deținătorul care a depus cererea pentru documentul de identificare și, în același timp, care îi atribuie animalului numărul unic de identificare pe viață;
(d)
o bază de date centrală creată în conformitate cu articolul 39.
(2) Un ecvideu se consideră a fi identificat în conformitate cu prezentul regulament, numai atunci când este:
(a)
însoțit de un document de identificare emis în conformitate cu una dintre următoarele dispoziții:
(i)
articolul 9, pentru ecvideele născute în Uniune; sau
(ii)
articolul 14, pentru ecvideele importate în Uniune; sau
(iii)
articolul 29 sau articolul 30, atunci când este însoțit de un duplicat al documentului de identificare; sau
(iv)
articolul 32, atunci când este însoțit de un document de identificare înlocuitor; sau
(b)
identificat în conformitate cu:
(i)
articolul 24, în cazul derogărilor pentru circulația sau transportul ecvideelor însoțite de un document temporar; sau
(ii)
articolul 26 alineatul (2), în cazul derogărilor pentru circulația și transportul ecvideelor destinate sacrificării.
CAPITOLUL II
IDENTIFICAREA ECVIDEELOR NĂSCUTE ÎN UNIUNE
Articolul 5
Organismele emitente pentru ecvideele născute în Uniune
(1) Documentul de identificare prevăzut la articolul 7 se emite de către unul dintre următoarele organisme emitente:
(a)
pentru ecvideele înregistrate menționate la articolul 2 litera (e) punctul (i) din prezentul regulament, de către o organizație sau asociație acreditată sau recunoscută oficial în conformitate cu articolul 2 alineatul (1) din Decizia 92/353/CEE sau de către o agenție oficială a unui stat membru care gestionează registrul genealogic în care ecvideul a fost înscris sau a fost înregistrat și în care este eligibil pentru înscriere, în conformitate cu Decizia 96/78/CE;
(b)
pentru caii înregistrați menționați la articolul 2 litera (e) punctul (ii), de către o sucursală națională a unei organizații sau asociații internaționale, care gestionează caii în vederea competițiilor sau a curselor, supervizată de autoritatea competentă a statului membru în care își are sediul;
(c)
pentru ecvideele destinate reproducției și producției menționate la articolul 2 litera (g), de către:
(i)
autoritatea competentă pentru exploatația în care este ținut ecvideul la momentul identificării sale; sau
(ii)
un organism emitent desemnat și supervizat de autoritatea competentă menționată la punctul (i) căruia i-a fost delegată această sarcină.
(2) Autoritatea competentă desemnează numai organismele emitente menționate la alineatul (1) litera (c) punctul (ii) care respectă următoarele condiții:
(a)
trebuie să existe o descriere exactă a sarcinilor și responsabilităților pe care organismul emitent trebuie să le îndeplinească și a condițiilor în care le poate îndeplini;
(b)
trebuie să existe dovada că organismul emitent:
(i)
deține expertiza, echipamentul și infrastructura necesare pentru a îndeplini sarcinile ce i s-au delegat;
(ii)
dispune de un număr suficient de angajați cu calificări și experiență corespunzătoare;
(iii)
este imparțial și nu se află în niciun conflict de interese în ceea ce privește exercitarea sarcinilor care i-au fost delegate;
(iv)
dispune de un document de identificare tip care respectă cerințele prevăzute în prezentul regulament;
(c)
organismul emitent trebuie să coopereze îndeaproape cu autoritatea competentă pentru a preveni și, dacă este necesar, pentru a remedia eventualele cazuri de nerespectare a cerințelor prezentului regulament;
(d)
există o coordonare efectivă și eficace între autoritatea competentă și organismul emitent desemnat.
(3) În cazul în care autoritatea competentă are motive întemeiate pentru a concluziona că un organism emitent se angajează în acte care nu respectă cerințele prevăzute de prezentul regulament, aceasta trebuie să investigheze astfel de acte suspectate de neconformitate. Documentele de identificare nu pot fi emise de organismul emitent înainte ca investigația să fie încheiată și înainte ca existența cazurilor de neconformitate să fie infirmată sau înainte ca aceste cazuri să fie remediate.
(4) În cazul în care, fără a se aduce atingere măsurilor întreprinse în conformitate cu alineatul (3), un organism emitent menționat la alineatul (1) nu respectă cerințele prevăzute în prezentul regulament, autoritatea competentă retrage autorizația de emitere de documente de identificare pentru ecvidee.
În urma retragerii autorizației de emitere de documente de identificare, autoritatea competentă se asigură că ecvideele care se află în responsabilitatea sa sunt identificate în continuare în conformitate cu prezentul regulament și că documentele de identificare returnate sau care se returnează în conformitate cu articolul 34 sunt păstrate de respectiva autoritate competentă sau de un organism emitent căruia i-a fost delegată această sarcină de către autoritatea competentă.
Articolul 6
Informații privind organismele emitente
(1) Statele membre trebuie să stabilească și să mențină la zi lista de organisme emitente menționate la articolul 5 alineatul (1) și să pună această listă la dispoziția celorlalte state membre, a celorlalte organisme emitente și a publicului pe un site stabilit de autoritatea competentă.
(2) Lista la care se face trimitere în alineatul (1) trebuie:
(a)
să includă detaliile de contact necesare pentru respectarea cerințelor prevăzute la articolul 35, la articolul 37 alineatul (4), la articolul 38 alineatul (3) și la articolul 40 alineatul (1);
(b)
să respecte modelul stabilit în secțiunea I capitolul 2 litera (f) din anexa II la Decizia 2009/712/CE și cerințele prevăzute în anexa III la respectiva decizie;
(c)
să fie accesibilă direct prin intermediul unui link internet furnizat Comisiei în conformitate cu alineatul (3) și să fie suficient de intuitivă pentru persoanele care nu sunt vorbitori nativi.
(3) Pentru a ajuta statele membre să pună la dispoziție listele actualizate menționate la alineatul (1), Comisia stabilește un site pentru care fiecare stat membru trebuie să furnizeze un link direct către informațiile solicitate, aflate pe propriul site, prevăzut la alineatul (1).
Articolul 7
Formatul și conținutul documentelor de identificare emise pentru ecvideele născute în Uniune
(1) Ecvideele născute în Uniune trebuie să fie identificate prin intermediul unui document de identificare unic pentru ecvidee emis pentru întreaga durată de viață a ecvideului, în conformitate cu:
(a)
documentul de identificare tip prevăzut în partea 1 din anexa I;
(b)
cerințele suplimentare prevăzute în partea 2 din anexa respectivă.
(2) Organismele emitente se asigură că documentul de identificare conține un număr suficient de pagini cu câmpurile necesare pentru introducerea informațiilor solicitate în următoarele secțiuni specificate în documentul de identificare tip prevăzut în partea 1 din anexa I:
(a)
în cazul ecvideelor înregistrate, cel puțin secțiunile I-IX;
(b)
în cazul ecvideelor destinate reproducției și producției, cel puțin secțiunile I-IV.
(3) Organismele emitente se asigură că ordinea și numerotarea secțiunilor din documentele de identificare prevăzute în partea 1 din anexa I rămân neschimbate și că, pentru secțiunile care oferă spațiu pentru înregistrări multiple, este inclus un număr suficient de pagini în documentul de identificare.
(4) Organismele emitente sunt responsabile pentru gestionarea în condiții de siguranță a documentelor de identificare necompletate și completate de la sediul acestora.
În cazul în care, fără a aduce atingere articolului 4 alineatul (1) litera (a), regulamentul de procedură al unui organism emitent permite acest lucru, organismul emitent se asigură că documentele de identificare menționate la articolul 34 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) și la articolul 35 sunt invalidate în mod efectiv pentru a preveni orice utilizare frauduloasă a documentului însuși și a informațiilor pe care le conține, înainte ca documentul să fie înmânat proprietarului în memoria animalului.
(5) Autoritatea competentă, împreună cu autoritatea zootehnică, pot adopta proceduri administrative pentru a garanta armonizarea structurii documentelor de identificare emise de organismele emitente menționate la articolul 5 alineatul (1), sub supervizarea lor, cu condiția respectării cerințelor generale de la alineatele (1), (2) și (3).
