ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2015/508
ze dne 1. října 2014
o údajné infrastrukturální podpoře ve prospěch podniku Propapier PM2 GmbH poskytnuté Německem - Státní podpora - SA.36147 (C 30/10) (ex NN 45/10; ex CP 327/08)
(oznámeno pod číslem C(2014) 6847)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 smlouvy o fungování Evropské unie (1),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 29. října 2008 podala Smurfit Kappa Group (dále jen „skupina Smurfit Kappa“ nebo „stěžovatel“) u Komise stížnost, podle níž získal podnik Propapier PM2 GmbH infrastrukturální podporu. Stížnost byla zaregistrována pod číslem jednacím CP 327/08 a (pod číslem NN 45/10) zanesena do rejstříku protiprávní podpory.
(2)
Dopisem ze dne 27. října 2010 informovala Komise Německo o svém rozhodnutí zahájit v souvislosti s údajnou podporou řízení na základě čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala všechny zúčastněné strany, aby k údajné podpoře podaly své připomínky.
(4)
Dopisem ze dne 28. ledna 2011 podalo Německo své připomínky (znění připomínek, z nějž byly vypuštěny důvěrné údaje, bylo doručeno dne 31. ledna 2011). Připomínky obdržela Komise rovněž od těchto zúčastněných stran: dne 11. února 2011 společné připomínky od Německého městského sněmu (Deutscher Städtetag), Německého okresního sněmu (Deutscher Landkreistag), Německého sdružení měst a obcí (Deutscher Städte- a Gemeindebund) a Sdružení komunálních podniků (Verband kommunaler Unternehmen, zkr. VKU) a dne 14. února 2011 připomínky stěžovatele (znění připomínek, z nějž byly vypuštěny důvěrné údaje, bylo doručeno dne 1. března 2011). Komise předala tyto připomínky německým orgánům, aby jim umožnila vyjádřit jejich stanovisko; v návaznosti na to obdržela dne 13. dubna 2011 připomínky Německa (znění připomínek, z nějž byly vypuštěny důvěrné údaje, bylo doručeno dne 26. dubna 2011).
(5)
Dne 17. ledna 2013 se uskutečnila schůzka zástupců útvarů Komise a Německa. V dopise ze dne 25. února 2013 předložilo Německo doplňující informace. Dopisem ze dne 26. dubna 2013, na který Německo odpovědělo dopisem ze dne 14. května 2013, si útvary Komise vyžádaly další informace.
(6)
Prostřednictvím emailu ze dne 23. května 2013 si Komise vyžádala další informace, které Německo poskytlo prostřednictvím emailů ze dne 24. května 2013, 27. května 2013 a 28. května 2013.
(7)
V návaznosti na schůzku zástupců útvarů Komise, Německa, zvýhodněného podniku a znalců, která se konala dne 6. června 2013, oznámilo Německo možnost předložení doplňujícího písemného vyjádření. Na základě další žádosti o sdělení informací ze dne 15. října 2013 poskytlo Německo prostřednictvím emailu ze dne 4. listopadu 2013, 13. prosince 2013, 18. prosince 2013, 6. ledna 2014 a 24. dubna 2014 další obsáhlé připomínky.
2. POPIS OPATŘENÍ
(8)
Podnik Propapier PM2 GmbH (dále jen „podnik Propapier“) patří do skupiny Progroup AG (dále jen „skupina Progroup“). Skupina Progroup vyrábí a prostřednictvím svých dceřiných společností distribuuje podkladové papíry z vlnité lepenky a vlnitou lepenku. Stěžovatel, skupina Smurfit Kappa, je jedním z největších výrobců papíru v Evropské unii.
(9)
Dne 2. dubna 2008 schválila (4) Komise veřejnou regionální podporu podniku Propapier na zřízení papírny na výrobu podkladového papíru z vlnité lepenky a přidružené elektrárny v nově otevřeném areálu, který vznikl jako rozšíření stávající průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva v Eisenhüttenstadtu ve spolkové zemi Braniborsko - tato oblast připadala v této době v úvahu jako možný příjemce veřejné regionální podpory podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(10)
Stěžovatel zastával názor, že některé projekty výstavby infrastruktury financované státem v novém areálu průmyslové oblasti, kde se nachází nové výrobní zařízení podniku Propapier, mají sloužit výhradně této papírně, a musí být proto klasifikovány jako vyhrazená infrastruktura a státní podpora ve prospěch podniku Propapier.
(11)
Stěžovatel mezi ně zařadil navíc i tyto infrastrukturální projekty (viz oddíl 2.1): vybudování čističky odpadních vod, výstavba parkoviště a nové spojovací komunikace a rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva.
(12)
Stěžovatel kromě toho tvrdil, že podnik Propapier je zvýhodňován rovněž nepřiměřeně nízkými poplatky za využívání čističky odpadních vod (viz oddíl 2.2).
2.1. PODPORA V SOUVISLOSTI S BUDOVÁNÍM ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD A DALŠÍ INFRASTRUKTURY
(13)
V červenci 2008 poskytla spolková země Braniborsko z prostředků programu pro rozvoj komunální hospodářské infrastruktury v rámci společného programu (SP)“Zlepšování regionálních hospodářských struktur“ (dále jen „režim SP“ (5)) přímý příspěvek ve výši 33 808 200 EUR (6) na vybudování nové čističky odpadních vod v novém areálu eisenhüttenstadtské průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. V této souvislosti je třeba poznamenat, že režim SP ve vztahu k financování zřízení či výstavby zařízení pro čištění odpadních vod byl předmětem rozhodnutí ve věci státní podpory N 644e/02 (7), v níž Komise v roce 2003 s platností pro programové období 2004-2006 došla k závěru, že podpora poskytnutá v rámci tohoto režimu nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU ve prospěch vlastníka a provozovatele čističky odpadních vod.
(14)
Komise v tomto rozhodnutí z roku 2003 zastávala názor, že příspěvky vyplacené na základě režimu platného v letech 2004-2006 je třeba chápat jako vnitřní převod státních prostředků, a nikoli jako státní podporu ve prospěch vlastníka a provozovatele, protože jejími příjemci nejsou hospodářské podniky. V daném případě se jedná o plnění, které je tradičním úkolem veřejné služby zajišťované obecními subjekty. Z definice tohoto režimu plyne, že příjemcem musí být místní úřad nebo sdružení zřízené pro zvláštní účely (Zweckverband) podléhající obecnímu dozoru. Podporu lze poskytnout jen tehdy, když mezi příjemcem daného opatření, tj. čističky odpadních vod, a uživatelem tohoto zařízení neexistuje žádné právní, osobní ani hospodářské propojení.
(15)
Příspěvek ve výši 42 260 340 EUR představoval 80 % celkových uznatelných nákladů. Příjemcem tohoto příspěvku je Trinkwasser- und Abwasserzweckverband Oderaue Eisenhüttenstadt (dále jen „sdružení TAVZ“), což je mezikomunální veřejnoprávní sdružení zřízené pro zvláštní účely, pověřené zajišťováním dodávek pitné vody a zpracování odpadních vod. Sdružení TAZV je zároveň vlastníkem i provozovatelem čističky odpadních vod a hradilo zbývajících 20 % celkových veřejných investičních nákladů.
(16)
Podpora byla poskytnuta pod podmínkou, že do 15. srpna 2008 budou prokazatelně splněny právní a finanční předpoklady pro nastěhování hlavního investora (v tomto případě podniku Propapier). Výstavba zařízení byla zahájena v říjnu 2008, do provozu bylo zařízení uvedeno v březnu 2010.
(17)
Stěžovatel zastává názor, že zařízení sdružení TAZV představuje vyhrazenou infrastrukturu, protože prakticky celou kapacitu této čističky odpadních vod využívá podnik Propapier. Tvrdí, že zařízení bylo od začátku koncipováno jako čistička odpadních vod, která bude sloužit podniku Propapier, a že představovalo podmínku, bez jejíhož splnění by se papírna v tomto regionu nemohla usadit (jelikož výroba papíru vyžaduje velké množství vody).
(18)
O vyhrazená infrastrukturální opatření přijatá ve prospěch podniku Propapier se podle stěžovatelova názoru jedná i v případě dalších infrastrukturálních projektů: stavby parkoviště v blízkosti areálu podniku Propapier a nové vozovky spojující průmyslovou oblast se státní vozovkou č. 112 a rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva. V rozhodnutí o zahájení řízení došla Komise k předběžnému závěru, že tyto projekty nepředstavují selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier, a nelze je proto také považovat za vyhrazenou infrastrukturu. I přesto však vyzvala třetí strany, aby k těmto opatřením podaly své připomínky.
2.2. NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD
(19)
Dalším bodem stížnosti týkajícím se čističky odpadních vod je tvrzení, že podnik Propapier za používání tohoto zařízení platí o 0,95 EUR za m3 méně, než kolik by si za takovou službu účtoval soukromý investor.
(20)
Výše uživatelských poplatků je stanovena na základě příslušného právního předpisu, tj. zákona o místních poplatcích ve spolkové zemi Braniborsko (8) (dále jen „KAG Brandenburg“). Podle § 6 KAG Brandenburg se poplatek vypočítá tak, aby pokrýval, ale nepřevyšoval veškeré uplatnitelné náklady na příslušnou čističku odpadních vod (náklady na výstavbu, správu, údržbu, provoz, obsluhu a odvody), předpokládané úroky a předpokládané odpisy. Prostředky podpory, které obec obdrží z jiných státních zdrojů (v tomto případě příspěvek ve výši 33,8 milionu EUR z režimu SP), se při stanovení výše předpokládaných úroků z vlastního vloženého kapitálu nezohledňují. (9) Stěžovatel zastává názor, že prostředky podpory, které sdružení TAZV obdrželo z režimu SP, byly jejich příjemcem, tj. sdružením TAZV, v podobě nižších poplatků za zpracování odpadních vod předány uživateli čističky.
3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ (10)
(21)
Předmětná opatření je třeba klasifikovat jako státní podporu tehdy, když jsou splněny tyto předpoklady: i) opatření musí představovat podporu poskytovanou státem nebo ze státních prostředků, ii) danému podniku musí díky těmto opatřením vzniknout určitá hospodářská výhoda, iii) tato výhoda musí být selektivní, a iv) opatření musejí nebo mohou narušit hospodářskou soutěž a ovlivňovat obchod mezi členskými státy. O státní podporu se jedná tehdy, když jsou současně splněny všechny předpoklady uvedené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(22)
Rozhodnutí o zahájení řízení nijak nezpochybňuje, že v rámci všech opatření byly použity státní prostředky a že by případně mohlo dojít k narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu.
(23)
Komise k příslušným bodům stížnosti uvedla, že je nutno rozlišovat mezi 1) údajnou státní podporou na vybudování čističky odpadních vod poskytnutou ve prospěch sdružení TAZV a 2) údajnou podporou poskytnutou podniku Propapier v podobně nižších poplatků za zpracování odpadních vod.
(24)
V rozhodnutí o zahájení řízení se kromě toho zkoumá otázka, zda podnik Propapier
i.
vybudováním čističky odpadních vod
či prostřednictvím jiných infrastrukturních projektů pro nový areál průmyslové oblasti, ve kterém se nachází nové výrobní prostory podniku Propapier, jmenovitě
ii.
nového parkoviště,
iii.
nové vozovky a
iv.
rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva,
získal selektivní výhodu, nebo zda se jedná o vyhrazené projekty ve prospěch podniku Propapier. (11) Jelikož opatření podle čl. 107 odst. 1 může být jako státní podpora klasifikováno jen tehdy, když je selektivní (tzn. když podnikům nacházejícím se v situaci, která je z právního i věcného hlediska vzhledem k cíli tohoto opatření srovnatelná, ukládá odlišné podmínky), musela Komise přezkoumat, zda podnik Propapier získal díky uvedeným opatřením selektivní výhodu.
(25)
Veřejnou regionální investiční podporu ve prospěch podniku Propapier Komise již schválila. Jelikož opatření vztahující se na ostatní infrastrukturální projekty jsou prováděna v podporované oblasti, která je podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU způsobilá pro regionální podporu, a jelikož tato opatření mají mít údajně těsnou spojitost s investičním záměrem, který je předmětem regionální podpory, případně jsou na tento záměr výhradně vázaná, dospěla Komise k předběžnému závěru, že pokud by tato opatření prokazatelně přinášela selektivní zvýhodnění podniku Propapier, byla by součástí investičního záměru podniku Propapier, a musela by tudíž splňovat požadavky pokynů k státní regionální podpoře na období 2007-2013 (12) (dále jen „pokyny k regionální podpoře“). Komise vyslovila pochybnost ohledně slučitelnosti investiční podpory v podobě vyhrazené infrastruktury, a to zejména s ohledem na dodržení vysoké míry podpory a motivačního účinku.
(26)
Podle pokynů k regionální podpoře smějí podniky, jimž byla poskytnuta investiční podpora, získat navíc i podporu na provoz. Slučitelnost podpory na provoz s vnitřním trhem pak ale musí být přezkoumána nezávisle na slučitelnosti investiční podpory, a to za použití kritérií uvedených v oddíle 5 pokynů k regionální podpoře. Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že pokud by podniku Propapier byla formou nižších poplatků za zpracování odpadních vod poskytnuta podpora na provoz, která by nebyla slučitelná se zásadou účastníka trhu v tržním hospodářství, musela by být tato podpora na provoz klasifikována jako neslučitelná s pokyny k regionální podpoře a příslušnou schvalovací praxí Komise při poskytování podpory na provoz. Uvádí se v něm, že sídlo příjemce podpory se sice totiž nachází v regionu, který je způsobilý pro regionální podporu (region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU), nejsou však splněny jiné důležité předpoklady pro slučitelnost podpory na provoz s vnitřním trhem. Nic tak podle tohoto rozhodnutí nenasvědčuje tomu, že by podpora na provoz byla odůvodněná, ať už sama o sobě, nebo s ohledem na podporu regionálního rozvoje, nebo že by její výše byla úměrná kompenzovaným nevýhodám. Upozorňuje navíc, že poskytování podpory na provoz není časově omezeno a její výše se postupem času nesnižuje. Komise proto vyslovila pochybnost ohledně základní slučitelnosti podpory na provoz poskytované formou nižších poplatků s vnitřním trhem.
3.1. PŘÍSPĚVKY NA INFRASTRUKTURÁLNÍ PROJEKTY VČETNĚ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD PODPOROVANÉ Z VEŘEJNÝCH PROSTŘEDKŮ
3.1.1. Parkoviště, rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva, nová vozovka
(27)
V rámci předběžného přezkumu bylo zjištěno, že kapacita parkoviště neodpovídá stavu, který popisuje stěžovatel, a že toto parkoviště se nenachází v bezprostřední blízkosti výrobních prostor podniku Propapier. Zjištěno bylo rovněž to, že parkovací místa jsou obecně přístupná a slouží nejen průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva, ale i dalším průmyslovým oblastem ve městě a že počet těchto parkovacích míst by mohl obci umožnit zrušení parkovacích míst pro nákladní vozidla uvnitř města. Podnik Propapier si proto postavil i vlastní parkovací místa, kde mohou parkovat i nákladní vozidla. Komise tak dospěla k závěru, že výstavbou parkoviště podniku Propapier žádná selektivní výhoda pravděpodobně nevznikla.
(28)
Ohledně nové spojovací vozovky vybudované mezi průmyslovou oblastí a státní silnicí č. 112 Komise shledala, že díky výstavbě této vozovky se omezila hustota dopravního provozu a znečištění ovzduší v centru Eisenhüttenstadtu, protože nákladní vozidla jedoucí do průmyslové oblasti se mohou nyní městskému středu vyhnout, a zkrátila se rovněž doba dojezdnosti do nejbližšího regionálního střediska. Komise proto dospěla k závěru, že výstavbou nové vozovky podniku Propapier žádná selektivní výhoda pravděpodobně nevznikla.
(29)
Co se týče prací na rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva, Komise shledala, že práce nebyly uskutečněny za účelem selektivního zvýhodnění podniku Propapier, nýbrž tvoří součást nezbytné a pravidelné péče o udržování vodních cest. Komise proto dospěla k závěru, že rozšířením a prohloubením kanálu Odra-Spréva podniku Propapier žádná selektivní výhoda pravděpodobně nevznikla.
(30)
V té době však Komise nemohla zcela vyloučit možnost, že uvedená infrastrukturální opatření přinášejí podniku Propapier větší prospěch než ostatním podnikům.
(31)
Komise si proto vyžádala připomínky od třetích stran s tím, že svůj konečný názor na to, zda předmětná opatření představují státní podporu, si utvoří teprve po jejich obdržení. Současně tehdy vyzvala Německo, aby během formálního vyšetřovacího řízení poskytlo další informace o výstavbě parkoviště, nové vozovky a rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva.
3.1.2. Příspěvek na výstavbu čističky odpadních vod
(32)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení došla Komise k závěru, že pokud by bylo v důsledku vývoje na vnitřním trhu nutné začít považovat režim podpor N 644e/02 za státní podporu, pak by za státní podporu musela být považována rovněž existující podpora ve prospěch sdružení TAZV.
(33)
Komise nicméně vyjádřila pochyby o tom, že čistička odpadních vod představuje vyhrazenou infrastrukturu. V této souvislosti bylo zjištěno, že kromě podniku Propapier využívají toto zařízení jen dva další uživatelé: kanadský podnik 5N PV, který je dodavatelem fotovoltaických materiálů, a podnik EnBW, který je dodavatelem energie. Zároveň však nebylo známo, jaký podíl kapacity čističky odpadních vod na oba tyto zákazníky fakticky připadá. Na základě informací, o které se v té době mohl přezkum opírat, nemohla Komise posoudit, zda by výstavba nové čističky odpadních vod byla nutná i za předpokladu, že by sloužila jen těmto dva podnikům. Jeden z obou zmíněných uživatelů, jmenovitě elektrárna provozovaná podnikem EnBW, byl navíc do projektu podniku Propapier přímo zapojen, protože svou elektrickou energii dodává tato elektrárna podniku Propapier, který ji využívá pro svůj výrobní proces. (13)
(34)
Jestliže podnik Propapier využívá kapacitu čističky odpadních vod z 90 %, jak tvrdí stěžovatel, bylo by podle názoru Komise třeba zvážit, zda tato skutečnost sama o sobě není dostatečným důkazem toho, že výhradním nebo alespoň převážným uživatelem této čističky měl být podnik Propapier (a jedná se tudíž o výhradní zařízení vybudované ve prospěch podniku Propapier). V souvislosti s tím bylo nutno důkladněji přezkoumat argument Německa, že o využívání této čističky odpadních vod by měli mít v budoucnu zájem i další uživatelé.
(35)
Komise kromě toho konstatovala, že je třeba vzít v úvahu, jaký velký počet investorů se může v průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva usídlit a jak velkou část kapacity čističky by tito investoři v průměru využívali. V souvislosti s touto otázkou vyzvala Komise Německo, aby dodalo podrobnější informace o celkové koncepci rozvoje této průmyslové oblasti a o nevyužitých kapacitách čističky odpadních vod, které by mohly být přiděleny potenciálním uživatelům. Německo kromě toho mělo předložit i další informace o technické proveditelnosti modulového přístupu při výstavbě čističky odpadních vod. (14)
(36)
Jak již bylo řečeno, Komise dospěla k předběžnému závěru, že pokud by se prokázalo, že opatření týkající se infrastrukturálních projektů jsou selektivní, znamenalo by to, že jsou součástí investičního záměru podniku Propapier, a musela by tudíž splňovat požadavky pokynů k regionální podpoře, zvláště pak ustanovení týkající se maximální míry podpory a motivačního účinku.
3.2. NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD
(37)
Stejně jako v případě opatření týkajících se výstavby čističky odpadních vod zastávalo i v této věci Německo názor, že pokud by poplatky stanovené podniku Propapier obsahovaly prvky podpory, jednalo by se o existující podporu. Podle názoru Německa se rozhodnutí Komise ve věci N 644e/02, kterým byl schválen režim SP, vztahuje i na nepřímé účinky tohoto programu.
(38)
Komise nicméně ve svém rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že případnou podporu v podobě nižších poplatků za čištění odpadních vod rozhodnutí N 644e/02 nezahrnuje, a že pokud by měla být výše poplatků kvalifikována jako podpora, jednalo by se o novou podporu.
