NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 183/2014
ze dne 20. prosince 2013,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky, pokud jde o regulační technické normy pro upřesnění výpočtu specifických a obecných úprav o úvěrové riziko
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (1), a zejména na čl. 110 odst. 4 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (EU) č. 575/2013 vymezuje úpravy o úvěrové riziko coby objem specifických a obecných rezerv na krytí úvěrových ztrát pro úvěrová rizika, který byl vykázán v účetní závěrce v souladu s použitelným účetním rámcem, avšak nestanovuje podrobná pravidla pro vymezení specifických a obecných úprav o úvěrové riziko.
(2)
Měla by být stanovena pravidla pro upřesnění hodnot, jež mají být zahrnuty do výpočtu úprav o úvěrové riziko, které zohledňují ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem. Výpočet úprav o úvěrové riziko za účelem stanovení kapitálových požadavků by měl být omezen na hodnoty, o které se snížil kmenový kapitál tier 1 instituce.
(3)
Ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem a uznané podle použitelného účetního rámce v běžném účetním roce by měly být uznány jako úpravy o úvěrové riziko, pokud instituce vykáže účinek v kmenovém kapitálu tier 1. To je důležité v případě, vzniknou-li ztráty ze znehodnocení zaznamenané v průběhu účetního roku navzdory celkovému mezitímnímu zisku během roku nebo na konci roku, který nebyl schválen podle čl. 26 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013, pokud by jejich uznání jako úprav o úvěrové riziko mělo dopad na hodnoty expozice nebo na kapitál tier 2 dříve než na kmenový kapitál tier 1. U prozatímních ztrát podle čl. 36 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 není takováto úprava nutná, jsou-li ztráty za běžný účetní rok podle uvedeného článku okamžitě odečteny od kmenového kapitálu tier 1.
(4)
Určitá ustanovení nařízení (EU) č. 575/2013 týkající se úprav o úvěrové riziko výslovně odkazují na podrozvahové položky. Pokud takovéto rozlišení neexistuje, vztahují se příslušná ustanovení na rozvahové i podrozvahové položky.
(5)
Je třeba stanovit pravidla vztahující se na ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem a uznané podle použitelného účetního rámce, o něž byl snížen kmenový kapitál tier 1 instituce. Tato pravidla by se měla týkat znehodnocení a úprav ocenění u finančních aktiv nebo rezerv na podrozvahové položky, pokud zohledňují ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem a pokud jsou vykázány ve výsledovce podle použitelného účetního rámce. Souvisejí-li takové ztráty s finančními nástroji oceněnými reálnou hodnotou, měla by se tato pravidla vztahovat rovněž na objemy uznané podle použitelných účetních rámců jako znehodnocení nebo na podobné provedené úpravy, pokud odrážejí ztráty související se zhoršením úvěrové kvality aktiva nebo portfolia aktiv. V této fázi není vhodné upravit jiné částky, které nepředstavují znehodnocení finančního nástroje podle použitelného účetního rámce nebo neodrážejí podobnou koncepci, ačkoli by takové změny mohly zahrnovat prvek úvěrového rizika.
(6)
K zajištění úplného pokrytí výpočtu je nezbytné, aby byly veškeré hodnoty, které jsou důležité pro účely uvedené v čl. 110 odst. 4 prvním pododstavci nařízení (EU) č. 575/2013, zahrnuty do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko (obecné úpravy o úvěrové riziko), nebo do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko (specifické úpravy o úvěrové riziko).
(7)
Co se týká určení hodnot, které mohou být zahrnuty do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko, jediným kritériem stanoveným v nařízení (EU) č. 575/2013 je to, že podle čl. 62 písm. c) nařízení (EU) č. 575/2013 nejsou specifické úpravy o úvěrové riziko způsobilé pro zahrnutí do kapitálu tier 2 na základě standardizovaného přístupu. Rozlišení hodnot, které mají být zahrnuty do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko, nebo obecných úprav o úvěrové riziko, musí být proto provedeno v souladu s kritérii pro určení položek, které lze zahrnout do kapitálu tier 2.