Articolul 8
Obligațiile autorității competente în ceea ce privește emiterea de Documente de identificare pentru ecvideele născute în Uniune
Autoritatea zootehnică și autoritatea competentă se asigură că pe teritoriul acestora organismele emitente aflate în responsabilitatea lor:
(a)
emit documente de identificare care respectă cerințele prevăzute la articolul 7 alineatele (1), (2) și (3);
(b)
dispun de sistemele necesare pentru a verifica, atunci când se solicită de către autoritatea competentă, dacă un document de identificare declarat a fi emis de acestea:
(i)
este unic, original și autentic;
(ii)
include, în cazul în care documentele de identificare necompletate sunt tipărite și se află în stoc, un număr de serie imprimat cel puțin pe paginile care conțin secțiunile I, II și III din documentul de identificare.
Articolul 9
Emiterea de documente de identificare pentru ecvideele născute în Uniune
(1) Organismele emitente trebuie să emită numai documente de identificare care:
(a)
respectă cerințele prevăzute la articolul 7 alineatele (1), (2) și (3);
(b)
au secțiunea I completată în mod corespunzător cu informații verificate de către sau în numele organismului emitent indicat în secțiunea I partea A punctul 11;
(c)
au secțiunea IV completată, dacă acest lucru este cerut de legislația națională sau de normele și reglementările organismului emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b);
(d)
au secțiunea V completată în conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol.
(2) Organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) litera (a) trebuie să identifice ecvideele înregistrate menționate la articolul 2 litera (e) punctul (i), în conformitate cu normele registrului genealogic, astfel cum se menționează în această dispoziție, și să completeze secțiunea V din documentul de identificare cu informațiile din certificatul de origine menționat la articolul 8 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 90/427/CEE și în anexa la aceasta.
(3) În conformitate cu principiile organizației sau asociației care a stabilit registrul genealogic de origine al rasei ecvideului înregistrat, secțiunea V din documentul de identificare trebuie să conțină:
(a)
informații complete legate de genealogie;
(b)
secțiunea din registrul genealogic menționată la articolul 2 sau 3 din Decizia 96/78/CE;
(c)
dacă este stabilită, clasa din secțiunea principală a registrului genealogic în care este înscris ecvideul înregistrat.
(4) Pentru înregistrarea unui cal pentru competiții sau curse astfel cum se menționează la articolul 2 litera (e) punctul (ii), organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) litera (b) trebuie:
(a)
să emită în conformitate cu alineatul (1) literele (a) și (b) și cu normele respectivului organism emitent un document de identificare care să respecte dispozițiile prevăzute la articolul 7 alineatele (1), (2) și (3); sau
(b)
să recunoască și să valideze documentul de identificare emis pentru calul respectiv, în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol; sau
(c)
să emită un nou document de identificare, în conformitate cu articolul 12 alineatul (3) litera (c).
Articolul 10
Derogare de la completarea anumitor informații în secțiunile I și IV ale documentului de identificare
(1) Prin derogare de la articolul 4 alineatul (1) litera (a) punctul (ii) și de la articolul 9 alineatul (1) litera (b), autoritatea competentă poate autoriza organismele emitente să nu completeze, prin desenare, informațiile menționate la punctele 12-18 din diagrama documentului de identificare, prevăzută în secțiunea I partea B din anexa I, în cazul în care sunt îndeplinite următoarele două condiții:
(a)
un transponder este implantat în conformitate cu articolul 18 sau o metodă alternativă echivalentă autorizată pentru verificarea identității este aplicată în conformitate cu articolul 21;
(b)
o fotografie sau o imagine tipărită ilustrează detalii suficiente pentru a descrie ecvideul.
(2) Organismele emitente menționate la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b) pot:
(a)
să nu recurgă la derogarea acordată în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol;
(b)
să adapteze documentele de identificare emise în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol la cerințele prevăzute la articolul 9 alineatul (1).
(3) Prin derogare de la articolul 9 alineatul (1) litera (c), informațiile privind proprietarul pot fi furnizate sub forma unui certificat de proprietate sau a unui card de înregistrare înscrise în baza de date creată în conformitate cu articolul 38 care face trimitere la:
(a)
numărul unic de identificare pe viață al ecvideului:
(b)
numărul documentului de identificare, dacă este cazul, și codul transponderului sau o metodă alternativă autorizată de verificare a identității în conformitate cu articolul 21.
Certificatul de proprietate sau cardul de înregistrare prevăzute la primul paragraf trebuie returnate organismului emitent în cazul decesului, vânzării, pierderii, furtului, sacrificării sau uciderii ecvideului.
Articolul 11
Cererile de documente de identificare pentru ecvideele născute în Uniune
(1) Deținătorii depun o cerere de documente de identificare pentru ecvideele născute în Uniune la organismul emitent corespunzător din statul membru în care se află exploatația în care este ținut ecvideul și furnizează toate informațiile necesare pentru a respecta dispozițiile prezentului regulament.
(2) Statele membre stabilesc termenele de depunere a cererii prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol necesare pentru a respecta termenul-limită pentru identificare prevăzut la articolul 12 și la articolul 13 alineatul (1).
(3) Prin derogare de la alineatul (1) din prezentul articol și în conformitate cu articolul 1 din Decizia 96/78/CE, deținătorul poate depune cererea prevăzută la alineatul (1) din prezentul articol la organismul emitent corespunzător menționat la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b), care își are sediul într-un alt stat membru decât acela în care se află exploatația în care este ținut ecvideul.
Articolul 12
Termenul-limită pentru identificarea ecvideelor născute în Uniune
(1) Ecvideele născute în Uniune trebuie să fie identificate printr-un document de identificare emis conform articolului 9 în termen de maximum 12 luni de la data nașterii și, în orice caz, înainte de a părăsi definitiv exploatația în care s-au născut, cu excepția cazului în care o astfel de deplasare are loc în conformitate cu articolul 23 alineatul (2) litera (c), ca mânji sub iapa-mamă, sau în conformitate cu articolul 26 alineatul (2).
(2) Prin derogare de la alineatul (1), statele membre pot decide să limiteze perioada maximă permisă pentru identificarea ecvideului la șase luni sau la anul calendaristic al nașterii.
(3) Prin derogare de la alineatele (1) și (2), un nou document de identificare poate fi emis în conformitate cu articolul 9, în orice moment:
(a)
la cererea autorității competente sau de către aceasta, în cazul în care documentul de identificare existent nu respectă cerințele prevăzute la articolul 7 alineatele (1), (2) și (3) sau anumite detalii de identificare prevăzute în secțiunea I, II sau V nu au fost înregistrate cu acuratețe de către organismul emitent; sau
(b)
în cazul în care un ecvideu destinat reproducției și producției este reclasificat drept ecvideu înregistrat în conformitate cu normele organismului emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) litera (a), iar documentul de identificare existent nu poate fi adaptat în consecință; sau
(c)
în cazul în care un cal este reclasificat sau înregistrat drept cal înregistrat, astfel cum este prevăzut la articolul 2 litera (e) punctul (ii), în conformitate cu normele organismului emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) litera (b), iar documentul de identificare existent nu poate fi adaptat în consecință; sau
(d)
în cazul în care un document de identificare este emis în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) și nu poate fi adaptat la cerințele prevăzute la articolul 9 alineatul (1) conform articolului 10 alineatul (2) litera (b); sau
(e)
în cazurile menționate la articolul 18 alineatele (4) și (5), documentul de identificare existent neputând fi adaptat în consecință; sau
(f)
în cazul în care documentul de identificare este confiscat de către autoritatea competentă, în cadrul unei investigații.
În cazurile descrise în primul paragraf, documentul de identificare existent este predat organului emitent pentru a fi invalidat, invalidarea documentului de identificare existent și emiterea unui noi document de identificare se înregistrează în baza de date creată în conformitate cu articolul 38.