(39)
V rámci posouzení otázky, zda zmíněné poplatky představují pro podnik Propapier hospodářskou výhodu, vyjádřila Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení pochybnost ohledně toho, zda poplatky, které si účtuje sdružení TAZV, odrážejí celkovou výši nákladů a zda by soukromý investor stanovil poplatky ve stejné výši.
(40)
Komise zastávala názor, že poplatky uložené podniku Propapier nepokrývají náklady na čištění odpadních vod v celé jejich výši, protože Německo samo připustilo, že tyto poplatky pokrývají pouze 20 % předpokládaného úroku z vlastního kapitálu, neboť příspěvek ve výši 80 %, který obec na vybudování zařízení obdržela z dalších veřejných zdrojů, nelze brát při kalkulaci předpokládaných úroků v úvahu. Komise k tomu ve svém rozhodnutí o zahájení řízení uvedla především to, že jak směrnice 2000/60/ES (dále jen „rámcová směrnice EU o vodě“), (15) tak i KAG Brandenburg stanoví, že poplatky za používání čističky odpadních vod musí pokrývat veškeré náklady. (16) V rozhodnutí o zahájení řízení se navíc odkazuje na věci InfraLeuna (17) a Kimberly-Clark/Scott (18), v nichž Komise zastává názor, že poplatky, které je podnik za normálních okolností povinen hradit, odpovídají plné výši nákladů.
(41)
Stěžovatel argumentoval tím, že aby bylo možné určit, zda se jedná o výhodu, je zapotřebí srovnat výši poplatků, které podnik Propapier skutečně hradí, s výší poplatků, které si by na místě sdružení TAZV účtoval soukromý investor.
(42)
Německo navrhlo, aby poplatky hrazené podnikem Propapier byly srovnány s průměrnými sazbami evidovanými v rámci daného odvětví, a poukázalo na studii, podle níž se tato průměrná sazba pohybuje mezi 0,24 EUR a 1 EUR za m3. (19)
(43)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení konstatuje, že zásada soukromého investora se zdá být v daném případě použitelná. Vyslovila nicméně pochybnost ohledně toho, zda je existenci státní podpory možné vyloučit na základě uvedené referenční hodnoty, navíc když jsou příslušné údaje očividně zkreslené. I když uvedené poplatky jiných obcí odrážejí plnou výši nákladů, je zjevné, že rozdílné sazby jsou důsledkem rozdílných místních podmínek, které by pro soukromého investora byly důvodem pro různou výši sazeb. Komise proto ve svém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila pochybnost o tom, že by na základě těchto údajů bylo možné zvýhodnění podniku Propapier vyloučit.
(44)
Jak je vyloženo ve 26. bodě odůvodnění, v případě, že opatření skutečně představují novou podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pochybuje Komise o jejich slučitelnosti s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 SFEU. Kdyby se mělo ukázat, že poplatky představují veřejnou regionální podporu na provoz, bylo na místě o jejich slučitelnosti s vnitřním trhem pochybovat, protože tato podpora není časově omezená, její výše se postupem času nesnižuje a není zaměřena na kompenzaci specifických (nedoložených) nevýhod regionu.
4. PŘIPOMÍNKY NĚMECKA A PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
4.1. PŘEDSTAVUJÍ INFRASTRUKTURÁLNÍ PROJEKTY FINANCOVANÉ Z VEŘEJNÝCH PROSTŘEDKŮ VYHRAZENOU INFRASTRUKTURU VE PROSPĚCH PODNIKU PROPAPIER?
4.1.1. Parkoviště
Vyjádření stěžovatele
(45)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení neuznala stěžovatelem uvedený počet parkovacích míst. Podle stěžovatelova vyjádření pocházejí uvedené údaje (parkovací místa pro 186 osobních a 71 nákladních vozidel) z předběžného plánu rozvoje, který si nechal vypracovat Eisenhüttenstadt.
(46)
Podle vyjádření stěžovatele se v původních stavebních plánech podniku Propapier nepočítalo s výstavbou soukromého parkoviště, a i když si podnik Propapier staví své vlastní parkoviště, je to právě tento podnik, jenž má z tzv. veřejného parkoviště přednostní prospěch: podle dopravního značení jsou parkovací místa pro nákladní automobily vyhrazena elektrárně a podniku Propapier. Parkoviště se navíc nachází v bezprostřední blízkosti výrobních prostor podniku Propapier (sahá až k hranicím papírny a sousedí i s elektrárnou, která byla původně součástí záměru podniku Propapier). Součástí parkoviště nejsou žádné odpočinkové prostory, které lze u veřejného parkoviště tohoto druhu zpravidla očekávat.
(47)
Stěžovatel tvrdí, že poloha parkoviště je nepříznivá a příliš odlehlá na to, aby parkoviště mohly využívat i jiné městské firmy a aby městu umožnila zrušit parkovací místa pro nákladní vozidla v městském centru.
Vyjádření Německa
(48)
Podle vyjádření Německa nepředstavuje parkoviště žádnou selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier. Parkoviště je obecně přístupné a neslouží pouze průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Podnik Propapier má navíc k dispozici vlastní parkovací místa (213 míst pro osobní vozidla a 27 míst pro nákladní vozidla) a údajně mu právě bylo uděleno stavební povolení na zřízení dalších parkovacích ploch pro 120 osobních vozidel.
(49)
Německo nesouhlasí s názorem stěžovatele, že parkoviště slouží přednostně podniku Propapier a že má nepříznivou polohu a příliš odlehlou na to, aby mohlo nahradit parkovací místa v městském centru.
(50)
Podle Německa bylo stěžovatelem zmiňované dopravní značení vyhrazující parkovací místa pro nákladní vozidla pracovníkům elektrárny pouze přechodné a odůvodněné stavebními pracemi v elektrárně. Tyto práce byly podle Německa ukončeny na konci března roku 2011. Na nové vozovce je vjezd na parkoviště označen a značení se nevztahuje na žádný jednotlivý podnik či zařízení.
4.1.2. Vozovka
Vyjádření stěžovatele
(51)
Stěžovatel nesouhlasí s tvrzením Německa, že nová vozovka má sloužit jako spojení průmyslové oblasti se státní silnicí B 112; podle vyjádření stěžovatele končí vozovka několik metrů za papírnou a nic nenasvědčuje tomu, že by měla někam pokračovat; ale i kdyby měla vést někam dál, nebude sloužit žádnému jinému podniku, protože tímto směrem se už žádný jiný podnik nenachází.
(52)
Stěžovatel se proto domnívá, že parkoviště i vozovka přinášejí selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier a jejich používání je vyhrazeno tomuto podniku.
Vyjádření Německa
(53)
Podle Německa bude nová vozovka spojovat stávající průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva a její novou severní část se státní vozovkou B 112. Německo tvrdí, že vozovka sníží hustotu dopravního provozu a znečištění ovzduší v centru Eisenhüttenstadtu, nákladním vozidlům umožní vyhnout se městskému centru a průmyslovým a obchodním podnikům zkrátí dobu dojezdnosti do Frankfurtu nad Odrou přinejmenším o jednu třetinu. Vozovka je součástí celkového rozvoje průmyslové oblasti, který je naplánován už od roku 1993, a podnikům ve Frankfurtu nabízí lepší dopravní spojení s říčním přístavem v Eisenhüttenstadtu. Německo tvrdí, že vozovka byla naplánována již v rámci oderského programu zemské vlády.
(54)
Vozovka nabízí další možnosti rozvoje pro průmyslové oblasti ArcelorMittal a některé další. Její výstavba probíhala ve dvou fázích; její poslední úsek byl po určitém zpoždění, které bylo způsobeno technickými problémy, dobudován v roce 2013.
4.1.3. Rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva
(55)
V roce 2008 rozšířilo město Eisenhüttenstadt průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva, aby přilákalo nové podniky. Práce na rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva byly podle vyjádření Německa prováděny v rámci nezbytné a pravidelné péče o udržování vodní cesty, která je součástí transevropské sítě (TEN). Od roku 2003 jsou po celé délce kanálu budována zdymadla (v současnosti probíhá výstavba zdymadla v Kersdorfu, novostavba zdymadla ve Fürstenwalde byla odložena). Německo uvádí, že tyto práce nijak nesouvisejí s příchodem podniku Propapier a že tomuto podniku nepřinášejí žádnou selektivní výhodu.
4.1.4. Jedná se v případě čističky odpadních vod o infrastrukturu vyhrazenou podniku Propapier?
Vyjádření stěžovatele
(56)
Stěžovatel tvrdí, že podpora nemůže být součástí režimu, který podle rozhodnutí ve věci N 644e/02 žádnou podporu nepředstavuje, protože tento režim skončil na konci roku 2006, a v době přidělení investiční podpory na výstavbu čističky odpadních vod sdružení TAZV už tudíž neexistoval.
(57)
Stěžovatel dále tvrdí, že na režim se nelze odvolávat i proto, že čistička odpadních vod neposkytuje žádné veřejné služby, nýbrž byla zřízena pouze k přednostnímu užívání podnikem Propapier.
(58)
Podle stěžovatele je v papírenském průmyslu - a to i v Německu - pravidlem, že recyklační papírny mají svá vlastní zařízení na čištění odpadních vod, takže argument Německa, že podniky musejí být připojeny k veřejnému systému čištění odpadních vod, nemá oporu.
(59)
Podle vyjádření stěžovatele není předmětná čistička odpadních vod součástí celkového hospodářského plánu dané průmyslové oblasti, který se vztahuje na všechny potenciální investory, nýbrž plán její výstavby byl vypracován a předložen až v roce 2007, tedy zároveň s plánem výstavby papírny podniku Propapier a zmíněné elektrárny. Návrh usnesení o rozvoji průmyslové oblasti, který město Eisenhüttenstadt předložilo dne 7. listopadu 2007, se podle stěžovatele týká pouze dvou nebo tří investorů. Stěžovatel tvrdí, že město Eisenhüttenstadt začalo svou průmyslovou oblast propagovat teprve v roce 2010, a naznačuje, že k hledání dalších investorů přistoupilo teprve v návaznosti na stížnost skupiny Smurfit Kappa.
(60)
Podle stěžovatelova názoru je z konkrétních stavebních parametrů zařízení sdružení TAZV jednoznačně zřejmé, že toto zařízení bylo budováno přesně tak, aby vyhovovalo potřebám podniku Propapier. Technické vlastnosti čističek odpadních vod jsou zcela specifické pro dané odvětví. Čističky odpadních vod z recyklačních papíren mají zpravidla anaerobní a aerobní fázi čištění, zatímco běžné čističky komunálních odpadních vod vystačí většinou jen s fází aerobního čištění. Okolnost, že čistička odpadních vod sdružení TAZV má fáze obě, představuje doplňující argument ve prospěch tvrzení, že toto zařízení neslouží veřejnému zájmu, nýbrž představuje infrastrukturu vyhrazenou podniku Propapier.
(61)
Podle názoru stěžovatele je velmi nepravděpodobné, že by se při plánování zařízení braly v úvahu jiné kapacitní nároky než nároky papírny podniku Propapier (a k němu přidružené elektrárny, která je nyní ve vlastnictví podniku EnBW). Stěžovatel argumentuje tím, že podnik EnBW není žádným nezávislým uživatelem, protože investice do elektrárny úzce souvisí s projektem papírny a bez této výroby provozované podnikem Propapier by na její realizaci nedošlo.
(62)
Stěžovatel podotýká, že jeden investor, který se v průmyslové oblasti usídlil, podnik 5N PV, využívá jen velmi malé procento dostupné kapacity čističky odpadních vod sdružení TAZV a že jeho nároky na čištění odpadních vod by mohlo uspokojit již dříve existující zařízení tohoto druhu. Jelikož podnik společnosti 5N PV zahájil svůj provoz údajně už v květnu 2008, tj. dva roky před zprovozněním nové čističky odpadních vod sdružení TAZV, využíval zprvu tohoto již dříve existujícího zařízení.
(63)
Stěžovatel uvádí, že neexistovaly žádné prognózy, na jejichž základě by bylo možné očekávat, že přijdou noví potenciální investoři a spolu s tím vzroste i poptávka po zpracování odpadních vod, a že nebyly k dispozici žádné informace o tom, zda a kdy bude možné tyto nové kapacity využívat. V současnosti údajně nejsou k dispozici téměř žádné volné kapacity. Stěžovatel se kromě toho odvolává i na jeden článek z tisku (uveřejněný dne 3. února 2011 v Märkische Oderzeitung), který přináší zprávu o technické závadě na aktivační nádrži a konstatuje, že všechny volné nádrže již využívají stávající průmysloví uživatelé.
(64)
Německo podle stěžovatelova názoru implicite potvrzuje, že čističku odpadních vod nebude používat už žádný další podnik, a sice svým tvrzením, že poplatky za používání nové čističky odpadních vod sdružení TAZV jsou ve srovnání s poplatky za používání staršího zařízení nižší díky tomu, že nové zařízení nevyžaduje výstavbu nákladného kanalizačního systému mezi jednotlivými uživateli (tím potvrdilo, že k čističce nebude připojen žádný další uživatel).
(65)
Podle stěžovatele je z údajů sdružení TAZV zřejmé, že podnik Propapier využívá nejméně 90 % denní kapacity zařízení.
(66)
Stěžovatel uvádí, že Německem zmiňovaná modulární konstrukce čističky odpadních vod má ryze teoretický charakter a nepřinesla úspory z rozsahu, neboť druhý modul stojí 80 % až 90 % prvního. Poměrně vysoké náklady na připojení modulů svědčí o tom, že vstupní investice ve výši 42 milionů EUR představují selektivní opatření, které přináší prospěch v první řadě podniku Propapier.
(67)
Podle vyjádření stěžovatele může podnik Propapier díky okolnosti, že se nové zařízení sdružení TAZV nachází v bezprostřední blízkosti zařízení podniku Propapier vedle elektrárny a papírny, opětovně využívat bioplyn vznikající při anaerobním zpracování jeho odpadních vod.
(68)
Na základě tohoto tvrzení vyvozuje stěžovatel závěr, že zařízení sdružení TAZV je vyhrazenou infrastrukturou sloužící ve prospěch podniku Propapier a že financování výstavby čističky odpadních vod z veřejných prostředků představuje investiční podporu tohoto podniku. Podle názoru stěžovatele by proto Komise měla přezkoumat, zda toto opatření ve spojení s regionální investiční podporou poskytnutou papírně podniku Propapier (státní podpora SA.23827) splňuje všechny podmínky pokynů k regionální podpoře.
Vyjádření Německa
(69)
Podle Německa nepředstavují opatření žádnou podporu, protože byla vydána v rámci režimu N 644e/02, který žádnou podporu neobsahuje.
Veřejnou infrastrukturu mohou využívat všichni za stejných podmínek
(70)
Německo tvrdí, že čistička odpadních vod nepředstavuje vyhrazenou infrastrukturu sloužící ve prospěch podniku Propapier: jedná se podle něho o veřejnou infrastrukturu, která spadá do oblasti zabezpečení a slouží ochraně životního prostředí a zdraví obyvatel. Všechny podniky, které nyní sídlí v průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva nebo se tam v budoucnu usadí, by měly nárok na připojení k této veřejné čističce odpadních vod a na její využívání za stejných podmínek. Výše poplatků by byla vypočítána podle týchž zákonem stanovených zásad. Čistění odpadních vod spadá v Německu do působnosti obcí, přičemž připojení k čističce odpadních vod a její používání je povinné. Uživatelé neměli možnost rozhodnout se pro jiného poskytovatele této služby, protože ji poskytuje pouze obec.
(71)
Německo odmítá stěžovatelův výrok, že papírny mají zpravidla své vlastní systémy zpracování odpadních vod, a proto nemusejí být připojeny k systémům obecním, přičemž konstatuje, že připojení k zařízení sdružení TAZV a jeho používání je pro podnik Propapier jeho zákonnou povinností. (20) Výjimky z této povinnosti připojení jsou podle Německa velmi omezené (pouze na případy, kdy připojení není možné nebo prakticky uskutečnitelné). O tom, jakým způsobem výrobci papíru zpracovávají odpadní vodu, existuje jen omezené množství volně přístupných údajů, z těchto údajů nicméně vyplývá, že na obecní čističky odpadních vod jsou připojeny mnohé papírny.
Infrastruktura nebyla vybudována výlučně pro podnik Propapier
(72)
Německo nesouhlasí s tvrzení stěžovatele, že zařízení sdružení TAZV byla budováno tak, aby odpovídalo technickým potřebám podniku Propapier: dvoufázový proces čištění odpadních vod není ničím specifickým pro papírenský průmysl, je obvyklý v řadě různých odvětví a dvoustupňové čištění odpadních vod provádí i velký počet obecních čističek odpadních vod. Technické vlastnosti zařízení sdružení TAZV (dvoufázový biologický proces) údajně odpovídají aktuálně platné technické normě, přičemž byla zohledněna okolnost, že velká část odpadní vody bude silně znečištěná. Německo připouští, že obecní čističky odpadních vod, které zpracovávají výlučně odpadní vodu ze sanitárních zařízení nebo vodu jen mírně znečištěnou, zpravidla nemívají zvláštní fázi vstupní úpravy, zdůrazňuje však, že v zařízeních, která musejí zpracovávat odpadní vodu z průmyslové výroby, je dvoufázové zpracování běžné. Německo předložilo seznam 18 německých papíren vyrábějících recyklovaný papír, které jsou připojeny k obecním čističkám odpadních vod, a konstatuje, že v papírenském průmyslu se používají oba druhy obecních čističek odpadních vod (jednofázové i dvoufázové).
(73)
Podle vyjádření Německa je čistička odpadních vod součástí balíku obecných infrastrukturálních opatření, která byla přijata za účelem rozvoje průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Žádné z těchto opatření není vyhrazeno ve prospěch nějakého jednotlivého podniku. Rozhodnutí o výstavbě čističky, připojení k tomuto zařízení a jeho používání nebylo v pravomoci ani podniku Propapier, ani žádného jiného potenciálního uživatele.
(74)
Německo odmítá výklad, podle něhož byla čistička odpadních vod sdružení TAZV vybudována výlučně pro podnik Propapier. Příslušné orgány prohlašují, že její výstavba byla plánována už v rámci jiných potenciálních investic v letech 2004-2006, dlouho před příchodem podniku Propapier.
(75)
Německo uvádí, že kapacita infrastruktury pro čištění odpadních vod, která je k dispozici mimo průmyslovou oblast, je omezená a zbývající použitelná kapacita nemůže uspokojit více než potřeby jednoho dalšího (menšího) investora; Německo potvrdilo, že podnik 5N PV byl zprvu skutečně připojen k již existujícímu zařízení.
(76)
Okolnost, že příchod podniku Propapier zavdal podnět k zahájení výstavby dlouho plánované čističky odpadních vod, nelze podle Německa vykládat jako selektivní zvýhodnění podniku Propapier. Německo se odvolává na stanovisko generálního advokáta Van Grevena, který ve věci C-225/91 (Matra v. Komise) (21) potvrdil, že je nevyhnutelné, aby infrastrukturu ze začátku využíval hlavně podnik, který se v nově vybudované průmyslové oblasti usadí jako první. Jakmile ovšem rozvoj regionu očekávaným způsobem pokročí, tak se tento stav změní.
(77)
Německo sdělilo, že všechny tři podniky, které v současnosti v průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva sídlí, tj. Propapier, 5N PV a elektrárna společnosti EnBW, jsou k čističce odpadních vod připojeny a toto zařízení používají. Německo dále uvádí, že v průběhu času se uvažovalo i příchodu některých dalších společností (jedno nebo dvě zařízení na výrobu alternativních paliv, továrna na výrobu fotovoltaického skla, nabídky investic do různých odvětví, které předložilo několik investorů, průmyslovou oblast navštívilo také několik potenciálních investorů, aby si toto místo prohlédli), ale že další rozvoj průmyslové oblasti bude, zvláště pak v důsledku krize, která měla obzvláště nepříznivé dopady ve znevýhodněných oblastech, vyžadovat čas.
Současná kapacita
(78)
Německo odmítá stěžovatelovy úvahy, z nichž má vyplývat, že Německo neuvedlo, jakou kapacitu čistička odpadních vod sdružení TAZV nabízí uživatelům, že podnik Propapier využívá nejméně 90 % její dostupné kapacity a že žádná volná kapacita už nezbývá.
