ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 3. července 2014
o státní podpoře SA.33927 (12/C) (ex 11/NN),
kterou Belgie poskytla systému pojištění na ochranu podílů jednotlivých členů finančních družstev
(oznámeno pod číslem C(2014)1021)
(Pouze francouzské a nizozemské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/686/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s těmito články (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 7. listopadu 2011 oznámila Belgie Komisi, že zavedla systém pojištění vkladů (dále jen „systém pojištění družstev“ nebo „opatření“) na ochranu podílů individuálních podílníků v uznaných finančních družstvech, která buď podléhají obezřetnostnímu dohledu Belgické národní banky (dále jen „BNB“), nebo investovala nejméně polovinu svého majetku do finanční instituce, která je pod tímto dohledem (dále jen „finanční družstva“).
(2)
Dopisem ze dne 6. prosince 2011 informovala Komise Belgii, že dotčené opatření by mohlo představovat protiprávní státní podporu (2), a vyzvala ji, aby nepodnikala žádné další kroky při jeho provádění. Komise vyzvala Belgii, aby jí sdělila své připomínky k jejím předběžným závěrům, což Belgie učinila dopisem ze dne 22. prosince 2011.
(3)
Rozhodnutím ze dne 3. dubna 2012 (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) informovala Komise Belgii, že zahájila ve věci dotyčného opatření řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva“), a vyzvala ji, aby v souladu s čl. 11 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 smlouvy o fungování Evropské unie (3), pozastavila toto opatření do doby, než rozhodne o jeho slučitelnosti s vnitřním trhem. Komise požádala Belgii, aby s okamžitou platností pozastavila veškeré kroky směřující k provádění systému pojištění družstev a nečinila v rámci opatření žádné platby. Rozhodnutí Komise o zahájení řízení, kterým rovněž vyzvala zúčastněné strany k podání jejich připomínek k opatření, bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4).
(4)
Dopisy ze dne 24. dubna 2012 a 31. května 2012 Belgie požádala o prodloužení lhůty na odpověď ohledně rozhodnutí o zahájení řízení, přičemž Komise nevyjádřila v tomto ohledu námitky. Dopisem ze dne 18. června 2012 zaslala Belgie své připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení a připojila k němu zejména dopis guvernéra BNB ze dne 7. října 2011, který byl adresován belgickému ministru financí.
(5)
Dne 17. srpna 2012 zaslala své připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení také skupina Arco (dále jen „skupina ARCO“ (5)). Dne 29. srpna 2012 předala Komise tento dokument Belgii, a umožnila tak tomuto členskému státu, aby se vyjádřil k připomínkám skupiny ARCO. Dne 16. října 2012 však Belgie oznámila, že tuto možnost nevyužije.
(6)
Komise položila ve věci opatření doplňující otázky, a to zejména dne 17. září 2012 a 24. července 2013, na které Belgie odpověděla dne 5. prosince 2012 a 20. září 2013.
2. SKUTKOVÉ OKOLNOSTI
2.1 Vznik oznámeného opatření
(7)
Zavedení systému pojištění družstev bylo spojeno s opatřeními na záchranu v rámci jiného případu státní podpory.
(8)
Dne 30. září 2008 oznámila banka Dexia navýšení svého kapitálu o částku 6,4 miliardy EUR, kterou vložili její stávající akcionáři (mezi nimi skupina ARCO) a lucemburské, francouzské a belgické orgány. Belgický ministr financí z doby poskytnutí státní podpory ve prospěch banky Dexia v roce 2008 vysvětlil před zvláštní komisí belgického parlamentu, jež byla pověřena přezkoumáním okolností likvidace banky Dexia (dále jen „komise Dexia“), že po žádostech o zásah ve prospěch skupiny ARCO bylo již v září/říjnu roku 2008 přijato politické rozhodnutí o zavedení systému pojištění družstev. Vysvětlil, že kvůli dosažení dohody v případě banky Dexia musela vláda zároveň rozhodnout v záležitostech ARCO a Ethias (6). Z prohlášení současného belgického ministra financí rovněž vyplývá, že k přijetí závazku z roku 2008 došlo proto, aby skupina ARCO souhlasila se svou účastí na záchraně banky Dexia (7).
i) Tisková sdělení
(9)
Dne 10. října 2008 oznámila belgická vláda prostřednictvím tiskové zprávy útvarů ministra financí, že přijala toto rozhodnutí:
-
zvýšit krytí poskytované stávajícím systémem pojištění vkladů u úvěrových institucí z 20 000 na 100 000 EUR,
-
vytvořit podobný systém pro ostatní finanční produkty (zejména pro životní pojištění „třídy 21“ (8) a podíly finančních družstev) (9).
(10)
Dne 21. ledna 2009 potvrdili předseda vlády a ministr financí ve společné tiskové zprávě závazek předchozí vlády (10) o zavedení systému pojištění družstev (11). Ve stejný den uveřejnila skupina ARCO tuto tiskovou zprávu belgické vlády na svých internetových stránkách. Ostatní finanční družstva se naopak distancovala od analogie mezi vklady a podíly ve finančních družstvech, která je základem systému pojištění družstev (12).
ii) Legislativní postup
(11)
Dne 15. října 2008 schválil belgický parlament zákon (13) umožňující belgické vládě přijmout opatření na podporu finanční stability. Dne 14. listopadu 2008 (14) vyhlásila Belgie královský dekret, který zvýšil částku chráněnou systémem pojištění vkladů u úvěrových institucí na výši 100 000 EUR a zavedl podobný systém pojištění pro životní pojištění spadající do „třídy 21“. Předtím, dne 29. října 2008, vydal Výbor pro finanční stabilitu souhlasné stanovisko k návrhu královského dekretu (15).
(12)
Dne 14. dubna 2009 (16) změnila Belgie zákon ze dne 15. října 2008, který povolil vládě zavést královským dekretem systém pojištění splaceného základního kapitálu za účelem vyplacení podílu individuálních podílníků na základním kapitálu finančních družstev. Královským dekretem ze dne 10. října 2011 (17) změnila Belgie královský dekret ze dne 14. listopadu 2008. Královský dekret ze dne 10. října 2011 obsahuje dodatečná technická upřesnění ohledně systému pojištění družstev.
(13)
Dne 7. října 2011 napsal guvernér BNB dopis tehdejšímu ministru financí, v němž vyjádřil stanovisko k návrhu královského dekretu ze dne 10. října 2011, což je postup vyžadovaný zákonem o statutu BNB (18). Guvernér v tomto dopisu uvedl, že vláda může oprávněně přijmout královský dekret ve věci systému pojištění družstev „v případě náhlé krize na finančních trzích nebo v případě vážné hrozby systémové krize“. Guvernér dospívá k závěru, že okolnosti zřejmě tyto podmínky splňují a že systém pojištění družstev by umožnil omezit důsledky takovéto krize (19). Zároveň se ale výslovně nevyjadřuje k otázce, zda se u podílů jednotlivých členů finančních družstev nejedná v zásadě o vklady (20). Uvádí dále, že opatření by mohlo vyvolat potíže ohledně jeho slučitelnosti s pravidly pro státní podporu (21), a vyjadřuje znepokojení ve věci dobrovolného členství v systému pojištění družstev, což by mohlo vyvolat potíže ohledně „nepříznivého výběru“ (22).
(14)
Dne 13. října 2011 požádala tři družstva skupiny ARCO (ARCOFIN, ARCOPAR a ARCOPLUS) o přijetí do systému pojištění družstev. Belgická vláda tuto žádost schválila královským dekretem ze dne 7. listopadu 2011 (23). V rámci této žádosti uhradila skupina ARCO příspěvky v celkové výši 2,05 milionu EUR (24).
(15)
Valné hromady družstev ARCOFIN, ARCOPAR a ARCOPLUS schválily dne 8. prosince 2011 návrh jejich správní rady na dobrovolnou likvidaci společností.
2.2 Směrnice 94/19/ES o systémech pojištění vkladů
(16)
Článek 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES (25) ukládá každému členskému státu povinnost
„zajistit, aby byl na jeho území zaveden a úředně uznán jeden nebo více systémů pojištění vkladů. S výjimkou okolností… nesmí žádná úvěrová instituce (26) povolená v tomto členském státě … přijímat vklady (27), pokud není členem takového systému.“
(17)
Belgie provedla směrnici 94/19/ES do vnitrostátních právních předpisů v roce 1998 a zavedla systém pojištění vkladů, který pokryl souhrn všech vkladů každého vkladatele pro případ, že by se staly nedisponibilními. Belgický systém pojištění vkladů byl svěřen fondu pojištění vkladů. Belgie poté zřídila královským dekretem ze dne 14. listopadu 2008„zvláštní fond ochrany vkladů“, který pokrývá opatření, ke kterým Belgie přistoupila následně (28).
(18)
Článek 7 směrnice 94/19/ES původně stanovil, že souhrn všech vkladů každého vkladatele musí být pojištěn do výše 20 000 EUR. Rada ve složení pro hospodářské a finanční věci (ECOFIN) na svém zasedání dne 7. října 2008 souhlasila se zvýšením pojištění vkladů, které stanoví směrnice 94/19/ES. Ve své tiskové zprávě uvedla, že:
„všechny členské státy zajistí pro počáteční období nejméně jednoho roku pojistnou ochranu vkladů pro fyzické osoby ve výši nejméně 50 000 EUR, a bere na vědomí, že mnohé členské státy se rozhodly zvýšit své minimální (pojištěné) částky na 100 000 EUR. Vítáme záměr Komise předložit neprodleně vhodný návrh na podporu sbližování systémů pojištění vkladů“ (29).
(19)
Pokud jde o krytí, článek 2 směrnice 94/19/ES stanoví, že systémy pojištění vkladů nechrání nástroje, na které se vztahuje definice vlastního kapitálu úvěrových institucí (30).
(20)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/14/ES (31) zvýšila pojistnou ochranu poskytovanou systémy pojištění vkladů (nejprve na částku nejméně 50 000 EUR, a poté dne 31. prosince 2010 na částku nejméně a nejvýše 100 000 EUR).
(21)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/9/ES (32) stanoví odškodnění investorů v případě, kdy investiční podnik není schopen vrátit hodnotu nástrojů patřících investorovi. Toto odškodnění je například možné v případě podvodu či nedbalosti v podniku nebo v případě chyb či potíží, k nimž došlo v jeho systémech. Systémy odškodnění investorů ale nekryjí rizika spojená s investicí (např. nakoupí-li investor akcie, které potom ztratí na hodnotě).
2.3 Belgický právní rámec pro družstevní společnosti
(22)
Belgický zákon o společnostech (33) vymezuje, a to zejména ve svých článcích 350 až 436, právní rámec družstevních společností. Stanoví, že družstevní společnost musí ve svých stanovách zvolit buď právní formu „společnosti s ručením omezeným“ (ztráty podílníků nemohou přesáhnout výši jejich vkladu), nebo právní formu „společnosti s ručením neomezeným“ (podílníci nesou osobní odpovědnost za veškeré závazky společnosti, a mohou proto utrpět ztrátu přesahující jejich kapitálovou investici).
(23)
Belgický zákon o společnostech (zejména ve svých článcích 362, 364, 366, 367 a 374) umožňuje určitá omezení, pokud jde o možnost převodu podílů v družstevní společnosti. Podíly v družstevní společnosti jsou volně převoditelné na jiné podílníky družstva, ale stanovy družstevní společnosti mohou tyto převody podmínit. Převody třetím stranám mohou být uskutečněny pouze za podmínek a na osoby uvedené v článku 366 belgického zákona o společnostech.
(24)
Belgický zákon o společnostech (článek 367) rovněž stanoví, že podílníci družstevní společnosti z ní mohou vystoupit pouze během prvních šesti měsíců účetního období. Pokud toto právo uplatní, článek 374 belgického zákona o společnostech stanoví, že podílník má nárok na vyplacení hodnoty svých podílů ve výši, která vyplývá z rozvahy účetního období.
(25)
Zatímco belgický zákon o společnostech vymezuje obecný rámec pro družstevní společnosti, královský dekret ze dne 8. ledna 1962 (34) stanoví kritéria pro „uznané družstevní společnosti“ (35). Uznaná družstevní společnost konkrétně nemůže ze spekulativních důvodů odmítnout vstup podílníků nebo je vyloučit; podíly na základním kapitálu poskytují bez ohledu na jejich hodnotu stejná práva; všichni podílníci mají na každoročních valných hromadách stejná hlasovací práva; valná hromada jmenuje členy správní a dozorčí rady; přebytek hospodaření (určený po odečtení všech nákladů) lze přidělit podílníkům pouze poměrně vzhledem k objemu operací, které učinili se společností, a dividenda přisouzená podílům na kapitálu nesmí přesáhnout určitou procentní výši, již stanoví královský dekret.
(26)
Článek 21 belgického daňového zákoníku stanoví, že dividendy uznaných družstevních společností jsou až do určité výše osvobozeny od daně (36).
2.4 Popis opatření
(27)
Systém pojištění družstev kryje základní kapitál (ale nekryje případnou přidanou hodnotu) splacený individuálními podílníky družstevních společností až do výše 100 000 EUR.
(28)
Na rozdíl od ustanovení platných pro systémy pojištění vkladů u úvěrových institucí je vstup do systému pojištění družstev dobrovolný.
(29)
Pokud finanční družstva mají zájem o účast v systému pojištění družstev, musí podat žádost ministru financí. Rada ministrů má jeden měsíc na to, aby rozhodla o žádosti finančního družstva o účast v systému pojištění družstev a případně stanovila určité podmínky. Tyto podmínky mohou zahrnovat:
a)
povinnost vyhradit budoucí veřejné nabídky institucionálním podílníkům;
b)
závazek všech institucionálních podílníků nestáhnout žádnou akcii ani žádnou částku uhrazenou družstevní společnosti a nevystoupit z družstva jakožto podílník mimo rámec postoupení akcií; a
c)
stropní hodnotu ve výši 4,5 % ročně u úroků vyplácených podílníkům.
(30)
Po žádosti finančního družstva o krytí musí družstvo zůstat v systému jeden rok. Po uplynutí této lhůty může družstvo svou účast v systému ukončit s výpovědní lhůtou v délce tří měsíců. Družstvo nemůže žádným způsobem získat zpět zaplacené příspěvky. Pokud se družstvo rozhodne vystoupit ze systému pojištění družstev, může do něj opět vstoupit až po uplynutí tří roků.
(31)
Opatření kryje pouze akcie na podíly družstev vydané před vstupem v platnost královského dekretu ze dne 10. října 2011.
(32)
Systém pojištění družstev je vyhrazen individuálním podílníkům a neplatí pro institucionální podílníky finančních družstev.
(33)
Zvláštní ochranný fond je financován:
i)
ročním příspěvkem, který odpovídá 0,15 % kryté částky (hrazeným všemi účastníky); a
ii)
jednorázovým vstupním poplatkem, který odpovídá 0,10 % kryté částky (hrazeným družstvy).
(34)
Finanční družstva mohou mít dále za povinnost uhradit zvláštnímu ochrannému fondu příspěvek za přidanou hodnotu u kotovaných akcií, které vlastní. Tento příspěvek může dosáhnout výše 10 % rozdílu mezi prodejní cenou dotčených podílů (nebo v případě, že k prodeji nedojde během tří let od ukončení ochranného systému, průměrný kurz dotčeného podílu při uzavření burzy cenných papírů za 30 dní před třetím výročím) a referenční cenou stanovenou veřejnými orgány v okamžiku, kdy finanční družstvo přistoupí k systému pojištění družstev.
(35)
Zvláštní ochranný fond začne provádět platby, pokud se finanční družstvo ocitne v likvidaci, nebo oznámí-li orgán finančního dohledu tomuto fondu, že finanční družstvo není nadále schopno vyplácet své podílníky, kteří z něj chtějí vystoupit.
(36)
Pokud zvláštní ochranný fond nemá dostatečné prostředky k zásahu, poskytne nutné prostředky jako zálohu Caisse des dépôts et consignations, která je veřejným orgánem bez právního statutu. Podle toho, zda se jedná o instituci neplnící závazky s povinnou účastí nebo o finanční družstvo, bude tato záloha později uhrazena pomocí:
-
50 % ročních příspěvků hrazených institucemi s povinnou účastí;
-
zvláštním ročním příspěvkem hrazeným finančními družstvy (jejichž účast je dobrovolná).
(37)
V případě zásahu zvláštního ochranného fondu přecházejí na fond práva individuálních podílníků družstva a fond získává stejné postavení jako ostatní podílníci. Jedná se o rozdílný případ oproti systému pojištění vkladů u úvěrových institucí, kde fond získává stejné postavení jako ostatní věřitelé dotčené společnosti.
2.5 Popis skupiny ARCO
(38)
Skupina ARCO byla původně akcionářem Artesia Banking Corporation NV (dále jen „Artesia“), která sama vlastnila 100 % podíl v bance BACOB a 82 % podíl v pojišťovací společnosti DVV. Po sloučení společnosti Artesia s bankou Dexia v roce 2001 se skupina ARCO stala hlavním akcionářem banky Dexia s podílem okolo 15 % (37).
(39)
ARCO je název skupiny zahrnující ARCOPAR, ARCOPLUS a ARCOFIN, což jsou všechno uznané družstevní společnosti (38). Skupina ARCO má přes 800 000 členů, z nichž se u 99 % jedná o soukromé osoby. Kapitál v držení individuálních podílníků u ARCOPAR, ARCOPLUS a ARCOFIN dosahoval v pořadí výše 1,3 miliardy EUR, 46 milionů EUR a 140 milionů EUR.
(40)
Stanovy družstev ARCOPAR, ARCOPLUS a ARCOFIN uvádějí, že se u těchto tří subjektů jedná o společnosti s ručením omezeným (39).
(41)
Stanovy všech tří subjektů obsahují ustanovení, jež se týkají podílníků, kteří chtějí vystoupit.
(42)
Stanovy družstva ARCOPAR tak například stanoví, že družstvo může omezit možnost vystoupení, pokud by tím mělo přijít o více než 10 % celkového investovaného kapitálu nebo počtu podílníků během stejného účetního období (40). Podílník, který by chtěl vystoupit z družstva ARCOPAR, by získal zpět svůj kapitál. Podílníci, kteří vlastní podíly kategorie A, B a C v družstvu ARCOPAR (41), mají rovněž nárok na tzv. „bonusovou rezervu“ (42).
(43)
V článku 35 stanov družstva ARCOPAR jsou uvedeny nároky podílníků v případě likvidace. V podstatě se zde říká, že podílníci budou vyplaceni v případě, že po uhrazení závazků a sociálních odvodů bude zůstatek kladný (43).
(44)
Rizika spojená s investicí do podílů skupiny ARCO byla například popsána v prospektu družstva ARCOPAR, kterou schválily belgické orgány v červnu roku 2008 a která byla vydána u příležitosti jisté transakce na kapitálovém trhu, jež proběhla mezi 7. červencem roku 2008 a 30. zářím roku 2008. V prospektu je jasně uvedeno, že zisk obdržený díky bance Dexia představoval více než 69 % čistého zisku družstva ARCOPAR za účetní období 2005/2006, 2006/2007 a 2007/2008. Prospekt rovněž odkazoval na riziko masivních vystoupení z družstva a zdůrazňoval, že v případě likvidace mohou podílníci o vše přijít. Výroční zprávy společnosti zároveň jasně uváděly, že skupina ARCO, aby mohla investovat, zvýšila půjčkou svou míru zadlužení (44).