Articolul 13
Derogările privind identificarea anumitor ecvidee care trăiesc în condiții de sălbăticie sau semisălbăticie
(1) Prin derogare de la articolul 12, autoritatea competentă poate decide ca ecvideele care constituie populații definite care trăiesc în condiții de sălbăticie sau semisălbăticie în anumite zone, care urmează să fie definite de către autoritatea competentă, să fie identificate printr-un document de identificare emis în conformitate cu articolul 9 sau cu articolul 17 alineatul (4), numai atunci când acestea sunt:
(a)
scoase din astfel de populații, cu excepția transferului sub supervizare oficială de la o populație definită la alta; sau
(b)
luate în folosință domestică.
(2) Statele membre care intenționează să recurgă la derogarea prevăzută la alineatul (1) trebuie să notifice Comisia, cu trimitere la prezentul articol, cu privire la populațiile și la zonele în cauză pe care le-au definit în conformitate cu alineatul (1), înainte de a recurge la această derogare.
CAPITOLUL III
IDENTIFICAREA ECVIDEELOR IMPORTATE ÎN UNIUNE
Articolul 14
Identificarea ecvideelor importate în Uniune
Documentele de identificare emise în țări terțe sunt considerate valabile conform prezentului regulament, cu condiția ca acestea să respecte următoarele condiții:
(a)
au fost emise:
(i)
în cazul ecvideelor înregistrate, de către un organism dintr-o țară terță, inclus în lista prevăzută la articolul 3 alineatul (1) din Directiva 94/28/CE, care eliberează certificate de pedigree; sau
(ii)
în cazul unui cal înregistrat, de către o sucursală națională a unei organizații sau asociații internaționale, care gestionează caii în vederea competițiilor sau a curselor și care își are sediul în țara terță a organizației sau a asociației internaționale menționate la articolul 5 alineatul (1) litera (b); sau
(iii)
în toate celelalte cazuri, de către autoritatea competentă din țara terță de origine a ecvideului;
(b)
respectă toate cerințele de la articolul 7 alineatul (2).
Articolul 15
Cererile de documente de identificare pentru ecvideele importate în Uniune
(1) Deținătorul unui ecvideu solicită organismului emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) corespunzător pentru categoria de ecvideu emiterea, în conformitate cu articolul 9, a unui document de identificare, în conformitate cu articolul 7, sau înregistrarea documentului de identificare existent în baza de date creată de respectivul organism emitent, în conformitate cu articolul 38 din prezentul regulament, în termen de 30 de zile de la data finalizării plasării sub regim vamal, astfel cum se definește la articolul 5 alineatul (16) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 952/2013, în cazul în care:
(a)
ecvideele sunt importate în Uniune; sau
(b)
autoritatea competentă a transformat admiterea temporară a unui cal înregistrat în conformitate cu o decizie adoptată de către Comisie în temeiul articolului 19 litera (b) din Directiva 2009/156/CE într-o admitere permanentă în conformitate cu articolul 19 litera (c) din respectiva directivă.
(2) În cazul în care documentul de identificare existent menționat la alineatul (1) nu este conform cerințelor prevăzute la articolul 7 alineatul (2), organismul emitent trebuie, la cererea deținătorului:
(a)
să completeze documentul de identificare, astfel încât acesta să respecte cerințele prevăzute la articolul 7 alineatul (2);
(b)
să înregistreze detaliile de identificare ale ecvideului în cauză și informațiile suplimentare în baza de date creată conform articolului 38.
(3) În cazul în care documentul de identificare existent menționat la alineatul (1) nu poate fi modificat pentru a respecta cerințele prevăzute la articolul 7 alineatul (2) din prezentul regulament, acesta nu este considerat valabil în scopuri de identificare în conformitate cu prezentul regulament, iar ecvideele sunt identificate prin emiterea, în conformitate cu articolul 9, a unui nou document de identificare care respectă cerințele prevăzute la articolul 7 alineatele (1), (2) și (3), pe baza documentului de identificare prezentat, care trebuie să furnizeze cel puțin informațiile prevăzute în anexa la Directiva 90/427/CEE.
CAPITOLUL IV
CONTROALE NECESARE ÎNAINTEA EMITERII DOCUMENTELOR DE IDENTIFICARE ȘI METODE DE VERIFICARE A IDENTITĂȚII
Articolul 16
Verificarea documentelor de identificare unice emise pentru ecvidee
(1) Înaintea emiterii unui document de identificare, organismul emitent sau persoana care acționează în numele acestuia trebuie să ia toate măsurile corespunzătoare în scopul:
(a)
verificării faptului că nu s-a emis deja niciun astfel de document de identificare pentru ecvideul în cauză;
(b)
prevenirii emiterii frauduloase de documente de identificare multiple pentru un singur ecvideu.
(2) Măsurile prevăzute la alineatul (1) includ:
(a)
consultarea documentației necesare și a înregistrărilor electronice disponibile;
(b)
estimarea vârstei ecvideului;
(c)
examinarea ecvideului, astfel cum se prevede la articolul 17, în vederea detectării oricărui semn sau a oricărui marcaj care poate indica o eventuală identificare anterioară.
Articolul 17
Măsurile de detectare a identificării anterioare a ecvideelor
(1) Măsurile de detectare a eventualelor semne sau marcaje care pot indica o identificare anterioară, astfel cum se prevede la articolul 16, includ, cel puțin, măsuri de detectare:
(a)
a oricărui transponder implantat anterior, folosind un dispozitiv de citire conform standardului ISO 11785 și capabil să citească cel puțin transponderele HDX și FDX-B, cel puțin atunci când cititorul se află în contact direct cu suprafața corpului în locul unde se implantează de obicei un transponder;
(b)
a oricărui semn clinic care indică faptul că un transponder implantat anterior sau că un marcaj aplicat anterior conform articolului 21 a fost eliminat sau modificat chirurgical;
(c)
a oricărui semn sau indiciu că o metodă alternativă de verificare a identității a fost aplicată ecvideului conform articolului 21.
(2) În cazul în care, în urma unei cereri adresate de deținător, în conformitate cu articolul 11 alineatul (1), măsurile prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol relevă existența unui transponder implantat anterior sau a oricărei alte metode alternative de verificare a identității aplicate conform articolului 21 care indică o identificare anterioară completă în conformitate cu articolul 9, organismul emitent:
(a)
emite un document de identificare duplicat sau înlocuitor în conformitate cu articolul 29 sau cu articolul 32, în funcție de informațiile disponibile;
(b)
introduce informațiile respective, adică numărul transponderului sau metoda alternativă de verificare a identității, într-un mod adecvat, în câmpurile din partea A și în diagrama de bază din partea B a secțiunii I din documentul de identificare.
(3) În cazul în care îndepărtarea, neînregistrată într-un document, a unui transponder sau a unei alte metode de verificare a identității menționate la alineatul (1) litera (b) din prezentul articol este confirmată pentru un ecvideu născut în Uniune, organismul emitent emite un document de identificare înlocuitor în conformitate cu articolul 32.
(4) Prin derogare de la alineatul (2) din prezentul articol, autoritatea competentă poate autoriza emiterea unui document de identificare în conformitate cu articolul 9 pentru ecvideele care trăiesc în condiții de sălbăticie sau semisălbăticie menționate la articolul 13 cărora le-a fost implantat un transponder, dar pentru care, conform articolului 13, nu a fost emis un document de identificare, cu condiția ca respectivul cod al transponderului să fi fost înregistrat în momentul implantării în baza de date a organismului emitent responsabil pentru populația de ecvidee.
Articolul 18
Metodele electronice de verificare a identității
(1) Organismul emitent trebuie să asigure că se implantează un transponder în ecvideu la momentul primei identificări în conformitate cu articolul 12.
(2) Transponderul se implantează parenteral, în condiții aseptice, între ceafă și greabăn, la mijlocul ancolurii, în zona ligamentului nucal.
Cu toate acestea, autoritatea competentă poate autoriza implantarea transponderului într-un loc diferit pe gâtul ecvideului, cu condiția ca o astfel de implantare alternativă să nu:
(a)
afecteze bunăstarea ecvideului;
(b)
crească riscul de migrare a transponderului în comparație cu metoda menționată în primul paragraf.