(79)
Podle Německa má čistička odpadních vod sdružení TAZV ve své stávající podobě volnou kapacitu, kterou mohou využít noví potenciální investoři. Tři stávající uživatelé podle Německa dohromady využívají kapacitu [ 500] (22) m3/h, přičemž maximální kapacita zařízení sdružení TAZV je 638 m3/h. Celková míra vytížení tohoto zařízení je tudíž asi [60-80] % a k dispozici je volná kapacita odpovídající zhruba [150-250] m3/h. Podnik Propapier využívá průměrnou kapacitu [300-500] m3/h, maximální hodnota se pohybuje kolem [400-500] m3/h. Průměrně tedy podnik Propapier využívá [ 70] % a maximálně [ 70] % celkové kapacity zařízení sdružení TAZV.
Modulární konstrukce zařízení sdružení TAZV
(80)
Německo tvrdí, že koncepce zařízení sdružení TAZV od začátku počítala s jeho modulárním rozšiřováním, úměrným postupnému rozvoji průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Modulární koncepce zařízení je podle Německa zřejmá ze stručného popisu zařízení sdružení TAZV z roku 2007, ve kterém se hovoří o potenciálně silně znečištěné vodě z papírenského průmyslu, výroby bioetanolu a dalších průmyslových odvětví.
(81)
Německo uvádí, že hlavní konstrukční části zařízení jsou již v této fázi výstavby dimenzovány tak, aby po jeho rozšíření umožňovaly zajišťovat maximální kapacitu. Tak například jmenovitá světlost pětikilometrového potrubí, jímž se odvádí zpracovaná voda z čističky do Odry, je údajně více než trojnásobkem hodnoty odpovídající potřebám zařízení v jeho nynější fázi výstavby (potrubí je schopno pojmout 1 945 m3/h, zatímco v současnosti je objem vypouštěné vody ve špičce pouze 638 m3/h), a sdružení TAZV má podle Německa navíc možnost rozšířit svou čističku odpadních vod na sousední pozemek a zvětšit tak její plochu o další 3,3 ha. Potenciální uživatelé by po takovém modulárním rozšíření čističky odpadních vod měli rovnocennou možnost využívání její kapacity.
(82)
Německo je proto přesvědčeno, že nynější vysoký podíl podniku Propapier na využívání celkové kapacity čističky odpadních vod neopravňuje k tvrzení, že se jedná o selektivní výhodu v jeho prospěch, nýbrž představuje pouze momentální stav, protože předmětná infrastruktura je koncipována tak, aby - po svém modulárním rozšíření - byla schopna uspokojit za stejných podmínek i potřeby dalších uživatelů. K tomu dojde teprve postupem času, protože čistička odpadních vod je součástí celkového hospodářského plánu pro daný region, který zahrnuje několik takových postupně rozšiřovaných oblastí nacházejících se v různých fázích rozvoje. Nynější situace, kdy v této průmyslové oblasti sídlí pouze tři investoři, je jen přechodným stadiem rozvoje oblasti, která v tomto regionu vznikla již v roce 1994. Přibližně polovina průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva (35 ha) je stále ještě volná a k dispozici dalším investorům. V roce 2011 Německo odhadovalo, že tato plocha bude obsazena během 5 let, a dodává k tomu, že areál se může rozrůstat ještě i dál, do oblastí „Severovýchod“ (40 ha) a „Sever“ (160 ha).
(83)
Německo odmítá stěžovatelův názor, že modulární konstrukce zařízení sdružení TAZV nepovede k úsporám z rozsahu. Německé orgány tvrdí, že modulární rozšíření zařízení sdružení TAZV je realizovatelné ve třech fázích, a to za podstatně nižších nákladů na kapacitu na m3 než při vstupní investici:
-
Fáze 1 (nárůst kapacity o 33 %, zvýšení objemu odpadní vody o 213 m3) je realizovatelná během několika málo měsíců a náklady by při rozšíření průmyslové oblasti zhruba o 19 ha činily 1,2 až 1,5 milionu EUR,
-
Fáze 2 (nárůst kapacity o 69 %, zvýšení objemu odpadní vody o 426 m3) je realizovatelná během několika málo měsíců a náklady by při rozšíření průmyslové oblasti zhruba o 38 ha činily 5,3 až 5,6 milionu EUR,
-
Fáze 3 (rozšíření na sousední pozemek; nárůst kapacity o 100 %, zvýšení objemu odpadní vody o 638 m3) by při rozšíření průmyslové oblasti zhruba o 57 ha stála 17 až 18 milionů EUR. Zvýšení kapacity o 100 % by vyžadovalo realizaci možnosti počítající s rozšířením na sousední pozemek, přičemž náklady by nepřesáhly 18 milionů EUR.
(84)
Německo argumentuje tím, že modulární konstrukce čističky odpadních vod odpovídá požadavku hospodárného a úsporného investování prostředků a musí být chápána v souvislosti s tím, že v nových spolkových zemích bývaly dříve čističky odpadních vod naddimenzované. Sankcionování tohoto modulární dimenzování jako selektivního zvýhodňování by ve svých praktických důsledcích vedlo tomu, že infrastruktury budou od začátku neekonomicky předimenzované. Na pokrytí nákladů takto předimenzovaných zařízení by navíc nestačily poplatky.
(85)
Hodnocení současné omezené kapacity zařízení jako selektivní výhody by působilo jako pobídka k budování neekonomicky předimenzované infrastruktury.
(86)
Článek z tisku, na který poukázal stěžovatel (srov. 63. bod odůvodnění), není podle názoru Německa relevantní. Podle příslušných orgánů by vybudování dodatečné nádrže, která by kromě mimořádných událostí technického rázu nebyla využívána, bylo v rozporu s pravidly hospodárného a úsporného plánování platnými v rámci společného programu (SP).
(87)
Podle vyjádření stěžovatele platí uživatelé nového zařízení sdružení TAZV nižší poplatky, než jaké se platí za stávající obecní zařízení, protože nové zařízení nevyžaduje rozsáhlý potrubní systém potřebný k propojení všech jednotlivých uživatelů. Německo odmítá závěr stěžovatele, že k novému zařízení se kvůli tomu nemohou připojit žádní další uživatelé. Podle vyjádření Německa je možnost připojení dalších komerčních uživatelů bezproblémová, přičemž omezení je podmíněno v první řadě velikostí potrubí, které odvádí zpracovanou vodu do Odry.
(88)
Německo odmítá tvrzení stěžovatele, že podnik Propapier může využívat bioplyn produkovaný zařízením sdružení TAZV. Možnost využívat tento bioplyn uživatelé čističky odpadních vod podle Německa nemají. Bioplyn využívá sdružení TAZV ve své vlastní třímegawattové elektrárně.
(89)
Německo odmítá tvrzení, že se sháněním dalších potenciálních investorů, kteří by se chtěli usadit v průmyslové oblasti, se začalo teprve poté, co skupina Smurfit Kappa podala svou stížnost. Úkolem zajistit ekonomické využití průmyslových a komerčních prostor, mj. průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva, pověřilo město Eisenhüttenstadt již v roce 1998 investora Center Ostbrandenburg. Podklady pro plánování průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva existují už od roku 1995.
(90)
Německo z toho vyvozuje závěr, že zařízení sdružení TAZV nepředstavuje vyhrazenou infrastrukturu sloužící ve prospěch podniku Propapier.
(91)
Německo dospělo rovněž k závěru, že infrastrukturní opatření týkající se nově vybudované části průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva (výstavba a zprovoznění čističky odpadních vod a další stavební opatření - parkoviště, vozovka, rozšíření/prohloubení kanálu) představují obecná rozvojová opatření, která nepřinášejí podniku Propapier žádnou selektivní výhodu a neslouží k výhradnímu užívání ze strany podniku Propapier. Okolnost, že tuto infrastrukturu v současnosti využívá jen několik málo podniků, které se v průmyslové oblasti usadily jako první, představuje podle vyjádření Německa přechodné stádium, které je neodmyslitelnou součástí perspektivy rozvoje dané oblasti.
4.2. PŘEDSTAVUJÍ NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD VÝHODU VE PROSPĚCH PODNIKU PROPAPIER?
Vyjádření stěžovatele
(92)
Stěžovatel souhlasí s postojem Komise vyjádřeným v rozhodnutí o zahájení řízení (srov. 63. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení a 38. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), že rozhodnutí ve věci N 644e/02 se na poplatky za používání čističky odpadních vod nevztahuje. Výše poplatků by proto měla odrážet celkovou výši nákladů spojených s jejím používáním. Okolnost, že kalkulace výše poplatků se řídí zákonem o místních poplatcích (Kommunalabgabengesetz), nižší poplatky a z toho plynoucí zvýhodnění podniku Propapier neospravedlňuje.
(93)
Stěžovatel argumentuje tím, že čistička odpadních vod neposkytuje žádné veřejné služby, nýbrž byla vybudována pouze proto, aby ji mohl přednostně využívat podnik Propapier.
(94)
Podle stěžovatele se na základě všech tří metod, které Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení navrhla (zohlednění plné výše nákladů, cena soukromého poskytovatele, referenční cena), ukázalo, že stanovená výše poplatků podnik Propapier zvýhodňuje.
Zohlednění plné výše nákladů
(95)
Stěžovatel argumentuje dále tím, že nejen článek 9 rámcové směrnice EU o vodě, ale i skutečnost, že většina recyklačních papíren používá vlastní čističku odpadních vod, svědčí pro výpočet zohledňující plnou výši nákladů. Poplatky, které platí podnik Propapier, pokrývají podle stěžovatele pouze 20 % předpokládaného úroku z použitého vlastního kapitálu a nezohledňují tu část vlastního kapitálu, kterou tvoří 80 % příspěvek poskytnutý z veřejných prostředků na úhradu nákladů spojených s výstavbou čističky odpadních vod.
Cena soukromého poskytovatele (test soukromého investora)
(96)
Podle stěžovatelova vyjádření chce mít soukromý hospodářský subjekt nebo vlastník papírny pokryté přinejmenším celkové náklady, takže tato metoda je v souladu s výše uvedeným zohledněním plné výše nákladů.
Referenční cena
(97)
Stěžovatel souhlasí s výkladem Komise obsaženým v rozhodnutí o zahájení řízení, že na základě srovnání s referenčními cenami nelze pravděpodobně existenci podpory vyloučit. Srovnání zohledňující pouze papírny, které používají obecní systém pro zpracování odpadních vod, není podle stěžovatele reprezentativní, protože většina papíren by měla svou vlastní čističku odpadních vod.
(98)
Stěžovatel tvrdí, že Německo předložilo o poplatcích, které platí za čištění odpadních vod jiné papírny, jen velmi selektivní informace (jednu studii, srovnání se sazbami v průmyslové oblasti Spreetal/Schwarze Pumpe a jedno staré rozhodnutí z roku 1990) a že tyto příklady nemohou sloužit jako základ pro výpočet referenční ceny mimo jiné proto, že výše poplatků závisí na výši dotací a investičních nákladů a že v různých regionech mohou platit různé právní předpisy. Stěžovatel nabízí srovnání se svým vlastním zařízením, které využívá obecní systém čištění odpadních vod v (důvěrná informace), a ve svém výpočtu dochází k závěru, že podnik Propapier by za předpokladu stavebních investic ve výši 42 miliony EUR (jako v Eisenhüttenstadtu) musel hradit 4 EUR/m3, což je vysoko nad úrovní poplatků, které v současnosti podnik Propapier platí.
(99)
Stěžovatel tvrdí, že Německem uvedený článek byl uveřejněn v roce 2004 a vychází ze studie uveřejněné v roce 2002, která čerpá z údajů z let 2001-2002. Poukazuje v této souvislosti na přílohu 6 písemného prohlášení Německa ze dne 30. ledna 2009, jehož součástí byl článek z jednoho internetového zpravodajského serveru, který nesl název „Das Papier 2004-T174“. (23) Tato studie zahrnuje podle vyjádření stěžovatele sedm anonymních papíren, přičemž není jasné, zda tyto papírny provozují svou vlastní čističku odpadních vod, nebo jsou připojeny ke komunálnímu systému čištění odpadních vod, a zda zohledněné náklady zahrnovaly pouze náklady na provoz (bez kapitálových nákladů či případných dalších neprovozních nákladů). Pokud by studie srovnávala pouze papírny s vlastní čističkou odpadních vod, měla by brát v úvahu i kapitálové náklady.
Vyjádření Německa
(100)
Německo trvá na svém stanovisku, že případná výhoda vyplývající z výše poplatků za používání zařízení sdružení TAZV by nepředstavovala žádnou státní podporu, protože rozhodnutí Komise ve věci N 644e/02 se podle názoru Německa vztahuje i na nepřímé účinky režimu SP, tj. i na poplatky. Německo argumentuje rovněž tím, že jelikož opatření ve věci N 644e/02 bylo prohlášeno za opatření, které žádnou podporu neobsahuje, nemůže představovat státní podporu na úrovni uživatele. Podle názoru Německa změnila Komise svůj postoj k otázce, zda podpora poskytnutá jednomu provozovateli infrastruktury může být dále předána uživateli infrastruktury, teprve poté, co Tribunál vydal rozsudek ve věci Flughafen Leipzig-Halle GmbH (24).
(101)
Německo připouští, že platnost rozhodnutí ve věci N 644e/02 ohledně poskytnutí investiční podpory pro sdružení TAZV skončila. Německé orgány nicméně zdůrazňují, že příslušný právní předpis, který je základem rozhodnutí ve věci N 644e/02, se shoduje s tím, na jehož základě bylo přijato opatření ve prospěch sdružení TAZV. Právní základ byl pouze aktualizován, po stránce obsahové však zůstal beze změn. Německo proto argumentuje tím, že ze samotné aktualizace právního základu nelze automaticky vyvozovat, že se jedná o státní podporu.
(102)
Německo zdůrazňuje, že kalkulace nákladů je transparentní a v souladu s právními předpisy.
Podnik Propapier není hospodářsky zvýhodňován
(103)
Německo zaujalo stanovisko ke třem možnostem vypočítání výše poplatků, které by měl hradit podnik využívající služby v oblasti zpracování odpadních vod (68. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení): zohlednění plné výše nákladů, cena soukromého poskytovatele, referenční cena.
Zohlednění plné výše nákladů o žádném zvýhodnění nesvědčí
(104)
Německo nesouhlasí s názorem, že poplatky hrazené podnikem Propapier nepokrývají plnou výši nákladů. Postup výpočtu výše nákladů je stanoven zákonem (a řídí se zásadou návratnosti nákladů s tou výjimkou, že při stanovení výše předpokládaných úroků se neberou v úvahu dotace třetích stran (25)). Podle právních předpisů by náklady měly být pokryty, nikoli však překročeny. Sdružení TAZV má pokryty všechny náklady, které mu vznikají, a to včetně úroků z podílu sdružení TAZV na investovaném kapitálu. Kalkulace fiktivních úroků z dotací, které poskytla spolkové země, je neoprávněná, protože sdružení TAZV tyto náklady nevznikly.
(105)
Podnik Propapier nebyl nijak selektivně zvýhodněn, protože poplatky jsou pro všechny uživatele nově vybudovaného zařízení stejné.
(106)
Odpověď, zda by bez příspěvku poskytnutého na vybudování čističky odpadních vod v rámci režimu SP byly vyšší, závisí podle Německa na mnoha faktorech, například na dostupnosti jiných finančních prostředků.
(107)
Zásada, že znečišťovatel platí, ani rámcová směrnice EU o vodě údajně nezavazuje příslušné orgány k tomu, aby do výše úroků z použitého kapitálu započítávaly i dotace. Rámcová směrnice EU o vodě podle nich předepisuje, že musejí být pokryty náklady na vodohospodářské služby, avšak pokud jde o provedení tohoto předpisu, ponechává členským státům volný prostor. V daném případě jsou údajně veškeré náklady sdružení TAZV (na vodohospodářské služby) pokryty. Zásada, že znečišťovatel platí, nemá podle nich absolutní platnost, nýbrž musí být „zohledněna“. V daném případě byla tato zásada zohledněna tak, že kalkulace zahrnula veškeré náklady sdružení TAZV.
(108)
V rámcové směrnici EU o vodě je řeč o „přiměřené“ výši příspěvku. Německo k tomu uvádí, že poplatky, které hradí podnik Propapier, jsou ve srovnání s jinými oblastmi Německa či Evropské unie srovnatelně vysoké. Německé orgány dále konstatují, že podle rámcové směrnice EU o vodě mohou členské státy přihlédnout k sociálním, environmentálním a ekonomickým důsledkům úhrady, jakož i ke geografickým a klimatickým podmínkám dotčených oblastí.
(109)
Německo uvádí, že srovnání s věcmi Kimberly-Clark či InfraLeuna (viz 70. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení) není na místě. Ve věci Kimberly-Clark je předmětem sporu to, že určitému podniku byla poskytnuta zvýhodněná sazba, která zavdala důvod k podezření, že je možné, že nejsou pokryty veškeré náklady. V daném případě jsou však veškeré náklady pokryty a sazební podmínky jsou pro všechny uživatele stejné. Ve věci Kimberly-Clark jde podle Německa o to, že průmyslová oblast byla zpřístupněna s ohledem na zvláštní potřeby jednoho jediného podniku, kdežto v daném případě je průmyslová oblast přístupná většímu počtu příchozích investorů.
(110)
Ve věci InfraLeuna je předmětem rozhodnutí výše cen za používání soukromých infrastruktur stanovená soukromými podniky, zatímco v dané věci se jedná o využívání komunální infrastruktury a o poplatky, jejichž výši neurčuje trh, nýbrž zákon. V daném případě nesli uživatelé údajně všechny náklady, které za normálních okolností musí nést společnost provozující čističku odpadních vod. Na neliberalizovaném trhu se službami v oblasti zpracování odpadních vod jsou podle Německa nákladové faktory, které musí být zohledněny, stanoveny zákonem, a to pro všechny podniky stejně (KAG Brandenburg).
(111)
Rozhodnutí ve věcech Wagner a Weida Leder, která jsou uvedena v rozhodnutí o zahájení řízení (71. bod odůvodnění a poznámka pod čarou č. 19), se týkala dotací na vybudování soukromých čističek odpadních vod. V daném případě však podnik Propapier nezískal žádné dotace na dobrovolné soukromé investice, nýbrž hradil poplatky za užívání, které mu ukládal zákon.
Test soukromého investora není použitelný
(112)
Voda není podle názoru Německa běžné zboží. Odvětví zpracování odpadních vod je v Německu rozčleněno na regionální monopoly, které drží obce jako veřejnoprávní subjekty plnící úkoly v oblasti zpracování odpadních vod. Zpracování odpadních vod proto v Německu nemá podobu hospodářské činnosti, nýbrž je výkonem veřejné správy, který je povinností obcí. Sdružení TAZV je činné jako veřejný orgán, a nikoli jako podnik, jehož chování lze prověřovat testem tržního investora. V Německu je připojení k čističce odpadních vod a její používání povinné. Uživatelé by neměli možnost volby jiného poskytovatele této služby, protože tuto službu poskytuje pouze obec. Poplatky ukládá zákon, schválily je příslušné orgány a nesmějí být vyšší než náklady.
(113)
Odvětví zpracování odpadních vod je v Německu soukromému podnikání otevřeno jen v omezené míře. Soukromé podniky by se na činnosti v tomto odvětví mohly podílet pouze na základě provozovatelských či podnikových smluv týkajících se technické stránky plnění zákonných povinností obcí vztahujících se na čištění odpadních vod. Odpovědnost za plnění daného úkolu nese nicméně obec, kterou k vypsání takové zakázky žádný právní předpis nezavazuje. Soukromé podniky by kromě toho mohly zajišťovat plnění technických úkolů (ve výjimečných případech též účtovat poplatky), avšak ani v takovém případě nesmí výše poplatků překročit jejich náklady. Sdružení TAZV žádnou třetí stranu plněním technických úkolů nepověřilo.
(114)
Vzhledem k tomu, že poplatky jsou stanoveny zákonem a nesmějí přesáhnout výši nákladů na infrastrukturu, neexistuje žádný trh, na kterém by nějaké soukromé podniky mohly určovat výši poplatků za využívání služeb v oblasti zpracování odpadních vod s cílem dosahování zisku. K hospodářské soutěži mezi soukromými podniky nebo mezi soukromými a veřejnoprávními podniky o koncového spotřebitele tu nedochází.