(8)
Nařízení (EU) č. 575/2013 provádí mezinárodně schválené standardy třetího mezinárodního regulačního rámce pro banky (2) Basilejského výboru pro bankovní dohled (dále jen „Basilej III“). Příslušná pravidla pro úpravy o úvěrové riziko by tudíž měla být rovněž v souladu s basilejským rámcem, který stanoví, že jedním z kritérií pro rozlišování mezi obecnými úpravami o úvěrové riziko a specifickými úpravami o úvěrové riziko musí být to, že obecné rezervy nebo obecné rezervy na úvěrové ztráty jsou „volně dostupné ke krytí následně realizovaných ztrát“. Podle pravidel Basilej III jsou rezervy nebo rezervy na úvěrové ztráty, které jsou drženy s ohledem na budoucí, v současnosti neurčené ztráty, volně dostupné ke krytí následně realizovaných ztrát z úvěrového rizika, a splňují proto podmínky pro zahrnutí do kapitálu tier 2. Hodnoty zahrnuté do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko by měly být plně dostupné, pokud jde o časové rozvržení a výši, k pokrytí těchto ztrát přinejmenším v běžných situacích, v nichž může kapitál absorbovat ztráty v případě platební neschopnosti před tím, než by vznikly ztráty vkladatelům.
(9)
V této oblasti by měla být tato pravidla uplatněna bez ohledu na použitelný účetní rámec. Aby však mohly instituce jednotně rozlišovat specifické a obecné úpravy o úvěrové riziko, měla by být pro každý typ úprav o úvěrové riziko podle použitelných účetních rámců stanovena kritéria pro ošetření ztrát z úvěrového rizika. Jelikož zacházení se ztrátami, které souvisí výhradně s úvěrovým rizikem a které jsou uznané podle použitelných účetních rámců, závisí na splnění takových kritérií, velká většina takových hodnot by měla být vzhledem k omezující povaze kritérií pro obecné úpravy o úvěrové riziko obvykle považována za specifické úpravy o úvěrové riziko.
(10)
Mezinárodní účetní standardy však podléhají revizím, které si mohou vyžádat změny kritérií pro rozlišování mezi specifickými a obecnými úpravami o úvěrové riziko. Vzhledem k probíhajícím jednáním, zejména pokud jde o modely znehodnocení, by bylo předčasné předjímat takový model v rámci kritérií úprav úvěrového rizika.
(11)
Nařízení (EU) č. 575/2013 vyžaduje, aby byly úpravy specifického úvěrového rizika identifikovány pro jednotlivé expozice. Je proto nezbytné rozhodnout o tom, jak zacházet se specifickými úpravami o úvěrové riziko, které zohledňují ztráty související s úvěrovým rizikem celé skupiny expozic. Je rovněž nutné rozhodnout, pro jakou expozici nebo expozice ve skupině a v jaké míře by měly být specifické úpravy o úvěrové riziko uznány. Přidělení částí této hodnoty vyplývající ze specifických úprav o úvěrové riziko expozicím ve skupině je nutno provést úměrně objemu rizikově vážených expozic. Za tímto účelem by měly být hodnoty expozice stanoveny bez ohledu na případné specifické úpravy o úvěrové riziko.
(12)
Za účelem určení selhání podle čl. 178 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 575/2013 je nutné zahrnout pouze specifické úpravy o úvěrové riziko, které jsou provedeny individuálně pro jednu expozici nebo pro jednoho dlužníka, a nezahrnovat specifické úpravy o úvěrové riziko provedené pro celé skupiny expozic. Specifické úpravy o úvěrové riziko provedené pro celé skupiny expozic neurčují u expozic náležejících do těchto skupin dlužníky, u nichž se má za to, že došlo k selhání. Existence specifických úprav o úvěrové riziko pro skupinu expozic nepředstavuje dostatečný důvod pro vyvození závěru, že u každého dlužníka nebo expozice náležející do této skupiny došlo k selhání.
(13)
Je nezbytné, aby mohly instituce prokázat, jak jsou kritéria pro rozlišování mezi specifickými a obecnými úpravami o úvěrové riziko uplatňována na základě použitelného účetního rámce. Proto by měly instituce takový postup zdokumentovat.
(14)
Toto nařízení vychází z návrhů regulačních technických norem, které Komisi předložil Evropský orgán pro bankovnictví.