(3) Statele membre stabilesc calificarea minimă necesară intervenției menționate la alineatul (2) sau desemnează persoana („persoana calificată”) sau profesia responsabilă de astfel de operații.
(4) Organismele emitente menționate la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b) pot solicita ca ecvideele care au fost identificate prin utilizarea unei metode alternative de verificare a identității prevăzute la articolul 21 să fie marcate prin implantarea unui transponder în scopul înscrierii sau înregistrării ecvideelor în registrele genealogice sau al înregistrării cailor înregistrați în scopuri de competiție.
(5) Organismele emitente menționate la articolul 5 alineatul (1) și autoritatea competentă pot solicita ca ecvideul considerat a fi identificat în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) și cu articolul 43 alineatul (1) să fie marcat prin implantarea unui transponder în scopul verificării identității, în cazurile în care:
(a)
transponderele implantate anterior și înregistrate au încetat să funcționeze;
(b)
marcajul ereditar sau dobândit, înregistrat ca metodă alternativă de verificare a identității astfel cum se menționează la articolul 21, nu mai este adecvat în acest scop; sau
(c)
autoritatea competentă consideră că acest lucru este necesar pentru asigurarea verificării identității.
Articolul 19
Gestionarea unicității codului afișat de un transponder
(1) Statele membre stabilesc norme, în conformitate cu standardele menționate la articolul 2 litera (n) punctul (i), pentru a asigura unicitatea codurilor afișate de transponderele implantate de către organismele emitente prevăzute la articolul 5 alineatul (1), în cazul în care emit documente de identificare în conformitate cu articolul 9.
(2) Normele stabilite în conformitate cu alineatul (1) se aplică fără a compromite sistemul de identificare stabilit de organismul emitent din alt stat membru care a efectuat identificarea unui ecvideu înregistrat în conformitate cu prezentul regulament.
Articolul 20
Înregistrarea codului unui transponder în documentul de identificare
(1) La implantarea transponderului conform articolului 18, organismul emitent introduce în documentul de identificare următoarele informații:
(a)
în secțiunea I partea A punctul 5, cel puțin ultimele 15 caractere ale codului transmis de transponder și afișate de cititor în urma implantării și, dacă este cazul:
(i)
un autocolant cu un cod de bare, cu condiția ca pagina să fie sigilată ulterior; sau
(ii)
o variantă imprimată a respectivului cod de bare care indică cel puțin ultimele 15 caractere ale codului transmis de transponder;
(b)
la punctul 12 sau 13 din diagrama din secțiunea I partea B, în funcție de partea pe care s-a implantat transponderul, locul în care s-a implantat transponderul în corpul ecvideului și în care a fost citit în urma implantării;
(c)
la punctul 19 din diagrama din secțiunea I partea B, semnătura medicului veterinar sau a persoanei calificate care a efectuat identificarea prin completarea punctului 3 din partea A și diagrama din partea B a secțiunii I și a citit codul afișat de transponder după implantare sau a persoanei care reproduce aceste informații în scopul emiterii unui document de identificare în conformitate cu normele organismului emitent.
(2) Prin derogare de la alineatul (1) litera (a) din prezentul articol, în cazul în care un ecvideu este marcat cu un transponder implantat anterior care nu respectă standardele ISO menționate la articolul 2 litera (n) punctul (i), numele producătorului sau al sistemului de citire trebuie introdus la punctul 5 din secțiunea I partea A din documentul de identificare.
Articolul 21
Autorizarea unor metode alternative de verificare a identității
(1) Prin derogare de la articolul 18 alineatul (1), statele membre pot autoriza metode alternative adecvate de verificare a identității ecvideelor născute în Uniune, inclusiv marcaje, care respectă cerințele prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (b) și permit verificarea identității ecvideului înregistrat în documentul de identificare.
(2) Statele membre se asigură că:
(a)
metodele alternative de verificare a identității ecvideelor nu se folosesc ca unice mijloace de verificare a identității la majoritatea ecvideelor identificate în conformitate cu prezentul regulament pe teritoriul lor;
(b)
marcajele vizibile aplicate ecvideelor destinate reproducției și producției nu se pot confunda cu cele rezervate pe teritoriul lor pentru utilizarea de către organismele emitente menționate la articolul 5 alineatul (1) litera (a) pentru ecvideele înregistrate;
(c)
orice metodă alternativă autorizată de verificare a identității sau orice combinație a acestor metode oferă cel puțin aceleași garanții ca transponderul implantat în conformitate cu articolul 18;
(d)
informațiile privind metoda alternativă de verificare a identității aplicată unui anumit ecvideu pot fi descrise într-un format care poate fi digitalizat și stocat într-un mod care să faciliteze căutarea într-o bază de date creată în conformitate cu articolul 38.
(3) Statele membre care intenționează să recurgă la derogarea menționată la alineatul (1) trebuie să pună informațiile privind metodele lor alternative autorizate de verificare a identității la dispoziția Comisiei, a celorlalte state membre și a publicului pe site-ul menționat la articolul 6 alineatul (1).
Articolul 22
Obligațiile organismelor emitente și ale deținătorilor care utilizează metode alternative de verificare a identității
(1) Organismul emitent se asigură că se emite un document de identificare pentru un ecvideu doar în cazul în care:
(a)
a fost verificată aplicarea corectă a metodei alternative autorizate de identificare a identității menționate la articolul 21;
(b)
metoda de verificare a identității utilizată este înscrisă în secțiunea I partea A punctul 6 sau 7 sau, după caz, în secțiunea XI din documentul de identificare și este înregistrată în baza de date, în conformitate cu articolul 38 alineatul (1) litera (f).
(2) Atunci când se utilizează o metodă alternativă de verificare a identității, deținătorul furnizează mijloacele de accesare a respectivelor informații de identificare sau suportă, dacă este cazul, costurile sau întârzierile cauzate de verificarea identității ecvideului.
CAPITOLUL V
CIRCULAȚIA ȘI TRANSPORTUL ECVIDEELOR
Articolul 23
Circulația și transportul ecvideelor înregistrate și ale ecvideelor destinate reproducției și producției
(1) Documentele de identificare emise pentru ecvideele înregistrate sau pentru ecvideele destinate reproducției și producției, în conformitate cu articolul 9 alineatul (1), cu articolul 14, cu articolul 29, cu articolul 30 sau cu articolul 32, trebuie să însoțească respectivele ecvidee pentru care au fost emise, în orice moment, inclusiv, în cazul în care legislația națională solicită acest lucru, în timpul transportului carcasei ecvideului pentru prelucrare într-o unitate aprobată în conformitate cu articolul 24 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 sau menționată în capitolul III litera (a) punctul (iii) din anexa III la Regulamentul (UE) nr. 142/2011.
(2) Prin derogare de la alineatul (1), nu este necesar ca documentul de identificare să însoțească ecvideele înregistrate sau ecvideele destinate reproducției și producției atunci când acestea:
(a)
se află în grajduri sau pe pășuni, iar documentul de identificare poate fi prezentat fără întârziere de către deținător;
(b)
sunt călărite, conduse, duse sau preluate temporar, fie:
(i)
în vecinătatea exploatației, pe teritoriul statului membru, astfel încât documentul de identificare să poată fi prezentat fără întârziere; fie
(ii)
în perioada de transhumanță a ecvideelor înspre și dinspre zonele de pășune de vară înregistrate, cu condiția ca documentele de identificare să poată fi prezentate la exploatația de plecare;
(c)
nu sunt înțărcate și însoțesc iapa-mamă sau iapa-surogat;
(d)
participă la un antrenament sau la un test pentru o competiție ecvestră sau la un eveniment pentru care este necesar să părăsească temporar locul antrenamentului, al competiției sau al evenimentului;
(e)
sunt deplasate sau transportate într-o situație de urgență legată de ecvideele însele sau de exploatația în care sunt ținute.