(115)
Podle názoru Německa není v takovém případě možné srovnávat chování dotyčného provozovatele s chováním soukromého investora. Test soukromého investora není tudíž použitelný
Referenční ceny
(116)
Vzhledem k tomu, že připojení k čističce odpadních vod je povinné, neexistuje v tomto odvětví žádná hospodářská soutěž, a tedy ani tvorba tržních cen, které by byly použitelné jako referenční hodnoty pro přezkoumání výhody z hlediska právních předpisů v oblasti státní podpory.
(117)
Německo odmítá stěžovatelův výklad, že komunální systém pro zpracování odpadních vod využívá jen několik málo papíren, a že referenční hodnoty pro toto odvětví, opírající se pouze o údaje z těchto papíren, nejsou tudíž reprezentativní.
(118)
Ve svých připomínkách označilo Německo za nesprávné tvrzení, že podnik Propapier platí poplatek ve výši 0,95 EUR/m3 (jak se uvádí v 72. a 80. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení), a tvrdí, že od roku 2010 hradí poplatek ve výši 1,18 EUR/m3. Tento poplatek je srovnatelně vysoký s jinými lokalitami v Evropské unii, anebo alespoň není neobvyklý. Podle průzkumu Svazu německých papíren (VDP), kterého se zúčastnilo 77 podniků z německého papírenského odvětví představujících 68 % tohoto odvětví, byla průměrná výše poplatků v roce 2007 údajně 1,12 EUR/m3 (v rozpětí od 0,31 EUR/m3 do 2,20 EUR/m3). Poplatek hrazený podnikem Propapier tudíž ležel uvnitř tohoto rozpětí a převyšoval průměrnou hodnotu zjištěnou v rámci tohoto sondování.
(119)
V pozdějších připomínkách Německo Komisi sdělilo, že v roce 2012 se poplatek zvýšil na 1,41 EUR/m3, aby se kompenzovaly ztráty z počáteční provozní fáze čističky odpadních vod. Vzhledem k úsporám na nákladech za energii byl poplatek na začátku roku 2013 v souladu s právně závazným požadavkem, že poplatky musejí pokrývat náklady, nesmí však překročit jejich výši, snížen na 1,39 EUR/m3. Podnik Propapier musel kromě toho svou odpadní vodu před jejím vypuštěním do zařízení sdružení TAZV začít upravovat. Náklady na tuto vstupní úpravu se údajně pohybovaly okolo […] EUR/m3, což celkové náklady podniku Propapier na zpracování odpadní vody zvýšilo na […] EUR/m3; průměrné náklady v tomto odvětví se (v roce 2010) oproti tomu pohybovaly kolem 1,27 EUR/m3.
(120)
Německo uvádí, že srovnání s poplatky, které hradí jiní výrobci papíru v Evropské unii, představuje správné referenční kritérium, na jehož základě si lze ověřit, že k žádnému hospodářskému zvýhodnění nedochází a že námitky, které Komise vznesla proti takovému srovnávání, nejsou zcela přesvědčivé.
(121)
Podle vyjádření Německa představují příklady, které byly Komisi předloženy, průměrné ceny zohledňující plnou výši nákladů. Německo tvrdí, že nemá žádné údaje, které by svědčily o tom, že by tyto poplatky zahrnovaly státní podporu.
(122)
Německo uvádí, že příklad Lenzing Lyocell (26) je velmi přesvědčivý, a to i přesto, že skutkový stav spadá do doby před deseti lety (podnik Propapier platí podle Německa více než dvojnásobný poplatek, poplatky za zpracování odpadních vod se však během posledních 10 let údajně nezvýšily o více než 100 %).
Existující podpora
(123)
Německo předneslo dva argumenty, které mají zdůvodňovat, proč by poplatky v případě, že by představovaly podporu, měly být považovány za existující podporu ve smyslu čl. 1 písm. b) bodu v) nařízení č. 659/1999.
(124)
Německo prohlašuje, že v roce 2003 dospěla Komise ve svém rozhodnutí ve věci N 644e/02 k závěru, že je-li příjemcem sdružení zřízené pro zvláštní účely (Zweckverband), jako je tomu v případě sdružení TAZV, pak režim SP žádnou státní podporu ve prospěch provozovatelů čističek odpadních vod nepředstavuje. Komise opřela tento svůj závěr o skutečnost, že sdružení zřízené pro zvláštní účely podléhá obecnímu dozoru a zajišťuje poskytování služby obecného hospodářského zájmu. Německo poukazuje na to, že Komise sama v 57. bodě odůvodnění svého rozhodnutí o zahájení řízení konstatovala, že předmětný režim by i za předpokladu, že by v důsledku vývoje vnitřního trhu začal představovat podporu, měl být klasifikován jako existující podpora podle čl. 1 písm. b) bodu v) nařízení (ES) č. 659/1999.
(125)
Jak se uvádí ve 100. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, rozhodnutí ve věci N 644e/02 se podle vyjádření Německa vztahuje i na nepřímé účinky společného programu, tzn. i na poplatky. Poplatky nemusejí být oznamovány, protože metoda stanovení jejich výše je součástí provádění režimu SP.
(126)
Na podporu svého argumentu, že se v případě těchto poplatků jedná o existující podporu, Německo uvádí, že podpora tvořící součást poplatků byla zavedena ještě předtím, než vstoupila dne 1. ledna 1958 v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství. Podpora zavedená předtím, než vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství, zůstává i v případě pozdějších úprav existující podporou, pokud se nezmění „jádro“ původního režimu. (27) Upřesnění všeobecného právního předpisu, který platil už před 1. lednem 1958, nepředstavuje novou podporu podléhající oznamovací povinnosti. (28)
(127)
Německo prohlašuje, že zákony o místních poplatcích platily již před rokem 1958, kdy vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství, a použitelné byly i po tomto datu. Ustanovení § 6 odst. 2 KAG Brandenburg v platném znění na základě skutečnosti, že Braniborsko zaujímá část bývalého Pruského království, navazuje na pruský zákon o místních poplatcích ze dne 14. července 1893 (PrKAG) a na bavorský zákon o místních poplatcích (BayGAG). Německo svůj argument podpírá těmito dílčími argumenty:
a)
Uvedené zákony platily bez přerušení i v letech 1919-1933 i v letech 1933-1945.
b)
Současné zákony starých spolkových zemí o místních poplatcích navazují na PrKAG.
c)
KAG Brandenburg zachovává - bez ohledu na zvláštní postavení nových spolkových zemí v důsledku rozdělení Německa - historickou kontinuitu s PrKAG.
Dílčí argument a:
(128)
Již PrKAG počítá s možností obcí vybírat poplatky za využívání veřejných infrastruktur. Zákon o místních poplatcích, který platí od roku 1938 v Bavorsku (a který se stal základem řady podobných zákonů v dalších spolkových zemí v jižním Německu), nabízí tuto možnost také. (29) Podle PrKAG mají být sazby poplatků stanoveny zpravidla tak, aby byly pokryty náklady na správu a údržbu daného zařízení, včetně výdajů na úroky a umoření použitého kapitálu. Ačkoli podle PrKAG musely poplatky pokrývat pouze výdaje na úroky z použitého kapitálu (na infrastrukturu), z rozsudků vydaných na základě PrKAG v poválečné době vyplývá, že v době platnosti PrKAG nebylo úročení dotací třetích stran předepsaným požadavkem.
(129)
PrKAG, popřípadě srovnatelné platné zákony spolkových zemí, nepřestaly platit ani v době Výmarské republiky, ani po uchvácení moci národními socialisty. Zůstaly tedy v platnosti i po roce 1918.
Dílčí argument b:
(130)
Po II. světové válce platil PrKAG jako zemský zákon v rámci právní úpravy, kterou určil Základní zákon z roku 1949 (dále jen „GG“), podle něhož zákony, které s ním nejsou v rozporu, zůstávají v platnosti (článek 123 GG), a prostřednictvím ustanovení, která spolkovým zemím umožňovala vydávat v určitých oblastech vlastní zákony, zůstal v platnosti. Je tudíž zřejmé, že PrKAG platil ve spolkových zemích už předtím, že vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství.
(131)
Po vzniku Spolkové republiky Německo v roce 1949 byl PrKAG v některých západních spolkových zemích postupně nahrazen jednotlivými zákony o místních poplatcích. V souvislosti s tím, jak byl v 60. a 70. letech 20. století PrKAG nahrazován těmito zemskými zákony, došlo k upřesnění této právní úpravy a jejímu terminologickému sjednocení, nicméně jádro tohoto zákona zůstalo zachováno. V platnosti zůstalo především ustanovení, že na dotace třetích stran se nevztahují žádné předpokládané úroky. (30) Úročen byl podle PrKAG pouze cizí kapitál. Podle zemských zákonů se úroky vztahovaly pouze na vlastní kapitál; ani PrKAG, ani tyto zemské zákony však neukládaly předpokládané úroky z dotací.
(132)
Německo je tudíž toho názoru, že současné zákony starých spolkových zemí o místních poplatcích navazují na PrKAG. V daném případě je podle vyjádření Německa důležité zejména zohlednit KAG Severního Porýní-Vestfálska z roku 1969, (31) který byl vzorem pro KAG Brandenburg a který nahradil PrKAG z roku 1906; jakkoli došlo k určitým nezbytným pojmovým úpravám, po stránce obsahové si KAG Severního Porýní-Vestfálska a PrKAG odpovídají (viz 128. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí). Také v dalších spolkových zemích (například Porýní-Falc, Šlesvicko-Holštýnsko a Hesensko) je základem zákonů o místních poplatcích PrKAG, na který navazují.
Dílčí argument c:
(133)
Německo tvrdí, že v důsledku rozdělení Německa po II. světové válce získal KAG Brandenburg zvláštní postavení. V letech, které následovaly po vzniku NDR, byla obecní samospráva mající svou vlastní oblast působnosti jak v Braniborsku, tak i v ostatních východoněmeckých spolkových zemích zrušena. Byly přijaty právní předpisy v duchu centralistického státního řízení. Zákon o organizaci a správě obcí ze dne 17. května 1990 (32) (které vydala Lidová komora NDR před znovusjednocením Německa dne 3. října 1990) obecní samosprávu opět obnovilo a stanovilo, že za své finanční hospodaření nesou odpovědnost samy obce. Obce kromě toho získaly obce právo vybírat úplaty a poplatky za obecní služby.
(134)
KAG Brandenburg ze dne 27. června 1991 vychází z KAG Severního Porýní-Vestfálska, a téměř se s ním tedy shoduje.
(135)
I přesto, že právní vývoj byl v mezidobí daném existencí NDR odlišný, v úpravě zákonů o místních poplatcích ve východoněmeckých a západoněmeckých spolkových zemích se tato odlišnost neprojevuje. KAG Brandenburg navazuje na právní tradici PrKAG a stojí mimo právní tradici tehdejší NDR. Mezi vodohospodářskou soustavou NDR (a jejím systémem zpracování odpadních vod) a současným systémem zpracování odpadních vod spolkové země Braniborsko neexistuje navíc žádná institucionální kontinuita. Základním kamenem pro vydávání zákonů o místních poplatcích v nových spolkových zemích položil zákon o organizaci a správě obcí ze dne 17. května 1990. Zákony nových spolkových zemí o místních poplatcích po obsahové stránce navazují na zákony o místních poplatcích platné ve starých spolkových zemích, které jsou zase pokračováním PrKAG. Tento stav je nevyhnutelným důsledkem skutečnosti, že přistoupení nových spolkových zemí ke Spolkové republice Německo probíhalo v souladu se Základním zákonem. (33) Tato skutečnost je obzvláště patrná na vzniku a vývoji KAG Brandenburg. KAG Brandenburg patří do právní tradice KAG Severního Porýní-Vestfálska a PrKAG. Rozdělení Německa a přetržení kontinuity právní tradice ve východoněmeckých spolkových zemích, které bylo jeho důsledkem, nesmí vést při výkladu KAG Brandenburg k nevýhodě.
(136)
KAG Brandenburg má historickou kontinuitu s PrKAG.
(137)
Německo argumentuje dále tím, že zásada přiměřenosti a zásada návratnosti nákladů platily už předtím, než v roce 1958 vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství. Zásada přiměřenosti vyžaduje, aby výše poplatku nebyla zjevně neúměrná hodnotě takto zpoplatněné služby orgánu veřejné správy. Tato zásada je nedílnou součástí zásady právního státu, která je zakotvena v ústavě. Zásada návratnosti nákladů přímo navazuje na PrKAG. Tato zásada nebyla sice uplatňována důsledně ve všech kalkulacích poplatků, příjmy obce z poplatků však přesto nesměly výrazněji překračovat výši jejích výdajů.
Zachování zásady ochrany legitimního očekávání a obecné zásady rovného zacházení
(138)
Německo dále tvrdí, že pokud by došlo k tomu, že Komise bude považovat poplatky vyměřené podniku Propapier za podporu na provoz, byl by požadavek vrácení prostředků podpory v rozporu se zásadou ochrany legitimního očekávání a obecnou zásadou rovného zacházení.
(139)
Zásada ochrany legitimního očekávání stanoví, že 1) orgán Unie musí u dotčeného subjektu vyvolat podložená očekávání a 2) že opatrný a obezřetný hospodářský subjekt nesmí být v situaci, kdy může předvídat vydání opatření, které se může dotýkat jeho zájmů.
(140)
Jelikož režim SP (schválený rozhodnutím ve věcí N 644e/2002) nebyl považován za státní podporu, může na straně podniku Propapier vzniknout podložené očekávání, že v jeho prospěch není poskytována žádná podpora. O slučitelnosti tohoto režimu s právem Unie nebyly dříve žádné pochybnosti, protože Evropská komise podobné režimy dosud nepřezkoumávala.
(141)
V případě, že by Komise usoudila, že se jedná o podporu na provoz, požadavek vrácení prostředků podpory, které nejsou součástí poplatků, by byl také v rozporu se zásadou rovného zacházení, podle níž musejí být stejné skutkové situace předmětem stejného zacházení. Požadavek vracení prostředků by zvýhodnil konkurenty podniku Propapier.
4.3. PŘIPOMÍNKY NĚMECKÝCH SDRUŽENÍ OBCÍ A SDRUŽENÍ KOMUNÁLNÍCH PODNIKŮ (VERBAND KOMMUNALER UNTERNEHMEN, ZKR. VKU)
(142)
Německá sdružení obcí a VKU vítají připomínky Německa ze dne 28. ledna 2011, na jejichž formulaci se samy podílely. Odvolávají se zejména na argument, že zpracování odpadních vod v Německu je úkolem obcí, které tím vykonávají veřejnou správu, a nikoli hospodářskou činnost. Závazek zajištění organizace a financování této činnosti na sebe obce berou v rámci své odpovědnosti za výkon povinnosti obecní samosprávy v zájmu občanů.
(143)
Německá sdružení obcí a VKU prohlašují, že ustanovení § 6 odst. 2 věta 5 KAG Brandenburg, podle nějž poplatky za používání čističky odpadních vod musejí pokrývat náklady, předpokládané úroky a předpokládané odpisy, avšak dotace se při stanovení výše předpokládaných úroků z použitého kapitálu nezohledňují, je v zájmu spotřebitelů. Jelikož příspěvky třetích stran nepředstavují prostředky, které by obce investovaly jako svůj vlastní kapitál, neměli by mít spotřebitelé povinnost platit z těchto příspěvků obcím úroky.
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(144)
Předmětná opatření je třeba klasifikovat jako státní podporu tehdy, když jsou splněny následující předpoklady: i) opatření musí představovat podporu poskytovanou státem nebo ze státních prostředků, ii) danému podniku musí díky těmto opatřením vzniknout určitá hospodářská výhoda, iii) tato výhoda musí být selektivní, a iv) opatření musejí nebo mohou narušit hospodářskou soutěž a ovlivňovat obchod mezi členskými státy. O státní podporu se jedná tehdy, když jsou současně splněny všechny předpoklady uvedené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(145)
Již rozhodnutí o zahájení nijak nezpochybňuje, že v rámci všech předmětných opatření byly použity státní prostředky a že by mohlo dojít k narušení hospodářské soutěže a obchodu na vnitřním trhu.
(146)
Komise k příslušným bodům stížnosti uvedla, že je nutno rozlišovat mezi 1) údajnou státní podporou poskytnutou ve prospěch podniku Propapier v podobě vyhrazených infrastrukturálních opatření (vybudování čističky odpadních vod a některé další infrastrukturní projekty v novém areálu průmyslové oblasti, v němž se nachází nová provozovna podniku Propapier) a 2) údajnou podporou poskytnutou podniku Propapier v podobně nižších poplatků za zpracování odpadních vod.
5.1. PŘEDSTAVUJÍ INFRASTRUKTURNÍ PROJEKTY FINANCOVANÉ Z VEŘEJNÝCH PROSTŘEDKŮ OBECNOU INFRASTRUKTURU NEBO INFRASTRUKTURU VYHRAZENOU VÝLUČNĚ PODNIKU PROPAPIER?
(147)
Komise v minulosti zastávala názor, že veřejná správa může na území své působnosti realizovat činnosti stanovené v rámci územního plánování. V této souvislosti může financovat infrastruktury, z nichž budou mít prospěch všichni obyvatelé. Komise rovněž zastává názor, že není podstatné, z jakého důvodu jsou tyto infrastruktury budovány, děje-li se tak k celkovému obecnému užitku. Pakliže však infrastruktury tohoto druhu slouží pouze jednomu soukromému podniku, musí jejich financování převzít tento podnik. Z toho vyplývá, že Komise musí u státních podpor zkoumat konkrétní účinky opatření, a nikoli sledované cíle. V daném případě se proto Komise domnívá, že je třeba prověřit, které infrastruktury mají obecný užitek (včetně podniku Propapier) a které slouží pouze podniku Propapier. Neboť podnik Propapier musí financovat pouze tyto druhé. (34)
(148)
Komise konstatuje, že parkoviště, vozovku a kanál Odra-Spréva podnik neprovozuje ve smyslu právních předpisů Unie v oblasti hospodářské soutěže, protože jejich využívání je bezplatné. V daném případě tudíž nevzniká otázka, zda tyto infrastruktury představují státní podpory ve prospěch jejich vlastníka a provozovatele.
5.1.1. Parkoviště
(149)
Stěžovatel tvrdí, že parkoviště je na nepříznivém místě a příliš odlehlé na to, aby ho mohly využívat i jiné městské firmy a aby městu umožnilo zrušit parkovací místa pro nákladní vozidla v městském centru. Německo fakticky neprokázalo opak. Ovšem sama skutečnost, že se v bezprostřední blízkosti nějakého podniku nachází parkoviště, nemůže automaticky znamenat to, že toto parkoviště je parkovištěm vyhrazeným pro tento podnik nebo že tomuto podniku přednostně slouží. Stěžovatelem zmiňované dopravní značení (viz 46. bod odůvodnění), které vyhrazovalo parkovací místa pro nákladní vozidla pracovníkům elektrárny, bylo pouze přechodné a zdůvodněné stavebními pracemi v elektrárně, které byly koncem března 2011 ukončeny. Komise konstatuje, že parkoviště je volně přístupné a označené na veřejné vozovce, aniž by na této značce bylo uvedeno, že parkoviště je vyhrazeno nějakému jednotlivému podniku. Otázka, jestli jsou součástí parkoviště odpočinkové prostory, nemá z hlediska klasifikace tohoto parkoviště jako obecné infrastruktury žádný význam.
(150)
Německo předložilo dostatečné důkazy pro to, že parkoviště nebylo budováno výlučně pro podnik Propapier, nýbrž bylo součástí celkového hospodářského plánu dané průmyslové oblasti. Podnik Propapier kromě toho používá i svá vlastní parkovací místa pro 27 nákladních vozidel a 213 osobních vozidel. Plánuje rovněž výstavbu dalších parkovacích ploch pro 120 nákladních vozidel (stavební povolení bylo již uděleno). Německo již v době, kdy bylo přijato rozhodnutí o zahájení řízení, potvrdilo, že vlastní parkovací plochy podniku Propapier nabízejí dostatečný počet parkovacích míst pro vozidla jeho pracovníků, dodavatelů a návštěvníků.