(15)
Evropský orgán pro bankovnictví uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy podle článku 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (3) a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v bankovnictví zřízenou podle článku 37 nařízení (EU) č. 1093/2010,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Určení obecných a specifických úprav o úvěrové riziko pro účely článků 111, 159, 166, 167, 168, 178, 246 a 266 nařízení (EU) č. 575/2013
1. Pro účely tohoto nařízení se hodnoty, které musí být zahrnuty institucí do výpočtu obecných a specifických úprav o úvěrové riziko, rovnají veškerým hodnotám, o něž byl snížen kmenový kapitál tier 1 instituce, aby se zohlednily ztráty, které podle použitelného účetního rámce souvisejí výhradně s úvěrovým rizikem a které jsou jako takové vykázány ve výsledovce, bez ohledu na to, zda vyplývají ze znehodnocení, úprav ocenění nebo rezerv na podrozvahové položky.
Hodnoty zjištěné podle prvního pododstavce, které byly vykázány během účetního roku, mohou být zahrnuty do výpočtu obecných a specifických úprav o úvěrové riziko pouze tehdy, pokud byly příslušné hodnoty odečteny od kmenového kapitálu tier 1 instituce, a to buď v souladu s čl. 36 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013, nebo v případě mezitímního zisku či zisku na konci roku, který nebyl schválen v souladu s čl. 26 odst. 2 uvedeného nařízení, odpovídajícím okamžitým snížením kmenového kapitálu tier 1 za účelem stanovení kapitálu.
2. Hodnoty uvedené v odstavci 1 jsou institucí zahrnuty do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko (obecné úpravy o úvěrové riziko), pokud splňují obě tato kritéria:
a)
jsou volně a plně dostupné, pokud jde o časové rozvržení a výši, k pokrytí ztrát z úvěrového rizika, které nebyly dosud realizovány;
b)
zohledňují ztráty z úvěrového rizika pro skupinu expozic, s ohledem na niž nemá instituce v současnosti žádné důkazy o tom, že došlo ke ztrátě.
3. Všechny ostatní hodnoty uvedené v odstavci 1 jsou zahrnuty do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko (specifické úpravy o úvěrové riziko).
4. S výhradou splnění kritérií uvedených v odstavci 2 zahrne instituce do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko tyto ztráty:
a)
ztráty uznané za účelem pokrytí vyšších průměrných ztrát z portfolia v posledních letech, ačkoli v současnosti nejsou k dispozici žádné důkazy o ztrátách, které by dokládaly výši ztrát zaznamenanou v minulosti;
b)
ztráty, s ohledem na něž si instituce není vědoma zhoršení úvěrové kvality skupiny expozic, u níž je však na základě minulých zkušeností statisticky pravděpodobná určitá míra neplnění.
5. Níže uvedené ztráty zahrne instituce vždy do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko podle odstavce 3:
a)
ztráty vykázané ve výsledovce u nástrojů oceněných reálnou hodnotou, které podle použitelného účetního rámce představují znehodnocení v důsledku úvěrového rizika;
b)
ztráty v důsledku současných nebo minulých událostí ovlivňujících významnou individuální expozici nebo expozice, které nejsou individuálně významné a které jsou posuzovány individuálně nebo společně;
c)
ztráty, s ohledem na něž minulé zkušenosti upravené podle stávajících zjistitelných údajů ukazují, že vznikla ztráta, instituce si však dosud není vědoma toho, která individuální expozice ztrátu zaznamenala.
Článek 2
Přidělení specifických úprav o úvěrové riziko pro skupinu expozic expozicím v rámci skupiny
1. Pokud specifická úprava o úvěrové riziko zohledňuje ztráty související s úvěrovým rizikem skupiny expozic, přidělí instituce takovou specifickou úpravu o úvěrové riziko všem jednotlivým expozicím v takové skupině úměrně objemu rizikově vážených expozic. Za takovým účelem by měly být hodnoty expozice stanoveny bez ohledu na případné specifické úpravy o úvěrové riziko.
2. Při zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013 u skupiny expozic, které nejsou ve stavu selhání, nemusí instituce přidělit specifickou úpravu o úvěrové riziko jednotlivým expozicím ve skupině.
3. Pokud specifická úprava o úvěrové riziko souvisí se skupinou expozic, u nichž jsou kapitálové požadavky k úvěrovému riziku vypočítány částečně podle standardizovaného přístupu a částečně podle přístupu založeného na interním ratingu, přidělí instituce takovou specifickou úpravu o úvěrové riziko skupině expozic, na niž se vztahují oba přístupy, úměrně objemu rizikově vážených expozic skupiny před provedením kroků uvedených v odstavcích 1 a 2. Za takovým účelem se hodnoty expozic stanoví bez přihlédnutí k případným specifickým úpravám o úvěrové riziko.