Articolul 24
Derogare pentru circulația sau transportul ecvideelor însoțite de un document temporar
(1) La cererea deținătorului sau la cererea autorității competente, organismul emitent emite un document temporar care indică cel puțin informațiile prevăzute în anexa III, care să permită ecvideelor să fie mutate sau transportate în cadrul aceluiași stat membru pentru o perioadă de maximum 45 de zile, în timp ce documentul de identificare este predat organismului emitent sau autorității competente, în scopul actualizării detaliilor de identificare.
(2) Ecvideele însoțite de un document temporar în conformitate cu alineatul (1) nu sunt mutate într-un abator pentru a fi sacrificate pentru consumul uman.
(3) Prin derogare de la alineatul (1), în cazul în care, în timpul perioadei de 45 de zile prevăzute la alineatul respectiv, un ecvideu urmează să fie transportat într-un alt stat membru sau prin alt stat membru către o țară terță, acesta, indiferent de statutul înregistrării sale, trebuie să fie însoțit, în plus față de documentul temporar menționat la alineatul (1) din prezentul articol, de un certificat de sănătate în conformitate cu anexa III la Directiva 2009/156/CE.
Articolul 25
Derogare pentru circulația cu un card inteligent
(1) Prin derogare de la articolul 23 alineatul (1), autoritatea competentă poate autoriza circulația sau transportul ecvideelor înregistrate sau ale ecvideelor destinate reproducției și producției în cadrul aceluiași stat membru care nu sunt însoțite de documentul de identificare, cu condiția ca acestea să fie însoțite de un card inteligent emis de către același organism emitent care a emis documentul de identificare conținând informațiile prevăzute în anexa II.
(2) Statele membre care folosesc derogarea prevăzută la alineatul (1) din prezentul articol își pot acorda reciproc derogări privind circulația sau transportul ecvideelor înregistrate sau ale ecvideelor destinate reproducției și producției pe teritoriile acestor state.
Acestea trebuie să informeze Comisia cu privire la intenția lor de a acorda astfel de derogări.
Articolul 26
Circulația și transportul ecvideelor destinate sacrificării
(1) Următoarele documente trebuie să însoțească ecvideele destinate sacrificării pe durata circulației sau a transportului acestora către abator:
(a)
documentul de identificare emis în conformitate cu articolul 9 alineatul (1) sau cu articolul 14; sau
(b)
documentul de identificare duplicat emis în conformitate cu articolul 29 sau cu articolul 30, care a făcut obiectul derogării prevăzute la articolul 31.
(2) Prin derogare de la alineatul (1), autoritatea competentă poate autoriza ca ecvideele destinate sacrificării pentru care nu a fost emis un document de identificare în conformitate cu articolul 9 alineatul (1) să fie transportate direct de la exploatația în care s-au născut la abator în același stat membru, cu condiția ca:
(a)
ecvideele destinate sacrificării să aibă cel mult 12 luni și să aibă stele dentare vizibile ale incisivilor laterali temporari;
(b)
să existe o trasabilitate neîntreruptă de la exploatația în care s-au născut până la abator;
(c)
în timpul transportului la abator, ecvideele destinate sacrificării să fie marcate individual în conformitate cu articolul 18 sau cu articolul 21;
(d)
transportul să fie însoțit de informațiile privind lanțul alimentar în conformitate cu secțiunea III din anexa II la Regulamentul (CE) nr. 853/2004, care trebuie să includă o trimitere la marcajul individual menționat la litera (c) din prezentul alineat;
(e)
transponderul sau orice identificator fizic aplicat ecvideului în conformitate cu articolul 21 să fie protejat împotriva utilizării frauduloase ulterioare, în special prin recuperarea, distrugerea sau eliminarea in situ a acestuia.
(3) Articolul 34 alineatul (1) literele (b) și (c) nu se aplică în cazul circulației sau al transportului ecvideelor destinate sacrificării în conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol.
CAPITOLUL VI
GESTIONAREA, DUPLICAREA, ÎNLOCUIREA ȘI SUSPENDAREA DOCUMENTELOR DE IDENTIFICARE
Articolul 27
Obligațiile deținătorilor în ceea ce privește gestionarea documentelor de identificare în vederea asigurării continuității identității pe parcursul duratei de viață a ecvideului
(1) Deținătorul unui ecvideu trebuie să se asigure că următoarele detalii de identificare din documentul de identificare sunt în orice moment actualizate și corecte:
(a)
statutul ecvideului în ceea ce privește eligibilitatea sa pentru sacrificarea pentru consumul uman;
(b)
codul transponderului lizibil sau marcajul utilizat ca metodă alternativă de verificare a identității prevăzută la articolul 21;
(c)
statutul, fie de ecvideu înregistrat, fie de ecvideu destinat reproducției și producției;
(d)
informațiile privind proprietarul, în cazul în care acestea sunt impuse de legislația statului membru în care este ținut ecvideul sau de organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1).
(2) Indiferent de organismul emitent care a emis documentul de identificare, în conformitate cu articolul 9 alineatul (1), cu articolul 14, 29 sau 32, deținătorul unui ecvideu trebuie să se asigure că documentul de identificare este depus la organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) corespunzător categoriei ecvideului în statul membru în care se află exploatația ecvideului în scopul furnizării detaliilor de identificare menționate la articolul 38 alineatul (1) în termen de 30 de zile de la:
(a)
emiterea documentului de identificare, în conformitate cu articolul 9 alineatul (1), de către un organism emitent din afara statului membru în care se află exploatația;
(b)
introducerea ecvideului în statul membru în cazul în care exploatația se află în alt stat membru, cu excepția:
(i)
ecvideelor care participă la concursuri, curse, spectacole, antrenament și tracțiune pentru o perioadă de maximum 90 de zile;
(ii)
armăsarilor care rămân în statul membru pentru sezonul de reproducție;
(iii)
femelelor care rămân în statul membru pentru reproducție pentru o perioadă de maximum 90 de zile;
(iv)
ecvideelor aflate într-o unitate sanitar-veterinară din motive medicale;
(v)
ecvideelor destinate sacrificării în termen de 10 zile de la introducerea lor.
(3) În cazul în care apare necesitatea de a actualiza detaliile de identificare prevăzute la articolul 38 alineatul (1) în documentul de identificare, deținătorul trebuie să depună documentul de identificare în termen de 30 de zile de la evenimentul care a afectat detaliile de identificare:
(a)
în cazul ecvideelor înregistrate menționate la articolul 2 litera (e) punctul (i), la organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) litera (a), care:
(i)
fie a emis documentul de identificare pentru ecvideul înregistrat în cauză; fie
(ii)
este acreditat în conformitate cu Decizia 92/353/CEE în statul membru în care se află exploatația ecvideului și a stabilit un registru genealogic în care ecvideul poate fi înscris sau înregistrat în conformitate cu Decizia 96/78/CE; sau
(b)
în cazul cailor înregistrați menționați la articolul 2 litera (e) punctul (ii), la organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) litera (b), în conformitate cu normele respectivului organism emitent care a emis documentul de identificare pentru calul înregistrat în cauză; sau
(c)
la autoritatea competentă sau la oricare dintre organismele emitente desemnate în conformitate cu prezentul regulament de către autoritatea competentă a statului membru în care se află exploatația ecvideului.
Articolul 28
Obligațiile organismelor emitente în ceea ce privește gestionarea documentelor de identificare în vederea asigurării continuității identității pe parcursul duratei de viață a ecvideului
Organismul emitent menționat la articolul 27 alineatul (3) trebuie:
(a)
să efectueze actualizările necesare ale detaliilor de identificare în documentul de identificare;
(b)
să introducă în secțiunea I partea C din documentul de identificare informațiile necesare privind organismul emitent, care trebuie să conțină cel puțin un cod de identificare al bazei de date compatibil cu UELN, în cazul în care acesta nu a emis inițial documentul de identificare, în conformitate cu articolul la 9 alineatul (1);
(c)
să completeze mențiunile din secțiunea IV din documentul de identificare, în cazul în care mențiunea privind schimbarea proprietarului este solicitată de legislația națională sau de normele organismului emitent;
(d)
să introducă sau să completeze în baza de date pe care a creat-o în conformitate cu articolul 38 înregistrări ale datelor de identificare conținute în documentul de identificare depus;
(e)
să transmită informațiile către baza de date centrală, în conformitate cu articolul 39.