(151)
Na základě výše uvedených důvodů Komise potvrzuje svůj předběžný názor, který vyslovila v rozhodnutí o zahájení řízení, že parkoviště není výlučně vyhrazeno podniku Propapier a nezahrnuje žádnou státní podporu.
5.1.2. Vozovka
(152)
V případě vozovky se jedná o vozovku veřejnou. Je součástí celkové koncepce rozvoje této průmyslové oblasti, která vznikla již v roce 1993, dlouho předtím, než se podnik Propapier rozhodl v této oblasti usadit. Není pravda, že vozovka končí několik metrů za papírnou podniku Propapier, jak uvádí stěžovatel, nýbrž spojuje stávající průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva a její severní část, kam se bude tato průmyslová oblast rozšiřovat, se státní vozovkou B 112. Poslední úsek byl dokončen v roce 2013. Nová vozovka může sloužit i dalším podnikům, protože průmyslové oblasti ArcelorMittal i dalším průmyslovým oblastem nabízí nové možnosti rozvoje. Tato vozovka umožňuje průmyslovým a obchodním podnikům zkrátit dobu dojezdnosti do Frankfurtu nad Odrou a frankfurtským podnikům nabízí lepší dopravní spojení s říčním přístavem v Eisenhüttenstadtu.
(153)
Komise proto potvrzuje svůj předběžný názor, který vyslovila v rozhodnutí o zahájení řízení, že vozovka není vyhrazena podniku Propapier a nezahrnuje žádnou státní podporu.
5.1.3. Rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva
(154)
Stěžovatel ve své stížnosti uvedl, že infrastrukturální opatření přijatá v rámci rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva byla vyhrazena výlučně podniku Propapier a zahrnovala státní podporu ve prospěch podniku Propapier. V roce 2008 rozšířilo město Eisenhüttenstadt průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva, aby přilákalo nové podniky. Od roku 2003 jsou po celé délce kanálu (který je součástí transevropské sítě (TEN)) budována zdymadla. Žádná skutečnost však nesvědčí o tom, že by mezi těmito infrastrukturálními opatřeními a příchodem podniku Propapier existovala příčinná souvislost, ani o tom, že by v rámci těchto opatření byla podniku Propapier poskytnuta nějaká selektivní výhoda; Komise je s Německem zajedno rovněž v názoru, že rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva je součástí nezbytné a pravidelné péče o udržování kanálu.
(155)
Komise proto potvrzuje svůj předběžný názor, který vyslovila v rozhodnutí o zahájení řízení, že rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva nepředstavuje selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier a nezahrnuje žádnou státní podporu.
5.1.4. Čistička odpadních vod
(156)
Komise konstatuje, že kapacita stávající infrastruktury pro zpracování odpadních vod, která se nachází mimo novou část průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva, je omezená. Zbývající kapacita stávající čističky odpadních vod v Eisenhüttenstadtu by mohla uspokojit leda potřeby nového menšího investora. V případě, že by do nové průmyslové oblasti přišel jeden větší nebo několik menších investorů, přestala by dostačovat.
(157)
Komise dále konstatuje, že čistička odpadních vod sdružení TAZV nebyla vybudována výlučně pro podnik Propapier. Její výstavba byla plánována už v rámci jiných potenciálních investic v letech 2004-2006, dlouho před příchodem podniku Propapier. Německo předložilo důkazy o tom, že s čističkou odpadních vod se počítalo již v rámci plánu hospodářského rozvoje průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Německo přineslo rovněž důkazy o tom, že proběhlo několik informačních kampaní, které měly získat pro nový areál průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva investory, které však byly až dosud neúspěšné, protože nové investory (kromě podniku Propapier, EnWB a 5N PV) se regionálním orgánům doposud přilákat nepodařilo.
(158)
Ačkoli je čistička odpadních vod - díky své vstupní anaerobní fázi čištění - technicky uzpůsobena tak, aby umožňovala zpracování silně znečištěné vody z průmyslové výroby, jako je výroba podkladových papírů z vlnité lepenky za použití starého papíru, mohla by být tato vstupní anaerobní fáze čištění zajímavá i pro jiné uživatele produkující vysoce znečištěnou vodu z průmyslové výroby obsahující organické složky, jako jsou výrobci nápojů a potravin. Z hlediska zpracování průmyslově znečištěné vody, která obsahuje vysoký podíl znečišťujících organických složek, kromě toho čističky odpadních vod se vstupní anaerobní fází čištění nabízejí celou řadu ekonomických a ekologických výhod.
(159)
I když zařízení sdružení TAZV při své stávající velikosti slouží hlavně k pokrytí potřeb podniku Propapier, je využíváno rovněž, a to za stejných podmínek, oběma dalšími podniky, které se v této oblasti usadily. Modulární konstrukce zařízení umožňuje jeho další rozšiřování, aby mohlo zpracovávat odpadní vodu od dalších uživatelů. Ale i bez tohoto modulárního rozšíření tvoří současné kapacitní rezervy zhruba [20-40] %, které mohou být využity pro zpracovávání odpadních vod od dalších uživatelů, přičemž aktuální celkovou kapacitu by bylo možno zvýšit na dvojnásobek (viz 80. až 84. bod odůvodnění). Čistička odpadních vod je bez jakékoli diskriminace přístupná všem uživatelům (pro nové investory, kteří se v této průmyslové oblasti usadí, je připojení k čističce a její používání povinné) a může zpracovávat odpadní vodu i od jiných než papírenských podniků.
(160)
Skutečnost, že zařízení sdružení TAZV je v současné době využíváno převážně (v průměru [ 70] % a maximálně [ 70] %) podnikem Propapier, nemusí podle názoru Komise nutně znamenat to, že se jedná o zařízení představující vyhrazenou infrastrukturu, neboť z hospodářského hlediska je jeho modulární konstrukce v době, kdy je k dispozici jen omezené množství veřejných rozpočtových prostředků, smysluplná. Náklady, které by vyžadovalo zdvojnásobení kapacity zařízení sdružení TAZV a které by podle odhadu Německa tvořily méně než 50 % vstupních investičních nákladů, svědčí v rozporu s tvrzením stěžovatele, že modulární konstrukce zařízení umožňuje úspory z rozsahu.
(161)
Skutečnost, že veřejná regionální podpora na vybudování předmětného zařízení byla poskytnuta pod podmínkou, že se hlavní investor (v tomto případě podnik Propapier) usadí v novém areálu průmyslové oblasti, považuje Komise za postup odpovídající řádnému veřejnému hospodaření s prostředky, jejichž množství je omezené, neboť budovat hned od začátku rozsáhlou veřejnou infrastrukturu, která nemá dosud zajištěné využití nebo jejíž kapacita je naddimenzovaná, postrádá rozumný smysl.
(162)
Argument, že papírny zpravidla využívají své vlastní čističky odpadních vod, lze na základě číselných údajů, které předložilo Německo, odmítnout. I když některé podniky v papírenském odvětví, jakož i v jiných odvětví průmyslu, využívají svých vlastních zařízení na čištění (nebo předčištění) odpadní vody, sama tato skutečnost ještě nesvědčí o tom, že v případech, kdy průmysloví uživatelé využívají veřejných čističek odpadních vod, jsou ze strany státu tímto způsobem zvýhodňováni, neboť tito uživatelé platí poplatky, a průběžně tak hradí příslušné náklady.
(163)
Komise proto dospěla k závěru, že čistička odpadních vod je obecnou infrastrukturou, a dotace poskytnuté sdružení TAZV tudíž nepředstavují investiční podporu ve prospěch podniku Propapier. Na rozdíl od parkoviště, vozovky a kanálu Odra-Spréva je provoz čističky odpadních vod hospodářskou činností, protože její provozovatel nabízí službu (zpracování odpadních vod) za úplatu jiným účastníkům trhu. Komise nicméně konstatovala, že případná podpora ve prospěch sdružení TAZV by v každém případě představovala existující podporu (51. až 57. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení). Případné podpory ve prospěch sdružení TAZV proto nemusejí být v tomto rozhodnutí dále přezkoumávány.
(164)
Souhrnný závěr, k němuž Komise dospěla, je tedy takový, že projekty budování infrastruktury v novém areálu průmyslové oblasti, kde se nachází nové výrobní zařízení podniku Propapier, nejsou určeny výhradně pro tuto papírnu, a nemohou být proto klasifikovány jako vyhrazená infrastruktura a státní podpora ve prospěch podniku Propapier. To znamená, že podpořené investice nepředstavují jednu investici ve smyslu 60. bodu pokynů k regionální podpoře, která by zahrnovala veřejnou regionální investiční podporu ve prospěch papírny podniku Propapier, již Komise schválila ve svém konečném rozhodnutí ve věci SA.23827 (2013/C) (viz poznámku pod čarou č. 4). Hodnocení investiční podpory ve prospěch podniku Propapier, které bylo předmětem uvedeného rozhodnutí, se tedy tímto rozhodnutím nemění.
5.2. MAJÍ BÝT NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD POVAŽOVÁNY ZA STÁTNÍ PODPORU?
(165)
Co se týče argumentu Německa, že v případě opatření, jež bylo přijato ve prospěch daného provozovatele v rámci režimu, který Komise nepovažovala za podporu, nelze uvažovat o žádné „podpoře“, jež by mohla být uživateli příslušné infrastruktury předána, chtěla by Komise znovu poukázat na to, že rozhodnutí o režimu podpor N 644e/02 neobsahuje žádný výrok o tom, jestli poplatky za používání infrastruktury nemohou za určitých okolností představovat podporu ve prospěch uživatele této infrastruktury. Komise trvá na tom, co konstatovala ve svém konečném rozhodnutí, že nebyla informována o žádném režimu poplatků, který by se týkal dotací poskytnutých v rámci ohlášeného režimu SP; rozhodnutí o schválení tohoto režimu nelze tudíž chápat jako schválení implicitně přípustných podpor, jejichž právním základem by byl zákon o místních poplatcích.
(166)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou neslučitelné s vnitřním trhem, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy“.
(167)
Skutečnost poskytnutí státní podpory musí být stanovena nezávisle na tom, 1) zda rámcová směrnice EU o vodě a německé právní předpisy, které tuto směrnici provádějí, vyžadují úplné krytí nákladů spojených s poskytováním služeb v oblasti zpracování odpadních vod a 2) zda poplatky jsou v souladu s tím, co tyto právní předpisy stanoví. Jinak řečeno, opatření, která jsou v souladu s rámcovou směrnicí EU o vodě i s platnými německými právními předpisy, mohou i přesto představovat státní podporu, pakliže jsou splněny všechny podmínky čl. 107 odst. 1 SFEU (viz 144. bod odůvodnění).
Státní prostředky a přičitatelnost
(168)
Poplatky, které mají být hrazeny za používání čističky odpadních vod, určuje a vybírá obec v souladu s § 6 zákona o místních poplatcích ve spolkové zemi Braniborsko. Je-li stanovená výše poplatků nižší, než by byla výše poplatků soukromého investora, znamená to pro obec ztrátu příjmů.
(169)
Opatření by pak bylo financováno státem nebo ze státních prostředků ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože příjem obce by byl v důsledku výhody poskytnuté podniku Propapier nižší.
(170)
Je-li výše poplatků stanovena tak, že z toho určitému podniku vzniká výhoda, bylo by to nutné přičítat také státu, protože stanovení výše poplatků je úkolem veřejnoprávní instituce - města Eisenhüttenstadt.
Hospodářská výhoda
(171)
Jak bylo objasněno v rozhodnutí o zahájení řízení, (35) Komise musela přezkoumat, zda stanovené poplatky, které byly uloženy podniku Propapier za využívání čističky odpadních vod, představují pro podnik Propapier (selektivní) hospodářskou výhodu.
(172)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora zahrnuje pojem „výhody“ nejen pozitivní plnění, jako jsou dotace, ale rovněž opatření, která různým způsobem snižují náklady, jež obvykle nese podnik, a která tak, aniž by byla subvencemi v užším slova smyslu, mají tutéž povahu a stejné účinky. (36)
(173)
Uplatní-li se tento přístup na případ, který je předmětem tohoto rozhodnutí, vzniká otázka, zda jsou poplatky uložené podniku Propapier za využívání čističky odpadních vod nižší než náklady, které by za normálních tržních podmínek musel nést srovnatelný podnik, tj. zda výše poplatků je v souladu se zásadou účastníka trhu v tržním hospodářství. Tuto otázku lze podle názoru Komise přezkoumat dvojím způsobem:
-
srovnáním ceny, kterou platí podnik Propapier, s referenční výší poplatků, které se za zpracování odpadních vod v příslušném členském státě obvykle účtují,
-
na základě analýzy ziskovosti ex ante, z níž vyplyne, že soukromý poskytovatel by si účtoval poplatky ve stejné výši.
Referenční cena
(174)
Vzhledem k Německem popsanému způsobu, jakým je organizován trh (viz 112. a 113. bod odůvodnění), a vzhledem ke skutečnosti, že (ani soukromí) provozovatelé si za své služby nemohou účtovat ceny podle svého vlastního uvážení, jelikož ceny předepisuje zákon (KAG Brandenburg), je Komise toho názoru, že není možné stanovit referenční ceny, které by si za obvyklých tržních podmínek účtoval soukromý provozovatel.
(175)
Komise dále konstatuje, že Německo předložilo údaje o cenách, které v odvětví, v němž působí podnik Propapier, platí jiné podniky. Ačkoli Německo tvrdí, že předložené referenční ceny představují průměrné ceny odrážející plnou výši nákladů, nelze na jejich základě poznat, zda tyto poplatky obsahují státní podporu. Pochybnost Komise ohledně použitelnosti těchto údajů jako východiska srovnání se nepodařilo rozptýlit. Důvodem toho je především skutečnost, že tyto ceny mohou podle názoru Komise odrážet různé nákladové položky a není jisté, zda neobsahují státní podporu.
Analýza ziskovosti ex ante
(176)
Vzhledem k tomu, že nejsou k dispozici spolehlivé referenční tržní hodnoty, je Komise toho názoru, že k odpovědi na otázku, zda uskutečněný právní úkon odpovídá obvyklým tržním podmínkám, lze dojít za pomoci jiné obecně uznávané standardní metody posuzování cen. V případě infrastruktur, které nejsou vyhrazeny žádnému jednotlivému uživateli, nýbrž jsou k dispozici všem uživatelům, lze podle názoru Komise soudit, že zásada investora/účastníka trhu v tržním hospodářství je dodržena tehdy, když uživatelé dané infrastruktury, nahlíženo z hlediska ex ante, dodatečně přispívají k ziskovosti provozovatele. (37)
(177)
Tato skutečnost nastává v případě, že dohoda provozovatele s jednotlivým spotřebitelem umožňuje tomuto provozovateli pokrytí nákladů vyplývajících z této dohody a dosažení přiměřeného zisku na základě spolehlivých střednědobých vyhlídek. (38)
(178)
V této analýze by kromě toho měly být zohledněny veškeré příjmy a očekávané dodatečné výdaje, které provozovateli v souvislosti s činností daného uživatele vzniknou. (39)
(179)
Tyto dodatečné náklady zahrnují veškeré kategorie výdajů či případných investic, jako například dodatečné personální, technické a investiční náklady, které jsou spojeny s přítomností uživatele. (40) Náklady, které by provozovatel musel nést v každém případě, tedy i mimo rámec dohody s uživatelem, se naopak nezohledňují.
(180)
Vzhledem k těmto faktorům je Komise toho názoru, že zásada investora/účastníka trhu v tržním hospodářství je dodržena, tzn. že nižší poplatek nepředstavuje výhodu ve prospěch podniku Propapier, a to z následujících důvodů:
a)
Čistička odpadních vod je k dispozici všem uživatelům a její užívání není vyhrazeno podniku Propapier.
b)
Poplatek hrazený podnikem Propapier zahrnuje náklady na provoz, správu, údržbu, obsluhu a odvody, předpokládané odpisy a předpokládané úroky z 20 % vlastního kapitálu, který byl do čističky odpadních vod investován. Tento poplatek tudíž pokrývá veškeré dodatečné náklady, které provozovateli čističky odpadních vod v souvislosti s činností podniku Propapier vznikají.
(181)
Co se týče přiměřenosti zisku, který by měly poplatky kromě pokrytí dodatečných nákladů přinášet, je třeba konstatovat, že poplatky v daném případě pokrývají nejen dodatečné náklady, ale i předpokládané úroky z 20 % investovaného vlastního kapitálu. Podle výše definovaného způsobu výpočtu dodatečných nákladů to sice nelze výslovně označit za přiměřený zisk, pro provozovatele jsou nicméně tyto poplatky zdrojem dodatečného příjmu, jak by tomu bylo i v případě přiměřeného zisku.
(182)
Vzhledem k tomu, že poplatky nejsou pro podnik Propapier žádnou výhodou, a nepředstavují tudíž státní podporu, nemusela se Komise již zabývat otázkou, zda se jedná o podporu existující (viz 123. až 137. bod odůvodnění) nebo podporu na provoz (viz 26. bod odůvodnění), anebo zda je taková případná podpora na provoz slučitelná s vnitřním trhem. Vzhledem k tomuto zjištění může Komise ponechat otevřenu také otázku, zda by byl požadavek vracení poplatků (v případě, že by byly klasifikovány jako podpora na provoz) v rozporu se zásadou ochrany legitimního očekávání a se zásadou rovného zacházení.
6. ZÁVĚR
(183)
Komise tudíž dospěla k závěru, že vybudování čističky odpadních vod sdružením TAZV, stejně jako výstavba parkoviště, nové vozovky a rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva nepředstavují vyhrazená infrastrukturní opatření.
(184)
Komise dále dospěla rovněž k závěru, že poplatky účtované za zpracování odpadních vod nepředstavují státní podporu. Zásada investora/účastníka trhu v tržním hospodářství je dodržena, a podniku Propapier PM2 GmbH tudíž nevzniká žádná hospodářská výhoda.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Německem realizovaná infrastrukturní opatření nepředstavují infrastrukturu vyhrazenou podniku Propapier PM2 GmbH. Poplatky, které podniku Propapier za používání čističky odpadních vod účtuje sdružení TAZV, neobsahují státní podporu. Infrastrukturní opatření a sazební režimy poplatků proto nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
V Bruselu dne 1. října 2014.
DECIZIA (UE) 2015/508 A COMISIEI
din 1 octombrie 2014
privind un presupus ajutor pentru infrastructură pus în aplicare de Germania în favoarea întreprinderii Propapier PM2 GmbH - ajutorul de stat SA.36147 (C 30/10) (ex NN 45/10, ex CP 327/08)]
[notificată cu numărul C(2014) 6847]
(Numai textul în limba germană este autentic)
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (1),
după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispozițiile menționate mai sus (2) și având în vedere observațiile acestora,
întrucât:
1. PROCEDURĂ
(1)
Prin scrisoarea din 29 octombrie 2008, Comisia a primit o plângere din partea întreprinderii Smurfit Kappa Group (denumită în continuare „Smurfit Kappa” sau „reclamantul”), invocând acordarea unui ajutor pentru infrastructură în favoarea întreprinderii Propapier PM2 GmbH. Plângerea a fost înregistrată cu numărul de referință CP 327/08 și a fost transferată în registrul privind ajutoarele ilegale (cu referința NN 45/10).
(2)
Prin scrisoarea din 27 octombrie 2010, Comisia a informat Germania că a decis să inițieze procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în legătură cu presupusul ajutor.
(3)
Decizia Comisiei de a iniția procedura a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (3). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la presupusul ajutor.
(4)
Germania și-a prezentat observațiile prin scrisoarea din 28 ianuarie 2011 (versiunea neconfidențială a fost primită la 31 ianuarie 2011). De asemenea, Comisia a primit observații de la următoarele părți interesate: o observație comună din partea asociațiilor municipale germane Deutscher Städtetag, Deutscher Landkreistag și Deutscher Städte- und Gemeindebund și din partea asociației întreprinderilor municipale [Verband kommunaler Unternehmen - VKU] la 11 februarie 2011, precum și din partea reclamantului la 14 februarie 2011 (versiunea neconfidențială a fost primită la 1 martie 2011). Comisia a transmis aceste observații autorităților germane, cărora li s-a oferit posibilitatea de a răspunde; observațiile autorităților germane au fost primite la 13 aprilie 2011 (versiunea neconfidențială a fost primită la 26 aprilie 2011).