4. Při přidělování specifických úprav o úvěrové riziko expozicím instituce zajistí, aby nebyla stejná část přidělena dvakrát různým expozicím.
Článek 3
Výpočet úprav o úvěrové riziko za účelem určení hodnoty expozice podle článků 111, 166, 167, 168, 246 a 266 nařízení (EU) č. 575/2013
Pro účely určení hodnoty expozice podle článků 111, 166 až 168, 246 a 266 nařízení (EU) č. 575/2013 instituce vypočítají specifické úpravy o úvěrové riziko související s expozicí jako hodnoty specifických úprav o úvěrové riziko pro takovou jednu expozici, nebo jako hodnoty specifických úprav o úvěrové riziko, které instituce přidělila takové expozici podle článku 2.
Článek 4
Výpočet specifických a obecných úprav o úvěrové riziko pro účely zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013
1. Pro účely zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013 instituce vypočítá celkové obecné úpravy o úvěrové riziko související s expozicemi zahrnutými do zacházení s výší očekávané ztráty coby součet těchto výší, jež jsou vymezeny coby obecné úpravy o úvěrová rizika podle článku 1 tohoto nařízení, jež instituce přidělily podle čl. 110 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013.
2. Pro účely zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013 se výpočet celkových specifických úprav o úvěrové riziko souvisejících s expozicemi zahrnutými do zacházení s výší očekávané ztráty rovná součtu hodnot písmen a) a b) s vyloučením expozic, které jsou ve stavu selhání:
a)
hodnoty určené jako specifické úpravy o úvěrové riziko podle článku 1, které souvisejí s úvěrovým rizikem jednotlivé expozice,
b)
hodnoty určené jako specifické úpravy o úvěrové riziko podle článku 1, které souvisejí s úvěrovým rizikem určité skupiny expozic a které byly přiděleny podle článku 2.
3. Celkové specifické úpravy o úvěrové riziko související s expozicí, která je ve stavu selhání, se vypočítají jako součet všech hodnot specifických úprav o úvěrové riziko pro takovou jednu expozici, nebo hodnot specifických úprav o úvěrové riziko, které instituce přidělila takové expozici podle článku 2
Článek 5
Výpočet specifických úprav o úvěrové riziko pro kapitálové požadavky za účelem určení selhání podle článku 178 nařízení (EU) č. 575/2013
Za účelem určení selhání podle článku 178 nařízení (EU) č. 575/2013 se specifické úpravy o úvěrové riziko vypočítají jako hodnoty specifických úprav o úvěrové riziko souvisejících s úvěrovým rizikem jedné expozice nebo jednoho dlužníka.
Článek 6
Dokumentace
Určení a výpočet obecných a specifických úprav o úvěrové riziko instituce zdokumentují.
Článek 7
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 20. prosince 2013.
REGULAMENTUL DELEGAT (UE) NR. 183/2014 AL COMISIEI
din 20 decembrie 2013
de completare a Regulamentului (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții, în ceea ce privește standardele tehnice de reglementare pentru precizarea modului de calcul al ajustărilor specifice și al ajustărilor generale pentru riscul de credit
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (1), în special articolul 110 alineatul (4) al treilea paragraf,
întrucât:
(1)
Regulamentul (UE) nr. 575/2013 definește ajustările pentru riscul de credit ca fiind cuantumul provizioanelor generale și specifice pentru pierderile din împrumuturi asociate cu riscurile de credit care a fost recunoscut în situațiile financiare ale instituțiilor conform cadrului contabil aplicabil, însă nu prevede norme specifice pentru a determina ceea ce constituie ajustările specifice și ajustările generale pentru riscul de credit.
(2)
Ar trebui să se stabilească norme referitoare la determinarea sumelor care trebuie incluse în calculul ajustărilor pentru riscul de credit care să reflecte pierderile legate exclusiv de riscul de credit. Calculul ajustărilor pentru riscul de credit în scopul determinării cerințelor de fonduri proprii ar trebui să fie limitat la sumele care au redus fondurile proprii de nivel 1 de bază (CET1) ale instituției.