2.6 Důvody, které vedly k zahájení řízení
(45)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení dospěla Komise k předběžnému závěru, že oznámené opatření splňuje čtyři kumulativní kritéria v oblasti státní podpory, a vyjádřila pochyby, že by opatření mohlo být prohlášeno za slučitelné s vnitřním trhem.
(46)
Komise shledala, že opatření je přičitatelné Belgii, protože bylo financováno zvláštním ochranným fondem. Komise za tím účelem konstatovala, že belgické právní předpisy stanovily výši příspěvku, který účastníci měli hradit do zvláštního ochranného fondu, a rovněž určily způsob, jakým budou tyto fondy používány. Komise dále zjistila, že Caisse des dépôts et consignations v případě potřeby poskytne zvláštnímu ochrannému fondu finanční prostředky jako zálohu. Komise si položila otázku, jakým způsobem získá Caisse des dépôts et consignations tyto prostředky zpět, protože nebylo jisté, že finanční družstva mají dostatečné finanční prostředky. Kladla si také otázku, zda dobrovolná účast finančních družstev nebude na úkor účinného refinancování zvláštního ochranného fondu.
(47)
Komise dospěla k závěru, že finanční družstva lze považovat podniky a že jim opatření poskytne selektivní zvýhodnění. Pokud jde o selektivní zvýhodnění, systém pojištění družstev zřejmě pomohl družstvům k přilákání nových finančních prostředků nebo k zachování jejich stávajícího kapitálu, protože přesvědčil stávající podílníky, aby z finančního družstva nevystupovali. Taková ochrana byla mimořádně užitečná v obdobích finanční nejistoty, jako tomu bylo mezi podzimem roku 2008 a dnem přijetí královského dekretu, kdy byla finanční družstva účinně ochráněna před rizikem výrazného vyplácení ve spojení s vystupováním z družstva.
(48)
Komise rovněž zjistila, že ochrana byla rozšířena a že Belgie nezohledňovala při schvalování vstupu kandidátského družstva do systému pojištění družstev jeho finanční stav. V případě skupiny ARCO bylo finančním družstvům povoleno přistoupit k systému pojištění družstev přesto, že již byla v platební neschopnosti, a družstva nedlouho potom vyhlásila konkurz.
(49)
Komise dospěla také k závěru, že opatření narušilo hospodářskou soutěž, protože finanční družstva navzájem soutěžila na trhu strukturovaných retailových investičních produktů, na kterém využívala selektivní výhodu, kterou neměly ostatní tržní subjekty s nabídkou podobných produktů.
(50)
Komise dále usoudila, že systém pojištění družstev měl dopad na obchod v rámci Unie. Na belgickém trhu působí četní mezinárodní dodavatelé investičních produktů, kteří nemohou uplatňovat nárok na stejný podíl na trhu, jako je podíl finančního družstva, který si družstvo může udržet kvůli opatření.
(51)
Komise si položila otázku, zda lze finanční družstva považovat za finanční instituce a zda tento faktor má dopad na použitelnost sdělení o bankovnictví z roku 2008 (45). Komise dospěla k závěru, že vzhledem ke skutečnosti, že se u finančních družstev zřejmě nejedná o finanční instituce ve smyslu sdělení o bankovnictví z roku 2008, je nutno posuzovat podporu přímo na základě Smlouvy.
(52)
Aby opatření bylo slučitelné s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy, musí být nezbytné, přiměřené a úměrné. Komise pochybovala o souladu opatření s těmito třemi kumulativními kritérii. Kladla si otázku, zda ochrana podílníků finančních družstev byla nezbytná k tomu, aby se zabránilo vážnému narušení belgického hospodářství. Pokud jde o možný multiplikační účinek, Komise zaznamenala, že Belgie zavedla již několik opatření [jako zvýšení krytí na základě systému pojištění vkladů na částku 100 000 EUR, poskytnutí státní podpory několika bankám v různých formách (rekapitalizace, vklad finančních prostředků, opatření na záchranu znehodnocených aktiv a další opatření ad hoc)]. Nechápala proto, proč bylo kromě všech těchto opatření ještě navíc nezbytné ochránit podílníky finančních družstev.
(53)
Komise si položila otázku, zda bylo přiměřené ochránit podílníky finančních družstev. V tomto ohledu konstatovala, že finanční družstva nejsou finančními institucemi a že vzhledem ke své velikosti nepředstavují systémově důležité instituce. Vyzvala Belgii, aby vysvětlila, jakým způsobem měly údajně mít investiční ztráty, které utrpěli rovněž například investoři do zvláštních investičních fondů, vážný negativní multiplikační účinek pro belgické hospodářství.
(54)
Komise měla konečně pochyby ohledně přiměřenosti opatření. Za prvé, Komise nepovažovala za jisté, že finanční družstva zaplatí za poskytnuté pojištění spravedlivou odměnu. Za druhé, Komise zaznamenala, že dobrovolnost vstupu do systému ve spojení s neexistující kontrolou životaschopnosti během přístupového řízení, jak ho stanovila Belgie, znamená, že je v zájmu finančních družstev přistoupit k systému až tehdy, kdy si budou jista, že dojde k plnění pojištění. To by mohlo vést k situacím, kdy by příjemci mohli využívat pojištění a mohli se přitom ve značné míře vyhnout placení za něj. Komise si také položila otázku, zda systém pojištění družstev nenarušuje neoprávněně hospodářskou soutěž vzhledem k tomu, že akcionáři konkurenčních společností nejsou chráněni, což finančním družstvům usnadňuje přístup ke kapitálu a zvyšuje jejich celkový podíl na trhu s retailovými investičními produkty.
3. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1 Připomínky skupiny ARCO
(55)
Podle skupiny ARCO belgická vláda rozhodla a oznámila dne 10. října 2008, že je zaveden systém pojištění družstev, který byl součástí širšího balíčku (navýšení pojištění vkladů u spořicích vkladů úvěrových institucí na výši 100 000 EUR, rozšíření systému pojištění na produkty životního pojištění „třídy 21“ a na individuální podílníky finančních družstev). Skupina ARCO tvrdila, že rozhodnutí ze dne 10. října 2008 bylo provedeno zákonem ze dne 15. října 2008 a královským dekretem ze dne 14. listopadu 2008, pokud jde o produkty třídy 21, a zákonem ze dne 14. dubna 2009 a královským dekretem ze dne 10. října 2011, pokud jde o depozitní certifikáty k akciím vydaným finančními družstvy.
(56)
Skupina ARCO zdůraznila, že systém pojištění družstev nepředstavuje státní podporu, protože finančním družstvům neposkytuje žádné selektivní zvýhodnění. Skupina ARCO také tvrdila, že Komise dospěla k závěru, že systém pojištění pro produkty třídy 21 pojišťovacích společností neobsahuje žádný prvek státní podpory, protože tyto produkty jsou volně dostupné pro všechny pojišťovny, a nejsou tak selektivní (46). Skupina ARCO kromě toho tvrdí, že systém pojištění družstev je otevřený všem finančním družstvům za stejných podmínek, a není proto selektivní.
(57)
V souladu s připomínkami Belgie skupina ARCO tvrdila, že všechny formy podílů ve finančních družstvech potvrzují, že uspokojují stejné požadavky zákazníků jako vklady a že s nimi zákonodárce také tak zachází. Skupina ARCO zdůraznila, že se Belgie obává účinku nákazy. Pokud by Belgie nezavedla systém pojištění družstev, otřáslo by to údajně důvěrou investorů a mohlo by to prý vést k runu na všechny spořicí produkty.
3.2 Připomínky Belgie
(58)
Belgie uvedla, že systém pojištění družstev nenaplňuje všechna kumulativní kritéria v oblasti státní podpory uvedená v čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a nepředstavuje tak státní podporu. Belgie konkrétně tvrdila, že nejsou splněna tři kritéria státní podpory. Belgie nejprve vyjádřila stanovisko, že opatření představuje pomoc pouze soukromým osobám a ne podnikům. Poté Belgie zdůraznila, že opatření neposkytuje žádné selektivní zvýhodnění finančním družstvům, a nakonec tvrdila, že opatření nevyvolá žádné narušení hospodářské soutěže.
(59)
Pokud jde o tvrzení, že z podpory nemají prospěch podniky, Belgie vyjádřila stanovisko, že řádný systém pojištění vkladů v případě úvěrových institucí, včetně jeho rozšíření (tj. systém pojištění družstev), byl přijat v souladu a za dodržení rozhodnutí Rady ve složení pro hospodářské a finanční věci (ECOFIN), směrnice 94/19/ES v jejím pozdějším znění a směrnice 97/9/ES.
(60)
Belgie vyjádřila stanovisko, že podíly finančních družstev v držení individuálních podílníků mají všechny znaky vkladů a jako takové jsou získávány. Zdůraznila tyto prvky:
i)
osoby (individuální podílníci), které využívají systém pojištění družstev, zasluhují stejnou ochranu jako vkladatelé u jiných institucí, které působí ve stejném odvětví a podléhají stejné kontrole;
ii)
z daňových důvodů jsou jak dividendy vyplácené finančními družstvy, tak úroky z vkladů osvobozeny ve stejné, pevně stanovené výši od srážkové daně z movitého majetku (47);
iii)
individuální podílníci finančních družstev mohou v souladu s ustanoveními stanov finančního družstva upsat pouze konkrétně vymezený podíl, jehož maximální výše je omezena;
iv)
podílníci finančních družstev mohou ze společnosti vystoupit pouze během prvních šesti měsíců účetního období a podílník, který si přeje vystoupit, nemá nárok na přidanou hodnotu družstva úměrnou svému podílu. Podle Belgie se v hodnotě podílů v družstvu neodráží hodnota podkladových aktiv finančního družstva, a podíly ve finančních družstvech tak obecně nekonkurují investičním produktům, ale pouze podmnožině produktů, na které se již vztahuje státní záruka (tj. vklady a životní pojištění „třídy 21“);
v)
podíly finančních družstev jsou registrovány a možnost jejich převodu je omezena právními předpisy (48). Nelze je volně prodávat za účelem získání zisku. Podílníci finančních družstev mají nárok pouze na skromnou dividendu (osvobozenou od daně) a na vyplacení podílu, když přestanou být podílníky;
vi)
podíly ve finančních družstvech nelze považovat za investici do akcií kotované společnosti nebo kotovaného subjektu;
vii)
podíly ve finančních družstvech nelze považovat za rizikovou investici, protože podílníci finančních družstev nemají nárok na přidanou hodnotu;
viii)
systém pojištění družstev chrání výlučně individuální podílníky (na rozdíl od institucionálních podílníků).
(61)
Pokud jde o neexistenci selektivního zvýhodnění, Belgie uvedla, že systém pojištění družstev kryje pouze podíly ve finančních družstvech, které byly vydány před dnem 10. října 2011. Belgie poznamenala, že po tomto dnu nemohla finanční družstva nadále využívat systému pojištění družstev k tomu, aby vstupovala na trh. Upřesnila také, že skupina ARCO neemitovala od září roku 2008 žádný nový podíl.
(62)
Belgie rovněž popřela, že by systém pojištění družstev pomohl finančním družstvům zachovat si stávající kapitál. Na podporu tohoto tvrzení Belgie prohlásila, že tisková zpráva ze dne 10. října 2008 byla pouze návrhem strategického podnětu a finanční družstva v ní byla zmíněna jen okrajově. Tisková zpráva ze dne 10. října 2008 nepředstavovala podle Belgie podrobnou dohodu, jež byla zveřejněna v koordinaci se souběžnými tiskovými zprávami finančních družstev. V tomto ohledu Belgie odlišila svou tiskovou zprávu od zpráv britských orgánů a společnosti Lloyds ve věci Lloyds (49), na které se Komise odvolala v rozhodnutí o zahájení řízení. Belgie dospěla k závěru, že tisková zpráva ze dne 10. října 2008 nepředstavuje opatření, které by mohlo poskytnout finančním družstvům selektivní zvýhodnění. Pokud jde o následující tiskovou zprávu ze dne 21. ledna 2009, Belgie považovala za obvyklé, že skupina ARCO tuto zprávu veřejných orgánů okamžitě zveřejnila na svých internetových stránkách, protože všechna finanční družstva (tedy také skupina ARCO) sledovala tehdy tuto záležitost s velkým zájmem.
(63)
Belgie zdůraznila, že by Komise měla zaujmout stejný přístup jako ve věci Ethias a že by měla dospět k závěru, že systém pojištění družstev není selektivní. Belgie také vyzdvihla, že Soudní dvůr již v rozsudku ve věci Paint Graphos (50) uznal zvláštní statut skutečných družstev. Odkázala zejména na bod č. 61 tohoto rozsudku, z nějž jasně vyplývá, že vzhledem ke zvláštním rysům vlastním družstevním společnostem nelze mít v zásadě za to, že tyto družstevní společnosti jsou ve srovnatelné faktické a právní situaci s obchodními společnostmi.
(64)
Belgie poskytla také informace o počtu akcionářů skupiny ARCO, kteří tento subjekt opustili od počátku krize. Během finančních období, která vedla k dobrovolné likvidaci, dosáhl počet podílníků skupiny ARCO, kteří požádali o vyplacení svého kapitálu, výše 9 764 v roce 2007/2008, 21 150 v roce 2008/2009 a 23 762 v roce 2010/2011.
(65)
Pokud jde o rušivé účinky opatření, Belgie tvrdila, že Komise by měla přiměřeným způsobem vysvětlit, jakým finančním produktům konkurují podíly ve finančních družstvech, a to i přesto, že Belgie uznala, že v rámci řízení ohledně státní podpory není Komise povinna poskytnout podrobnou definici trhu. Belgie v podstatě tvrdila, že se individuálním podílníkům finančních družstev dostalo stejné míry ochrany jako investorům v případě všech podobných produktů v oblasti vkladů nebo spoření.
(66)
Belgie rovněž vysvětlila, že systém pojištění družstev sleduje stejný cíl jako směrnice 94/19/ES, a to ochránit vklady individuálních spořitelů, zachovat důvěru vkladatelů a zlepšit stabilitu finančních trhů. Belgie soudí, že systémy pojištění vkladů jiných členských států kryjí rovněž v některých případech netradiční vklady, a vyjádřila přesvědčení, že by Komise měla tuto skutečnost zohlednit (51).
(67)
Belgie rovněž vyzdvihla skutečnost, že v případě, pokud by Komise měla dospět k závěru, že systém pojištění družstev představuje státní podporu, měla by být tato podpora považována za slučitelnou s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy. Soudila, že není důvod, aby se určilo, zda je skupina ARCO finanční institucí ve smyslu sdělení o bankovnictví z roku 2008. Podle Belgie je rozhodující otázkou, na kterou by měla Komise odpovědět, otázka, zda systém pojištění družstev představuje nezbytný a přiměřený zásah s cílem zabránit vážnému narušení hospodářství.
(68)
Belgie zastávala názor, že se jedná o nezbytné opatření, jeho důsledky se omezují na nutné minimum a existují mechanismy sdílení nákladů.
(69)
Za prvé, Belgie tvrdila, že systém pojištění družstev je přiměřený a nezbytný pro poskytnutí jistoty vkladatelům v Belgii.
(70)
Belgie uznala za teoreticky možné, že instituce s chráněnými vklady ve své rozvaze mohou mít nepřímý prospěch z existence podobných ochranných systémů, protože tyto systémy přispívají k zabránění runu na banky. Vysvětlila ale, že systémy pojištění vkladů jsou nezbytné, aby se zabránilo runu na banky a narušení finančních trhů. Belgie také tvrdila, že systém pojištění družstev je nutný, aby se zabránilo oslabení důvěry, kterou má veřejnost vůči belgickému finančnímu systému. Skutečnost, že podíly v družstvech vykazují základní rysy produktů spoření a že polovina finančních prostředků v držení družstev je investována do bank, posiluje jejich společné rysy s vklady a zdůrazňuje jejich význam pro belgický bankovní systém. Nezvládnutá platební neschopnost finančních družstev by údajně spustila řetězovou reakci s dopadem na všechny finanční instituce a na belgické hospodářství. Pokud by se na podíly ve finančních družstvech neuplatnila stejná míra ochrany jako na tradiční vklady, vzniklo by údajně stejné riziko jako v případě, že by se neochránily vklady. Mělo by to silný dopad na důvěru veřejnosti ve všechny formy vkladů v Belgii a vzniklo by systémové riziko. Na podporu svých tvrzení uvedla Belgie skutečnost, že v poměru k celkovému počtu obyvatel Belgie byl počet podílníků (individuálních osob) finančních družstev vysoký (52).
(71)
Belgie také vznesla důraznou námitku vůči terminologii, kterou Komise použila ve svém rozhodnutí o zahájení řízení, a to zejména vůči pojmům „capital instruments“ (nástroje vlastního kapitálu) a „risk capital“ (rizikový kapitál), kterých bylo použito v bodě odůvodnění 62 a v poznámce pod čarou č. 35.
(72)
Na prokázání nezbytnosti systému pojištění družstev Belgie také předala Komisi dopisy Rady pro finanční stabilitu a guvernéra BNB ze dne 29. října 2008 (53) a 7. října 2011 (54), které byly zaslány tehdejšímu ministru financí.
(73)
Ohledně slučitelnosti opatření s pravidly pro státní podporu odkazuje Belgie zaprvé na rozhodnutí Komise ve věci Ethias. Komise podle ní povolila opatření ve prospěch Ethias, a to zejména rozšíření systému pojištění vkladů na produkty „třídy 21“, protože je považovala za přiměřená a nezbytná, aby se zabránilo vážnému narušení belgického hospodářství.
(74)
Za druhé, Belgie zopakovala svůj názor, že opatření je přiměřené. Finanční družstva sdílejí náklady, a to zejména prostřednictvím jejich příspěvku do zvláštního ochranného fondu. Belgie soudila, že míra odměny za pojištění je přiměřená a obdobná příspěvkům v systémech pojištění ostatních chráněných institucí. Belgie odmítla, že by opatření mohlo být neúměrné z důvodu dobrovolné účasti v systému pojištění družstev.
(75)
Belgie tvrdila, že pokud by Komise přesto dospěla k závěru, že se u opatření jedná o státní podporu, měla by usoudit, že se jedná o podporu na ukončení činnosti slučitelnou s pravidly pro státní podporu. Belgie připomněla, že královský dekret ze dne 7. listopadu 2011 jasně stanoví, že v případě likvidace družstva musí zvláštní ochranný fond zasáhnout a odškodnit až po vydání konečného nařízení k likvidaci a jeho schválení.
(76)
Belgie zastávala také názor, že příkaz Komise k pozastavení plateb se netýká plateb provedených po likvidaci skupiny ARCO ve prospěch individuálních podílníků, protože v případě fyzických osob se nejedná o podniky.
(77)
Belgie předložila další dodatečné připomínky dopisem adresovaným Komisi ze dne 18. března 2014, tj. po stanovené lhůtě.
(78)
Belgie soudí, že Komise nemůže zakázat plnění pojištění poskytnutého individuálním podílníkům. Údajně nemůže vyzvat stát, aby pozastavil veškeré platby v rámci systému pojištění družstev a ani aby získal zpět platby provedené v rámci tohoto systému ve prospěch individuálních podílníků.