(5)
La 17 ianuarie 2013 a avut loc o reuniune între serviciile Comisiei și autoritățile germane. Prin scrisoarea din 25 februarie 2013, autoritățile germane au furnizat informații suplimentare. Serviciile Comisiei au solicitat informații suplimentare la 26 aprilie 2013, acestea fiind furnizate de Germania prin scrisoarea din 14 mai 2013.
(6)
Prin e-mailul din 23 mai 2013, Comisia a solicitat informații suplimentare, care au fost furnizate de autoritățile germane prin e-mail-urile din 24 mai, 27 mai și 28 mai 2013.
(7)
În urma unei reuniuni care a avut loc la 6 iunie 2013 între serviciile Comisiei, autoritățile germane, reprezentanții întreprinderii beneficiare și, de asemenea, experți tehnici, Germania a anunțat posibile observații suplimentare. Ca urmare a unei cereri suplimentare de informații din 15 octombrie 2013, autoritățile germane au prezentat observații suplimentare amănunțite prin e-mail-urile din 4 noiembrie, 13 decembrie și 18 decembrie 2013, precum și din 6 ianuarie și 24 aprilie 2014.
2. DESCRIEREA MĂSURILOR
(8)
Întreprinderea Propapier PM2 GmbH (denumită în continuare „Propapier”) face parte din Progroup AG (denumită în continuare „Progroup”). Progroup produce și comercializează hârtie și carton ondulat pentru ambalaje (HCO), prin intermediul filialelor sale. Reclamanta, Smurfit Kappa, este unul dintre cei mai mari producători de hârtie din Uniunea Europeană.
(9)
La 2 aprilie 2008, Comisia a aprobat (4) ajutorul regional pentru construcția de către Propapier a unei fabrici de hârtie pentru fabricarea de HCO, precum și a unei centrale electrice conexe într-o extindere deschisă recent a parcului industrial existent, „Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal” din Eisenhüttenstadt/Brandenburg, o zonă care, la momentul respectiv, era eligibilă pentru ajutor regional în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE.
(10)
Reclamantul a susținut că anumite proiecte de infrastructură finanțate din resurse de stat în parcul industrial extins recent în care este situată noua fabrică de hârtie Propapier sunt destinate exclusiv fabricii de hârtie, prin urmare, acestea ar trebui să se califice drept infrastructură specializată și ajutor de stat în favoarea Propapier.
(11)
Reclamantul a menționat următoarele proiecte de infrastructură (a se vedea secțiunea 2.1 de mai jos): construcția unei instalații de tratare a apelor reziduale, construcția unei parcări și a unui nou drum de legătură, precum și extinderea și adâncirea canalului Oder-Spree.
(12)
De asemenea, reclamantul a susținut că tarifele percepute pentru utilizarea instalației de tratare a apelor reziduale sunt avantajoase pentru Propapier (a se vedea secțiunea 2.2 de mai jos).
2.1. AJUTORUL PENTRU CONSTRUCȚIA INSTALAȚIEI DE TRATARE A APELOR REZIDUALE ȘI A ALTOR ELEMENTE DE INFRASTRUCTURĂ
(13)
În iulie 2008, Landul Brandenburg a acordat un grant direct în valoare de 33 808 200 EUR (5) din resursele programului comun federal „Îmbunătățirea structurilor economice regionale” (Ausbau der kommunalen wirtschaftsnahen Infrastruktur im Rahmen der Gemeinschaftsausgabe-GA) [denumit în continuare „schema Gemeinschaftsausgabe” (6)] pentru construcția unei noi instalații de tratare a apelor reziduale într-o extindere a zonei industriale de pe canalul Oder-Spree, în orașul Eisenhüttenstadt. Trebuie menționat în acest sens că schema Gemeinschaftsaufgabe pentru finanțarea construcției sau a extinderii instalațiilor de tratare a apelor reziduale a făcut obiectul cazului privind ajutorul de stat N 644e/02 (7), în care Comisia a stabilit în 2003 pentru perioada de programare 2004-2006 că sprijinul public acordat în cadrul schemei în favoarea proprietarului și a operatorului instalației de tratare a apelor reziduale nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1).
(14)
În decizia din 2003, Comisia a considerat că granturile acordate în temeiul versiunii schemei aplicabile pentru perioada 2004-2006 constituie transfer intern de resurse de stat destinat în primul rând proprietarilor și operatorilor și nu ajutor de stat, întrucât beneficiarii nu erau operatori economici și serviciul era un serviciu public tipic de interes general care trebuia furnizat de municipalități. Conform condițiilor prevăzute de schemă, beneficiarul trebuie să fie întotdeauna o autoritate locală (Gebietskörperschaft) sau o asociație de drept public constituită în acest scop, (Zweckverband) care face obiectul supravegherii de către municipalitate. Pentru eligibilitate, nu poate exista niciun raport juridic, personal sau de afaceri între beneficiarul măsurii, și anume instalația de tratare a apelor reziduale, și utilizatorul instalației.
(15)
Grantul a acoperit 80 % din costurile eligibile totale în valoare de 42 260 340 EUR. Beneficiarul grantului este „Trinkwasser- und Abwasserzweckverband Oderaue Eisenhüttenstadt” (denumită în continuare „TAZV”), o asociație intercomunală de drept public, care este responsabilă de furnizarea apei potabile și de tratarea apelor rezidualereziduale. TAZV este atât proprietarul, cât și operatorul instalației de tratare a apelor rezidualereziduale și a suportat restul de 20 % din finanțarea publică totală a investiției.
(16)
Acordarea grantului a fost condiționată de dovedirea îndeplinirii cerințelor juridice și financiare pentru stabilirea unui investitor principal (în speță, Propapier) până la 15 august 2008. Construcția instalației a început în octombrie 2008, iar punerea sa în funcțiune având loc în martie 2010.
(17)
Reclamantul susține că instalația TAZV constituie infrastructură dedicată, întrucât Propapier va utiliza practic întreaga sa capacitate de tratare a apelor rezidualereziduale. Potrivit reclamantului, instalația a fost concepută de la început pentru Propapier ca o instalație de tratare a apelor rezidualereziduale, aceasta reprezentând o condiție prealabilă pentru înființarea unei fabrici de hârtie în regiune (producția de hârtie implică utilizare intensivă de apă).
(18)
În ceea ce privește alte proiecte de infrastructură, reclamantul susține că înființarea unei parcări adiacente amplasamentului Propapier, construcția unui nou drum care leagă zona industrială de autostrada B-112 și extinderea/adâncirea canalului Oder-Spree au constituit măsuri de infrastructură dedicată în favoarea Propapier. În decizia de inițiere a procedurii, Comisia a ajuns la concluzia preliminară că măsurile nu au acordat un avantaj selectiv întreprinderii Propapier, prin urmare, acestea nu au constituit infrastructură dedicată; cu toate acestea, Comisia a invitat părțile terțe să prezinte observații, de asemenea, cu privire la măsurile respective.
2.2. TAXE REDUSE PENTRU UTILIZAREA INSTALAȚIEI DE TRATARE A APELOR REZIDUALE
(19)
Un alt element al plângerii privind instalația de tratare a apelor reziduale a vizat faptul că tariful de 0,95 EUR pe metru cub care urmează să fie perceput întreprinderii Propapier pentru utilizarea instalației este mai mic decât tariful pe care un investitor privat l-ar percepe pentru astfel de servicii.
(20)
Calculul taxelor de utilizare este reglementat de legea aplicabilă, și anume Legea privind taxele locale din Landul Brandenburg, [Kommunalabgabengesetz für das Land Brandenburg (8)] (denumită în continuare „KAG Brandenburg”). Punctul 6 din KAG Brandenburg prevede că tarifele de utilizare a instalației trebuie să acopere, dar nu trebuie să depășească, toate costurile eligibile relevante ale instalației de tratare a apelor reziduale (costurile de construcție, întreținere și reparație, funcționare, costurile cu personalul și de gestionare a taxelor), dobânda imputată și calcul amortizării contabile. Cu toate acestea, subvențiile pe care municipalitatea le primește din alte surse publice (în speță, alocarea sumei de 33,8 de milioane EUR în temeiul schemei Gemeinschaftsaufgabe) nu trebuie (9) luate în considerare în calculul dobânzii imputate pe capitalul investit. Reclamantul consideră că subvenția primită de TAZV din resursele schemei Gemeinschaftsaufgabe este transferată de la beneficiarul TAZV la utilizatorii instalației de tratare a apelor reziduale sub forma unor taxe reduse pentru apele reziduale.
3. MOTIVELE PENTRU INIȚIEREA PROCEDURII (10)
(21)
Presupusele măsuri constituie ajutor de stat dacă sunt îndeplinite următoarele condiții: (i) ajutorul trebuie să fie acordat printr-un act al unui stat membru sau din resurse de stat, (ii) ajutorul trebuie să confere un avantaj economic întreprinderii, (iii) avantajul trebuie să fie selectiv; (iv) măsura în cauză denaturează sau amenință să denatureze concurența și să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre. Existența ajutorului de stat se stabilește atunci când condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE sunt îndeplinite în mod cumulativ.
(22)
În decizia de inițiere a procedurii se stabilește faptul de necontestat că toate măsurile în cauză au implicat utilizarea resurselor de stat și că acestea ar putea denatura concurența în cadrul pieței interne.
(23)
Comisia a subliniat că, în ceea ce privește elementele reclamației, este necesar să se facă diferențierea între 1) presupusul ajutor de stat acordat TVAZ pentru construcția instalației de tratare a apelor reziduale și 2) presupusul ajutor de stat acordat întreprinderii Propapier sub forma unor taxe reduse pentru tratarea apelor reziduale.
(24)
Decizia de inițiere a procedurii a examinat, de asemenea, dacă
(i)
construcția instalației de tratare a apelor reziduale și
a celorlalte proiecte de infrastructură din parcul industrial extins recent unde se află noua stație Propapier, și anume
(ii)
construcția noii parcări,
(iii)
construcția drumului nou, precum și
(iv)
extinderea și adâncirea canalului Oder-Spree
au conferit un avantaj selectiv sau constituie infrastructură dedicată pentru întreprinderea Propapier (11). Întrucât, în temeiul articolului 107 alineatul (1), o măsură poate fi calificată drept ajutor de stat numai dacă este selectivă (și anume, aceasta trebuie să trateze în mod diferit întreprinderi care se află într-o situație de jure și de facto comparabilă în ceea ce privește obiectivul măsurii), Comisia a trebuit să evalueze dacă Propapier a fost favorizată în mod selectiv de măsurile în cauză.
(25)
Comisia a aprobat deja acordarea ajutorului regional pentru investiții întreprinderii Propapier. Având în vedere că măsurile care vizează celelalte proiecte de infrastructură vor fi realizate într-o regiune asistată eligibilă pentru a beneficia de ajutor regional în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE și se presupune că acestea sunt strâns legate de un proiect de investiții care beneficiază de ajutor regional, fiind destinate acestuia, Comisia a adoptat opinia preliminară conform căreia, în cazul în care se dovedește că măsurile sunt acordate în mod selectiv întreprinderii Propapier, acestea vor face parte din proiectul de investiții al Propapier, prin urmare, măsurile vor trebui să îndeplinească cerințele prevăzute de Orientările privind ajutorul național regional pentru perioada 2007-2013 (12) (denumite în continuare „OAR”). Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la compatibilitatea unui eventual ajutor pentru investiții sub forma unei infrastructuri specializate, în special în ceea ce privește respectarea normelor privind intensitatea maximă și efectul de stimulare al ajutorului de stat.
(26)
În temeiul normelor aplicabile prevăzute OAR, beneficiarii ajutoarelor pentru investiții pot beneficia de ajutoare suplimentare de funcționare. Cu toate acestea, compatibilitatea ajutoarelor de funcționare cu piața internă trebuie evaluată în mod independent de compatibilitatea ajutoarelor pentru investiții, pe baza criteriilor prevăzute în secțiunea 5 din OAR. În conformitate cu concluzia exprimată de Comisie în decizia de inițiere a procedurii, dacă Propapier beneficiază de ajutor de funcționare sub forma unor taxe reduse pentru tratarea apelor reziduale care nu reflectă principiul investitorului în economia de piață, ajutorul de funcționare nu poate fi considerat ca fiind în conformitate cu normele OAR și cu practica aplicată de Comisie privind aprobarea ajutoarelor de funcționare. Într-adevăr, cu toate că beneficiarul ajutorului se afla într-o regiune care era eligibilă pentru a beneficia de ajutor de funcționare [articolul 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE], alte criterii-cheie privind compatibilitatea ajutorului de funcționare cu piața internă nu erau îndeplinite. Nu a existat nici un indiciu conform căruia ajutorul de funcționare putea fi justificat prin contribuția sa la dezvoltarea regională sau prin natura sa, ori că nivelul acestuia era proporțional cu neajunsurile pe care urmărea să le compenseze. De asemenea, ajutoarele de funcționare nu ar fi nici temporare, nici reduse în timp. Prin urmare, Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la compatibilitatea fundamentală cu piața internă a oricărui ajutor de funcționare sub formă de taxe reduse.
3.1. GRANTURI PENTRU PROIECTE DE INFRASTRUCTURĂ FINANȚATE DIN FONDURI PUBLICE, INCLUSIV PENTRU INSTALAȚIA DE TRATARE A APELOR REZIDUALE
3.1.1. Parcarea, extinderea/adâncirea canalului Oder-Spree, drumul nou
(27)
În cursul evaluării preliminare, s-a stabilit că parcarea nu dispunea de capacitatea indicată de reclamant și nu era situată în imediata apropiere a spațiilor de lucru ale Propapier. De asemenea, s-a stabilit că parcarea era general accesibilă și nu deservea doar parcul industrial „Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal”, ci și alte locații comerciale din oraș, și că înființarea acesteia ar trebui să permită municipalității să închidă parcările pentru camioane din centrul orașului. De asemenea, Propapier își construia o parcare proprie, care urma să fie accesibilă, de asemenea, pentru camioane. Din aceste motive s-a considerat probabil că amenajarea parcării nu constituie avantaj selectiv în favoarea Propapier.
(28)
În ceea ce privește construirea noului drum care leagă zona industrială de autostrada B-112, Comisia a constatat că prin construirea acestui drum au scăzut traficul și poluarea atmosferică în centrul orașului Eisenhüttenstadt, întrucât camioanele care circulă spre zona industrială pot ocoli centrul orașului, reducându-se astfel timpul de deplasare necesar pentru a ajunge la cel mai apropiat centru regional. Din aceste motive s-a considerat că, probabil, construirea noului drum nu constituie avantaj selectiv în favoarea Propapier.
(29)
În ceea ce privește lucrările de extindere și de adâncire a canalului Oder-Spree, Comisia a constatat că acestea nu au fost realizate pentru a se acorda un avantaj selectiv întreprinderii Propapier, întrucât făceau parte din întreținerea periodică necesară a sistemului de căi navigabile. Din aceste motive s-a considerat că exista probabilitatea ca extinderea și adâncirea canalului Oder-Spree să nu constituie un avantaj selectiv în favoarea Propapier.
(30)
Cu toate acestea, la momentul respectiv, Comisia a considerat că nu putea exclude în totalitate posibilitatea ca Propapier să fi beneficiat de măsurile de infrastructură într-o măsură mai mare decât alte întreprinderi.
(31)
Înainte de a adopta o opinie finală cu privire la existența ajutorului în ceea ce privește măsurile în cauză, Comisia a invitat părțile terțe interesate să își prezinte punctele de vedere. În același timp, Comisia a invitat Germania să furnizeze informații suplimentare, în cursul procedurii oficiale de investigare, cu privire la înființarea parcării, construcția noului drum și extinderea/adâncirea canalului Oder-Spree.
3.1.2. Granturi pentru construcția instalației de tratare a apelor reziduale
(32)
În decizia de inițiere a procedurii, Comisia a concluzionat că, în cazul în care schema care face obiectul cazului N 644e/02 ar fi considerată ajutor de stat, între timp, ca urmare a dezvoltării pieței interne, aceasta ar fi considerată ajutor existent acordat TAZV.
(33)
Cu toate acestea, Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la faptul dacă stația de tratare a apelor reziduale constituie o infrastructură specializată. În acest sens, s-a susținut că, pe lângă Propapier, mai existau numai doi utilizatori suplimentari ai stației, și anume furnizorul canadian de componente fotovoltaice 5N PV și furnizorul de energie EnBW. De asemenea, nu se cunoștea câtă parte din capacitatea instalației de tratare a apelor reziduale a fost alocată efectiv celor doi clienți. Informațiile disponibile la momentul respectiv nu au permis Comisiei să stabilească dacă noua instalație de tratare a apelor reziduale este necesară numai pentru aceste două întreprinderi. De asemenea, unul dintre cei doi utilizatori suplimentari, și anume centrala electrică operată de EnBW, era participant direct la proiectul Propapier, întrucât centrala electrică asigura alimentarea cu energie electrică pentru procesele de producție ale fabricii de hârtie (13).
(34)
De asemenea, Comisia a susținut că, în cazul în care proporția care îi revine efectiv întreprinderii Propapier se ridica la 90 % din capacitatea de epurare, astfel cum susține reclamantul, apare întrebarea dacă acest fapt în sine nu reprezintă o probă suficientă că instalația a fost, de fapt, în mod exclusiv sau cel puțin în mod predominant destinată (și, prin urmare, dedicată) pentru a deservi întreprinderea Propapier. Prin urmare, argumentul Germaniei în această privință potrivit căruia construcția instalației de tratare a apelor reziduale va fi în folosul altor utilizatori în viitor trebuia examinată în continuare.
(35)
De asemenea, s-a susținut că ar trebui să se ia în considerare numărul investitorilor care ar putea avea sediul în parcul industrial „Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal” și capacitatea utilizată în medie de aceștia. În acest sens, Germaniei i s-a solicitat să furnizeze mai multe informații detaliate privind planul general de dezvoltare a zonei industriale și capacitatea neutilizată a instalației de tratare a apelor reziduale care ar putea fi alocată utilizatorilor potențiali. Germaniei i s-a solicitat, de asemenea, să furnizeze mai multe informații privind fezabilitatea tehnică a abordării modulare utilizate pentru construcția instalației de tratare (14).
(36)
Astfel cum s-a explicat mai sus, Comisia a adoptat opinia preliminară conform căreia, în cazul în care se dovedește că măsurile pentru proiectele de infrastructură sunt acordate în mod selectiv întreprinderii Propapier, acestea vor face parte din proiectul de investiții al întreprinderii Propapier și, prin urmare, vor trebui să îndeplinească cerințele prevăzute de Orientările privind ajutorul național regional, în special normele privind intensitatea maximă și efectul de stimulare al ajutorului de stat.
3.2. TAXE REDUSE PENTRU UTILIZAREA INSTALAȚIEI DE TRATARE A APELOR REZIDUALE
(37)
Germania a considerat că, la fel precum în cazul măsurii pentru construcția instalației de tratare a apelor reziduale, dacă taxele care urmează să fie percepute de Propapier ar implica ajutor de stat, acesta ar constitui ajutor existent. Germania și-a exprimat opinia conform căreia decizia Comisiei în cazul N 644e/02, prin care se autoriza schema „Gemeinschaftsaufgabe” (acțiune comună) a reglementat, de asemenea, efectele indirecte ale schemei.
(38)
Cu toate acestea, Comisia a concluzionat în decizia de inițiere a procedurii că posibilul ajutor sub formă de taxe reduse nu a făcut obiectul deciziei N 644e/02 și că, în cazul în care taxele respective ar constitui ajutor de stat, acesta ar fi un ajutor nou.
(39)
În scopul de a evalua dacă taxele stabilite au conferit un avantaj economic întreprinderii Propapier, Comisia și-a exprimat, în decizia de inițiere a procedurii, îndoiala cu privire la măsura în care taxele percepute de TAZV reflectă costul total, precum și la măsura în care un investitor privat ar fi stabilit taxele la același nivel.
(40)
Comisia a considerat că taxele percepute de la Propapier nu acoperă costul total al tratării apelor reziduale, având în vedere că Germania a confirmat că taxele respective au acoperit numai 20 % din dobânda aplicată pe capitalul investit, întrucât subvenția de 80 % primită de municipalitate din alte surse publice pentru construirea instalației nu trebuie luată în considerare în calculul dobânzii aplicate. În acest sens, Comisia a stabilit mai întâi în decizia de inițiere a procedurii că nici Directiva 2000/60/CE (denumită în continuare „Directiva-cadru a UE privind apa”) (15), nici KAG Brandenburg nu prevedeau că taxele pentru utilizarea unei instalații de tratare a apelor reziduale ar trebui să acopere costurile totale (16). Cu toate acestea, decizia de inițiere a procedurii a făcut referire la cazurile InfraLeuna (17) și Kimberly-Clark/Scott (18), în care taxele stabilite la nivelul costurilor totale au fost examinate pentru a corespunde costurilor incluse în mod normal în bugetul unei întreprinderi.