(3)
Pierderile legate exclusiv de riscul de credit, recunoscute conform cadrului contabil aplicabil în exercițiul financiar în curs, ar trebui să fie recunoscute ca ajustări pentru riscul de credit, cu condiția ca instituția să recunoască efectul acestora în CET1. Acest lucru este relevant pentru situațiile în care astfel de pierderi din depreciere înregistrate în cursul unui exercițiu financiar se produc, în ciuda profiturilor interimare globale din cursul exercițiului sau de la sfârșit de exercițiu financiar care nu sunt aprobate în conformitate cu articolul 26 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și în care recunoașterea acestor pierderi ca ajustări pentru riscul de credit ar avea un impact mai întâi asupra valorilor expunerilor sau asupra fondurilor proprii de nivel 2 și mai târziu asupra CET1. Pentru pierderile interimare astfel cum sunt prevăzute la articolul 36 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 o astfel de ajustare nu este necesară în măsura în care, în temeiul articolului respectiv, pierderile exercițiului financiar în curs sunt deduse imediat din CET1.
(4)
Anumite dispoziții ale Regulamentului (UE) nr. 575/2013 referitoare la ajustările pentru riscul de credit se referă în mod explicit la elemente extrabilanțiere. În cazul în care nu se face această distincție, dispozițiile relevante se aplică atât elementelor bilanțiere, cât și elementelor extrabilanțiere.
(5)
Ar trebui stabilite norme referitoare la pierderile legate exclusiv de riscul de credit care sunt recunoscute în cadrul contabil aplicabil și care au fost deduse din fondurile proprii de nivel 1 de bază ale instituției. Aceste norme ar trebui să acopere deprecierile și ajustările de valoare pentru activele financiare sau provizioanele pentru elementele extrabilanțiere, în măsura în care acestea reflectă pierderile legate exclusiv de riscul de credit și cu condiția ca acestea să fie recunoscute în contul de profit și pierdere conform cadrului contabil aplicabil. În măsura în care acele pierderi sunt legate de instrumente financiare evaluate la valoarea justă, normele ar trebui să se refere, de asemenea, la sumele recunoscute ca deprecieri conform cadrelor contabile aplicabile sau la ajustările similare efectuate, cu condiția ca acestea să reflecte pierderile legate de o deteriorare sau de o înrăutățire a calității creditului asociate unui activ sau unui portofoliu de active. În acest stadiu, nu este oportună reglementarea altor sume care nu reprezintă o depreciere a unui instrument financiar conform cadrului contabil aplicabil sau care nu reflectă un concept de natură similară, chiar dacă schimbările respective ar putea include o componentă de risc de credit.
(6)
Pentru a asigura sfera exhaustivă a calculului, este necesar ca orice sumă relevantă pentru scopurile enumerate la primul paragraf al articolului 110 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 să fie alocată fie calculului ajustărilor generale pentru riscul de credit (ajustările generale pentru riscul de credit), fie calculului ajustărilor specifice pentru riscul de credit (ajustările specifice pentru riscul de credit).
(7)
În ceea ce privește identificarea sumelor care pot fi incluse în calculul ajustărilor specifice pentru riscul de credit, singurul criteriu prevăzut de Regulamentul (UE) nr. 575/2013 este cel potrivit căruia ajustările specifice pentru riscul de credit nu sunt eligibile pentru a fi incluse în fondurile proprii de nivel 2 în cadrul abordării standardizate pentru riscul de credit, în conformitate cu articolul 62 litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013. Așadar, distincția dintre sumele care urmează să fie incluse în calculul ajustărilor specifice pentru riscul de credit și cele care urmează să fie incluse în calculul ajustărilor generale pentru riscul de credit trebuie să fie făcută respectând criteriile de identificare a ceea ce poate fi inclus în fondurile proprii de nivel 2.
(8)
Regulamentul (UE) nr. 575/2013 pune în aplicare standardele convenite la nivel internațional în cel de al treilea cadru de reglementare internațional aplicabil băncilor, instituit de Comitetul de la Basel pentru supraveghere bancară (2) (denumit în continuare „Basel III”). Prin urmare, normele adecvate privind ajustările pentru riscul de credit ar trebui, de asemenea, să fie conforme cadrului de reglementare instituit de Comitetul de la Basel, care prevede că unul dintre criteriile pentru efectuarea distincției între ajustările generale pentru riscul de credit și ajustările specifice pentru riscul de credit trebuie să fie faptul că provizioanele generale sau rezervele generale pentru pierderi din împrumuturi sunt „disponibile fără restricții pentru acoperirea pierderilor care urmează să se materializeze ulterior”. În conformitate cu Basel III, provizioanele sau rezervele pentru pierderi din împrumuturi, constituite în previziunea unor pierderi viitoare, neidentificate în prezent, sunt disponibile fără restricții pentru acoperirea pierderilor provenite din riscul de credit, care urmează să se materializeze ulterior și, prin urmare, se califică pentru includerea în fondurile proprii de nivel 2. În plus, sumele incluse în calculul ajustărilor generale pentru riscul de credit ar trebui să fie pe deplin disponibile, în termeni de calendar și cuantum, pentru a acoperi astfel de pierderi, cel puțin pe baza unei situații de încetare a activității, în care fondurile proprii permit absorbția pierderilor în caz de insolvență înainte ca deponenții să piardă bani.