(79)
U individuálních podílníků se totiž nejedná o podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy a plnění pojištění ve prospěch individuálních podílníků nemá údajně žádný dopad na skupinu ARCO nebo na vyhlídky Belgie získat zpět podporu, ze které měly mít tyto podniky prospěch.
4. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
4.1 Příjemce opatření
(80)
Komise nejprve předběžně připomíná, že v bodě odůvodnění 18 rozhodnutí o zahájení řízení tvrdila, že systém pojištění družstev je určen pro finanční družstva. Hlubší prošetření chronologie a příznačných rysů opatření ale umožnilo dospět k závěru, že jediným skutečným příjemcem opatření je skupina ARCO, jak je popsáno v tomto oddíle.
(81)
V tomto konkrétním případě Komise zjišťuje, že mezi skupinou ARCO a ostatními finančními družstvy, které mohou být způsobilá pro přijetí do systému pojištění družstev, existuje podstatný rozdíl.
(82)
Z popisu skutečností (55) jasně vyplývá, že systém pojištění družstev byl od počátku šit na míru skupině ARCO, která čelila potížím kvůli svým investicím do banky Dexia. Skupina ARCO byla vlastně jediné finanční družstvo, které o účast na opatření nakonec požádalo.
(83)
Pokud jde o ostatní finanční družstva, Komise konstatuje, že vstup do systému pojištění družstev je dobrovolný, že rada ministrů může rozhodnout o přijetí či nepřijetí družstva do systému pojištění družstev a případně za jakých podmínek, že žádné z dalších finančních družstev nepožádalo o přijetí do systému a že některá z nich se od systému aktivně distancovala. Komise rovněž konstatuje, že žádné jiné finanční družstvo nemělo tak rozsáhlé potíže v oblasti svých investic jako skupina ARCO v případě banky Dexia.
(84)
Komise proto dospívá k závěru, že jediným skutečným příjemcem systému pojištění družstev pro družstva vykonávající hospodářskou činnost je skupina ARCO.
4.2 Oznámení a provedení opatření představují jediný stejný zásah
(85)
Komise konstatuje, že opatření bylo rozhodnuto a oznámeno vládou dne 10. října 2008 (56). Je zřejmé, že belgická vláda rozhodla o tom, že skupina ARCO bude moci využít systém pojištění družstev, v okamžiku, kdy bylo v roce 2008 připraveno opatření ve prospěch banky Dexia (57). Další tisková zpráva ze dne 21. ledna 2009 přinesla k opatření více podrobností. Tento závazek vlády byl přepracován do zákonné podoby až následně.
(86)
Komise konstatuje, že znění tiskových zpráv ze dne 10. října 2008 a 21. ledna 2009 a výrazy, které jsou v nich použity („rozhodla“, „závazek“), svědčí jednoznačně o přijatém závazku a umožňují nabytí oprávněného dojmu o tom, že opatření bude provedeno.
(87)
Tiskové zprávy byly rozeslány také úřední cestou: zpráva ze dne 10. října 2008 byla odeslána útvary ministerstva financí, zatímco zpráva ze dne 10. ledna 2009 byla odeslána jménem předsedy vlády a jménem ministra financí. Opakování obsahu těchto tiskových zpráv ještě posílilo jejich účel.
(88)
Komise konstatuje, že v okamžiku tiskové zprávy ze dne 10. října 2008 bylo již zřejmé, že systém pojištění družstev bude představovat rozšíření systému pojištění vkladů. Tisková zpráva ze dne 21. ledna 2009 potom obsahovala další upřesnění technické povahy. Jakmile byla zveřejněna, skupina ARCO ji uvedla na svých internetových stránkách se zřejmým cílem uklidnit své individuální podílníky. Komise kromě toho konstatuje ucelenost opatření v průběhu času, protože u něj nedošlo k podstatným změnám mezi jeho původním oznámením dne 10. října 2008 a vydáním konečného královského dekretu.
(89)
Ve svém rozsudku ze dne 19. března 2013 ve spojených věcech C-399/10 P a C-401/10 P (58) Soudní dvůr uvedl, že oznámení opatření a jeho skutečné provedení lze považovat za jediný zásah, pokud to lze odůvodnit jejich chronologií, jejich cílem a stavem, v němž se podnik nachází v okamžiku takového zásahu. Stejně tak v případě tohoto opatření Belgie rozhodla a oznámila dne 10. října 2008 opatření, které bylo provedeno později se stejným cílem ohledně prvotního příjemce, na kterého bylo zaměřeno. Komise kromě toho ve vlastních rozhodnutích považovala oznámení a provedení opatření za jediný zásah a soudila, že opatření poskytuje výhodu ode dne oznámení (59). Belgický ministr financí působící v květnu roku 2014 navíc označil předmětné opatření za závazek přijatý v roce 2008 (60).
(90)
Na základě informací uvedených v bodech odůvodnění 85 až 89 dospívá Komise k závěru, že oznámení a provedení systému pojištění družstev je nutno považovat za jediné stejné opatření.
4.3 Existence podpory
(91)
Jak se uvádí v čl. 107 odst. 1 Smlouvy, „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(92)
Jak Belgie, tak skupina ARCO tvrdí, že by Komise měla přezkoumat, zda byla skupina ARCO příjemcem státní podpory, na základě jiného svého rozhodnutí, a to rozhodnutí ve věci Ethias (61). Pojem státní podpory je ale objektivní koncept vymezený ve Smlouvě. K tomu, aby bylo považováno za státní podporu, musí opatření splnit tato čtyři (kumulativní) kritéria: musí i) být poskytnuto státem nebo ze státních prostředků; ii) poskytnout svému příjemci selektivní výhodu; iii) narušit (potenciálně) hospodářskou soutěž; a iv) ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(93)
Komise má za povinnost posoudit opatření z hlediska těchto čtyř kritérií (viz body odůvodnění 94 až 110).
Státní prostředky
(94)
Komise musí posoudit, zda je systém pojištění družstev financován ze státních prostředků a zda je přičitatelný státu.
(95)
Podle ustálené judikatury (62) spadají veškeré finanční prostředky, které mohou veřejné orgány ve skutečnosti použít k podpoře podniků, aniž by bylo rozhodné, zda tyto prostředky trvale patří či nepatří k majetku státu, do oblasti působnosti čl. 107 odst. 1 Smlouvy, pokud zůstávají neustále pod veřejnou kontrolou, a tudíž jsou k dispozici příslušným vnitrostátním orgánům.
(96)
O státní podporu se jedná zejména v případě, kdy finanční prostředky pocházejí z příspěvků stanovených právními předpisy státu a kdy jsou spravovány a rozdělovány v souladu s těmito právními předpisy, přestože je spravují jiné instituce než stát. Statut subjektu nebo podniku, který poskytuje dotčenou podporu, není považován za rozhodující při uplatnění pravidel pro státní podporu.
(97)
Pokud jde o organizaci systému pojištění družstev, Komise konstatuje, že belgické právní předpisy stanoví příspěvky, které účastníci musí platit, a také způsob použití těchto finančních prostředků. Příspěvky do zvláštního ochranného fondu jsou proto považovány za státní prostředky, přestože pocházejí ze soukromých zdrojů.
(98)
Navíc Caisse des dépôts et consignations, která je veřejným subjektem, poskytuje v případě potřeby jako zálohu nutné finanční prostředky na platby, které má zvláštní ochranný fond provádět. Tento aspekt systému pojištění družstev představuje každopádně dostatečně konkrétní hospodářské riziko nákladů, které mohou zatížit rozpočet členského státu, aby se dalo dospět k závěru, že jde o použití státních prostředků ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy (63).
(99)
Pokud jde o přičitatelnost opatření Belgii, je zřejmé, že systém pojištění družstev nelze považovat za provedení směrnice 94/19/ES. Tato směrnice po členských státech pouze vyžaduje, aby zavedly systém pojištění vkladů pro vklady u úvěrových institucí, a její článek 2 výslovně stanoví, že u veškerých nástrojů, na které by se vztahovala definice vlastního kapitálu úvěrových institucí, jsou vyloučeny náhrady ze systémů pojištění. Pokud členský stát rozhodne o zavedení jiných systémů náhrad, které pojišťují jiné finanční produkty, nevyplývá takové rozhodnutí z práva Unie, ale představuje vlastní iniciativu dotčeného členského státu (64). Komise bere rovněž na vědomí, že se Belgie odvolává na pojišťovací systém náhrad investorům, ovšem toto přirovnání není průkazné, protože tyto systémy nejsou určeny ke krytí rizik spojených s investicemi. Jak již bylo vysvětleno v bodu odůvodnění 21, systémy pro odškodnění investorů jsou vytvořeny pouze pro případy, kdy investiční podnik není schopen vrátit majetek patřící investorovi, a to například z důvodu podvodu nebo potíží v systémech tohoto podniku.
Selektivní výhoda
(100)
Komise dospívá k závěru, že systém pojištění družstev poskytl skupině ARCO selektivní výhodu. Soudní dvůr uznal, že podniky mohou získat výhodu ve formě lepšího přístupu k finančním prostředkům, pokud opatření přijaté členským státem ve prospěch investorů posiluje jejich vůli investovat finanční prostředky do daného souboru cílených investic (65). V tomto konkrétním případě pomohlo opatření subjektům skupiny ARCO udržet si svůj stávající základní kapitál tím, že přesvědčilo stávající podílníky družstev, aby z nich nevystupovali (66), což představovalo mimořádně důležitou výhodu vzhledem k nervozitě trhu během období, které bezprostředně následovalo po pádu banky Lehman Brothers. Aby uklidnila své podílníky, zveřejnila skupina ARCO dne 21. ledna 2009 na svých internetových stránkách tiskovou zprávu belgické vlády, což jasně prokazuje, že skutečnost, že mohla investory uklidnit, představovala důležitou výhodu pro skupinu ARCO. Komise v tomto ohledu konstatuje, že brožura družstva ARCOPAR vydaná v létě roku 2008 (67) rovněž zmiňuje riziko, kterému by se vystavili individuální podílníci v případě odchodu z finančního družstva (68) (69).
(101)
Opatření je také zjevně selektivní. Zaprvé se vztahuje pouze na držitele podílů finančních družstev a nevztahuje se na držitele investičních produktů vydaných konkurenčními podniky. Finanční subjekty, které nabízely finanční prostředky na trhu konzervativních dluhopisů nebo na peněžním trhu či nabízely zvláštní investiční fondy se zaručeným kapitálem, tak nemohly poskytnout svým zákazníkům podobnou jistotu. Belgie tvrdí, že podíly v držení individuálních podílníků finančních družstev jsou v podstatě přirovnatelné k vkladům (70). Několik prvků zdůrazňovaných Belgií přitom neodkazuje na finanční družstva, ale na družstva obecně. Popis podílů finančních družstev, jak ho poskytla Belgie, přitom neobsahuje žádný odkaz na důležité informace, jako jsou rizika, jež jsou spojena s investicí do těchto nástrojů (71) a jež u vkladů neexistují.
(102)
Selektivní povaha opatření se ukazuje také při srovnání zacházení s finančními družstvy a zacházení s ostatními nefinančními uznanými družstvy. Belgie se zastává zvláštního zacházení, jehož se dostalo individuálním podílníkům finančních družstev, na základě rozsudku ve věci Paint Graphos. Rozsudek ve věci Paint Graphos spočívá v rozhodnutí o předběžné otázce ohledně předkládacího usnesení vydaného italským soudem, který si přál zjistit, zda daňová zvýhodnění družstev výrobců a pracovníků lze přirovnat ke státní podpoře ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Soudní dvůr dospěl ve svém rozsudku k závěru, že je nutno posuzovat daňové zvýhodnění z hlediska čtyř kumulativních kritérií v oblasti státní podpory, a poskytl podrobnější pokyny, a to zejména o způsobu posouzení, zda takové daňové zvýhodnění představuje selektivní výhodu (72). Soudní dvůr prohlásil, že je nutno určit, zda i) takové daňové zvýhodnění může být odůvodněno rysy, které jsou vlastní dotčené daňové soustavě (73), ii) zda existují náležité postupy dohledu a sledování (74) a iii) zda je daňové zvýhodnění úměrné a nepřesahuje meze toho, co je nezbytné (75).
(103)
Komise soudí, že tvrzení Belgie nelze přijmout, protože povaha výhody, kterou opatření poskytlo, je kvalitativně odlišná od výhody přezkoumávané Soudním dvorem ve věci Paint Graphos. Opatření zavedené Belgií znamená poskytnutí výhody a ne osvobození od daně nebo od úhrady nákladu. Analýzu ve třech etapách, kterou zvolil Soudní dvůr pro posouzení, zda je daňové zvýhodnění nebo osvobození od daně selektivní, nelze proto na toto opatření uplatnit.
(104)
I v případě, že by se judikatura ve věci Paint Graphos dala uplatnit na předmětné opatření, jeho zvláštní rysy jsou takové, že by toto opatření zůstalo selektivní.
(105)
Za prvé, Komise zjišťuje, že věc Paint Graphos odkazuje na všechna družstva výrobců a pracovníků a neodkazuje pouze na poměrně omezené pododvětví, jakým jsou finanční družstva. Pokud je podle tvrzení Belgie nutno vyhradit zvláštní zacházení „skutečným“ družstvům, mělo by se toto zvláštní zacházení uplatňovat na všechna uznaná družstva. Pouhá skutečnost, že se opatření omezuje na finanční družstva, tím pádem stačí, aby se prokázala jeho selektivní povaha.
(106)
Za druhé, Komise zjišťuje, že si finanční družstva podle názoru Belgie údajně zasluhovala dalších zvýhodnění již od 10. října 2008. Komise konstatuje, že tradiční uznaná družstva získala před tímto dnem jistou formu přednostního zacházení, která vyplývá z jejich zvláštního statusu a která spočívá v osvobození od srážkové daně z movitého majetku (76). V rámci tohoto rozhodnutí se Komise nevyslovuje k uměřenosti či neuměřenosti daňové výhody, ale soudí, že nic neospravedlňuje náhlé zavedení další kompenzace nebo ochrany ve prospěch podniků se statusem finančních družstev dne 10. října 2008.
(107)
Kdyby Komise měla přesto provést analýzu vycházející z rozsudku ve věci Paint Graphos, jak doporučuje Belgie, soudí, že nic neodůvodňuje poskytnutí pojištění ve výši 100 % individuálním podílníkům skupiny ARCO (tzn. část i) analýzy provedené v rozsudku ve věci Paint Graphos), jejíž subjekty byly společnostmi s ručením omezeným. Vzhledem k povaze těchto společností, jak byla stanovena belgickými obecnými pravidly v oblasti práva obchodních společností, měli si být individuální podílníci skupiny ARCO vědomi, že v případě likvidace mohou přijít o veškerý svůj kapitál (77). Ochránit kapitál upsaný individuálními podílníky finančních družstev do výše 100 % není ostatně úměrné opatření (část iii) analýzy provedené v rozsudku ve věci Paint Graphos), protože by to znamenalo ochránit tyto podílníky před všemi riziky, čímž by pro podniky, jejichž jsou podílníky, vznikla neoprávněná výhoda (78).
Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(108)
Systém pojištění družstev poskytuje finančním družstvům výhodu, již nemají subjekty, které nabízejí strukturované retailové investiční produkty, a ani jiná nefinanční uznaná družstva. Díky opatření si skupina ARCO mohla zachovat svůj podíl na trhu po delší dobu. Skupina ARCO čelila odlivu finančních prostředků až později a v menší míře, než by se stalo bez tohoto opatření. Ostatní subjekty, které musely čelit hospodářské soutěži pouze vlastními výsledky a nemohly počítat se systémem pojištění družstev, nemohly proto využít finančních prostředků, které by jinak byly k dispozici pro investování. Systém pojištění družstev proto narušuje hospodářskou soutěž (79).
(109)
Pokud členský stát určitému podniku poskytne podporu, může zůstat dotčená vnitrostátní činnost zachována nebo může vzrůst s tím důsledkem, že se sníží vyhlídky podniků usazených v jiných členských státech na (větší) proniknutí na trh (80). Vzhledem k velkému počtu mezinárodních dodavatelů investičních produktů, kteří působí na belgickém trhu, opatření bezpochyby ovlivňuje obchod v celé Unii.
Závěr
(110)
Na základě analýzy provedené v bodech odůvodnění 91 až 109 dospívá Komise k závěru, že systém pojištění družstev obnáší použití státních prostředků, představuje selektivní zvýhodnění skupiny ARCO, narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod uvnitř Unie. Splňuje tak všechna kritéria, aby byl považován za státní podporu. Všechny tyto skutečnosti existovaly nejpozději v den přijetí královského dekretu ze dne 10. října 2011, avšak výhoda, kterou opatření přineslo, vznikla již oznámením o jeho zavedení ze dne 10. října 2008. Při přezkumu slučitelnosti podpory a za účelem jejího případného vrácení příjemci je nutno zohlednit celkovou výši výhody.
4.4 Slučitelnost podpory
(111)
Poté co Komise prokázala, že se u systému pojištění družstev jedná o státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, musí stanovit, zda je tuto podporu možno považovat za slučitelnou s vnitřním trhem.
(112)
Článek 107 Smlouvy uvádí ve svém odstavci 1, že každá podpora poskytnutá státem je neslučitelná s vnitřním trhem, a tedy zakázána, nestanoví-li Smlouva jinak. Ve svých odstavcích 2 a 3 poté vymezuje dvě kategorie podpor slučitelných s vnitřním trhem.
(113)
V čl. 107 odst. 2 jsou nejprve uvedeny kategorie státních podpor, na které se automaticky vztahuje odchylka od zásady zákazu. Systém pojištění družstev do žádné z těchto kategorií nespadá.
(114)
V čl. 107 odst. 3 Smlouvy je potom uvedeno několik kategorií státních podpor, které lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem. Teoreticky by bylo možno uplatnit písmeno b) či c) tohoto odstavce.
(115)
Pokud jde o čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy, Komise v pokynech vysvětlila, jakým způsobem má v úmyslu uplatňovat odchylku uvedenou v tomto ustanovení na určité kategorie podpor. Konstatuje však, že opatření neodpovídá žádné z kategorií podpor uvedených v těchto pokynech. Belgie a ani skupina ARCO navíc nepředložily sebemenší náznak cíle společného zájmu, který by umožnil odvolat se na toto ustanovení. Komise proto zřejmě musí přezkoumat případnou slučitelnost opatření pouze na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy.
(116)
Pokud jde o čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy, Komise bere na vědomí tvrzení Belgie, že v případě, pokud Komise dospěje k závěru, že systém pojištění družstev obnáší státní podporu, mělo by být opatření posuzováno na základě tohoto ustanovení, jež umožňuje prohlásit podporu za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud je nezbytná pro odstranění vážné poruchy v hospodářství některého členského státu.
(117)
Avšak čl. 107 odst. 3 písm. b) vyžaduje restriktivní výklad toho, co se má rozumět vážnou poruchou v hospodářství některého členského státu. Předmětná porucha musí mít vliv na hospodářství dotčeného členského státu jako celek a nejenom na hospodářství jednoho z jeho regionů nebo částí jeho území (81).
(118)
V okamžiku prvního vyvrcholení finanční krize na podzim roku 2008 Komise rozhodla ve svém sdělení o bankovnictví z roku 2008, že čl. 107 odst. 3 písm. b) lze použít při posuzování opatření přijatých s cílem odstranit potíže finančních institucí (82).