(41)
Reclamantul a susținut că, pentru a stabili avantajul, nivelul taxelor plătite efectiv de Propapier ar trebui comparat cu nivelul taxelor pe care le-ar fi perceput un investitor privat, aflat în aceeași situație ca TAZV.
(42)
Germania a sugerat compararea taxelor plătite de Propapier cu prețul mediu observat în sectorul respectiv și a citat un studiu conform căruia prețul mediu din sector ar fi cuprins între 0,24 EUR și 1 EUR (19).
(43)
Comisia a observat, în decizia de inițiere a procedurii, că principiul investitorului privat s-ar putea aplica în speță. Cu toate acestea, Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la faptul că utilizarea unui criteriu de referință ar putea exclude existența ajutorului, întrucât informațiile prezentate par distorsionate. Chiar dacă se considera că taxele menționate pentru alte municipalități reflectă costurile totale, prețurile diferite păreau să reflecte realități locale diferite, care pentru un investitor privat ar justifica niveluri de preț diferite. Prin urmare, la momentul respectiv, Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la posibilitatea excluderii unui eventual avantaj în favoarea Propapier pe baza informațiilor disponibile.
(44)
Astfel cum se explică la considerentul 26, în cazul în care măsura reprezintă într-adevăr un nou ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, Comisia are îndoieli cu privire la compatibilitatea sa cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) din TFUE. Dacă se dovedește că taxele constituie ajutor regional de funcționare, există îndoieli cu privire la compatibilitatea măsurilor, întrucât acestea nu sunt nici temporare, nici nu se reduc în timp și nici nu par să vizeze compensarea handicapurilor specifice (nedemonstrate) din regiune.
4. OBSERVAȚIILE GERMANIEI ȘI ALE PĂRȚILOR TERȚE CU PRIVIRE LA DECIZIA DE INIȚIERE A PROCEDURII
4.1. CONSTITUIE PROIECTELE DE INFRASTRUCTURĂ FINANȚATE DIN FONDURI PUBLICE INFRASTRUCTURĂ DEDICATĂ ÎN FAVOAREA PROPAPIER?
4.1.1. Parcarea
Observații din partea reclamantului
(45)
În decizia sa de inițiere a procedurii, Comisia nu a acceptat numărul de spații de parcare prezentat de reclamant. Potrivit reclamantului, cifrele respective (186 de locuri de parcare pentru autoturisme și 71 de locuri de parcare pentru camioane) sunt preluate din planul preliminar de dezvoltare întocmit la cererea orașului Eisenhüttenstadt.
(46)
Reclamantul susține că proiectele de construcție inițiale ale Propapier nu prevăd construcția unei parcări private și că, inclusiv în cazul în care Propapier își construiește propria parcare, Propapier este încă principalul beneficiar al așa-numitei parcări publice: există un indicator care alocă spații de parcare pentru camioanele centralei electrice și ale fabricii de hârtie. De asemenea, parcarea se află în imediata apropiere a spațiilor de lucru ale Propapier (întinzându-se până la limitele fabricii de hârtie și situându-se în imediata apropiere a centralei electrice care a făcut parte inițial din proiectul Propapier). Parcarea nu asigură niciun fel de facilități de odihnă care ar putea fi asigurate în mod normal de o parcare publică de acest tip.
(47)
Reclamantul susține că amplasarea parcării este incomodă și prea îndepărtată pentru a deservi alte locații comerciale din orașe și a permite municipalității să închidă parcările pentru camioane din centrul orașului.
Observații din partea Germaniei
(48)
Potrivit Germaniei, parcarea nu conferă un avantaj selectiv întreprinderii Propapier. Parcarea este general accesibilă și nu deservește numai zona industrială Oder-Spree-Kanal. Germania adaugă că Propapier are propriul spațiu de parcare (213 spații pentru autoturisme și 27 de spații pentru camioane) și că a fost deja eliberată o autorizație de construcție pentru un spațiu suplimentar de 120 de autoturisme.
(49)
Germania nu este de acord cu afirmațiile reclamantului potrivit cărora Propapier este principalul beneficiar al parcării și că amplasarea parcării ar fi incomodă și prea îndepărtată pentru a deservi alte locații comerciale urbane din orașul Eisenhüttenstadt.
(50)
Germania explică faptul că indicatorul care alocă spații de parcare pentru camioanele centralei electrice la care face referire reclamantul a fost temporar și s-a datorat lucrărilor de construcție de la centrala electrică. Lucrările menționate au fost finalizate la sfârșitul lui martie 2011. Accesul la parcare este semnalizat pe noul drum și nu face referire la o anumită întreprindere sau instalație.
4.1.2. Drumul
Observații din partea reclamantului
(51)
Reclamantul se opune afirmațiilor Germaniei potrivit cărora noul drum a fost conceput pentru a lega zona industrială de autostrada B-112; potrivit reclamantului, drumul se termină la câțiva metri de fabrica de hârtie, fără a exista planuri clare că se dorește continuarea sa, iar, în cazul în care construcția ar continua, drumul nu ar deservi alte întreprinderi, întrucât nu există astfel de întreprinderi în zona în care drumul ar putea fi extins.
(52)
Prin urmare, reclamantul este de părere că parcarea și drumul conferă întreprinderii Propapier un avantaj selectiv, fiind destinate utilizării de către Propapier.
Observațiile din partea Germaniei
(53)
Germania susține că noul drum va face legătura între actualul parc industrial „Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal” cu domeniile sale de extindere din nord și autostrada B-112. Noul drum reduce traficul și poluarea atmosferică în centrul orașului Eisenhüttenstadt, permite camioanelor să evite centrul orașului, reducând cu cel puțin o treime timpul de deplasare către Frankfurt (Oder) pentru traficul industrial și comercial. Acesta face parte din dezvoltarea globală a zonei industriale, care a fost planificată în 1993, oferind, de asemenea, un acces mai bun întreprinderilor din Frankfurt la portul orașului Eisenhüttenstadt. Germania susține că drumul era deja prevăzut în programul Oder al guvernului Landului.
(54)
Drumul oferă noi posibilități de dezvoltare pentru ArcelorMittal și alte sectoare industriale. Acesta a fost construit în două etape; după o oarecare întârziere datorată unor dificultăți tehnice, ultima secțiune a fost finalizată în 2013.
4.1.3. Extinderea/adâncirea canalului Oder-Spree
(55)
În 2008, orașul Eisenhüttenstadt a extins parcul industrial „Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal” în vederea atragerii întreprinderilor. Germania susține că lucrările de extindere și de adâncire a canalului Oder-Spree fac parte din întreținerea periodică necesară a căii navigabile (care face parte din rețeaua transeuropeană TEN). Începând din 2003, au fost construite ecluze de-a lungul întregului canal (în prezent ecluza Kersdorf, construcția ecluzei Fürstenwalde fiind amânată). Germania susține că nu există nicio legătură cu înființarea întreprinderii Propapier și că acesteia nu i s-a conferit niciun avantaj selectiv.
4.1.4. Constituie instalația de tratare a apelor reziduale infrastructură dedicată în favoarea Propapier?
Observații din partea reclamantului
(56)
Reclamantul susține că ajutorul nu poate intra sub incidența schemei care, conform deciziei în cazul N 644e/02, nu constituie ajutor, având în vedere că schema nu era aplicabilă la momentul acordării ajutorului pentru investiții pentru construcția instalației de tratare a apelor reziduale TAZV, întrucât aceasta expirase la sfârșitul anului 2006.
(57)
De asemenea, reclamantul subliniază că schema nu se aplică deoarece stația de tratare a apelor reziduale nu furnizează un serviciu public, fiind construită exclusiv pentru a fi utilizată în mod predominant de Propapier.
(58)
Reclamantul sugerează că industria hârtiei, dispune în mod normal, de propriile instalații de tratare a apelor reziduale pentru fabricile de reciclare a hârtiei, inclusiv în Germania, prin urmare, argumentul Germaniei potrivit căruia întreprinderile au obligația de a se racorda la sistemul public de canalizare nu este valabil.
(59)
Reclamantul susține că instalația de tratare a apelor reziduale nu face parte dintr-un plan general de dezvoltare economică a zonei industriale care să îi includă pe toți potențialii investitori din parc, ci a fost dezvoltată și prezentată odată cu fabrica de hârtie a întreprinderii Propapier și cu centrala electrică, în 2007. Proiectul de decizie a Consiliului municipal al orașului Eisenhüttenstadt privind dezvoltarea parcului industrial, din data de 7 noiembrie 2007, face trimitere numai la doi sau trei investitori. Reclamantul susține că Eisenhüttenstadt a început activitățile de promovare a zonei industriale abia în 2010 și sugerează că orașul a început să caute investitori noi abia după ce Smurfit Kappa a depus plângerea.
(60)
Reclamantul consideră că anumite caracteristici de construcție ale instalației TAZV indică în mod clar că aceasta a fost concepută special pentru nevoile întreprinderii Propapier. Caracteristicile tehnice ale instalațiilor de tratare a apelor reziduale sunt specifice fiecărui sector. În mod normal, instalațiile de tratare a apelor reziduale pentru fabricile de reciclare a hârtiei cuprind o etapă de tratare aerobă și una anaerobă, în timp ce sistemele de canalizare comunale standard prevăd adeseori numai etapa de tratare aerobă. Faptul că instalația de tratare a apelor reziduale TAZV cuprinde ambele etape constituie pentru reclamant un argument suplimentar pentru a considera că aceasta nu servește interesului public, ci constituie infrastructură dedicată pentru Propapier.
(61)
Reclamantul este de părere că este foarte puțin probabil ca alte nevoi de capacitate decât cele ale fabricii de hârtie Propapier (și ale centralei electrice complementare, deținute în prezent de EnWB) să fi fost luate în considerare atunci când instalația a fost proiectată. Reclamantul susține că EnWB nu este un utilizator independent, având în vedere că investiția de la centrala electrică este, de fapt, strâns legată de proiectul fabricii de hârtie și nu ar exista fără stația Propapier.
(62)
Reclamantul remarcă faptul că celălalt investitor din zonă, 5N PV, utilizează numai o proporție neglijabilă din capacitatea de epurare disponibilă a TAZV și că nevoile de tratare a apelor reziduale ar fi putut fi acoperite de instalația de tratare a apelor reziduale existentă. De fapt, având în vedere că 5N PV funcționa din mai 2008, cu doi ani înainte ca instalația nouă TAZV să devină funcțională, aceasta a utilizat inițial instalația de tratare a apelor reziduale existentă.
(63)
Reclamantul susține că nu există previziuni privind capacitățile de epurare necesare preconizate pentru potențialii investitori noi și că nu există informații privind funcționalitatea capacității suplimentare și momentul când aceasta va deveni operațională. Reclamantul subliniază că, în prezent, nu există aproape nicio capacitate neutilizată disponibilă. De asemenea, reclamantul face referire la un articol de presă (MärkischeOderzeitung din 3 februarie 2011) care raportează o defecțiune tehnică la un rezervor de aerare și indică faptul că toate rezervoarele disponibile sunt necesare pentru utilizatorii industriali actuali.
(64)
Potrivit reclamantului, Germania a confirmat implicit că nicio altă întreprindere nu va utiliza instalația de tratare a apelor reziduale atunci când a precizat că taxele pentru instalația nouă TAZV sunt mai mici decât cele pentru instalația existentă, întrucât instalația nouă nu necesită un sistem costisitor de canalizare pentru utilizatorii individuali (confirmând astfel că nu va fi adăugat niciun utilizator nou).
(65)
Potrivit reclamantului, cifrele TAZV arată că Propapier utilizează cel puțin 90 % din capacitatea zilnică a instalației.
(66)
Reclamantul susține că modularitatea instalației de tratare a apelor reziduale invocată de Germania este pur teoretică și nu conduce la economii de scară, întrucât un al doilea modul ar costa 80-90 % din primul. Costurile relativ ridicate pentru adăugarea de module susțin constatarea conform căreia de investiția inițială în valoare de 42 de milioane EUR beneficiază în principal Propapier, constituind o măsură selectivă.
(67)
În opinia reclamantului, faptul că instalația nouă TAZV este construită în imediata apropiere a întreprinderii Propapier, lângă centrala electrică și fabrica de hârtie, permite Propapier să reutilizeze biogazul rezultat din tratarea anaerobă a apelor reziduale.
(68)
Pe baza celor de mai sus, reclamantul concluzionează că instalația TAZV constituie infrastructură dedicată în favoarea Propapier și că finanțarea publică a construcției instalației de tratare a apelor reziduale reprezintă ajutor pentru investiții în favoarea Propapier. Reclamantul susține că, prin urmare, Comisia ar trebui să evalueze dacă această măsură, împreună cu ajutorul regional pentru investiții acordat fabricii de hârtie Propapier (cazul privind ajutorul de stat SA.23827), îndeplinește toate cerințele prevăzute de Orientările privind ajutoarele de stat regionale.
Observațiile din partea Germaniei
(69)
Măsurile acordate în temeiul schemei N 644e/02 nu constituie ajutoare.
Infrastructură publică disponibilă tuturor, în aceleași condiții
(70)
Germania susține că instalația de tratare a apelor reziduale nu este o instalație dedicată în favoarea Propapier: aceasta constituie infrastructură publică, având ca scop apărarea împotriva pericolelor și protecția mediului, precum și protecția populației împotriva bolilor. Toate întreprinderile actuale și viitoare cu sediul în zona canalului Oder-Spree au dreptul de a se racorda la instalația municipală de tratare a apelor reziduale și de a o utiliza în aceleași condiții. Taxele se calculează conform acelorași principii definite prin lege. În Germania, tratarea apelor reziduale este responsabilitatea autorităților municipale, iar racordarea la instalațiile acestora și utilizarea lor este obligatorie. Utilizatorii nu pot opta pentru un alt prestator de servicii decât autoritatea municipală.
(71)
Germania respinge afirmația reclamantului potrivit căreia, în mod normal, fabricile de hârtie au propriile lor sisteme de canalizare și nu sunt obligate să se racordeze la sistemul de canalizare comunal și afirmă că Propapier este obligată prin lege (20) să se racordeze la instalația TAZV și să o utilizeze pe aceasta. Excepțiile de la obligația de racordare sunt foarte limitate (doar în cazurile când racordarea este imposibilă sau nerezonabilă). Datele disponibile public privind tratarea apelor reziduale de către producătorii de hârtie sunt limitate, dar acestea arată că numeroase fabrici de hârtie sunt racordate la instalațiile comunale de tratare a apelor reziduale.
Infrastructură care nu a fost creată special pentru Propapier
(72)
Germania nu este de acord cu afirmația reclamantului potrivit căreia instalația TAZV a fost adaptată nevoilor tehnice ale Propapier: tratarea apelor reziduale în două etape nu este specifică industriei hârtiei, ci este o practică obișnuită în numeroase sectoare industriale, mai multe stații de epurare comunale incluzând tratarea apelor reziduale în două etape. Caracteristicile tehnice ale instalației TAZV (proces biologic în două etape) s-au bazat pe standardele tehnice actuale, ținând seama de faptul că o parte substanțială a apelor reziduale va fi foarte poluată. Germania recunoaște că stațiile de epurare comunale care tratează numai apa uzată menajeră sau apa ușor poluată nu includ în mod normal o etapă de tratare prealabilă suplimentară, dar subliniază că tratarea în două etape este o practică obișnuită pentru cei care tratează apele reziduale industriale. Germania a furnizat o listă cu 18 fabrici de hârtie din Germania care produc hârtie reciclată și care sunt racordate la stațiile de epurare comunale, susținând că ambele tipuri de stații de epurare comunale (într-o singură etapă sau în două etape) sunt utilizate în sectorul hârtiei.
(73)
Potrivit Germaniei, instalația de tratare a apelor reziduale face parte dintr-un pachet de măsuri generale de infrastructură întreprinse pentru a dezvolta zona canalului Oder-Spree. Niciuna dintre măsuri nu este destinată unei singure întreprinderi. Deciziile cu privire la construcția instalației, racordarea la instalație și utilizarea acesteia nu intră în marja de apreciere a Propapier sau a utilizatorilor potențiali.
(74)
Germania respinge afirmația potrivit căreia instalația de tratare a apelor reziduale TAZV a fost construită special pentru Propapier. Potrivit Germaniei, lucrările de construcție au fost planificate în contextul altor investiții potențiale în perioada 2004-2006, cu mult timp înainte de sosirea Propapier.
(75)
Potrivit Germaniei, capacitatea existentă a infrastructurii de tratare a apelor reziduale din afara zonei industriale era limitată, capacitatea reziduală disponibilă fiind suficientă numai pentru a acoperi necesitățile unui alt investitor (minor); Germania confirmă că 5N PV a fost într-adevăr racordată inițial la instalația existentă.
(76)
În opinia Germaniei, faptul că înființarea întreprinderii Propapier a determinat începerea construcției instalației de tratare a apelor reziduale care era planificată de mult timp nu poate fi considerat un avantaj selectiv în favoarea Propapier. Germania face trimitere la concluziile avocatului general Van Greven, care a confirmat în cauza C-255/91 (Matra/Comisia) (21) că este inevitabilă situația în care, în perioada de pornire, infrastructura este utilizată în principal de prima întreprindere care s-a stabilit în zona industrială nou-constituită. Cu toate acestea, acest lucru se va schimba dacă regiunea se dezvoltă, după cum se speră.
(77)
Germania declară că toate cele trei întreprinderi stabilite în prezent în parcul industrial „Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal”, și anume Propapier, 5N PV și centrala electrică EnBW, sunt racordate la instalația de tratare a apelor reziduale și o utilizează. Germania explică faptul că înființarea unor unități suplimentare a fost luată în considerare la momente diferite (una sau două instalații pe bază de combustibil de substituție, o fabrică de sticlă fotovoltaică, propuneri de investiții care au fost prezentate mai multor investitori din diverse sectoare, mai mulți investitori potențiali vizitând amplasamentul), dar că, în special având în vedere criza care a afectat puternic zonele defavorizate, dezvoltarea în continuare a zonei industriale va necesita timp.
Capacitatea actuală
(78)
Germania respinge afirmațiile reclamantului care susține că Germania nu a indicat capacitatea de tratare a apelor reziduale a utilizatorilor instalației TAZV, că Propapier utilizează cel puțin 90 % din capacitatea disponibilă și că nu există capacitate neutilizată.
(79)
Germania susține că, în configurația sa actuală, instalația de tratare a apelor reziduale TAZV nu dispune de o capacitate neutilizată pentru primirea potențialilor investitori noi. Cei trei utilizatori actuali utilizează împreună o capacitate de [ 500] (22) m3/h, capacitatea maximă a TAZV fiind de 638 m3/h. Prin urmare, se utilizează aproximativ [60-80] % din capacitatea totală, existând o capacitate neutilizată de aproximativ [150-250] m3/h. Capacitatea medie utilizată de Propapier este de [300-500] m3/h, cea maximă fiind de [400-500] m3/h. Prin urmare, Propapier utilizează în medie [ 70] % și maxim [ 70] % din capacitatea totală a instalației TAZV.
Proiectarea modulară a instalației TAZV
(80)
Germania susține că instalația TAZV a fost concepută încă de la început pentru a fi extinsă în etape modulare, odată cu dezvoltarea progresivă a zonei industriale a canalului Oder-Spree. Planificarea modulară a instalației este reflectată în rezumatul privind TAZV din 2007, care se referă la apa potențial foarte poluată din industria hârtiei, a producției de bioetanol și din alte sectoare industriale.
(81)
Germania explică faptul că, în etapa actuală, părți esențiale ale instalației sunt deja dimensionate pentru capacitatea maximă după extindere: de exemplu, diametrul nominal al conductei de 5 km care transportă apa după tratare la canalul Oder este de trei ori mai mare decât este necesar în etapa de construcție actuală (aceasta poate transporta un volum de 1 945 m3/h, în timp ce capacitatea maximă actuală a instalației este de numai 638 m3/h), TAZV având posibilitatea de a extinde instalația de tratare pe un lot de teren adiacent de 3,3 ha. De asemenea, utilizatorii potențiali vor avea acces egal la instalația de tratare a apelor reziduale după o astfel de extindere modulară.