Articolul 29
Emiterea documentelor de identificare duplicat
(1) Un document de identificare duplicat trebuie emis de organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) în cazul în care:
(a)
documentul de identificare original este pierdut, iar identitatea animalului poate fi stabilită, în special cu ajutorul codului transmis de transponder sau al metodei alternative de verificare a identității, în conformitate cu articolul 21; sau
(b)
animalul nu a fost identificat în termenele stabilite la articolul 12, la articolul 14 sau la articolul 43 alineatul (2), cu condiția ca adeverința de montă să fie disponibilă și femela-mamă sau, în cazul transferului de embrioni, femela-receptoare să fie identificată în conformitate cu prezentul regulament; sau
(c)
autoritatea competentă deține dovada că anumite detalii de identificare din documentul de identificare existent nu sunt compatibile cu ecvideul corespunzător, iar dispozițiile articolului 12 alineatul (3) litera (a) nu pot fi aplicate.
(2) În cazurile descrise la alineatul (1), organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) trebuie, la cererea deținătorului sau la cererea autorității competente:
(a)
să aplice animalului, dacă este necesar, un transponder în conformitate cu articolul 18 sau o metodă autorizată de verificare a identității, în conformitate cu articolul 21;
(b)
să emită un document de identificare duplicat marcat ca atare în mod clar („document de identificare duplicat”), cu o trimitere la numărul unic de identificare pe viață înregistrat în baza de date a organismului emitent care:
(i)
a efectuat prima identificare a animalului și a emis documentul de identificare original pierdut; sau
(ii)
emite documentul de identificare duplicat pentru un animal menționat la alineatul (1) litera (b);
(c)
să clasifice ecvideul în secțiunea II partea II din documentul de identificare duplicat ca nefiind destinat sacrificării pentru consumul uman.
(3) Detaliile documentului de identificare duplicat emis în conformitate cu alineatul (2) se înregistrează în baza de date prevăzută la articolul 38 cu o referire la numărul unic de identificare pe viață și se transmit către baza de date centrală, în conformitate cu articolul 39.
(4) În cazul în care documentul de identificare pierdut a fost emis în conformitate cu articolul 9 alineatul (1) de un organism emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) care nu mai există, documentul de identificare duplicat se emite în conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol de un organism emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) din statul membru în care se află exploatația ecvideului.
Articolul 30
Emiterea documentelor de identificare duplicat pentru ecvideele importate în Uniune
Prin derogare de la articolul 29 alineatul (2), în cazul în care documentul de identificare original pierdut a fost emis de un organism emitent menționat la articolul 14 litera (a) dintr-o țară terță, un nou document de identificare poate fi emis de respectivul organism emitent din țara terță, cu condiția ca noul document de identificare să fie:
(a)
transmis de către organismul emitent menționat la articolul 14 litera (a) către organismul emitent menționat la articolul 29 alineatul (2), în cazul în care este marcat ca document de identificare duplicat, animalul este clasificat în conformitate cu articolul 29 alineatul (2) litera (c), iar informațiile sunt introduse în baza de date, în conformitate cu articolul 29 alineatul (3);
(b)
transmis deținătorului sau, în cazul în care există dispoziții specifice în legislația statului membru în care se află ecvideul, proprietarului, de către organismul emitent sau autoritatea competentă din statul membru în care se află exploatația ecvideului.
Articolul 31
Suspendarea statutului de ecvidee destinate sacrificării pentru consumul uman
(1) Prin derogare de la articolul 29 alineatul (2) litera (c) și articolul 30 și cu excepția cazului descris la articolul 43 alineatul (2), autoritatea competentă poate decide să suspende statutul de ecvideu destinat sacrificării pentru consumul uman pentru o perioadă de șase luni, în cazul în care:
(a)
deținătorul poate demonstra în mod corespunzător în termen de 30 de zile de la data declarată a pierderii documentului de identificare că statutul de ecvideu destinat sacrificării pentru consumul uman nu a fost compromis de un tratament medical;
(b)
cererea privind identificarea se efectuează în conformitate cu articolul 1 alineatul (1) a doua liniuță din Decizia 96/78/CE în cursul primului an de viață, dar după expirarea perioadei maxime admise menționate la articolul 12 alineatul (2) din prezentul regulament.
(2) În cazul descris la alineatul (1), autoritatea competentă trebuie să introducă data de începere a perioadei de suspendare de șase luni în prima coloană din secțiunea II partea III din documentul de identificare duplicat și să completeze a treia coloană.
Articolul 32
Emiterea documentelor de identificare înlocuitoare
(1) Un document de identificare înlocuitor trebuie emis de organismul emitent menționat la articolul 5 alineatul (1) în cazul în care:
(a)
documentul de identificare original este pierdut; și
(i)
identitatea animalului nu poate fi stabilită;
(ii)
nu există niciun indiciu sau dovadă care să ateste că pentru animalul în cauză a fost anterior emis un document de identificare de către un organism emitent, astfel cum se menționează la articolul 5 alineatul (1);
(b)
animalul nu a fost identificat în termenele stabilite la articolul 12 alineatul (1) sau (2), la articolul 14 sau la articolul 43 alineatul (2).
(2) În cazurile descrise la alineatul (1), un organism emitent astfel cum se menționează la articolul 5 alineatul (1) litera (c) responsabil cu zona în care se află exploatația ecvideului trebuie, la cererea deținătorului sau la cererea autorității competente:
(a)
să implanteze un transponder în animal, în conformitate cu articolul 18, sau să aplice o metodă alternativă de verificare de identității, în conformitate cu articolul 21;
(b)
să emită un document de identificare înlocuitor marcat în mod clar ca atare („document de identificare înlocuitor”), cu o trimitere la numărul unic de identificare pe viață nou atribuit, corespunzător înregistrării în baza de date a informațiilor din respectivul document de identificare înlocuitor;
(c)
să clasifice ecvideul în secțiunea II partea II din documentul de identificare înlocuitor ca nefiind destinat sacrificării pentru consumul uman.
(3) Detaliile referitoare la documentul de identificare înlocuitor emis în conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol se introduc în baza de date menționată la articolul 38 luând în calcul numărul unic de identificare pe viață și se transmit către baza de date centrală, în conformitate cu articolul 39.
Articolul 33
Suspendarea validității documentului de identificare în scopul circulației
Medicul veterinar oficial suspendă valabilitatea documentului de identificare în scopul circulației ecvideelor introducând datele corespunzătoare în secțiunea III a acestuia în cazul în care un ecvideu este ținut sau provine dintr-o exploatație care:
(a)
face obiectul unei măsuri de interdicție conform articolului 4 alineatul (5) din Directiva 2009/156/CE; sau
(b)
se situează într-un stat membru care nu este indemn de pesta cabalină africană sau într-o parte a teritoriului unui stat membru considerată, în conformitate cu articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2009/156/CE, drept infectată cu pesta cabalină africană.
CAPITOLUL VII
DECESUL ECVIDEELOR, ECVIDEELE DESTINATE SACRIFICĂRII PENTRU CONSUMUL UMAN ȘI FIȘA DE MEDICAȚIE
Articolul 34
Obligațiile medicului veterinar oficial și ale autorității competente în cazul sacrificării sau al decesului ecvideului
(1) În cazul decesului sau al sacrificării ecvideului, trebuie luate următoarele măsuri:
(a)
transponderul trebuie să fie protejat împotriva utilizării frauduloase ulterioare, în special prin recuperarea, distrugerea sau eliminarea acestuia in situ;
(b)
documentul de identificare se anulează cel puțin prin aplicarea ștampilei „anulat” pe toate paginile sau prin perforarea tuturor paginilor cu găuri cu diametru corespunzător, nu mai mici decât cele create de un perforator standard;
(c)
făcând trimitere la numărul unic de identificare pe viață al ecvideului:
(i)
documentul de identificare trebuie să fie distrus sub supervizare oficială la abatorul unde a fost sacrificat animalul și se transmite o confirmare organismului emitent, fie direct, fie prin punctul de contact menționat la articolul 36 alineatul (2), incluzând informații privind data sacrificării animalului la abator și data distrugerii documentului de identificare; sau
(ii)
documentul de identificare anulat trebuie să fie returnat organismului emitent indicat în secțiunea I partea A punctul 11 din documentul de identificare sau în secțiunea I partea C după actualizare în conformitate cu articolul 28 litera (b), fie direct, fie prin punctul de contact menționat la articolul 36 alineatul (2), împreună cu informații privind data sacrificării animalului sau a uciderii acestuia în scopul combaterii bolilor.