(119)
Mimo finanční sektor Komise vypracovala na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy dočasný rámec Společenství pro opatření státní podpory zlepšující přístup k financování za současné finanční a hospodářské krize (83). Na předmětné opatření se ale tento rámec nevztahuje. Týká se reálné ekonomiky, protože umožňoval členským státům přijímat náležitá opatření zlepšující přístup k financování podnikům, které si přály investovat během finanční krize, to znamená v době, kdy se financování prostřednictvím bank stávalo stále těžší. Potíže skupiny ARCO nejsou spojeny s nedostatkem financování prostřednictvím bankovního sektoru ale s aktivy (akcie banky Dexia), jejichž hodnota musela být snížena. Systém pojištění družstev, který poskytuje záruku ve výši 100 % v případě nástroje, jenž je uváděn v pasivech, navíc nespadá do žádné kategorie podpor uvedených v bodu 4.3 rámce.
(120)
Protože finanční družstva nejsou finančními institucemi pro účely sdělení o bankovnictví z roku 2008, podporu je nutno posuzovat přímo na základě Smlouvy (84). Ke splnění obecných kritérií slučitelnosti stanovených v čl. 107 odst. 3 Smlouvy musí opatření dodržet tyto podmínky (85):
a) Vhodnost opatření podpory : podpora musí být správně zaměřena, aby mohl být skutečně dosažen cíl, tj. odstranění vážné poruchy v hospodářství, což není splněno, pokud dotčené opatření nepředstavuje vhodný prostředek k odstranění poruchy.
b) Nezbytnost : výše a forma opatření musí být nutné pro dosažení cíle. Výše opatření podpory tak musí být stanovena na minimum nezbytné pro dosažení cíle a jeho forma musí být co nejvhodnější pro odstranění poruchy v hospodářství.
c) Proporcionalita : pozitivní důsledky opatření musí odpovídajícím způsobem vyrovnávat narušení hospodářské soutěže tak, aby byla tato narušení omezena na minimum nutné pro dosažení cílů opatření.
(121)
Pokud jde o vhodnost či nevhodnost opatření, Komise zjišťuje, že dopad finančních družstev na hospodářství jako celek je v zásadě odlišný od dopadu tradičních bank, které čelí runům na banky. Pokud by se vkladatelé určité banky rozhodli vybrat své peníze ve stejný okamžik, byla by banka nucena postoupit během krátké doby veškerá svá nelikvidní aktiva („nouzovým prodejem“), což by mělo vážné důsledky pro půjčky reálné ekonomice a mohlo by vyvolat řetězovou reakci v podobě snižování cen aktiv. Finanční družstva naopak půjčky reálné ekonomice neposkytují. Podle svých stanov mají také právo omezit vystupování podílníků (86), takže je v zásadě možno zabránit neřízenému postupování aktiv. Tato skutečnost prokazuje výrazný rozdíl mezi vklady a podíly podílníků z hlediska jejich dopadu na systém.
(122)
Z právního pohledu je také zřejmé, že podílníci finančních družstev jsou podílnici „společnosti s ručením omezeným“. Kvůli tomuto statusu jsou individuální podílníci finančních družstev právně vystaveni možnosti ztráty části nebo celé své investice. Komise v tomto ohledu bere také na vědomí, že guvernér BNB nepotvrdil, že podíly finančních družstev jsou přirovnatelné ke spořicím vkladům úvěrové instituce (87).
(123)
Komise rovněž konstatuje, že postavení individuálních podílníků finančních družstev v „kaskádové struktuře“ (88) v případě likvidace nebo úpadku těchto subjektů se velmi liší od postavení majitelů spořicích účtů v úvěrové instituci. Úvěrové instituce jsou regulované subjekty, u nichž regulační orgán dohlíží na to, aby bylo k dispozici určité množství finančních prostředků. Tyto finanční prostředky umožňují absorbovat první vlnu ztrát v případě likvidace nebo úpadku. Podílníci finančních družstev žádnou podobnou ochranu nemají. V případě likvidace nebo úpadku jsou prvními oběťmi.
(124)
Na základě argumentů uvedených v bodech odůvodnění 121 až 123 dospívá Komise k závěru, že systém pojištění družstev pouze chrání finanční družstva a jeho individuální podílníky před důsledky jejich minulých investic. Nepředstavuje opatření vhodné pro zabránění vážné poruchy v belgickém hospodářství.
(125)
Pokud jde o nezbytnost opatření, Komise připomíná, že Belgie již přijala důležitá opatření, aby zabránila poruše v belgickém hospodářství. Zavedla už jiná opatření na stabilizování finančního systému, a to zejména bank a dalších finančních institucí, do kterých finanční družstva investovala. Belgický systém pojištění vkladů chránil vklady až do výše 100 000 EUR a Belgie pomohla bankám Fortis, KBC, Dexia a Ethias rekapitalizací, vložením finančních prostředků, opatřeními na záchranu znehodnocených aktiv a opatřeními ad hoc. Komise dospívá k závěru, že nebylo nezbytné chránit některé individuální podílníky finančních družstev, která jsou vlastně společnostmi s ručením omezeným.
(126)
Pokud jde o dopis guvernéra BNB, o kterém se zmiňuje Belgie, Komise konstatuje, že tento dopis je z října roku 2011, tedy po 10. říjnu roku 2008, kdy bylo opatření oznámeno, a že se v něm neuvádí, že opatření je nezbytné pro zabránění vážné poruchy v belgickém hospodářství, ale je uvedena pouze ta skutečnost, že by mělo umožnit (89) omezit negativní důsledky (systémové) krize. Pokud jde o dopis Výboru pro finanční stabilitu, Komise konstatuje, že se pouze zmiňuje o rozšíření krytí systému pojištění vkladů a o zavedení systému pojištění pojišťovacích produktů „třídy 21“.
(127)
Pokud jde o proporcionalitu opatření, Komise konstatuje, že způsob, jakým bylo opatření pojato, nechrání dostatečně proti nepříznivému výběru (90). Dobrovolné členství v systému pojištění družstev ve spojení se zřejmou neexistencí splnění podmínky životaschopnosti jsou podnětem k tomu, aby se systému využilo v okamžiku, kdy je zřejmé, že dojde k pojistnému plnění. Při takovém scénáři může příjemce využít pojištění a přitom se ve velké míře vyhnout placení pojistného až do posledního okamžiku před likvidací.
(128)
Komise rovněž soudí, že systém pojištění družstev narušuje neoprávněně běžné fungování trhu. Opatření umožnilo skupině ARCO ochránit své postavení na trhu strukturovaných retailových finančních produktů, což mělo nebo mohlo mít negativní dopad na podíl na trhu a ziskovost konkurentů skupiny ARCO, kteří nemohli využívat systému pojištění družstev.
(129)
Závěrem proto nelze považovat opatření za slučitelné s vnitřním trhem, protože není vhodné, nezbytné a ani přiměřené cílům uplatnění čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy a protože nespadá do oblasti působnosti žádného z ustanovení, kterými se řídí slučitelnost státních podpor s vnitřním trhem.
4.5. Výpočet částky podpory
(130)
Pro výpočet výše výhody, již je nutno získat od skupiny ARCO zpět, Komise zohledňuje tyto parametry a skutečnosti (91):
-
nejvyšší možný odliv finančních prostředků stanovený ve stanovách skupiny ARCO, který představuje 10 % celkového kapitálu nebo 10 % podílníků (92),
-
skutečnost, že systém pojištění družstev kryje pouze individuální podílníky,
-
zvláštní pojetí systému pojištění družstev, v němž na jedné straně byla účast dobrovolná, což ponechávalo finančním družstvům volnost rozhodování, zda se jej účastní či neúčastní, a které na druhé straně zůstávalo otevřené finančním družstvům, která představovala vysoké riziko úpadku či likvidace (v tomto konkrétním případě schválily dne 8. prosince 2011 valné hromady družstev ARCOFIN, ARCOPAR a ARCOPLUS krátce po jejich přijetí do systému návrh jejich správní rady na dobrovolnou likvidaci společností),
-
skutečnost, že dávno před vyhlášením dobrovolné likvidace skupiny ARCO se tato skupina nacházela v kritické finanční situaci, protože, jak je uvedeno v bodech odůvodnění 38, 44 a 82, investovala ve velké míře do akcií banky Dexia, kterou musely Lucembursko, Francie a Belgie zachránit na podzim roku 2008 před úpadkem, což mělo za následek, že výrazné snížení hodnoty akcií banky Dexia nadále oslabilo finanční postavení skupiny ARCO, a to zejména proto, že skupina financovala svoji účast na záchraně banky Dexia převzetím části jejího dluhu,
-
skutečnost, že skupina ARCO zaplatila v roce 2011 vstupní příspěvek („vstupní poplatek“) a roční pojistný příspěvek.
(131)
Výhodu, kterou skupina ARCO získala, spočívala v ochraně proti odlivu finančních prostředků, který by mohla zastavit pouze uplatněním ustanovení svých stanov po dosažení stropní hodnoty ve výši 10 % (93) svého kapitálu nebo 10 % svých podílníků. K odlivu kapitálu nebo výstupu členů v takové míře mohlo dojít, jakmile by se skupina ARCO ocitla v předlužení nebo byla zapojena do procesu úpadku či likvidace, a to objektivně nebo spíše subjektivně, jak tomu bylo v některých případech hromadného vybírání vkladů (94), v okamžiku, kdy by její podílníci usoudili, že nepředstavuje bezpečnou investici, a to například kvůli velké expozici vůči finanční situaci a tržní hodnotě banky Dexia.
(132)
Pro výpočet výhody, kterou skupina ARCO získala, volí Komise konzervativní přístup (95) a zohledňuje možný odliv finančních prostředků pouze za jedno roční období místo několika. Tímto postupem by měl výsledek výpočtu vyjadřovat minimální dopad systému pojištění družstev, ačkoliv pojištění mohlo ve skutečnosti pomoci skupině ARCO odvrátit také několik vln odlivu finančních prostředků nebo vystupování členů až do povolené horní hranice. Stanovy skupiny ARCO umožňovaly družstvu pozastavit odliv finančních prostředků buď po vybrání 10 % kapitálu, nebo po vystoupení 10 % podílníků. Pro účely výpočtu výše podpory Komise předpokládá, že by skupina ARCO zvolila nejúčinnější možnost, to znamená možnost zachovat si kapitál na co nejvyšší úrovni. Pokud jde o možnost vystoupení podílníků, Komise bude vycházet z nejnižšího počtu individuálních podílníků za období, během nějž výhoda vznikla (tj. období začínající dne 10. října 2008), což představuje další konzervativní předpoklad, a těmto podílníkům přidělí průměrný kapitálový podíl během dotčeného roku. U možnosti odlivu finančních prostředků bude Komise rovněž vycházet z roku, během nějž byl kapitál na své nejnižší úrovni.
(133)
Komise rovněž zohledňuje, že výhoda, kterou opatření poskytlo, byla částečně omezena skutečností, že skupina ARCO, kterou tvořily tři právní subjekty ARCOPAR, ARCOFIN a ARCOPLUS, musela zaplatit jediný vstupní poplatek a pojistný poplatek za jeden rok, ačkoliv k těmto platbám došlo až na podzim roku 2011 těsně předtím, než skupina ARCO vyhlásila dobrovolnou likvidaci.
(134)
Výše výhody získané díky opatření je tedy nejnižší z částek vyplývajících z těchto dvou výpočtů: a) 10 % kapitálu roku, během nějž byla jeho úroveň nejnižší za období mezi 10. říjnem 2008 a 8. prosincem 2011, s odečtením celkové částky již uhrazených poplatků; a b) 10 % nejnižšího počtu podílníků během období mezi 10. říjnem 2008 a 8. prosincem 2011 vynásobených průměrným podílem na kapitálu v držení každého podílníka během stejného roku s odečtením celkové částky již uhrazených poplatků.
(135)
V absolutním vyjádření roste s uplývajícím časem pravděpodobnost, že investoři stáhnou své finanční prostředky, což ztěžuje výpočet úroků, které je nutno zaplatit za poskytnutou výhodu. Aby se zaručila kompenzace celkové částky výhody, kterou získala skupina ARCO, a zároveň bylo členskému státu umožněno mít funkční metodu pro výpočet úrokové sazby použitelné na vrácení podpory (96), Komise soudí, že výhoda byla dostupná ve svém celku nejméně od 8. prosince 2011, a požaduje, aby částky, které je nutno vrátit, byly zúročeny počínaje dnem 8. prosince 2011 a až do jejich skutečného vrácení.
(136)
Za účelem ověření výpočtu výše podpory žádá Komise Belgii, aby jí poskytla seznam s uvedením počtu podílníků družstev ARCOPAR, ARCOFIN a ARCOPLUS evidovaných na konci každého roku za období mezi 10. říjnem 2008 a 8. prosincem 2011.
(137)
Ve svých dodatečných poznámkách předložených více než rok a půl po uplynutí lhůty pro podání připomínek k rozhodnutí o zahájení řízení nepředkládají belgické orgány žádné nové skutečnosti. Zdůrazňují, že Komise nemůže zakázat plnění pojištění poskytnutého individuálním podílníkům. Údajně nemůže vyzvat stát, aby pozastavil veškeré platby v rámci systému pojištění družstev a ani aby získal zpět platby provedené v rámci tohoto systému ve prospěch individuálních podílníků.
(138)
Na podporu této připomínky připomínají belgické orgány, že se u individuálních podílníků nejedná o podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a soudí, že plnění pojištění ve prospěch individuálních podílníků nemá údajně žádný dopad na skupinu ARCO nebo na vyhlídky Belgie získat zpět podporu.
(139)
V odpovědi Komise uvádí, že částky, jejichž navrácení toto rozhodnutí nařizuje, jsou skutečně podporou ve prospěch skupiny ARCO.
(140)
Zdůrazňuje, že podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy zjištění, že podpora poskytnutá státem není slučitelná s vnitřním trhem, stačí, aby nařídila státu její zrušení (97). Belgické orgány tak nemohou tvrdit, že zákaz provedení pojištění označeného za neslučitelnou podporu, by měl být v rozporu s právem Unie.
(141)
Belgické orgány proto měly dodržet výzvu obsaženou v rozhodnutí o zahájení řízení a přerušit veškeré provádění předmětného opatření, což znamená, že se neměla provést žádná platba.
(142)
Je proto rovněž odůvodněné, aby Belgie nadále neprováděla žádné platby v rámci opatření podpory.
Závěr
(143)
Komise shledává, že systém pojištění družstev představuje státní podporu ve prospěch družstev ARCOPAR, ARCOFIN a ARCOPLUS, která byla protiprávně provedena Belgií v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie. Je proto zapotřebí, aby Belgie zrušila právní předpisy, z nichž vychází systém pojištění družstev (zejména zákon ze dne 14. dubna 2009 a královský dekret ze dne 10. října 2011), a získala zpět poskytnutou výhodu od družstev ARCOPAR, ARCOFIN a ARCOPLUS,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Systém pojištění družstev protiprávně přijatý Belgií v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie ve prospěch finančních družstev skupiny ARCO, a to zejména ve prospěch družstev ARCOFIN, ARCOPLUS a ARCOPAR, je neslučitelný s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Belgie je povinna vyžadovat od příjemců navrácení poskytnuté protiprávní podpory uvedenou v článku 1, jejíž výše odpovídá nejnižší výsledné částce těchto dvou výpočtů:
a.
10 % kapitálu z roku, během nějž byla jeho úroveň nejnižší za období mezi 10. říjnem 2008 a 8. prosincem 2011, s odečtením celkové částky již uhrazených poplatků; nebo
b.
10 % nejnižšího počtu podílníků během období mezi 10. říjnem 2008 a 8. prosincem 2011 vynásobených průměrným podílem na kapitálu v držení každého podílníka během stejného roku s odečtením celkové částky již uhrazených poplatků.
2. K částkám, které je nutno vrátit, se přičítají úroky počínaje dnem 8. prosince 2011 až do jejich skutečného vrácení.
3. Úroky se počítají ze základu složeného v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004 (98).
4. Belgie nebude nadále provádět žádné platby v rámci opatření podpory uvedené v článku 1, a to počínaje dnem oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 3
1. Belgie zruší opatření podpory uvedené v článku 1, neboť se jedná o opatření neslučitelné s vnitřním trhem.
2. Navrácení podpory uvedené v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
3. Belgie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Belgie Komisi tyto informace:
a.
podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
b.
doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Belgie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpory uvedené v článku 1. Na žádost Komise předloží Belgie neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již byly získány od příjemců zpět.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Belgickému království.
V Bruselu dne 3. července 2014.
DECIZIA COMISIEI
din 3 iulie 2014
privind ajutorul de stat SA.33927 (12/C) (ex 11/NN)
pus în aplicare de Belgia - Schemă de garantare care protejează acțiunile membrilor persoane fizice ai cooperativelor financiare
[notificată cu numărul C(2014) 1021]
(Numai textele în limbile franceză și neerlandeză sunt autentice)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2014/686/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
după ce a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispozițiile menționate anterior (1) și având în vedere observațiile acestora,
întrucât:
1. PROCEDURĂ
(1)
Prin scrisoarea din 7 noiembrie 2011, statul belgian a informat Comisia că a instituit o schemă de garantare („schema de garantare a cooperativelor” sau „măsura”) care protejează acțiunile deținute de către membrii persoane fizice ai societăților cooperative autorizate care fie se supun supravegherii prudențiale a Băncii Naționale a Belgiei (denumită în continuare „BNB”), fie au investit cel puțin jumătate din activele lor într-o instituție supusă unei asemenea supravegheri („cooperativele financiare”).
(2)
Prin scrisoarea din 6 decembrie 2011, Comisia a comunicat statului belgian că măsura ar putea constitui un ajutor de stat ilegal (2) și i-a solicitat acestuia să nu desfășoare nicio altă acțiune menită să pună în aplicare măsura. Comisia a invitat statul belgian să își prezinte observațiile cu privire la concluziile sale preliminare, ceea ce acesta a făcut prin scrisoarea din 22 decembrie 2011.
(3)
Prin decizia din 3 aprilie 2012 („decizia de inițiere a procedurii”), Comisia a informat Belgia că a inițiat procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene („tratatul”) cu privire la măsura respectivă și a somat Belgia, în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (3), să suspende măsura până când Comisia se va pronunța cu privire la compatibilitatea acesteia cu piața internă. Comisia a solicitat Belgiei să înceteze imediat orice acțiune care urmărește continuarea punerii în aplicare a schemei de garantare a cooperativelor și să nu efectueze nicio plată în cadrul măsurii. Decizia Comisiei de inițiere a procedurii, prin care Comisia a invitat totodată părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la măsura în cauză, s-a publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (4).
(4)
Prin scrisorile din 24 aprilie 2012 și din 31 mai 2012, Belgia a solicitat o prelungire a termenului de răspuns la decizia de inițiere a procedurii; Comisia nu a formulat obiecții în această privință. Prin scrisoarea din 18 iunie 2012, Belgia și-a prezentat observațiile ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii și a atașat totodată o scrisoare din partea guvernatorului BNB adresată ministrului belgian de finanțe, datată 7 octombrie 2011.
(5)
La 17 august 2012, grupul ARCO („ARCO”) (5) și-a prezentat, de asemenea, observațiile ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii. La 29 august 2012, Comisia a trimis documentul respectiv Belgiei, dându-i astfel acestui stat membru posibilitatea de a răspunde observațiilor formulate de ARCO. Cu toate acestea, la 16 octombrie 2012, Belgia a declarat că nu va face uz de această posibilitate.