(9)
Aplicarea normelor în acest domeniu ar trebui să fie posibilă indiferent de cadrul contabil aplicabil. Cu toate acestea, pentru a permite instituțiilor să aplice o modalitate comună pentru a face distincția între ajustările specifice pentru riscul de credit și ajustările generale pentru riscul de credit, ar trebui furnizate, pentru tratarea pierderilor din riscul de credit în interiorul unui cadru contabil aplicabil, criterii corespunzătoare fiecărui tip de ajustare pentru riscul de credit. În timp ce tratarea pierderilor legate exclusiv de riscul de credit, recunoscute conform cadrelor contabile aplicabile, depinde de îndeplinirea acestor criterii, marea majoritate a sumelor respective ar trebui să fie, în mod normal, clasificate ca ajustări specifice pentru riscul de credit, dat fiind caracterul restrictiv al criteriilor pentru ajustările generale pentru riscul de credit.
(10)
Standardele internaționale de contabilitate fac obiectul revizuirilor, ceea ce ar putea necesita modificarea criteriilor pe baza cărora se face distincția între ajustările specifice pentru riscul de credit și ajustările generale pentru riscul de credit. În lumina discuțiilor în curs, în special a celor referitoare la modelele de depreciere, pare a fi prematur să se anticipeze modelul respectiv în cadrul criteriilor privind ajustările pentru riscul de credit.
(11)
Regulamentul (UE) nr. 575/2013 impune identificarea ajustărilor specifice pentru riscul de credit pentru o singură expunere dată. Prin urmare, este necesar să se decidă modul de tratare a ajustărilor specifice pentru riscul de credit care reflectă pierderile legate de riscul de credit aferent unui întreg grup de expuneri. În plus, este necesar să se decidă pentru care expuneri din grup ar trebui recunoscute ajustările specifice pentru riscul de credit și în ce măsură. Alocarea către expunerile din grup a unor părți din suma care rezultă din aceste ajustări specifice pentru riscul de credit trebuie să fie efectuată în mod proporțional cu valorile ponderate la risc ale expunerilor. În acest scop, valorile expunerilor ar trebui să fie determinate fără a se ține seama de ajustările specifice pentru riscul de credit.
(12)
Pentru determinarea stării de nerambursare în conformitate cu articolul 178 alineatul (3) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, este necesar să se includă doar ajustările specifice pentru riscul de credit care sunt efectuate individual pentru o singură expunere sau pentru un singur debitor și să nu se includă ajustările specifice pentru riscul de credit efectuate pentru grupuri întregi de expuneri. Ajustările specifice pentru riscul de credit efectuate pentru grupuri întregi de expuneri nu identifică debitorii expunerilor aparținând grupurilor respective pentru care se consideră că a avut loc un eveniment de nerambursare. În special, existența ajustărilor specifice pentru riscul de credit aferent unui grup de expuneri nu este un motiv suficient pentru a concluziona că au avut loc evenimente de nerambursare pentru fiecare debitor sau pentru fiecare expunere aparținând grupului respectiv.
(13)
Este necesar ca instituțiile să fie capabile să demonstreze modul de utilizare a criteriilor pe baza cărora se face distincția dintre ajustările specifice pentru riscul de credit și ajustările generale pentru riscul de credit, în contextul cadrului contabil aplicabil. Prin urmare, instituțiile ar trebui să formalizeze acest proces.
(14)
Prezentul regulament se bazează pe proiectele de standarde tehnice de reglementare prezentate Comisiei de către Autoritatea bancară europeană.