(2) Măsurile prevăzute la alineatul (1) trebuie efectuate de către sau sub supervizarea:
(a)
medicului veterinar oficial:
(i)
în cazul sacrificării sau uciderii în scopul combaterii bolilor, în conformitate articolul 4 alineatul (4) litera (a) al doilea paragraf din Directiva 2009/156/CE; sau
(ii)
ca urmare a sacrificării, în conformitate cu articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2009/156/CE; sau
(b)
autorității competente definite la articolul 3 alineatul (10) din Regulamentul (CE) nr. 1069/2009, în cazul eliminării sau prelucrării unei carcase care a fost însoțită de documentul de identificare, în conformitate cu legislația națională menționată la articolul 23 alineatul (1) din prezentul regulament, în cadrul:
(i)
unei unități autorizate în conformitate cu articolul 24 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1069/2009; sau
(ii)
unei instalații de incinerare de capacitate mică menționate în capitolul III litera (a) punctul (iii) din anexa III la Regulamentul (UE) nr. 142/2011.
(3) În cazul în care, în conformitate cu alineatul (1) litera (a) din prezentul articol, transponderul nu poate fi recuperat de la ecvideul sacrificat pentru consumul uman, medicul veterinar oficial trebuie să declare carnea sau partea de carne care conține transponderul improprie pentru consumul uman în conformitate cu capitolul V alineatul (1) litera (n) din secțiunea II a anexei I la Regulamentul (CE) nr. 854/2004.
Articolul 35
Obligația deținătorului și a organismului emitent În caz de deces sau de pierdere a ecvideului
(1) În toate cazurile care presupun decesul sau pierderea, inclusiv furtul ecvideului care nu sunt menționate la articolul 34, deținătorul trebuie să returneze documentul de identificare organismului emitent corespunzător, menționat în secțiunea I partea A sau actualizat în secțiunea I partea C în conformitate cu articolul 28 litera (b), în termen de 30 de zile de la decesul sau pierderea ecvideului.
(2) Organismul emitent care a primit informații cu privire la decesul sau la pierderea unui ecvideu, în conformitate cu articolul 34 sau cu alineatul (1) din prezentul articol, acționează în conformitate cu literele (d) și (e) din articolul 28.
Articolul 36
Obligațiile statelor membre pentru a asigura fluxul de informații după decesul unui ecvideu
(1) Statele membre pun în aplicare proceduri pentru a returna organismului emitent documentele de identificare invalidate, conform articolului 34 alineatul (1) litera (c) punctul (ii).
(2) Statele membre pot stabili un punct de contact pentru a primi confirmarea menționată la articolul 34 alineatul (1) litera (c) punctul (i) sau documentele de identificare menționate la articolul 34 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) în vederea distribuirii ulterioare către organismele emitente respective de pe teritoriul acestora.
Respectivul punct de contact poate fi un organism de legătură menționat la articolul 35 din Regulamentul (CE) nr. 882/2004.
(3) Dacă este cazul, în conformitate cu alineatul (2), detaliile referitoare la punctul de contact, care pot fi incluse în baza de date centrală prevăzută la articolul 39, se pun la dispoziția celorlalte state membre și a publicului pe site-ul menționat la articolul 6 alineatul (1).
Articolul 37
Ecvidee destinate sacrificării pentru consumul uman și înregistrarea medicației
(1) Un ecvideu se consideră a fi destinat sacrificării pentru consumul uman, cu excepția cazului în care este, în conformitate cu prezentul regulament, declarat în mod irevocabil ca nefiind destinat acestui scop în secțiunea II partea II din documentul de identificare, prin:
(a)
semnătura voluntară a proprietarului, avizată de organismul emitent; sau
(b)
semnătura deținătorului și a medicului veterinar responsabil care acționează în conformitate cu articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2001/82/CE; sau
(c)
înscrierea efectuată de organismul emitent, atunci când eliberează un document de identificare duplicat, în conformitate cu articolul 29 sau 30 sau un document de identificare înlocuitor în conformitate cu articolul 32.
(2) Înainte de orice tratament în conformitate cu articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2001/82/CE sau de orice tratament prin utilizarea unui medicament autorizat în conformitate cu articolul 6 alineatul (3) din respectiva directivă, medicul veterinar responsabil conform articolului 10 alineatul (1) din Directiva 2001/82/CE stabilește statutul ecvideului:
(a)
destinat sacrificării pentru consumul uman, acesta fiind cazul implicit; sau
(b)
nu este destinat sacrificării pentru consumul uman, în conformitate cu secțiunea II partea II din documentul de identificare.
(3) În cazul în care tratamentul menționat la alineatul (2) din prezentul articol nu este permis pentru un ecvideu destinat sacrificării pentru consumul uman, medicul veterinar responsabil, conform articolului 10 alineatul (1) din Directiva 2001/82/CE, asigură că în conformitate cu derogarea prevăzută la articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2001/82/CE ecvideul în cauză este, înainte de tratament, declarat în mod irevocabil ca nefiind destinat sacrificării pentru consumul uman prin:
(a)
completarea și semnarea secțiunii II partea II din documentul de identificare; și
(b)
anularea secțiunii II partea III din documentul de identificare, în conformitate cu instrucțiunile prevăzute în secțiunea II partea III.
(4) După aplicarea măsurilor prevăzute la alineatul (3), deținătorul ecvideului depune documentul de identificare la un organism emitent în statul membru în care se află exploatația ecvideului sau furnizează informații online în cazul în care este stabilit un astfel de acces la baza de date, în termen maxim de 14 zile de la data semnării în secțiunea II partea II din documentul de identificare.
(5) Prin derogare de la alineatul (4), un stat membru poate adopta măsuri care să asigure că medicul veterinar responsabil notifică măsurile efectuate în conformitate cu alineatul (3) în termen de 14 zile de la data semnării secțiunii II partea II din documentul de identificare:
(a)
fie direct către organismul emitent menționat la alineatul (4), furnizând informațiile necesare pentru ca organismul emitent să poată actualiza configurarea bazei de date, în conformitate cu articolul 39; fie
(b)
direct către baza de date centrală creată în conformitate cu articolul 39, atunci când se asigură faptul că informațiile vor fi încorporate în baza de date creată în conformitate cu articolul 38 de către organismul emitent menționat la alineatul (4).
(6) În cazul în care un ecvideu este tratat în condițiile menționate la articolul 10 alineatul (3) din Directiva 2001/82/CE, medicul veterinar responsabil trebuie să introducă în secțiunea II partea III din documentul de identificare detaliile necesare ale medicamentului care conține substanțele indispensabile sau care aduc un beneficiu clinic tratamentului ecvideelor enumerate în Regulamentul (CE) nr. 1950/2006.
Medicul veterinar responsabil trebuie să introducă data ultimei administrări, conform prescripției, a respectivului medicament și, conform articolului 11 alineatul (4) din Directiva 2001/82/CE, să informeze deținătorul cu privire la data la care expiră perioada de așteptare stabilită conform articolului 10 alineatul (3) din directiva menționată anterior.