(6)
Comisia a adresat întrebări suplimentare cu privire la măsură, în special la 17 septembrie 2012 și la 24 iulie 2013, la care Belgia a răspuns la 5 decembrie 2012 și, respectiv, la 20 septembrie 2013.
2. EXPUNEREA SITUAȚIEI DE FAPT
2.1. Geneza măsurii notificate
(7)
Instituirea schemei de garantare a cooperativelor este legată de măsurile de salvare dintr-un alt caz privind un ajutor de stat.
(8)
La 30 septembrie 2008, Dexia a anunțat o majorare de capital de 6,4 miliarde EUR, subscrisă de acționarii existenți (printre care se număra și ARCO) și de autoritățile belgiene, franceze și luxemburgheze. În fața comisiei speciale a Parlamentului belgian, responsabilă de examinarea împrejurărilor în care a fost lichidată Dexia („Comisia Dexia”), ministrul belgian de finanțe în funcție la momentul în care Dexia a primit ajutor de stat în 2008 a explicat că, în urma unor cereri de intervenție în favoarea ARCO, în septembrie/octombrie 2008 se luase deja o decizie politică de instituire a schemei de garantare a cooperativelor. Acesta a explicat că, pentru a ajunge la un acord cu privire la Dexia, guvernul a trebuit să ia în același timp o decizie cu privire la Arco și Ethias (6). De asemenea, din declarațiile actualului ministru belgian de finanțe reiese că angajamentul din 2008 a fost luat pentru ca ARCO să fie de acord să participe la salvarea băncii Dexia (7).
(i) Comunicări către presă
(9)
La 10 octombrie 2008, guvernul belgian a anunțat printr-un comunicat de presă al serviciilor ministrului de finanțe că a luat următoarea decizie:
-
majorarea acoperirii oferite de sistemul existent de garantare a depozitelor pentru instituțiile de credit de la 20 000 EUR la 100 000 EUR;
-
instituirea unui sistem similar pentru alte produse financiare (în special pentru produsele de asigurare de viață din „clasa 21” (8) și pentru acțiunile cooperativelor financiare) (9).
(10)
La 21 ianuarie 2009, prim-ministrul și ministrul de finanțe au confirmat, printr-un comunicat de presă comun, angajamentul asumat de guvernul anterior (10) în ceea ce privește introducerea unui sistem de garantare a cooperativelor (11). În aceeași zi, ARCO avea să publice acest comunicat de presă al guvernului belgian pe site-ul său web. În schimb, alte cooperative financiare s-au distanțat de analogia între depozitele și acțiunile din cadrul cooperativelor financiare care se află la baza schemei de garantare a cooperativelor (12).
(ii) Procesul legislativ
(11)
La 15 octombrie 2008, Parlamentul belgian a votat o lege (13) care să permită guvernului belgian să ia măsuri pentru promovarea stabilității financiare. La 14 noiembrie 2008 (14), Belgia a publicat un decret regal prin care valoarea protejată de sistemul de garantare a depozitelor în cazul instituțiilor de credit a trecut la 100 000 EUR, instituind totodată o schemă de garantare similară pentru produsele de asigurare de viață care aparțin „clasei 21”. La 29 octombrie 2008, Comitetul pentru stabilitate financiară emisese în prealabil un aviz favorabil privind proiectul respectiv de decret regal (15).
(12)
La 14 aprilie 2009 (16), Belgia a modificat legea din 15 octombrie 2008, autorizând guvernul să pună în aplicare, printr-un decret regal, un sistem de garantare a capitalului vărsat pentru rambursarea cotei de capital pe care membrii persoane fizice o dețin la cooperativele financiare. Prin decretul regal din 10 octombrie 2011 (17), Belgia a modificat decretul regal din 14 noiembrie 2008. Decretul regal din 10 octombrie 2011 cuprinde precizări suplimentare de ordin tehnic cu privire la schema de garantare a cooperativelor.
(13)
La 7 octombrie 2011, guvernatorul BNB a trimis o scrisoare ministrului de finanțe din perioada respectivă în vederea emiterii unui aviz privind (proiectul) de decret regal din 10 octombrie 2011, procedura fiind necesară în temeiul legii de stabilire a statutului BNB (18). În scrisoarea în cauză, guvernatorul observă că guvernul poate emite în mod legal un decret regal referitor la o schemă de garantare a cooperativelor „în cazul unei crize neprevăzute apărute pe piețele financiare sau în caz de risc grav de criză sistemică”. Guvernatorul a concluzionat că circumstanțele par să îndeplinească aceste condiții și că o schemă de garantare a cooperativelor ar permite limitarea efectelor unei astfel de crize (19). În același timp, acesta nu adoptă însă în mod expres o poziție cu privire la problema dacă acțiunile membrilor persoane fizice din cadrul cooperativelor financiare reprezintă prin definiție depozite (20). Acesta remarcă, de asemenea, că măsura ar putea genera probleme de compatibilitate cu normele privind ajutoarele de stat (21) și își exprimă îngrijorarea privind caracterul facultativ al schemei de garantare a cooperativelor, care ar putea duce la apariția unor probleme de „selecție adversă” (22).
(14)
La 13 octombrie 2011, cele trei societăți cooperative ale grupului ARCO (ARCOFIN, ARCOPAR și ARCOPLUS) au prezentat o solicitare de aderare la schema de garantare a cooperativelor. Guvernul belgian a admis această cerere prin Decretul regal din 7 noiembrie 2011 (23). În contextul acestei solicitări, ARCO a plătit totodată contribuții cu o valoare totală de 2,05 milioane EUR (24).
(15)
Adunările generale ale ARCOFIN, ARCOPLUS și ARCOPAR au aprobat, la 8 decembrie 2011, propunerea consiliului lor de administrație de a efectua lichidarea voluntară a societăților.
2.2. Directiva 94/19/CE privind sistemele de garantare a depozitelor
(16)
Articolul 3 din Directiva 94/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului (25) prevede că fiecare stat membru:
„asigură că pe teritoriul său sunt introduse și recunoscute oficial unul sau mai multe sisteme de garantare a depozitelor. Cu excepția [anumitor] situații ..., nicio instituție de credit (26) autorizată în acel stat membru ... nu poate accepta depozite (27) dacă nu este membră a unui astfel de sistem”.
(17)
În 1998, Belgia a transpus Directiva 94/19/CE în legislația națională și a instituit un sistem de garantare a depozitelor care acoperă depozitele agregate ale unui depunător în caz de indisponibilitate. Sistemul belgian de garantare a depozitelor a fost încredințat unui fond de garantare a depozitelor. Prin Decretul regal din 14 noiembrie 2008, Belgia a creat ulterior un „fond special de protecție a depozitelor” care acoperă inițiativele ulterioare ale Belgiei (28).
(18)
Articolul 7 din Directiva 94/19/CE prevedea inițial că depozitele agregate ale fiecărui depunător erau acoperite până la concurența sumei de 20 000 EUR. Cu ocazia reuniunii din 7 octombrie 2008, Consiliul Ecofin a acceptat majorarea garanțiilor aferente depozitelor prevăzute în Directiva 94/19/CE. Potrivit comunicatului său de presă, erau necesare următoarele:
„toate statele membre vor acorda pentru o perioadă inițială de cel puțin un an o garanție pentru depozitele persoanelor fizice în valoare de cel puțin 50 000 EUR, luând act de faptul că numeroase state membre au decis să aducă această valoare minimă la 100 000 EUR. Salutăm intenția Comisiei de a prezenta urgent o propunere corespunzătoare care urmărește să promoveze convergența sistemelor de garantare a depozitelor” (29).
(19)
În ceea ce privește acoperirea, articolul 2 din Directiva 94/19/CE prevede că sistemele de garantare a depozitelor nu protejează instrumentele de capital ale instituțiilor de credit (30).
(20)
Directiva 2009/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului (31) a majorat plafonul de garantare pentru sistemele de garantare a depozitelor (mai întâi, la minim 50 000 EUR, ulterior, în principiu, la 100 000 EUR minim și maxim la 31 decembrie 2010).
(21)
Directiva 97/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului (32) prevede compensarea investitorilor în cazul în care o întreprindere de investiții nu poate restitui activele care îi aparțin unui investitor. Această compensație este, de exemplu, disponibilă în caz de fraudă sau neglijență în cadrul unei întreprinderi sau în cazul în care există erori sau probleme în sistemele acesteia. Cu toate acestea, sistemele de compensare a investitorilor nu acoperă riscurile legate de investiție (de exemplu, situația în care un investitor a cumpărat acțiuni care se depreciază ulterior).
2.3. Cadrul juridic belgian pentru societățile cooperative
(22)
Codul comercial belgian (33), în special articolele 350-436 - stabilește cadrul juridic al societăților cooperative. Acesta prevede că o societate cooperativă trebuie să aleagă, în statutul său, între forma de „societate cu răspundere limitată” (pierderile membrilor nu pot fi mai mari decât contribuțiile acestora) și cea de „societate în nume colectiv” (membrii răspund personal pentru datoriile sociale ale societății și pot înregistra astfel pierderi mai mari decât investițiile de capital realizate).
(23)
Codul comercial belgian (în special articolele 362, 364, 366, 367 și 374) permite anumite restricții privind transferul acțiunilor unei societăți cooperative. Acțiunile unei societăți cooperative se pot transfera în mod liber altor membri ai societății cooperative, însă statutul societății cooperative poate impune anumite condiții pentru aceste transferuri. Transferurile către terți pot fi efectuate doar în condițiile și către persoanele stabilite la articolul 366 din Codul comercial belgian.
(24)
Codul comercial belgian (articolul 367 prevede totodată că membrii unei societăți cooperative au dreptul de a demisiona din societatea cooperativă doar în primele șase luni ale exercițiului financiar. În cazul în care se exercită acest drept, articolul 374 din Codul comercial belgian prevede că un asociat are dreptul de a primi valoarea acțiunilor deținute, astfel cum rezultă din bilanțul exercițiului financiar.
(25)
În vreme ce Codul comercial belgian stabilește cadrul general pentru societățile cooperative, Decretul regal din 8 ianuarie 1962 (34) stabilește criteriile pentru „societățile cooperative autorizate” (35). Astfel, o societate cooperativă autorizată nu poate, în vederea unor speculații, să refuze afilierea unor membri sau să decidă excluderea acestora; părțile sociale, indiferent de valoarea lor, conferă fiecare aceleași drepturi; toți membrii își exprimă în mod egal votul în cadrul adunărilor generale anuale (AGA); AGA trebuie să numească administratorii și cenzorii; excedentul de exploatare (obținut după deducerea tuturor cheltuielilor) poate fi acordat membrilor doar în mod proporțional cu operațiunile pe care le-au avut în raport cu cooperativa, iar dividendul acordat pentru părțile sociale nu poate depăși un anumit procent stabilit prin decret regal.
(26)
Articolul 21 din Codul fiscal belgian prevede că dividendele cooperativelor autorizate sunt scutite de impozit până la o anumită sumă (36).
2.4. Descrierea măsurii
(27)
Schema de garantare a cooperativelor acoperă capitalul vărsat (și nu și eventualele câștiguri de capital) de către membrii persoane fizice din cadrul societăților cooperative până la concurența sumei de 100 000 EUR.
(28)
Contrar celor prevăzute pentru sistemele de garantare a depozitelor în cazul instituțiilor de credit, participarea la schema de garantare a cooperativelor este facultativă.
(29)
În cazul în care cooperativele financiare doresc să participe la schema de garantare a cooperativelor, acestea trebuie să prezinte o solicitare în acest sens pe lângă ministrul de finanțe. Consiliul de Miniștri are la dispoziție o lună în care să se pronunțe cu privire la solicitarea de participare a unei cooperative financiare la schema de garantare a cooperativelor, în anumite condiții, dacă este necesar. Condițiile pot include:
(a)
obligația de a rezerva viitoarele oferte publice pentru membrii instituționali;
(b)
angajamentul tuturor membrilor instituționali de a nu retrage nicio acțiune sau sumă plătită societății cooperative și de a nu demisiona ca asociat, cu excepția situației unei cesiuni de acțiuni; și
(c)
un plafon de 4,5 % pe an, în raport cu dobânzile care trebuie plătite membrilor.
(30)
Odată ce o cooperativă financiară a solicitat acoperirea, trebuie să rămână în sistem timp de un an. După expirarea acestui termen, cooperativa poate pune capăt participării sale, sub rezerva unui preaviz de trei luni. Aceasta nu va putea recupera cotizațiile plătite, sub nicio formă. În cazul în care o cooperativă decide să părăsească schema de garantare a cooperativelor, aceasta trebuie să aștepte trei ani pentru a putea participa din nou la acesta.
(31)
Numai acțiunile cooperativei emise înainte de data intrării în vigoare a Decretului regal din 10 octombrie 2011 sunt acoperite de măsură.
(32)
Schema de garantare a cooperativelor este rezervată membrilor persoane fizice, nu și membrilor instituționali ai cooperativelor financiare.
(33)
Fondul special de protecție este finanțat prin:
(i)
o contribuție anuală echivalentă cu 0,15 % din valoarea protejată (datorată de către toți participanții); și
(ii)
o taxă unică de aderare echivalentă cu 0,10 % din valoarea protejată (datorată de cooperative).
(34)
În plus, cooperativelor financiare li se poate impune, de asemenea, să plătească o contribuție către Fondul special de protecție pentru câștigurile de capital în raport cu acțiunile cotate pe care le dețin. Această contribuție poate ajunge până la 10 % din diferența dintre prețul de vânzare al acțiunilor respective (sau, în lipsa vânzării acestora pe parcursul a trei ani de la încetarea sistemului de protecție, cursul mediu la bursă la închiderea acțiunii în cauză în decursul unei perioade de 30 de zile anterioarei datei împlinirii celui de-al treilea an) și prețul de referință stabilit de autorități atunci când o cooperativă financiară aderă la schema de garantare a cooperativelor.
(35)
Fondul special de protecție începe să efectueze plăți în cazul în care cooperativa financiară este în stare de faliment sau în cazul în care autoritatea de supraveghere financiară a notificat fondului respectiv imposibilitatea cooperativei financiare de a-i mai rambursa pe membrii care doresc să se retragă.
(36)
În cazul în care Fondul special de protecție nu dispune de suficiente mijloace pentru a interveni, Caisse des dépôts et consignations („Casa de depuneri și consemnațiuni”), organism public fără statut juridic, avansează mijloacele necesare. În cazul în care instituția falimentară este obligată să participe sau în cazul în care este vorba de o cooperativă financiară, acest avans se rambursează ulterior alocându-se:
-
50 % din contribuțiile anuale datorate de instituțiile obligate să participe;
-
o contribuție anuală specială datorată de cooperativele financiare (a căror participare este facultativă).
(37)
În cazul în care Fondul special de protecție intervine, acesta preia drepturile membrilor persoane fizice ai cooperativei și beneficiază de un statut identic cu cel al celorlalți membri. Este vorba aici de o diferență față de sistemul de garantare a depozitelor existent pentru instituțiile de credit, care prevede că Fondul primește un statut identic cu cel al celorlalți creditori ai societății în cauză.
2.5. Descrierea ARCO
(38)
Inițial, ARCO era acționar al Artesia Banking Corporation N.V. (denumită în continuare „Artesia”), care, la rândul său, deținea în proporție de 100 % banca BACOB și de 82 % societatea de asigurări DVV. Ca urmare a fuzionării dintre Artesia și Dexia din 2001, ARCO a devenit acționarul principal al Dexia cu o participare la capital de aproximativ 15 % (37).
(39)
ARCO este denumirea grupului care include ARCOPAR, ARCOPLUS și ARCOFIN, toate fiind societăți cooperative autorizate (38). Arco are peste 800 000 de membri, dintre care 99 % sunt persoane fizice. Capitalul deținut de membrii persoane fizice în cadrul ARCOPAR, ARCOPLUS și ARCOFIN a fost de 1,3 miliarde EUR, 46 de milioane EUR și, respectiv, 140 de milioane EUR.
(40)
Statutele societăților ARCOPAR, ARCOPLUS și ARCOFIN stipulează că toate cele trei entități sunt societăți cu răspundere limitată (39).
(41)
Statutele celor trei entități cuprind dispoziții privind membrii care doresc să demisioneze.
(42)
Statutul societății ARCOPAR stipulează că, de exemplu, cooperativa poate limita demisiile în cazul în care un procent de peste 10 % din capitalul total investit sau dintre membri dispare în cursul aceluiași exercițiu financiar (40). Un asociat care ar dori să demisioneze din ARCOPAR și-ar recupera capitalul. Membrii care dețin acțiuni de categoria A, B și C în cadrul ARCOPAR (41) au, de asemenea, dreptul la o rezervă bonus (42).
(43)
Articolul 35 din statutul ARCOPAR prevede drepturile membrilor în caz de lichidare. În esență, în cazul în care, după plata datoriilor și a contribuțiilor sociale, soldul este pozitiv, membrii vor fi rambursați (43).
(44)
Riscurile legate de investiția în acțiunile ARCO s-au descris, de exemplu, în prospectul ARCOPAR aprobat de către autoritățile belgiene în iunie 2008 și publicat cu ocazia unei operațiuni pe piața de capital care a avut loc între 7 iulie 2008 și 30 septembrie 2008. Prospectul specifică în mod clar că profitul datorat grupului Dexia reprezintă peste 69 % din profitul net al ARCOPAR pentru exercițiile financiare 2005/2006, 2006/2007 și 2007/2008. Prospectul se referea totodată la riscul unor demisii masive, subliniind în același timp că membrii puteau pierde tot în cazul lichidării. În același timp, rapoartele anuale ale societății au specificat în mod clar că ARCO și-a majorat rata datoriei prin recurgerea la împrumuturi în vederea investițiilor (44).
2.6. Motive pentru inițierea procedurii
(45)
În decizia sa de inițiere a procedurii, Comisia a ajuns la concluzia preliminară că măsura notificată îndeplinește cele patru criterii (cumulative) în materie de ajutor de stat și că are îndoieli în ceea ce privește posibilitatea de a declara măsura drept compatibilă cu piața internă.
(46)
Comisia a considerat că măsura este imputabilă Belgiei, dat fiind că aceasta este finanțată din Fondul special de protecție. În acest scop, Comisia a constatat că legislația belgiană stabilește contribuția pe care participanții trebuie să o plătească către Fondul special de protecție, precum și modalitatea în care aceste fonduri sunt utilizate. În plus, Comisia a observat că, dacă este necesar, Caisse des dépôts et consignations avansează capital către Fondul special de protecție. Comisia s-a întrebat cum este rambursată Caisse des dépôts et consignations, deoarece nu exista certitudinea că cooperativele financiare dispun de suficiente mijloace financiare. Aceasta s-a întrebat, de asemenea, dacă caracterul facultativ al participării cooperativelor financiare nu împiedică o refinanțare eficace a Fondului special de protecție.
(47)
Comisia a ajuns la concluzia că cooperativele financiare pot fi considerate întreprinderi și că măsura le conferă un avantaj selectiv. În ceea ce privește avantajul selectiv, schema de garantare a cooperativelor pare să fi ajutat niște cooperative la atragerea de capital nou sau la menținerea capitalului existent, convingând membrii existenți să nu se retragă din cooperativa financiară. O astfel de protecție era deosebit de utilă în perioadele de incertitudine financiară, precum perioada dintre toamna anului 2008 și data adoptării decretului regal, în care cooperativele financiare erau protejate în mod eficace împotriva riscului de a efectua plăți semnificative ca urmare a ieșirilor acționarilor.