(15)
Autoritatea bancară europeană a efectuat consultări publice deschise cu privire la proiectele de standarde tehnice de reglementare pe care se bazează prezentul regulament, a analizat costurile și beneficiile potențiale aferente, în conformitate cu articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (3) și a solicitat avizul Grupului părților interesate din domeniul bancar, instituit în conformitate cu articolul 37 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Identificarea ajustărilor generale și a ajustărilor specifice pentru riscul de credit, în sensul articolelor 111, 159, 166, 167, 168, 178, 246 și 266 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013
(1) În sensul prezentului regulament, sumele care trebuie incluse, de către o instituție, în calculul ajustărilor generale și al ajustărilor specifice pentru riscul de credit sunt egale cu toate sumele cu care au fost reduse fondurile proprii de nivel 1 de bază ale unei instituții pentru a reflecta pierderile legate exclusiv de riscul de credit conform cadrului contabil aplicabil și recunoscute ca atare în contul de profit și pierdere, indiferent dacă acestea rezultă din deprecieri, din ajustări de valoare sau din provizioane pentru elemente extrabilanțiere.
Orice sumă obținută în temeiul primului paragraf, care a fost recunoscută în cursul exercițiului financiar, poate fi inclusă în calculul ajustărilor generale și al ajustărilor specifice pentru riscul de credit numai în cazul în care suma respectivă a fost dedusă din fondurile proprii de nivel 1 de bază ale unei instituții, fie în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, fie, în cazul realizării de profituri interimare sau de profituri de sfârșit de exercițiu financiar care nu au fost aprobate în conformitate cu articolul 26 alineatul (2) din regulamentul respectiv, prin reducerea corespunzătoare imediată a fondurilor proprii de nivel 1 de bază pentru determinarea fondurilor proprii.
(2) Sumele la care se face referire la alineatul (1) sunt incluse de instituție în calculul ajustărilor generale pentru riscul de credit (ajustările generale pentru riscul de credit) în cazul în care acestea îndeplinesc cumulativ următoarele criterii:
(a)
acestea sunt disponibile fără restricții și pe deplin, în termeni de calendar și cuantum, pentru a acoperi pierderile legate de riscul de credit care nu s-au materializat încă;
(b)
acestea reflectă pierderile legate de riscul de credit pentru un grup de expuneri, în legătură cu care instituția nu are în prezent nicio dovadă că a survenit un eveniment generator de pierderi.
(3) Toate celelalte sume la care se face referire la alineatul (1) sunt incluse în calculul ajustărilor specifice pentru riscul de credit (ajustări specifice pentru riscul de credit).
(4) Următoarele pierderi sunt incluse de instituție în calculul ajustărilor generale pentru riscul de credit, cu condiția ca acestea să îndeplinească criteriile prevăzute la alineatul (2):
(a)
pierderile recunoscute pentru a acoperi pierderi aferente portofoliului mai ridicate decât media din ultimii ani, deși în prezent nu există elemente care să ateste existența unor evenimente generatoare de pierderi și care să confirme nivelul de pierderi observat în trecut;
(b)
pierderile în legătură cu care instituția nu are cunoștință de deteriorarea calității creditului pentru un grup de expuneri, dar în cazul cărora un anumit grad de neplată este probabil, din punct de vedere statistic, pe baza experienței anterioare.
(5) Instituția include întotdeauna în calculul ajustărilor specifice pentru riscul de credit menționat la alineatul (3) următoarele pierderi:
(a)
pierderile recunoscute în contul de profit și pierdere pentru instrumente evaluate la valoarea justă care reprezintă deprecieri pentru riscul de credit conform cadrului contabil aplicabil;
(b)
pierderile rezultate în urma evenimentelor actuale sau anterioare care afectează o singură expunere semnificativă sau expuneri care nu sunt semnificative în mod individual și care sunt evaluate individual sau colectiv;
(c)
pierderile pentru care experiența anterioară, ajustată pe baza datelor observabile actuale, indică faptul că pierderea a avut loc, dar că instituția nu știe încă la nivelul cărei expuneri au intervenit pierderile respective.
Articolul 2
Alocarea ajustărilor specifice pentru riscul de credit aferente unui grup de expuneri către expunerile din grup
(1) În cazul în care o ajustare specifică pentru riscul de credit reflectă pierderi legate de riscul de credit asociat unui grup de expuneri, instituțiile atribuie această ajustare specifică pentru riscul de credit tuturor expunerilor individuale din grupul respectiv, proporțional cu valorile ponderate la risc ale expunerilor. În acest scop, valorile expunerilor sunt determinate fără a se ține seama de ajustările specifice pentru riscul de credit.