CAPITOLUL VIII
ÎNREGISTRAREA DATELOR ȘI SANCȚIUNI
Articolul 38
Bază de date
(1) În momentul emiterii documentului de identificare sau al înregistrării documentelor de identificare emise anterior, organismul emitent trebuie să înregistreze în baza sa de date cel puțin următoarele informații privind ecvideul:
(a)
numărul unic de identificare pe viață;
(b)
specia;
(c)
sexul;
(d)
culoarea;
(e)
data (zz/ll/aaaa) nașterii declarată de deținătorul menționat la litera (i);
(f)
dacă este cazul, cel puțin ultimele 15 caractere ale codului transmis de transponder sau codul transmis de un dispozitiv de identificare cu ajutorul frecvenței radio, care nu este în conformitate cu standardul ISO 11784, alături de informațiile privind sistemul de citire impus, sau metoda alternativă de verificare a identității aplicată în conformitate cu articolul 21;
(g)
țara de naștere declarată de deținătorul menționat la litera (i);
(h)
data emiterii și orice modificare a documentului de identificare;
(i)
numele și adresa deținătorului care a depus cererea menționată la articolul 11 alineatul (1), articolul 15 alineatul (1), articolul 29 alineatul (2) sau articolul 32 alineatul (2) sau, după caz, care a depus documentul de identificare menționat la articolul 27 alineatul (3);
(j)
statutul de ecvideu înregistrat sau ecvideu destinat reproducției și producției;
(k)
numele animalului (numele inițial și, după caz, numele comercial) declarat de deținătorul menționat la litera (i);
(l)
statutul cunoscut al animalului ca nefiind destinat sacrificării pentru consumul uman;
(m)
numărul de serie, în cazul în care un astfel de număr de serie se aplică documentului de identificare menționat la articolul 9 alineatele (1) și (3), precum și orice informație privind documente de identificare noi, duplicate sau înlocuitoare emise în conformitate cu articolul 12 alineatul (3), articolul 29, articolul 30 sau articolul 32;
(n)
țara în care se află exploatația ecvideului declarată de deținătorul menționat la litera (i);
(o)
data notificată a decesului sau a pierderii animalului declarată de deținătorul menționat la litera (i) sau data sacrificării.
(2) Organismul emitent păstrează informațiile menționate la alineatul (1) din prezentul articol în baza sa de date pentru o perioadă de cel puțin 35 de ani sau pentru o perioadă de cel puțin doi ani de la data comunicării decesului ecvideului în conformitate cu articolul 34.
(3) În termen de maximum 15 zile de la data înregistrării informațiilor menționate la alineatul (1) din prezentul articol, organismul emitent menționat în respectivul alineat transmite informațiile menționate la literele (a)-(j) și (l)-(o) ale respectivului alineat bazei de date centrală create în conformitate cu articolul 39 în statul membru:
(a)
în care organismul emitent este acreditat, recunoscut sau desemnat sau își are sediul, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1);
(b)
în care s-a născut ecvideul.
Articolul 39
Crearea unei baze de date centrale
(1) Statele membre creează o bază de date centrală în scopurile prezentului regulament.
(2) Prin derogare de la alineatul (1), o bază de date centrală nu este necesară în statele membre care dispun de o bază de date unică pentru ecvideele înregistrate și de o bază de date unică pentru ecvideele destinate reproducției și producției, cu condiția ca:
(a)
ambele baze de date să poată comunica eficient între ele și să poată coopera cu bazele de date centrale, în conformitate cu articolul 40, pentru a actualiza detaliile de identificare pentru ecvidee, în cazul modificării statutului lor în ecvidee înregistrate sau ecvidee destinate reproducției și producției;
(b)
autoritatea competentă să aibă acces direct la oricare dintre aceste baze de date.
(3) Statele membre pun la dispoziția celorlalte state membre și a publicului pe un site prevăzut la articolul 6 alineatul (1) denumirea, adresa și detaliile de contact ale bazelor lor de date centrale.
Articolul 40
Administrarea bazelor de date centrale și cooperarea
(1) Fiecare stat membru se asigură că organismele emitente menționate la articolul 5 alineatul (1) includ informațiile menționate la articolul 28 litera (e) și la articolul 38 alineatul (1) privind ecvideele identificate pe teritoriul acestuia în baza de date centrală sau că bazele de date ale organismelor emitente de pe teritoriul acestuia sunt puse în rețea cu respectiva bază de date centrală.
(2) Statele membre cooperează în ceea ce privește administrarea bazelor de date centrale ale acestora, în conformitate cu Directiva 89/608/CEE, și se asigură că:
(a)
în conformitate cu articolul 28 din prezentul regulament, baza de date centrală comunică, făcând referire la numărul unic de identificare pe viață, orice modificare a detaliilor de identificare menționate la articolul 38 alineatul (1) bazei de date centrale a statului membru în care a fost emis documentul de identificare;
(b)
autorităților competente ale altor state membre li se acordă acces gratuit la un set minim de informații conținute în baza de date centrală pentru a verifica dacă un cod de transponder, un număr unic de identificare pe viață sau un număr de pașaport au fost înregistrate în aceasta.
Articolul 41
Sancțiuni
Statele membre stabilesc normele privind sancțiunile aplicabile pentru încălcarea dispozițiilor prezentului regulament și iau toate măsurile necesare pentru a garanta punerea în aplicare a acestora. Sancțiunile prevăzute trebuie să fie eficiente, proporționale și să aibă efect de descurajare. Statele membre notifică aceste dispoziții Comisiei până la 1 ianuarie 2016 și informează fără întârziere Comisia cu privire la modificările ulterioare ale acestora.
CAPITOLUL IX
DISPOZIȚII TRANZITORII ȘI FINALE
Articolul 42
Abrogare
Regulamentul (CE) nr. 504/2008 se abrogă începând cu 1 ianuarie 2016.
Trimiterile la regulamentul abrogat se interpretează ca trimiteri la prezentul regulament.
Articolul 43
Dispoziții tranzitorii
(1) Prin derogare de la articolul 4 alineatul (2), următoarele ecvidee se consideră ca fiind identificate conform prezentului regulament:
(a)
ecvideele născute până cel târziu la 30 iunie 2009 și identificate până la această dată, în conformitate cu Deciziile 93/623/CEE sau 2000/68/CE, cu condiția ca documentele de identificare emise pentru aceste ecvidee:
(i)
să fi fost înregistrate în conformitate cu articolul 21 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 504/2008 până cel târziu la 31 decembrie 2009; și
(ii)
să conțină o secțiune care să corespundă secțiunii IX din documentul de identificare tip prevăzut în anexa la Decizia 93/623/CE, iar partea III-A din documentul de identificare să fie completată în cazul în care sunt introduse informații în partea III-B a acestuia;
(b)
ecvideele născute până cel târziu la 30 iunie 2009, dar neidentificate până la această dată, în conformitate cu Deciziile 93/623/CEE sau 2000/68/CE, cu condiția ca acestea să fi fost identificate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 504/2008 până cel târziu la 31 decembrie 2009;
(c)
ecvideele identificate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 504/2008 până la 31 decembrie 2015.
(2) Ecvideele născute în Uniune sau importate în Uniune dintr-o țară terță după 30 iunie 2009 și care nu au fost identificate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 504/2008 până la 31 decembrie 2015 trebuie să fie identificate în conformitate cu articolul 29 sau 32 din prezentul regulament, în funcție de informațiile disponibile referitoare la identitatea lor, și se clasifică în partea II din secțiunea II a documentului de identificare duplicat ca nefiind destinate sacrificării pentru consumul uman.
(3) Prin derogare de la articolul 13 alineatul (2), nu este necesar ca statele membre care au acordat derogări în conformitate cu articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 504/2008 înainte de 1 ianuarie 2016 și care au notificat Comisia în consecință înainte de această dată să transmită Comisiei o nouă notificare.
(4) Statele membre care nu au creat o bază de date centralizată conform articolului 39 trebuie să instituie o bază de date centrală, în conformitate cu articolul 39 și să se asigure că este operațională în conformitate cu articolul 40 până cel târziu la 30 iunie 2016.
Articolul 44
Intrarea în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Se aplică începând cu 1 ianuarie 2016. Totuși, articolul 39 se aplică începând cu 1 iulie 2016 în statele membre care nu au creat o bază de date centrală operațională până la 1 ianuarie în 2016.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 17 februarie 2015.