(48)
Comisia a constatat, de asemenea, că protecția era extinsă și că Belgia nu a ținut seama de soliditatea financiară a cooperativei financiare candidate la momentul autorizării intrării sale în schema de garantare a cooperativelor. În exemplul grupului ARCO, cooperativele financiare au fost autorizate să adere la schema de garantare a cooperativelor, deși erau deja insolvabile, și au intrat, în cele din urmă, în lichidare cu puțin timp mai târziu.
(49)
De asemenea, Comisia a concluzionat că măsura denaturează concurența, întrucât cooperativele financiare sunt concurente pe piața produselor de investiții cu amănuntul în care au beneficiat de un avantaj selectiv de care nu au beneficiat și ceilalți actori de pe piață care propuneau produse similare.
(50)
Comisia a considerat, de asemenea, că schema de garantare a cooperativelor are un impact asupra schimburilor comerciale în cadrul Uniunii. Într-adevăr, mulți furnizori internaționali de produse de investiții sunt prezenți pe piața belgiană și nu pot pretinde o cotă de piață la același nivel cu cota pe care o cooperativă financiară o poate menține datorită măsurii.
(51)
Comisia s-a întrebat dacă cooperativele financiare ar putea fi considerate instituții financiare și dacă acest factor avea un impact asupra aplicabilității Comunicării din 2008 privind sectorul bancar (45). Comisia a concluzionat că, întrucât cooperativele financiare nu par a fi instituții financiare în sensul Comunicării privind sectorul bancar, ajutorul trebuie evaluat direct în temeiul tratatului.
(52)
Mai precis, pentru a fi compatibilă cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (b) din tratat, o măsură trebuie să fie necesară, adecvată și proporțională. Comisia avea îndoieli cu privire la conformitatea măsurii cu aceste trei criterii cumulative. Aceasta se întreba dacă protecția membrilor din cadrul cooperativelor financiare este necesară pentru a evita o perturbare gravă a economiei belgiene. În ceea ce privește posibilele efecte de propagare, Comisia a observat că Belgia introdusese deja mai multe măsuri [de exemplu, creșterea acoperirii în temeiul schemei de garantare a depozitelor la 100 000 EUR și acordarea de ajutoare de stat mai multor bănci sub diferite forme (recapitalizări, injecții de lichidități, măsuri de salvare a activelor depreciate și alte măsuri ad hoc). Prin urmare, Comisia nu înțelegea de ce, pe lângă toate aceste măsuri, era necesară protejarea membrilor din cadrul cooperativelor financiare.
(53)
Comisia s-a întrebat dacă era necesară protejarea membrilor din cadrul cooperativelor financiare. În acest sens, aceasta a observat că cooperativele financiare nu sunt instituții financiare și că, dată fiind dimensiunea lor, nu par să prezinte o importanță sistemică. Comisia a invitat Belgia să explice pe ce canale pierderile de investiții - suferite, de exemplu, și de către investitorii în fonduri comune de plasament - au avut efecte negative majore de propagare asupra economiei belgiene.
(54)
În cele din urmă, Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la proporționalitatea măsurii. În primul rând, Comisia nu avea certitudinea că cooperativele financiare vor plăti o remunerație echitabilă în schimbul garanției. În al doilea rând, Comisia a observat că libertatea de a adera la sistem, precum și lipsa de control al viabilității procedurii de intrare prevăzută de către Belgia presupun existența interesului de a adera din partea cooperativelor financiare doar dacă acestea au certitudinea că garanția este pusă în aplicare. Acest lucru ar putea duce la situații în care beneficiarii ar putea utiliza garanția, evitând în același timp, în mare măsură, să plătească în acest sens. În cele din urmă, Comisia s-a întrebat totodată dacă schema de garantare a cooperativelor nu denaturează în mod nejustificat concurența, având în vedere faptul că acționarii societăților concurente nu sunt protejați, ceea ce facilitează accesul la capital în cazul cooperativelor financiare și crește cota lor globală de pe piața investițiilor cu amănuntul.
3. OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE PRIVIND DECIZIA DE INIȚIERE A PROCEDURII
3.1. Observațiile ARCO
(55)
Potrivit ARCO, la 10 octombrie 2008, autoritățile belgiene au convenit și au anunțat instituirea unui sistem de garantare a cooperativelor care se înscrie într-un pachet mai amplu (creșterea la 100 000 EUR a garanției depozitelor pentru depozitele de economii ale instituțiilor de credit, extinderea schemei de garantare la produsele de asigurări de viață din „clasa 21” și la membrii persoane fizice din cadrul cooperativelor financiare). ARCO a susținut că Decizia din 10 octombrie 2008 a fost pusă în aplicare prin Legea din 15 octombrie 2008 și prin Decretul regal din 14 noiembrie 2008 în ceea ce privește produsele din clasa 21 și prin Legea din 14 aprilie 2009 și prin Decretul regal din 10 octombrie 2011 în ceea ce privește certificatele de acțiuni emise de către cooperativele financiare.
(56)
ARCO a susținut că schema de garantare a cooperativelor nu constituie ajutor de stat, întrucât nu oferă niciun avantaj selectiv cooperativelor financiare. Arco a argumentat, de asemenea, că Comisia a concluzionat că un sistem de garantare pentru produsele din clasa 21 propuse de societățile de asigurare nu cuprinde niciun element de ajutor de stat, dat fiind că este deschis tuturor societăților de asigurare și, prin urmare, nu este selectiv (46). În plus, Arco susține că schema de garantare a cooperativelor este deschisă tuturor cooperativelor financiare în condiții egale și, prin urmare, nu este selectiv.
(57)
În consonanță cu observațiile Belgiei, ARCO a susținut că toate caracteristicile acțiunilor deținute în cooperativele financiare confirmă că acestea răspund acelorași nevoi ale clienților ca depozitele și că sunt tratate ca atare de către legiuitor. ARCO a subliniat că Belgia se temea de un efect de contaminare. În cazul în care Belgia nu ar fi introdus schema de garantare a cooperativelor, încrederea investitorilor ar fi fost subminată și aceasta ar fi putut duce la o afluență spre toate produsele de economisire.
3.2. Observațiile Belgiei
(58)
Belgia a susținut că schema de garantare a cooperativelor nu îndeplinește toate criteriile cumulative în materie de ajutoare de stat prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din tratat și, prin urmare, nu constituie ajutor de stat. Mai exact, Belgia a afirmat că nu erau îndeplinite trei criterii în materie de ajutoare de stat. În primul rând, Belgia a susținut că măsura constituie un ajutor exclusiv în beneficiul persoanelor fizice, nu și al întreprinderilor. În al doilea rând, Belgia a adus argumentul că măsura nu conferă niciun avantaj selectiv cooperativelor financiare și, în fine, că măsura nu are niciun efect de denaturare.
(59)
În ceea ce privește argumentul potrivit căruia ajutorul nu aduce beneficii întreprinderilor, Belgia a invocat faptul că schema obișnuită de garantare a depozitelor pentru instituțiile de credit, inclusiv extinderea acestuia (și anume prin schema de garantare a cooperativelor) s-a adoptat în temeiul și în conformitate cu deciziile Consiliului Ecofin, cu Directiva 94/19/CE, astfel cum a fost modificată, și cu Directiva 97/9/CE.
(60)
Belgia a susținut că acțiunile cooperativelor financiare deținute de către persoane fizice prezintă în întregime caracteristicile depozitelor și sunt, în plus, achiziționate ca atare. Belgia a evidențiat următoarele:
(i)
beneficiarii (persoane fizice) ai schemelor de garantare a cooperativelor merită aceeași protecție ca deponenții altor instituții prezente în același sector și supuse aceluiași control;
(ii)
din rațiuni fiscale, dividendele plătite de către cooperativele financiare și dobânzile plătite pentru depozite sunt, în egală măsură - până la o sumă fixă -, exceptate de la impozitul pe venituri din capitaluri și bunuri mobile (47);
(iii)
membrii persoane fizice ai cooperativelor financiare pot subscrie doar o valoare maximă specifică a capitalului, în conformitate cu statutul cooperativei financiare;
(iv)
membrii cooperativelor financiare se pot retrage din societate doar în primele șase luni ale exercițiului financiar, iar un membru care dorește să se retragă nu are dreptul la câștigurile de capital realizate de cooperativă proporțional cu participarea sa. Potrivit statului belgian, valoarea acțiunilor în cadrul unei cooperative nu reflectă valoarea activelor subiacente ale cooperativei financiare, iar acțiunile deținute în cadrul cooperativelor financiare nu fac, prin urmare, concurență produselor de investiții în general, ci doar subcategoriei de produse care beneficiază deja de o garanție de stat (și anume depozitele și asigurările de viață din „clasa 21”);
(v)
acțiunile cooperativelor financiare sunt înregistrate, iar transferul acestora este limitat prin lege (48). Acestea nu pot fi vândute în mod liber pentru a obține câștiguri de capital. Membrii cooperativelor financiare au dreptul doar la un mic dividend (scutit de impozit) și la o rambursare atunci când încetează să mai fie acționari;
(vi)
acțiunile cooperativelor financiare nu pot fi considerate drept o investiție în acțiunile unei societăți sau ale unei entități cotate;
(vii)
acțiunile cooperativelor nu pot fi considerate drept investiții cu risc, deoarece membrii cooperativelor financiare nu au dreptul de a realiza câștiguri de capital;
(viii)
schema de garantare a cooperativelor protejează doar acțiunile persoanelor fizice (și nu ale membrilor instituționali).
(61)
În ceea ce privește lipsa unui avantaj selectiv, Belgia a semnalat faptul că schema de garantare a cooperativelor acoperă doar acțiunile cooperativelor financiare emise înainte de 10 octombrie 2011. Belgia a atras atenția asupra faptului că, după această dată, cooperativele financiare nu au mai putut recurge la schema de garantare a cooperativelor pentru a intra pe o anumită piață. Belgia a precizat, de asemenea, că ARCO nu a mai emis acțiuni noi din septembrie 2008.
(62)
Belgia a negat, de asemenea, că schema de garantare a cooperativelor ar fi ajutat cooperativele financiare să își păstreze capitalul existent. În susținerea acestui argument, Belgia a declarat că prin comunicatul de presă din 10 octombrie 2008 s-a urmărit doar prezentarea unei propuneri de inițiativă strategică, care menționa doar în trecere cooperativele financiare. Potrivit autorităților belgiene, comunicatul de presă din 10 octombrie 2008 nu constituie un acord detaliat publicat în coordonare cu comunicate de presă concomitente ale cooperativelor financiare. În acest sens, Belgia a făcut deosebirea între comunicatul său și comunicatele autorităților britanice și ale întreprinderii Lloyds în cazul Lloyds (49), la care Comisia făcea referire în decizia de inițiere a procedurii. Autoritățile belgiene au concluzionat că comunicatul de presă din 10 octombrie 2008 nu reprezintă o măsură susceptibilă să confere un avantaj selectiv cooperativelor financiare. În ceea ce privește comunicatul de presă ulterior, din 21 ianuarie 2009, Belgia a considerat normal faptul că ARCO a publicat imediat, pe site-ul său web, acest comunicat al autorităților, dat fiind că toate cooperativele financiare (printre care se află și ARCO) urmăreau îndeaproape acest dosar la momentul respectiv.
(63)
Belgia a insistat asupra faptului că Comisia ar trebui să adopte aceeași abordare ca în cazul Ethias și că aceasta ar trebui să concluzioneze că schema de garantare a cooperativelor nu este selectivă. De asemenea, Belgia a arătat că statutul special al cooperativelor autentice a fost deja recunoscut de Curtea de Justiție în Hotărârea Paint Graphos (50). Aceasta a făcut referire în special la punctul 61 din respectiva hotărâre, din care rezultă în mod clar că, date fiind particularitățile lor, aceste societăți cooperative nu ar putea fi considerate, în principiu, ca fiind într-o situație de fapt și de drept comparabilă cu aceea a societăților comerciale.
(64)
Belgia a furnizat, de asemenea, informații cu privire la numărul de acționari ai Arco care au părăsit entitatea de la începutul crizei. În cursul exercițiilor financiare care au condus la procedura de lichidare voluntară, numărul membrilor ARCO care au solicitat rambursarea capitalului lor a fost de 9 764 în 2007/2008, 21 150 în 2008/2009 și 23 762 în 2010/2011.
(65)
În ceea ce privește efectele de denaturare ale măsurii, autoritățile belgiene au afirmat că Comisia ar fi trebuit să explice în mod rezonabil care au fost produsele financiare cu care intră în concurență acțiunile cooperativelor financiare, cu toate că Belgia a recunoscut că, în cadrul unei proceduri referitoare la ajutoare de stat, Comisia nu este obligată să realizeze o definire detaliată a pieței. În esență, Belgia a pretins că membrii persoane fizice ai cooperativelor financiare au beneficiat de același nivel de protecție ca și cel oferit investitorilor în toate produsele de depozit/economisire similare.
(66)
Belgia a explicat totodată că schema de garantare a cooperativelor are același obiectiv ca și Directiva 94/19/CE, și anume urmărește să protejeze depozitele titularilor persoane fizice ai conturilor de economii, să mențină încrederea deponenților și să îmbunătățească stabilitatea piețelor financiare. Belgia consideră că și sistemele de garantare a depozitelor din alte state membre pot acoperi uneori produse de depozit netradiționale și a susținut că Comisia ar trebui să țină seama de aceasta (51).
(67)
Belgia a insistat totodată asupra faptului că, în cazul în care Comisia ar ajunge la concluzia că schema de garantare a cooperativelor constituie ajutor de stat, ajutorul ar trebui să fie considerat compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (b) din tratat. Aceasta a considerat că nu era necesar să se stabilească dacă ARCO este o instituție financiară în sensul Comunicării privind sectorul bancar din 2008. Potrivit Belgiei, problema crucială la care Comisia ar trebui să răspundă este dacă schema de garantare a cooperativelor constituie o intervenție adecvată și necesară pentru a împiedica o perturbare gravă a economiei.
(68)
Belgia a susținut punctul de vedere potrivit căruia măsura este necesară, efectele sale se limitează la minimul necesar și există mecanisme de partajare a cheltuielilor.
(69)
În primul rând, Belgia a susținut că schema de garantare a cooperativelor este adecvată și necesară pentru a le oferi un sentiment de siguranță deponenților în Belgia.
(70)
Belgia a admis că este posibil teoretic ca instituțiile care au depozite protejate în bilanțul lor să poată obține un avantaj indirect din existența unor astfel de sisteme de protecție, dat fiind că acestea contribuie la evitarea panicii bancare. Cu toate acestea, Belgia a explicat că sistemele de garantare a depozitelor sunt necesare pentru a evita panica bancară și perturbarea piețelor financiare. Belgia a susținut, de asemenea, că schema de garantare a cooperativelor era necesară pentru a evita scăderea încrederii acordate de către public sistemului financiar belgian. Faptul că acțiunile în cadrul cooperativelor au caracteristicile fundamentale ale produselor de economisire și că mai mult de jumătate din fondurile deținute de către cooperative sunt investite în bănci întărește punctele comune pe care le au cu depozitele și subliniază importanța acestora pentru sistemul bancar belgian. Nerespectarea unor plăți, pe care cooperativele financiare nu ar fi putut - o controla, ar fi avut un efect de bulgăre de zăpadă asupra tuturor instituțiilor financiare și asupra economiei belgiene. În cazul în care nu s-ar fi aplicat acțiunilor în cadrul cooperativelor financiare același nivel de protecție ca pentru depozitele tradiționale, aceasta ar fi condus la același risc ca în cazul în care nu s-ar fi recurs la protejarea depozitelor. Acest lucru ar fi avut un impact major asupra încrederii publicului în toate produsele de depozit din Belgia și ar fi produs un risc sistemic. Pentru susținerea argumentelor sale, Belgia a menționat faptul că numărul membrilor (persoane fizice) ai cooperativelor financiare era ridicat în raport cu populația totală din Belgia (52).
(71)
De asemenea, Belgia a contestat cu vehemență terminologia utilizată de Comisie în decizia sa de inițiere a procedurii, în special termenii de „capital instruments” (instrumente de capital) și de „risk capital” (capital de risc), utilizați la considerentul 62 și, respectiv, la nota de subsol 35.
(72)
Pentru a demonstra necesitatea schemei de garantare a cooperativelor, Belgia a transmis totodată Comisiei scrisorile adresate ministrului finanțelor de la vremea respectivă de Consiliul pentru stabilitate financiară și de către guvernatorul BNB, din data de 29 octombrie 2008 (53) și, respectiv, de 7 octombrie 2011 (54).
(73)
În ceea ce privește compatibilitatea măsurii cu normele privind ajutoarele de stat, Belgia face referire, în primul rând, la Decizia Comisiei privind Ethias. Potrivit Belgiei, Comisia a aprobat o serie de măsuri în favoarea Ethias, cum ar fi extinderea schemei de garantare a depozitelor la produsele din „clasa 21”, considerându-le drept adecvate și necesare în scopul evitării unei perturbări grave a economiei belgiene.
(74)
În al doilea rând, Belgia și-a reafirmat punctul de vedere potrivit căruia măsura este proporțională. Cooperativele financiare partajează cheltuielile, în special prin contribuțiile lor la Fondul special de protecție. Belgia a considerat că nivelul de remunerare a garanției este rezonabil și similar contribuțiilor altor sisteme de garantare aparținând altor instituții protejate. Belgia a contestat faptul că natura facultativă a schemei de garantare a cooperativelor ar putea face disproporționată aceasta măsură.
(75)
Belgia a afirmat că, în cazul în care Comisia ajunge, cu toate acestea, la concluzia că măsura constituie ajutor de stat, aceasta ar trebui să considere că este un ajutor pentru lichidare compatibil cu normele privind ajutoarele de stat. Belgia a amintit că Decretul regal din 7 noiembrie 2011 prevede în mod clar că, în cazul lichidării unei cooperative, Fondul special de protecție este obligat să intervină și să ofere compensații doar după depunerea bilanțului final privind lichidarea, astfel cum a fost aprobat de adunarea generală a societăților în cauză.
(76)
Belgia a apărat totodată punctul de vedere potrivit căruia, dat fiind că persoanele fizice nu sunt întreprinderi, ordinul de suspendare emis de către Comisie nu acoperă plățile către aceștia după lichidarea ARCO.
(77)
Mai mult, Belgia a transmis observații suplimentare într-o notă adresată Comisiei la 18 martie 2014, după expirarea termenului acordat.
(78)
Belgia consideră că Comisia nu poate interzice executarea garanțiilor acordate membrilor persoane fizice. Aceasta nu ar putea soma statul să suspende orice plată în temeiul schemei de garantare a cooperativelor și nici să recupereze plățile efectuate în temeiul acestui sistem în beneficiul membrilor persoane fizice.
(79)
Într-adevăr, membrii persoane fizice nu sunt întreprinderi în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat, iar executarea garanției în beneficiul membrilor persoane fizice nu ar avea niciun impact asupra ARCO sau asupra perspectivelor statului belgian în ceea ce privește recuperarea ajutorului de care societățile respective ar fi beneficiat.