(2) Pentru tratarea valorilor pierderilor așteptate menționate la articolul 159 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 pentru un grup de expuneri care nu se află în stare de nerambursare, instituțiile nu au obligația de a atribui o ajustare specifică pentru riscul de credit unei singure expuneri din grupul respectiv.
(3) În cazul în care o ajustare specifică pentru riscul de credit se referă la un grup de expuneri pentru care cerințele de fonduri proprii pentru riscul de credit sunt calculate în parte în temeiul abordării standardizate și în parte în temeiul abordării pe baza ratingurilor interne, instituția atribuie acea ajustare specifică pentru riscul de credit grupului de expuneri acoperit de fiecare dintre cele două abordări, proporțional cu valorile expunerilor ponderate la risc ale grupului înainte de aplicarea acțiunilor la cere se face referire la alineatele (1) și (2). În acest scop, valorile expunerilor sunt determinate fără a se ține seama de ajustările specifice pentru riscul de credit.
(4) Atunci când atribuie expunerilor ajustările specifice pentru riscul de credit, instituțiile se asigură că aceeași parte nu este atribuită de două ori, unor expuneri diferite.
Articolul 3
Calcul ajustărilor pentru riscul de credit în scopul determinării valorii expunerii în conformitate cu articolele 111, 166, 167, 168, 246 și 266 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013
În scopul determinării valorii expunerii în conformitate cu articolele 111, 166-168, 246 și 266 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, instituțiile calculează ajustările specifice pentru riscul de credit legate de o expunere ca fiind sumele reprezentând ajustările specifice pentru riscul de credit pentru acea singură expunere sau ca fiind sumele reprezentând ajustările specifice pentru riscul de credit pe care instituția le-a atribuit expunerii respective în conformitate cu articolul 2.
Articolul 4
Calculul ajustărilor generale și al ajustărilor specifice pentru riscul de credit în scopul tratării valorilor pierderilor așteptate în conformitate cu articolul 159 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013
(1) În scopul tratării valorilor pierderilor așteptate în conformitate cu articolul 159 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, instituția calculează totalul ajustărilor generale pentru riscul de credit aferente expunerilor incluse în tratarea valorilor pierderilor așteptate ca fiind suma valorilor identificate ca ajustări generale pentru riscul de credit în conformitate cu articolul 1 din prezentul regulament, pe care instituția le-a atribuit în conformitate cu articolul 110 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.
(2) În scopul tratării valorilor pierderilor așteptate în conformitate cu articolul 159 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, totalul ajustărilor specifice pentru riscul de credit aferente expunerilor incluse în tratamentul valorilor pierderilor așteptate este calculat ca fiind egal cu suma valorilor de la literele (a) și (b), cu excepția expunerilor aflate în stare de nerambursare:
(a)
sumele identificate ca ajustări specifice pentru riscul de credit în conformitate cu articolul 1, care sunt legate de riscul de credit aferent unei singure expuneri;
(b)
sumele identificate ca ajustări specifice pentru riscul de credit în conformitate cu articolul 1, care sunt legate de riscul de credit aferent unui grup de expuneri și care au fost atribuite în conformitate cu articolul 2.
(3) Totalul ajustărilor specifice pentru riscul de credit legate de o expunere în stare de nerambursare este egal fie cu suma tuturor valorilor reprezentând ajustări specifice pentru riscul de credit aferent acelei singure expuneri, fie cu valorile reprezentând ajustări specifice pentru riscul de credit pe care instituția le-a atribuit expunerii respective în conformitate cu articolul 2.
Articolul 5
Calculul ajustărilor specifice pentru riscul de credit pentru cerințele de fonduri proprii, în scopul determinării stării de nerambursare în conformitate cu articolul 178 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013
În scopul determinării stării de nerambursare în conformitate cu articolul 178 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, ajustările specifice pentru riscul de credit se calculează ca fiind sumele reprezentând ajustările specifice pentru riscul de credit legate de riscul de credit aferent unei singure expuneri sau unui singur debitor.
Articolul 6
Documentație
Instituțiile formalizează identificarea și calculul ajustărilor generale pentru riscul de credit și ajustărilor specifice pentru riscul de credit.
Articolul 7
Intrare în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 20 decembrie 2013.