4. EVALUAREA MĂSURII
4.1. Beneficiarul măsurii
(80)
În primul rând, ca observație preliminară, Comisia amintește că, la considerentul 18 din decizia de inițiere a procedurii, a precizat că schema de garantare a cooperativelor este în beneficiul cooperativelor financiare. Cu toate acestea, o analiză amănunțită a cronologiei și a caracteristicilor măsurii a dus la concluzia că ARCO este singurul beneficiar real al măsurii, astfel cum se descrie în prezenta secțiune.
(81)
În speță, Comisia constată că există o mare diferență între ARCO și celelalte cooperative financiare potențial eligibile pentru schema de garantare a cooperativelor.
(82)
Reiese clar din descrierea faptelor (55), că schema de garantare a cooperativelor a fost, încă de la început, special concepută pentru ARCO, care a întâmpinat dificultăți ca urmare a investițiilor sale în Dexia. ARCO a fost până la urma singura cooperativă financiară care a solicitat să participe la măsura respectivă.
(83)
În ceea ce privește celelalte cooperative financiare, Comisia observă că aderarea la schema de garantare a cooperativelor este facultativă, că Consiliul de Miniștri putea decide cu privire la acceptarea sau neacceptarea unei societăți cooperative în schema de garantare a cooperativelor și, în caz afirmativ, în ce condiții, că niciuna dintre celelalte cooperative financiare nu a solicitat aderarea la sistem și că unele dintre acestea s-au distanțat de acesta în mod activ. De asemenea, Comisia constată că nicio altă cooperativă financiară nu a avut probleme în legătură cu investițiile sale de amploarea celor întâmpinate de ARCO în raport cu Dexia.
(84)
În consecință, Comisia concluzionează că singurul beneficiar real al schemei de garantare a cooperativelor care desfășoară activități economice este ARCO.
4.2. Anunțarea și punerea în aplicare a măsurii constituie o intervenție unică
(85)
Comisia observă că măsura s-a decis și s-a anunțat de către guvern la 10 octombrie 2008 (56). Este clar că guvernul belgian a luat decizia de a pune la dispoziția ARCO o schemă de garantare a cooperativelor în momentul în care s-a elaborat măsura în favoarea Dexia în 2008 (57). Un alt comunicat de presă din 21 ianuarie 2009 a oferit mai multe detalii cu privire la măsura în cauză. Abia ulterior a început transpunerea juridică a angajamentului guvernului.
(86)
Comisia remarcă faptul că formularea și termenii utilizați („decis”, „angajamentul”) în comunicatele de presă din 10 octombrie 2008 și din 21 ianuarie 2009 demonstrează fără echivoc angajamentul luat și îi permit să considere în mod legitim că măsura urma a fi pusă în aplicare.
(87)
Comunicatele de presă au fost trimise totodată prin intermediul canalelor oficiale: comunicatul de presă din 10 octombrie 2008 a fost trimis de serviciile ministrului de finanțe, în vreme ce comunicatul din 10 ianuarie 2009 a fost trimis în numele prim-ministrului și al ministrului de finanțe. Natura repetitivă a acestor comunicări către presă a întărit mesajul subiacent acestora.
(88)
Comisia observă că era deja clar, la momentul publicării comunicatului de presă din 10 octombrie 2008, că schema de garantare a cooperativelor va constitui o extindere a schemei de garantare a depozitelor. În ceea ce privește comunicatul de presă din 21 ianuarie 2009, acesta conținea alte precizări de natură tehnică. Încă de la publicarea sa, ARCO l-a pus pe site-ul său web, cu scopul clar de a le oferi un sentiment de siguranță membrilor săi persoane fizice. În plus, Comisia constată consecvența măsurii de-a lungul timpului, având în vedere că aceasta nu s-a schimbat în mod substanțial în perioada cuprinsă între anunțarea inițială din 10 octombrie 2008 și adoptarea decretului regal final.
(89)
În Hotărârea sa din 19 martie 2013 în cauzele conexate C-399/10 P și C-401/10 P (58), Curtea de Justiție a decis că anunțarea unei măsuri și punerea efectivă în aplicare a acesteia ar putea fi considerate drept o singură intervenție, în cazul în care aceasta se justifică în raport cu cronologia și scopul acestora, precum și cu situația întreprinderii la momentul unei asemenea intervenții. În mod similar, în ceea ce privește prezenta măsură, Belgia a decis și a anunțat, la 10 octombrie 2008, o măsură care a fost pusă în aplicare mai târziu, cu același obiectiv referitor la beneficiarul vizat inițial. În plus, în deciziile sale, Comisia a considerat că anunțarea și punerea în aplicare constituie o măsură unică și a afirmat că măsura conferă un avantaj încă din ziua anunțării (59). În cele din urmă, ministrul belgian de finanțe în exercițiu în mai 2014 a calificat măsura respectivă drept angajament asumat în 2008 (60).
(90)
Pe baza informațiilor menționate la considerentele 85-89, Comisia concluzionează că anunțarea și punerea în aplicare a schemei de garantare a cooperativelor trebuie considerate drept o măsură unică.
4.3. Existența unui ajutor
(91)
Astfel cum se menționează la articolul 107 alineatul (1) din tratat, „[c]u excepția derogărilor prevăzute de tratate, sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre”.
(92)
Atât Belgia, cât și ARCO susțin că Comisia ar trebui să analizeze dacă Arco a beneficiat de un ajutor de stat în temeiul unei alte decizii a acesteia, și anume decizia privind Ethias (61). Cu toate acestea, noțiunea de ajutor de stat este un concept obiectiv, definit în tratat. Pentru a fi considerată ajutor de stat, o măsură trebuie să îndeplinească următoarele patru criterii (cumulative): aceasta trebuie (i) să fie acordată de stat sau prin intermediul resurselor de stat; (ii) să confere un avantaj selectiv beneficiarului; (iii) să denatureze (potențial) concurența; și (iv) să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre.
(93)
Comisia are obligația de a evalua măsura în raport cu aceste patru criterii (a se vedea considerentele 94-110).
Resurse de stat
(94)
Comisia trebuie să evalueze dacă schema de garantare a cooperativelor este finanțată prin intermediul unor resurse de stat și este imputabil statului.
(95)
În conformitate cu jurisprudența constantă (62), toate mijloacele pecuniare pe care autoritățile publice le pot utiliza în mod efectiv pentru a sprijini anumite întreprinderi, fără a fi relevant dacă aceste mijloace aparțin sau nu în mod permanent patrimoniului public, intră în sfera de aplicare a articolului 107 alineatul (1) din tratat, cu condiția că acestea să rămână în mod constant sub control public și, prin urmare, la dispoziția autorităților naționale competente.
(96)
În special, există ajutor de stat în cazul în care fondurile provin din contribuții impuse de legislația statului și se gestionează și se repartizează în conformitate cu dispozițiile legislației respective, chiar dacă sunt administrate de instituții diferite ale statului. Statutul entității sau al întreprinderii care acordă ajutorul în cauză nu se consideră un element determinant pentru aplicarea normelor privind ajutoarele de stat.
(97)
În ceea ce privește organizarea schemei de garantare a cooperativelor, Comisia observă că legislația belgiană stabilește contribuțiile pe care participanții trebuie să le plătească, precum și modul în care aceste fonduri vor fi utilizate. În consecință, contribuțiile la Fondul special de protecție se consideră resurse de stat chiar dacă acestea provin din surse private.
(98)
În plus, după caz, Caisse des dépôts et consignations, entitate publică, avansează fondurile necesare pentru finanțarea plăților pe care ar trebui să le efectueze Fondul special de protecție. În orice caz, acest aspect al schemei de garantare a cooperativelor atrage un risc economic suficient de concret de cheltuieli care pot greva bugetul statului membru pentru a se putea concluziona că s-au utilizat resurse de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat (63).
(99)
În ceea ce privește imputabilitatea măsurii în Belgia, este clar că schema de garantare a cooperativelor nu poate fi considerată o transpunere a Directivei 94/19/CE. Aceasta din urmă le solicită statelor membre doar să pună în aplicare un sistem de garantare a depozitelor pentru depozitele instituțiilor de credit, iar articolul 2 din aceasta prevede în mod explicit că toate instrumentele care se încadrează în definiția „fonduri proprii” ale instituțiilor de credit sunt excluse de la rambursarea prin intermediul sistemelor de garantare a depozitelor. În cazul în care un stat membru decide să instituie alte sisteme de rambursare care garantează alte produse financiare, o astfel de decizie nu decurge din dreptul Uniunii, ci este o inițiativă a statului membru însuși (64). De asemenea, Comisia constată că Belgia face referire la schema de garantare pentru compensarea investitorilor, însă comparația nu este relevantă, dat fiind că aceste sisteme nu urmăresc să acopere riscurile legate de investiții. Astfel cum s-a explicat deja la considerentul 21, sistemele de compensare a investitorilor sunt concepute pentru cazurile în care o întreprindere de investiții nu poate restitui activele care aparțin unui investitor, de exemplu, ca urmare a unei fraude sau a unor probleme în sistemele întreprinderii.
Avantajul selectiv
(100)
Comisia concluzionează că schema de garantare a cooperativelor a creat un avantaj pentru ARCO. Curtea de Justiție a acceptat că întreprinderile pot obține un avantaj sub forma unei acces sporit la capitaluri în cazul în care o măsură adoptată de către un stat membru în favoarea investitorilor îi încurajează mai tare să-și plaseze banii într-un ansamblu prestabilit de investiții specifice (65). În speță, măsura a ajutat entitățile din grupul ARCO să își păstreze capitalul existent, convingând membrii existenți ai cooperativelor să nu se retragă din acestea (66), ceea ce a constituit un avantaj deosebit de important, având în vedere nervozitatea pieței în perioada imediat următoare falimentului grupului Lehman Brothers. La 21 ianuarie 2009, ARCO a publicat un comunicat de presă al guvernului belgian pe site-ul său web pentru a le oferi un sentiment de încredere membrilor, ceea ce arată în mod clar că faptul că a putut câștiga încrederea investitorilor a fost un avantaj important pentru ARCO. În acest sens, Comisia observă că prospectul grupului ARCOPAR publicat în vara anului 2008 (67)menționează, de asemenea, riscul asumat de membrii persoane fizice care părăsesc cooperativa financiară (68) (69).
(101)
De asemenea, măsura este, în mod clar, selectivă. În primul rând, aceasta se aplică doar deținătorilor de acțiuni în cadrul unei cooperative financiare și nu și deținătorilor de produse de investiții emise de întreprinderi concurente. Actorii financiari care propuneau fonduri pe piața obligațiunilor de tip defensiv sau pe piața monetară sau fonduri comune de plasament cu capital garantat nu puteau, așadar, să le ofere clienților o garanție similară. Belgia afirmă că acțiunile deținute de persoanele fizice în cadrul cooperativelor financiare sunt, în esență, asimilabile depozitelor (70). Mai multe elemente invocate de Belgia se referă, cu toate acestea, la cooperative în general și nu la cooperativele financiare. Mai mult, descrierea acțiunilor cooperativelor financiare furnizată de Belgia nu conține nicio trimitere la informații relevante, cum ar fi riscurile asociate investiției în aceste instrumente (71), riscuri pe care depozitele nu le prezintă.
(102)
Natura selectivă a măsurii apare în egală măsură atunci când se compară tratamentul aplicat cooperativelor financiare cu cel oferit altor cooperative autorizate nefinanciare. Belgia se bazează pe Hotărârea Paint Graphos atunci când pledează pentru tratamentul special de care beneficiază membrii persoane fizice ai cooperativelor financiare. Hotărârea Paint Graphos constă dintr-o hotărâre preliminară privind o ordonanță de trimitere emisă de o instanță italiană care dorea să știe dacă avantajele fiscale de care beneficiază cooperativele de producători și de lucrători ar putea fi asimilate ajutoarelor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat. În hotărârea sa, Curtea a concluzionat că avantajul fiscal trebuie evaluat în funcție de cele patru criterii cumulative referitoare la ajutoarele de stat și a oferit orientări mai detaliate, și anume cu privire la modul de evaluare a măsurii în care un astfel de avantaj fiscal constituie un avantaj selectiv (72). Curtea a afirmat că este necesar să se stabilească (i) dacă un asemenea avantaj fiscal poate fi justificat de caracteristicile inerente sistemului fiscal în cauză (73); (ii) dacă există proceduri de control și de supraveghere adecvate (74); și (iii) dacă avantajul fiscal este conform cu principiul proporționalității și nu depășește limitele a ceea ce este necesar (75).
(103)
Comisia consideră că argumentația Belgiei nu poate fi acceptată pentru că natura avantajului conferit prin măsura este calitativ diferită de cea analizată de Curte în cauza Paint Graphos. Măsura pusă în aplicare de Belgia implică acordarea unui avantaj și nu o scutire fiscală sau o scutire de la plata unei contribuții. Prin urmare, analiza în trei etape adoptată de Curte pentru a evalua dacă un avantaj fiscal sau o scutire fiscală este selectivă nu se poate aplica acestei măsuri.
(104)
În orice caz, chiar și în cazul în care jurisprudența Paint Graphos se poate aplica măsurii în cauză, elementele specifice ale acesteia sunt de așa natură încât va avea în continuare un caracter selectiv.
(105)
În primul rând, Comisia observă că în cauza Paint Graphos este vorba de toate cooperativele de producători și de lucrători, și nu de un subsector relativ restrâns precum cel al cooperativelor financiare. În cazul în care, după cum afirmă Belgia, este necesar să se ofere un tratament special „adevăratelor” cooperative, acest tratament special ar trebui să se aplice tuturor cooperativelor autorizate. Simplul fapt că măsura se limitează la cooperativele financiare este, prin urmare, suficient pentru a stabili caracterul selectiv al acesteia.
(106)
În al doilea rând, Comisia observă că, potrivit opiniei Belgiei, cooperativele financiare par să fi meritat avantaje suplimentare din 10 octombrie 2008. Comisia remarcă faptul că, înainte de această dată, cooperativele autorizate tradiționale au obținut un tip de tratament favorabil care a decurs din statutul special al acestora, sub forma unei scutiri de la plata impozitului pe venituri din capitaluri și bunuri mobile (76). În prezenta decizie, Comisia nu se pronunță cu privire la caracterul proporțional sau neproporțional al avantajului fiscal, însă consideră că nu exista niciun motiv să se introducă brusc, la 10 octombrie 2008, o compensare suplimentară sau o protecție în favoarea întreprinderilor care au statutul de cooperative financiare.
(107)
În sfârșit, chiar și în cazul în care Comisia ar trebui să efectueze, după cum afirmă Belgia, o analiză care să se inspire din Hotărârea Paint Graphos, aceasta consideră că nu există nici un motiv care să justifice acordarea unei garanții de 100 % membrilor persoane fizice ai grupului ARCO [și anume partea (i) din analiza Hotărârii Paint Graphos] ale cărui entități sunt societăți cu răspundere limitată. Dată fiind natura acestor societăți, astfel cum este stabilită de normele generale belgiene în materie de dreptul societăților, membrii persoane fizice ai ARCO trebuiau să fie conștienți de faptul că își puteau pierde integral capitalul în caz de lichidare (77). În plus, protejarea a 100 % din capitalul subscris de către membrii persoane fizice ai cooperativelor financiare nu este o măsură proporțională [partea (iii) din analiza Hotărârii Paint Graphos], în măsura în care aceasta ar echivala cu protejarea membrilor împotriva tuturor riscurilor, creând astfel un avantaj nejustificat pentru întreprinderile în cadrul cărora sunt membri (78).
Denaturarea concurenței și afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre
(108)
Schema de garantare a cooperativelor oferă cooperativelor financiare un avantaj de care nu beneficiază actorii care propun produse de investiții cu amănuntul și nici alte cooperative autorizate nefinanciare. Datorită acestei măsuri, ARCO și-a putut menține cota de piață, pe o perioadă mai îndelungată. Arco a înregistrat ieșiri de capital doar mai târziu și la un nivel mai scăzut decât ar fi fost cazul în absența măsurii. Prin urmare, ceilalți actori care trebuiau să facă față concurenței doar pe baza meritelor lor și care nu se puteau baza pe schema de garantare a cooperativelor, nu au putut beneficia de capitalul care ar fi fost disponibil pentru investiții. Prin urmare, schema de garantare a cooperativelor denaturează concurența (79).
(109)
Atunci când un stat membru acordă un ajutor unei întreprinderi, activitatea internă se poate menține sau dezvolta în consecință, astfel încât întreprinderile stabilite în alte state membre au posibilități reduse de a intra (într-o mai mare măsură) pe piață (80). Având în vedere numărul mare de furnizori internaționali de produse de investiții prezenți pe piața belgiană, măsura are fără îndoială un impact asupra schimburilor comerciale din întreaga Uniune.
Concluzie
(110)
Pe baza analizei efectuate la considerentele 91-109, Comisia concluzionează că schema de garantare a cooperativelor implică resurse de stat și constituie un avantaj selectiv în favoarea Arco, denaturează concurența și afectează schimburile comerciale din cadrul Uniunii; prin urmare, acesta îndeplinește toate criteriile pentru a fi considerat drept un ajutor de stat. Toate aceste elemente erau prezente cel târziu când s-a adoptat Decretul regal din 10 octombrie 2011, însă avantajul creat prin măsură exista deja la apariția anunțului privind instituirea măsurii din 10 octombrie 2008. Valoarea globală a avantajului trebuie luată în considerare la analiza compatibilității ajutorului și - după caz - pentru recuperarea acestuia de la beneficiari.
4.4. Compatibilitatea ajutorului
(111)
După ce a stabilit că schema de garantare a cooperativelor este un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat, Comisia trebuie să evalueze dacă acest ajutor poate fi considerat compatibil cu piața internă.
(112)
La alineatul (1), articolul 107 din tratat prevede că orice ajutor acordat de un stat membru este incompatibil cu piața internă și este, prin urmare, interzis, cu excepția derogărilor prevăzute de tratat. La alineatele (2) și (3), acesta definește ulterior două categorii de ajutoare compatibile cu piața internă.
(113)
Articolul 107 alineatul (2) enumeră, mai întâi, categoriile de ajutoare de stat care beneficiază automat de o derogare de la principiul interdicției; schema de garantare a cooperativelor nu se încadrează în niciuna dintre aceste categorii.
(114)
Articolul 107 alineatul (3) din tratat enumeră apoi mai multe categorii de ajutoare care pot fi considerate compatibile cu piața internă. În teorie, punctele (b) sau (c) s-ar putea aplica.
(115)
În ceea ce privește articolul 107 alineatul (3) litera (c) din tratat, Comisia a explicat, în liniile directoare, modul în care intenționează să aplice exceptarea prevăzută de această dispoziție pentru anumite categorii de ajutoare. Comisia constată, cu toate acestea, că măsura nu se încadrează în niciuna dintre categoriile de ajutoare acoperite de aceste linii directoare. În plus, nici Belgia, nici ARCO nu au oferit precizări referitoare la existența unui obiectiv de interes comun care să permită invocarea dispoziției menționate. Comisia ar trebui, prin urmare, să examineze eventuala compatibilitate a măsurii doar în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (b) din tratat.
(116)
În ceea ce privește articolul 107 alineatul (3) litera (b) din tratat, Comisia constată că Belgia susține că, în cazul în care Comisia concluzionează că schema de garantare a cooperativelor cuprinde un ajutor de stat, măsura ar trebui evaluată în lumina acestei dispoziții, care permite declararea unui ajutor drept compatibil cu piața internă în cazul în care acesta este necesar pentru remedierea unei perturbări grave a economiei unui stat membru.
(117)
Cu toate acestea, articolul 107 alineatul (3) litera (b) din tratat impune o interpretare restrictivă a ceea ce se poate considera o perturbare gravă a economiei unui stat membru. Perturbarea respectivă trebuie să afecteze întreaga economie a statului membru în cauză, nu numai economia dintr-o regiune sau o parte a teritoriului acestuia (81).
(118)
Atunci când criza financiară a atins un prim punct culminant în toamna anului 2008, Comisia a decis, în Comunicarea din 2008 privind sectorul bancar, că articolul 107 alineatul (3) litera (b) din tratat s-ar putea utiliza pentru a evalua măsurile adoptate pentru remedierea dificultăților instituțiilor financiare (82).
(119)
În afară de dispozițiile privind sectorul financiar, Comisia a elaborat, de asemenea, în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (b) din tratat, cadrul comunitar temporar pentru măsurile de ajutor de stat de sprijinire a accesului la finanțare în contextul actualei crize financiare și economice (83). Cu toate acestea, acest cadru nu se aplică măsurii în cauză. Acesta vizează de fapt economia reală, permițând statelor membre să ia măsurile adecvate pentru a ameliora accesul la finanțare pentru întreprinderile care doresc să investească în timpul crizei financiare, într-o perioadă în care finanțarea bancară era în scădere. Problemele grupului ARCO nu sunt legate de lipsa unei finanțări prin intermediul sectorului bancar, ci de active (acțiunile Dexia), a căror valoare a trebuit revizuită în sens descrescător. Mai mult, schema de garantare a cooperativelor - care garantează 100 % dintr-un instrument care figurează în pasive - nu se încadrează în niciuna dintre categoriile de ajutoare abordate de cadru la punctul 4.3.
(120)
Întrucât cooperativele financiare nu sunt instituții financiare în sensul Comunicării din 2008 privind sectorul bancar (84), ajutorul ar trebui evaluat direct în lumina tratatului. Pentru a îndeplini criteriile generale de compatibilitate stabilite la articolul 107 alineatul (3) din tratat, măsura trebuie să respecte următoarele condiții (85):
(a) caracterul adecvat al măsurii de ajutor : ajutorul trebuie să fie bine delimitat, astfel încât obiectivul de remediere a unei perturbări grave a economiei să poată fi efectiv atins, ceea ce nu se întâmplă în situația în care măsura respectivă nu constituie un mijloc adecvat de remediere;
(b) necesitate : măsura trebuie, din punct de vedere al valorii și al formei sale, să fie necesară pentru atingerea obiectivului. De aceea, valoarea sa trebuie stabilită la minimul necesar pentru atingerea obiectivului, iar forma sa trebuie să fie cea mai potrivită pentru remedierea perturbării;
(c) proporționalitate : efectele pozitive ale măsurii trebuie să compenseze, în mod corespunzător, denaturările concurenței, astfel încât acestea din urmă să fie limitate la minimul necesar pentru a atinge obiectivele măsurii.
(121)
În ceea ce privește caracterul adecvat sau neadecvat al măsurii, Comisia observă că impactul cooperativelor financiare asupra întregii economii este fundamental diferit de cel al băncilor tradiționale, care sunt expuse panicii bancare. În cazul în care toți depunătorii unei bănci ar decide să-și retragă banii în același moment, banca ar fi obligată să-și cedeze toate activele nelichide într-un interval scurt de timp (prin efectuarea de „vânzări în regim de urgență”), ceea ce ar avea consecințe grave pentru împrumuturile către economia reală, și ar putea crea, de asemenea, o spirală descrescătoare a prețurilor activelor. Însă cooperativele financiare nu fac împrumuturi către economia reală. Acestea au și dreptul de a limita prin statutul lor demisiile membrilor (86), astfel încât, în principiu, este posibil să se evite cesiunea dezordonată de active. Acest ultim element subliniază o diferență semnificativă între depozite și acțiunile membrilor din punct de vedere al efectele lor asupra sistemului.
(122)
De asemenea, este clar că, din punct de vedere juridic, membrii cooperativelor financiare sunt acționari ai unei „societăți cu răspundere limitată”. Dat fiind acest statut, membrii persoane fizice din cadrul cooperativelor financiare sunt expuși din punct de vedere juridic posibilității de a-și pierde parțial sau total investiția. În acest sens, Comisia ia act și de faptul că guvernatorul BNB nu a confirmat că acțiunile în cadrul cooperativelor financiare erau asimilabile depozitelor de economii ale unei instituții de credit (87).
(123)
De asemenea, Comisia remarcă faptul că poziția membrilor persoane fizice ai cooperativelor financiare în „structura în cascadă” (88) în caz de lichidare sau de faliment al acestor entități este foarte diferită de cea a titularilor depozitelor de economii la o instituție de credit. Instituțiile de credit sunt entități reglementate pentru care autoritatea de reglementare se asigură de disponibilitatea unei anumite valori a capitalului. Acest capital permite absorbția primului șoc în caz de lichidare sau de faliment. În schimb, membrii cooperativelor financiare nu beneficiază de nicio protecție de acest tip. În caz de lichidare sau faliment, aceștia sunt primii afectați.
(124)
Pe baza argumentelor expuse la considerentele 121-123, Comisia concluzionează că schema de garantare a cooperativelor protejează pur și simplu cooperativele financiare și membrii persoane fizice din cadrul acestora de consecințele investițiilor lor anterioare. Cu toate acestea, aceasta nu constituie o măsură adecvată pentru evitarea unei perturbări grave a economiei belgiene.
(125)
În ceea ce privește caracterul necesar sau nenecesar al măsurii, Comisia amintește că Belgia luase deja măsuri importante pentru a preveni perturbarea economiei belgiene. Aceasta pusese deja în aplicare măsuri suplimentare de stabilizare a sistemului financiar și, în special, a băncilor și a altor instituții financiare în care investeau cooperativele financiare. Sistemul belgian de garantare a depozitelor proteja depozitele printr-un cuantum de până la 100 000 EUR, iar Belgia a ajutat Fortis, KBC, Dexia și Ethias prin recapitalizări, injecții de lichidități, măsuri de salvare a activelor depreciate și măsuri ad hoc. Comisia concluzionează că nu era necesară protejarea anumitor membri persoane fizice în cazul cooperativelor financiare, care, în fond, sunt societăți cu răspundere limitată.
(126)
În ceea ce privește scrisoarea guvernatorului BNB menționată de către Belgia, Comisia observă că aceasta datează din octombrie 2011, adică la mult timp după 10 octombrie 2008, data la care s-a anunțat măsura, și nu indică faptul că măsura era necesară pentru a evita o perturbare gravă a economiei belgiene, ci doar că aceasta ar permite (89) limitarea efectelor negative ale crizei (sistemice). În ceea ce privește scrisoarea Comitetului pentru stabilitate financiară, Comisia observă că în aceasta se menționează doar majorarea acoperirii oferite de schema de garantare a depozitelor și introducerea schemei de garantare a produselor de asigurare din „clasa 21”.
(127)
În ceea ce privește caracterul proporțional sau neproporțional al măsurii, Comisia observă că modul în care a fost concepută măsura nu protejează suficient împotriva selecției adverse (90). Caracterul facultativ al schemei de garantare a cooperativelor, alături de lipsa aparentă a unui test de viabilitate, încurajează recurgerea la acest sistem de îndată ce este clar că garanția se va executa. Într-o astfel de situație, beneficiarul poate recurge la garanție, evitând totodată, într-o mare măsură, plata primelor de garanție până în ultimul moment de dinainte de lichidare.
(128)
Comisia consideră, de asemenea, că schema de garantare a cooperativelor denaturează în mod nejustificat funcționarea normală a pieței. Măsura i-a permis grupului ARCO să își protejeze poziția pe piața produselor financiare cu amănuntul, ceea ce a avut sau ar fi putut avea un impact negativ asupra cotei de piață și a rentabilității concurenților grupului ARCO care nu puteau beneficia de schema de garantare a cooperativelor.
(129)
În concluzie, măsura nu se poate considera compatibilă cu piața internă, deoarece nu este nici adecvată, nici necesară și nici proporțională în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (b) din tratat și nu intră în domeniul de aplicare a niciunei alte dispoziții privind compatibilitatea ajutoarelor de stat cu piața internă.
4.5. Cuantificarea ajutorului
(130)
Pentru a calcula beneficiului care trebuie recuperat de la ARCO, Comisia ia în considerare parametrii și faptele următoare (91):
-
valoarea maximă a ieșirilor de capital stabilită în statutul ARCO, care reprezintă 10 % din capitalul total sau 10 % din numărul membrilor (92);
-
faptul că numai membrii persoane fizice sunt acoperiți de schema de garantare a cooperativelor;
-
alcătuirea specială schemei de garantare a cooperativelor, care, pe de o parte, era facultativ, lăsându-le cooperativelor financiare libertatea de a participa sau nu, și, pe de altă parte,era deschis chiar și pentru cooperativele financiare cu un grad ridicat de risc de faliment sau de lichidare (în speță, la scurt timp după că cooperativele au fost admise în sistem, adunările generale ale ARCOFIN, ARCOPAR și ARCOPLUS, au aprobat, la 8 decembrie 2011 propunerea consiliului lor de administrație de a efectua lichidarea voluntară a societăților);
-
faptul că, mult înainte ca ARCO să intre în lichidare voluntară, grupul se afla deja într-o situație financiară critică, deoarece - astfel cum se menționează în considerentele 38, 44 și 82 - a investit puternic în acțiuni în cadrul băncii Dexia, care, în toamna anului 2008, a trebuit salvată de la faliment de către Belgia, Franța și Luxemburg, cu consecința că orice scădere semnificativă a valorii acțiunilor din cadrul Dexia afecta în continuare poziția financiară a ARCO, în special deoarece acesta din urmă și-a finanțat participarea la salvarea Dexia prin preluarea unei părți din datoria sa;
-
și faptul că, în 2011, ARCO a plătit prima de intrare („taxă de intrare”) și prima anuală de garanție.
(131)
Avantajul obținut de către ARCO a fost o protecție împotriva ieșirilor de capital, pe care, în caz contrar, ar fi fost în măsură să le împiedice doar prin aplicarea dispozițiilor din statutul său de îndată ce se atingea plafonul de 10 % (93) din capitalul său sau de 10 % din numărul său de membri. Erau de așteptat ieșiri sau demisii de o asemenea amploare din momentul în care Arco s-ar fi aflat într-o situație de supraîndatorare sau ar fi intrat într-o procedură de faliment sau de lichidare, fie în mod obiectiv, fie - în mod mai subiectiv, ca în anumite cazuri de retrageri masive de depozite (94) - de îndată ce membrii săi ar fi considerat că nu mai este o investiție sigură, de exemplu, ca urmare a expunerii sale semnificative în raport cu situația financiară și cu valoarea de piață ale băncii Dexia.
(132)
Comisia adoptă o abordare precaută (95) la calcularea avantajului obținut de ARCO, ținând seama de ieșirile potențiale de capital dintr-un singur an în loc să se raporteze la mai multe perioade. Astfel, rezultatul calculului ar trebui să reflecte efectul minim al schemei de garantare a cooperativelor, deși, în realitate, garanția i-ar fi putut permite totodată grupului ARCO să evite, în mai multe rânduri, demisiile sau ieșirile de capital până la atingerea plafonului maxim admis. Statutul ARCO îi permitea cooperativei să blocheze ieșirile de capital, fie după retragerea a 10 % din capital, fie după demisia a 10 % dintre membri. Pentru a calcula valoarea ajutorului, Comisia presupune că ARCO ar fi ales opțiunea cea mai eficientă, și anume opțiunea care i-ar fi permis să mențină nivelul cel mai înalt de capital. Pentru opțiunea legată de demisia unor membri, Comisia se va baza pe numărul cel mai scăzut de membri persoane fizice înregistrat pe parcursul perioadei în care s-a creat un avantaj (începând cu 10 octombrie 2008), ceea ce reprezintă o altă ipoteză prudentă, și va atribui membrilor în cauză cota medie a capitalului din anul în cauză. Pentru opțiunea legată de ieșirile de capital, Comisia se va baza, de asemenea, pe anul în cursul căruia s-a înregistrat cel mai scăzut capital.
(133)
De asemenea, Comisia ia în considerare faptul că avantajul oferit de măsură a fost parțial redus, deoarece ARCO, constând din trei entități juridice, și anume ARCOPAR, ARCOFIN și ARCOPLUS, a trebuit să plătească o primă unică de intrare și o primă de garanție pentru un an, chiar dacă plățile respective au fost efectuate abia în toamna anului 2011, chiar înainte ca ARCO să intre în lichidare voluntară.
(134)
Avantajul care decurge din aplicarea acestei măsuri este, prin urmare, valoarea cea mai mică rezultată din următoarele două calcule: (a) 10 % din capitalul din anul în care acesta din urmă a fost cel mai scăzut pe parcursul perioadei cuprinse între 10 octombrie 2008 și 8 decembrie 2011, minus valoarea totală a primelor deja plătite; și (b) 10 % din numărul cel mai scăzut de membri înregistrat pe parcursul perioadei cuprinse între 10 octombrie 2008 și 8 decembrie 2011, înmulțit cu cota medie de capital deținut de fiecare asociat în cursul aceluiași an, minus valoarea totală a primelor deja plătite.
(135)
În termeni absoluți, probabilitatea ca investitorii să-și retragă capitalul crește de-a lungul timpului, ceea ce îngreunează calculul dobânzii care trebuie plătită pentru avantajul primit. Pentru a asigura eliminarea în întregime a avantajului primit de ARCO, permițând în același timp statului membru să dispună de o metodă operațională de calcul al ratei dobânzii care se aplică recuperării (96), Comisia consideră că avantajul a fost pe deplin disponibil cel puțin începând cu 8 decembrie 2011 și impune ca sumele ce trebuie recuperate să genereze dobândă de la 8 decembrie 2011 până la recuperarea lor efectivă.
(136)
Pentru a verifica calculul ajutorului, Comisia îi solicită Belgiei să îi furnizeze o listă cu numărul de membri ai ARCOPAR, ARCOFIN și ARCOPLUS, înregistrați la sfârșitul fiecărui an, în perioada cuprinsă între 10 octombrie 2008 și 8 decembrie 2011.
(137)
În observațiile suplimentare prezentate la peste un an și jumătate după expirarea termenului pentru prezentarea observațiilor privind decizia de inițiere a procedurii, autoritățile belgiene nu furnizează elemente noi cu privire la fond. Acestea susțin că Comisia nu poate interzice executarea garanțiilor acordate membrilor persoane fizice. Aceasta nu ar putea soma statul să suspende orice plată în temeiul schemei de garantare a cooperativelor și nici să recupereze plățile efectuate în temeiul acestui sistem în beneficiul membrilor persoane fizice.
(138)
În sprijinul acestor afirmații, autoritățile belgiene amintesc că membrii persoane fizice nu sunt întreprinderi în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat și consideră că executarea garanției în beneficiul membrilor persoane fizice nu ar avea niciun impact asupra ARCO sau asupra perspectivelor statului belgian în ceea ce privește recuperarea ajutorului.
(139)
Drept răspuns, Comisia arată că sumele a căror recuperare este ordonată prin prezenta decizie constituie un ajutor în beneficiul ARCO.
(140)
Acesta subliniază că, în temeiul articolului 108 alineatul (2) din tratat, constatarea potrivit căreia un ajutor acordat de stat este incompatibil cu piața internă este suficientă pentru a justifica obligarea statului la eliminarea acestuia (97). Prin urmare, autoritățile belgiene nu ar putea susține că interdicția de a executa o garanție clasificată drept ajutor incompatibil este contrară dreptului Uniunii.
(141)
Prin urmare, acestea trebuiau să respecte somația din decizia de inițiere a procedurii de suspendare a orice fel de punere în aplicare a măsurii în cauză, ceea ce înseamnă că nici o plată nu ar fi putut fi efectuată.
(142)
Prin urmare, este justificat, de asemenea, ca Belgia să se abțină în continuare de la orice plată în temeiul măsurii de ajutor.
Concluzie
(143)
Comisia constată că schema de garantare a cooperativelor constituie un ajutor de stat în favoarea ARCOPAR, ARCOFIN și ARCOPLUS, pus în aplicare în mod ilegal de către Belgia, prin încălcarea articolului 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Este necesar, prin urmare, ca Belgia să retragă actul legislativ care stă la baza schemei de garantare a cooperativelor (în special Legea din 14 aprilie 2009 și Decretul regal din 10 octombrie 2011) și să recupereze avantajul de la ARCOPAR, ARCOFIN și ARCOPLUS,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Schema de garantare acordată în mod ilegal de Belgia, prin încălcarea articolului 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în favoarea cooperativelor financiare din cadrul ARCO și în special în favoarea ARCOFIN, ARCOPLUS și ARCOPAR, este incompatibil cu piața internă.
Articolul 2
(1) Belgia are obligația de a recupera de la beneficiari ajutorul incompatibil acordat menționat la articolul 1, într-un cuantum egal cu cel mai mic dintre rezultatele celor două calcule de mai jos:
(a)
10 % din capitalul din anul în care capitalul a fost cel mai scăzut în perioada cuprinsă între 10 octombrie 2008 și 8 decembrie 2011, minus totalul primelor deja plătite; sau
(b)
10 % din cel mai mic număr de membri înregistrat în cursul perioadei cuprinse între 10 octombrie 2008 și 8 decembrie 2011, înmulțit cu cota medie de capital a unui membru în cursul aceluiași an, minus totalul primelor deja plătite.
(2) Sumele care trebuie recuperate sunt purtătoare de dobândă începând cu 8 decembrie 2011, până la recuperarea lor efectivă.
(3) Dobânda se calculează pe o bază compusă, în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei (98).
(4) Belgia trebuie să se abțină în continuare de la efectuarea oricărei plăți în temeiul măsurii de ajutor menționate la articolul 1, începând cu data notificării prezentei decizii.
Articolul 3
(1) Belgia pune capăt măsurii de ajutor menționate la articolul 1 în măsura în care aceasta este incompatibilă cu piața internă.
(2) Recuperarea ajutorului menționat la articolul 1 este imediată și efectivă.
(3) Belgia se asigură că prezenta decizie este pusă în aplicare în termen de patru luni de la data notificării.
Articolul 4
(1) În termen de două luni de la data notificării prezentei decizii, Belgia transmite Comisiei următoarele informații:
(a)
o descriere detaliată a măsurilor deja adoptate, precum și a celor preconizate pentru a asigura conformarea la prezenta decizie;
(b)
documentele care demonstrează că beneficiarii au fost somați să ramburseze ajutorul.
(2) Belgia informează Comisia cu privire la evoluția măsurilor naționale luate în vederea punerii în aplicare a prezentei decizii până la recuperarea totală a ajutorului menționat la articolul 1. Aceasta transmite imediat, la simpla solicitare a Comisiei, orice informație privind măsurile deja adoptate și măsurile prevăzute în vederea conformării la prezenta decizie. Autoritățile belgiene furnizează, de asemenea, informații detaliate privind cuantumul ajutorului și al dobânzilor deja recuperate de la beneficiari.
Articolul 5
Prezenta decizie se adresează Regatului Belgiei.
Adoptată la Bruxelles, 3 iulie 2014.