(82)
În consecință, Germania susține că gradul actual ridicat de utilizare a capacității instalației de tratare a apelor reziduale de către Propapier nu constituie dovada unui avantaj selectiv, ci reflectă doar o situație temporară, întrucât infrastructura este concepută - prin extindere modulară - pentru a deservi utilizatori noi în aceleași condiții. Acest lucru va necesita timp, întrucât instalația de tratare a apelor reziduale face parte dintr-un plan de dezvoltare economică globală în regiune, implicând mai multe domenii de extindere în funcție de etapă. Situația actuală, cu numai trei investitori, reprezintă o etapă de tranziție în dezvoltarea zonelor industriale din regiune care a început în 1994. Aproximativ jumătate din zona industrială a canalului Oder-Spree (35 ha) este în continuare disponibilă pentru investitori noi. Germania a estimat în 2011 că acest spațiu se va ocupa în termen de 5 ani, adăugând că o extindere suplimentară era posibilă ulterior în zonele noi „Nordost” (40 ha) și „Nord” (160 ha).
(83)
Germania respinge opinia reclamantului potrivit căreia proiectarea modulară a instalației TAZV nu va conduce la economii de scară. Autoritățile germane explică faptul că extinderea modulară a instalației TAZV este posibilă în trei etape și la costuri substanțial mai mici per capacitate în m3 adăugată în raport cu investiția inițială:
-
etapa 1 (o creștere a capacității de 33 %, adăugând 213 m3) este fezabilă în termen de câteva luni și ar costa între 1,2 și 1,5 milioane EUR, pentru o zonă industrială suplimentară de aproximativ 19 ha;
-
etapa 2 (o creștere a capacității de 69 %, adăugând 426 m3) este fezabilă în termen de câteva luni și ar costa între 5,3 și 5,6 milioane EUR, pentru o zonă industrială suplimentară de aproximativ 38 ha;
-
etapa 3 (extinderea pe terenul adiacent; o creștere a capacității de 100 %, adăugând 638 m3) ar costa între 17 și 18 milioane EUR, pentru o zonă industrială suplimentară de aproximativ 57 ha. O creștere a capacității de 100 % ar necesita exercitarea opțiunii pe lotul de teren adiacent și s-ar ridica la 18 milioane EUR.
(84)
Germania susține că proiectarea modulară a instalației de tratare a apelor reziduale corespunde necesității de a utiliza resursele în mod eficient și economic și trebuie privită în contextul supradimensionării anterioare a instalațiilor de tratare a apelor reziduale din noile Landuri germane. Sancționarea proiectării modulare drept avantaj selectiv ar fi în realitate o invitație la supradimensionarea nerentabilă a infrastructurii publice. De asemenea, taxele nu ar acoperi costurile unei astfel de supradimensionări.
(85)
Considerarea actualei limitări a instalației drept avantaj selectiv ar conduce la încurajarea supradimensionării nerentabile a infrastructurii.
(86)
Germania susține că articolul de presă menționat de reclamant (a se vedea considerentul 63) nu este relevant. Potrivit Germaniei, instalarea unui bazin suplimentar care urmează să fie utilizat numai în cazul incidentelor tehnice ar fi contrară regulilor de planificare economică și frugală impuse de Gemeinschaftsaufgabe.
(87)
Reclamantul a afirmat că utilizatorii instalației noi TAZV plătesc taxe mai mici decât utilizatorii instalației municipale existente, întrucât instalația nouă nu necesită un sistem de conducte extins pentru racordarea tuturor utilizatorilor. Germania respinge concluzia reclamantului potrivit căreia acest lucru demonstrează că nu pot fi racordați utilizatori noi la instalația nouă. Germania susține că utilizatori industriali noi pot fi ușor racordați și că orice limitare este determinată în principal de dimensiunea conductei care transportă apa tratată la canalul Oder.
(88)
Germania respinge afirmația reclamantului potrivit căreia Propapier poate utiliza biogazul produs de instalația TAZV. Nu există posibilitatea ca utilizatorii instalației de tratare a apelor reziduale să utilizeze biogazul. TAZV utilizează biogazul în propria sa centrală electrică de 3 MW.
(89)
Germania respinge afirmația potrivit căreia aceasta a început promovarea parcului industrial în rândul altor investitori potențiali numai după depunerea plângerii de către Smurfit Kappa: încă din 1998, Eisenhüttenstadt a încredințat promovarea zonelor industriale și comerciale, inclusiv a zonei canalului Oder-Spree Centrului de investiții Ostbrandenburg. Documentele de planificare a parcului industrial „Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal” au fost elaborate încă din 1995.
(90)
Germania concluzionează că instalația TAZV nu constituie infrastructură dedicată în favoarea Propapier.
(91)
Germania concluzionează, de asemenea, că măsurile de infrastructură din parcul industrial extins „Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal” (construcția și punerea la dispoziție a instalației de tratare a apelor reziduale și celelalte măsuri - parcarea, drumul, adâncirea/extinderea canalului) sunt măsuri generale de dezvoltare care nu constituie un avantaj selectiv în favoarea Propapier și nu sunt dedicate utilizării de către Propapier. În opinia Germaniei, faptul că infrastructura este utilizată în prezent numai de un număr limitat de utilizatori primari reprezintă o etapă de tranziție normală într-un astfel de proces de dezvoltare.
4.2. SE CONFERĂ UN AVANTAJ ÎNTREPRINDERII PROPAPIER PRIN REDUCEREA TAXELOR PENTRU UTILIZAREA INSTALAȚIEI DE TRATARE A APELOR REZIDUALE?
Observații din partea reclamantului
(92)
Reclamantul este de acord cu poziția Comisiei exprimată în decizia de inițiere a procedurii (a se vedea considerentul 63 din decizia de inițiere a procedurii, precum și considerentul 38 din prezenta decizie) conform căreia schema de ajutor N 644e/02 nu reglementează taxele pentru utilizarea instalației de tratare a apelor reziduale. Prin urmare, taxele ar trebui să reflecte costul total al utilizării. Faptul că taxele sunt calculate în temeiul legislației (Kommunalabgabengesetz) nu justifică taxele reduse și avantajul rezultat pentru Propapier.
(93)
Reclamantul susține că instalația de tratare a apelor reziduale nu furnizează un serviciu public, fiind construită exclusiv pentru a fi utilizată predominant de întreprinderea Propapier.
(94)
Potrivit reclamantului, cele trei criterii (criteriul costului total, criteriul investitorului privat, prețurile de referință) propuse de Comisie în decizia de inițiere a procedurii arată că taxele percepute conferă întreprinderii Propapier un avantaj economic.
Criteriul costului total
(95)
Reclamantul susține, de asemenea, că nu numai articolul 9 din Directiva-cadru privind apa a UE, ci și faptul că majoritatea fabricilor de reciclare a hârtiei au propria instalație de tratare a apelor reziduale favorizează calcularea costurilor totale. Taxa plătită de Propapier acoperă numai 20 % din dobânzile imputate pe capitalul propriu și nu ține cont de cota capitalului propriu derivată din contribuția publică de 80 % la costul de construcție a instalației de tratare a apelor reziduale.
Criteriul investitorului privat
(96)
Reclamantul consideră că, în mod normal, operatorii privați sau proprietarii de fabrici de hârtie doresc să acopere cel puțin costurile totale ale acestora, prin urmare, acest criteriu corespunde analizei costurilor totale menționate mai sus.
Prețurile de referință
(97)
Reclamantul este de acord cu poziția Comisiei exprimată în decizia de inițiere a procedurii conform căreia este puțin probabil ca utilizarea prețurilor de referință să excludă existența ajutorului. Compararea exclusivă a fabricilor de hârtie care utilizează sistemul de canalizare municipal nu ar fi reprezentativă, întrucât majoritatea fabricilor de hârtie au propria instalație de tratare a apelor reziduale.
(98)
Reclamantul susține că Germania a prezentat numai informații foarte selective privind taxele de canalizare plătite de alte fabrici de hârtie (un studiu, o comparație cu tarifele Spreetal/Schwarze Pumpe și o decizie veche, din 1990) și că exemplele respective nu pot constitui o bază pentru stabilirea unui indice de referință, printre altele, pentru că astfel de taxe depind de subvenții și de costurile de investiții, iar legislația poate să difere de la o regiune la alta. Reclamantul face o comparație cu propria sa instalație care utilizează sistemul de canalizare municipal în [informații confidențiale] și calculează că, ținând seama de o investiție de construcții în valoare de 42 de milioane EUR (la fel precum în Eisenhüttenstadt), Propapier ar trebui să plătească suma de 4 EUR/m3, care este mult mai mare decât cea pe care o plătește în prezent.
(99)
Reclamantul susține că articolul citat de Germania a fost publicat în 2004 și se bazează pe un studiu publicat în 2002, care utilizează date din 2000/2001. Reclamantul se referă aici la anexa 6 la comunicarea Germaniei din 30 ianuarie 2009, care conține un articol al sursei de știri online „Das Papier 2004-T174” (23). Potrivit reclamantului, studiul vizează numai șapte fabrici de hârtie anonime, nefiind clar dacă acestea utilizează propria instalație de tratare a apelor reziduale, dacă sunt racordate la sistemul municipal și dacă costurile luate în considerare includ numai costurile operaționale (cu excepția capitalului sau a altor costuri neoperaționale). Dacă studiul compară numai fabricile de hârtie care utilizează instalații proprii de tratare a apelor reziduale, trebuie incluse costurile de capital.
Observații din partea Germaniei
(100)
Germania își menține opinia potrivit căreia orice avantaj conferit de ajutorul de stat, care rezultă din taxele percepute pentru utilizarea instalației TAZV nu constituie ajutor de stat întrucât, în opinia Germaniei, decizia Comisiei în cazul N 644e/02 acoperă, de asemenea, efectele indirecte ale schemei Gemeinschaftsaufgabe, și anume taxele. Germania susține în continuare că măsura considerată ca neconstituind ajutor de stat în cazul N 644e/02 nu ar fi putut deveni ajutor de stat la nivel de utilizator. Potrivit Germaniei, Comisia și-a modificat abordarea în ceea ce privește posibilitatea ca un ajutor acordat unui operator de infrastructură să fie transferat unui utilizator de infrastructură numai după ce Tribunalul s-a pronunțat în cauza Flughafen Leipzig-Halle GmbH (24).
(101)
Germania recunoaște că decizia în cazul N 644e/02 expirase atunci când sprijinul a fost acordat TAZV. Cu toate acestea, Germania amintește că dispoziția legală relevantă pe care s-a bazat decizia în cazul N 644e/02 este identică cu cea în temeiul căreia a fost acordată măsura pentru TAZV. Temeiul juridic a fost actualizat, însă conținutul său a rămas neschimbat. Prin urmare, Germania susține că simpla actualizare a unui temei juridic nu conduce în mod automat la calificarea drept ajutor de stat.
(102)
Potrivit Germaniei, calculul costurilor este transparent și definit prin lege.
Niciun avantaj economic pentru Propapier
(103)
Germania își explică punctul de vedere cu privire la cele trei posibilități de calculare a taxei pentru o întreprindere care utilizează serviciile de tratare a apelor reziduale (considerentul 68 din decizia de inițiere a procedurii): metoda costului total, prețul investitorului privat, prețul de referință.
Conform metodei costului total, nu există niciun avantaj
(104)
Germania nu este de acord că taxa plătită de Propapier nu acoperă costul total. Calculul costurilor este prevăzut prin lege [conform legii, acesta ar trebui, în principiu, să acopere costurile, cu excepția subvențiilor de la părțile terțe care nu sunt luate în considerare în calculul dobânzilor imputate (25)]. Legea prevede că respectivele costuri trebuie acoperite, dar nu trebuie depășite. Toate costurile suportate de TAZV sunt acoperite, inclusiv dobânda corespunzătoare capitalului investit de TAZV. Calcularea dobânzilor fictive pentru subvențiile din partea Landului nu ar fi justificată, întrucât TAZV nu suportă astfel de costuri.
(105)
Propapier nu beneficiază de niciun avantaj selectiv, întrucât taxele sunt aceleași pentru toți utilizatorii instalației noi.
(106)
Pentru a stabili dacă taxa ar fi fost mai mare în lipsa subvențiilor acordate pentru construcția instalației de tratare a apelor reziduale în temeiul schemei Gemeinschaftsausgabe, trebuie luați în considerare mai mulți factori, cum ar fi disponibilitatea altor surse de finanțare.
(107)
Nici principiul „poluatorul plătește”, nici Directiva-cadru privind apa a UE nu obligă autoritățile să includă subvențiile în calculul dobânzii pe capitalul investit. Directiva-cadru privind apa a UE prevede recuperarea costurilor serviciilor de utilizare a apei, dar lasă statelor membre o marjă de manevră în ceea ce privește modul de punere în aplicare. În speță, toate costurile TAZV (serviciul de utilizare a apei) sunt acoperite. Principiul „poluatorul plătește” nu are valoare absolută, dar trebuie „luat în considerare”. În speță, acesta este luat în considerare prin calcularea tuturor costurilor suportate de TAZV.
(108)
Directiva-cadru privind apa a UE se referă la o contribuție „adecvată”. Germania susține că, în comparație cu alte regiuni din Germania sau cu Uniunea Europeană, nivelul taxei stabilit pentru Propapier este relativ ridicat. Germania susține că Directiva-cadru privind apa a UE prevede, de asemenea, că, în acoperirea costurilor, statele membre pot ține seama de efectele sociale, de mediu și economice, precum și de condițiile geografice și climatice ale regiunilor afectate.
(109)
Germania susține că o comparație cu cazurile Kimberly-Clark Corp sau InfraLeuna (a se vedea, de asemenea, considerentul 70 din decizia de inițiere a procedurii) nu este adecvată. Cazul Kimberly-Clark viza un tarif preferențial pentru una dintre întreprinderi, care a provocat suspiciunea că nu toate costurile sunt acoperite. În speță, toate costurile sunt acoperite și condițiile tarifare sunt aceleași pentru toți utilizatorii. În cazul Kimberly-Clark, o zonă industrială era dezvoltată pentru nevoile specifice ale unei întreprinderi, în timp ce, în speță, zona industrială este dezvoltată pentru mai mulți utilizatori.
(110)
Decizia în cazul InfraLeuna se referă la stabilirea prețurilor aplicabile societăților private pentru utilizarea infrastructurii private, în timp ce cauza de față se referă la utilizarea infrastructurii municipale și la taxele care nu sunt legate de piață prevăzute de lege. În speță, utilizatorii suportă toate costurile pe care o întreprindere prestatoare de servicii de tratare a apelor reziduale ar trebui să le suporte în mod normal. Pe o piață a serviciilor de tratare a apelor reziduale neliberalizată, elementele de cost care trebuie luate în considerare sunt aceleași pentru toate întreprinderile și sunt prevăzute de lege (Brandenburg KAG).
(111)
Deciziile în cazurile Wagner și Weida Leder citate în decizia de inițiere a procedurii (considerentul 71 și nota de subsol 19) se referă la subvenții pentru construcția de instalații private de tratare a apelor reziduale. Cu toate acestea, în speță, Propapier nu primește subvenții pentru investițiile private facultative, dar plătește taxele pentru utilizatori care sunt prevăzute de lege.
Criteriul investitorului privat nu se aplică
(112)
Germania consideră că apa nu este un produs comercial normal. În Germania, sectorul tratării apelor reziduale este organizat ca un monopol regional al organismelor publice municipale. Prin urmare, în Germania, tratarea apelor reziduale nu reprezintă o activitate economică, ci o sarcină de autoritate publică obligatorie pentru municipalități. TAZV acționează în calitate de autoritate publică, nu în calitate de întreprindere al cărei comportament poate fi analizat prin aplicarea criteriului investitorului privat. În Germania este prevăzută obligația de racordare și de utilizare. Utilizatorii nu pot opta pentru un alt prestator decât autoritatea municipală. Taxele sunt prevăzute de lege și stabilite de autorități. Taxele nu pot depăși costurile.
(113)
În Germania, sectorul tratării apelor reziduale este accesibil întreprinderilor private numai într-o măsură limitată. Acestea pot acționa numai în calitate de administrator, operator sau concesionar al unei instalații de tratare a apelor reziduale pentru îndeplinirea tehnică a dispozițiilor legale. Cu toate acestea, municipalitatea rămâne responsabilă pentru sarcină, aceasta nefiind obligată din punct de vedere legal să organizeze o licitație pentru atribuirea contractului. De asemenea, întreprinderile private pot îndeplini sarcini de natură tehnică (sau, în cazuri excepționale, pot percepe taxe), dar taxele nu pot depăși costurile nici în acest caz. TAZV nu a transferat sarcini de natură tehnică terților.
(114)
Întrucât taxele sunt prevăzute de lege și nu pot depăși costurile infrastructurii, nu există nicio piață pe care taxele pentru apele reziduale să poată fi stabilite de întreprinderile private în vederea obținerii de profit. Nu există concurență între întreprinderile private sau între întreprinderile publice și cele private pentru a avea mai mulți utilizatori.
(115)
Germania este de opinie că, în speță, nu este posibilă compararea comportamentului operatorului cu comportamentul unui investitor privat. Prin urmare, criteriul investitorului privat nu este aplicabil.
Prețurile de referință
(116)
Ca urmare a obligației de racordare la instalația de tratare a apelor reziduale, nu există concurență și, în acest sens, nu există niciun preț al pieței care ar putea fi utilizat ca punct de referință pentru evaluarea avantajului în temeiul normelor privind ajutoarele de stat.
(117)
Germania respinge declarația reclamantului potrivit căreia numai câteva fabrici de hârtie utilizează sistemele de epurare a apelor reziduale urbane și că, prin urmare, nu ar fi reprezentativ pentru sector să se utilizeze ca referință numai date de la fabricile de hârtie respective.
(118)
În observațiile sale, Germania a făcut o rectificare conform căreia Propapier nu plătește o taxă de 0,95 EUR/m3 (astfel cum s-a menționat la considerentele 72 și 80 din decizia de inițiere a procedurii), ci o taxă de 1,18 EUR/m3 începând din 2010. În comparație cu alte locații din Uniunea Europeană, nivelul taxei este ridicat sau cel puțin este neobișnuit. Conform unui studiu al Asociației germane a producătorilor de hârtie realizat în 77 de întreprinderi, reprezentând 68 % din sector, în anul 2007 taxa medie a fost de 1,12 EUR/m3 (variind între 0,31 EUR/m3 și 2,20 EUR/m3). Taxa plătită de Propapier se încadrează în interval, situându-se peste media eșantionului respectiv.
(119)
În observațiile prezentate ulterior, Germania a informat Comisia că taxa a fost majorată la 1,41 EUR/m3 în 2012, pentru a acoperi pierderile din anii de după înființarea instalației de tratare a apelor reziduale. Întrucât au existat unele economii legate de costurile energiei, în conformitate cu obligația legală conform căreia taxele trebuie să acopere, dar nu trebuie să depășească costurile, la începutul anului 2013, valoarea taxei a fost stabilită la 1,39 EUR/m3. De asemenea, Propapier trebuie să trateze în prealabil apele reziduale înainte de a le transporta către instalația TAZV. Costurile pentru tratarea prealabilă se ridică la aproximativ […] EUR/m3, ceea ce face ca valoarea totală a costurilor pentru tratarea apelor reziduale ale întreprinderii Propapier să se ridice la […] EUR/m3, comparativ cu un cost mediu al sectorului (în 2010) în valoare de 1,27 EUR/m3.
(120)
Germania susține că o comparație cu taxele plătite de alți producători de hârtie din Uniunea Europeană reprezintă un criteriu de referință corect pentru a verifica dacă există un avantaj economic și că îndoielile Comisiei privind corectitudinea unei astfel de comparații sunt nefondate.
(121)
Germania precizează că exemplele pe care le-a comunicat Comisiei reprezintă prețuri medii care se bazează pe costurile totale. Aceasta susține că nu a avut niciun motiv să considere că taxele conțineau un ajutor de stat.
(122)
Germania susține că exemplul Lenzing Lyocell (26) este valabil, chiar dacă se referă la o perioadă cu 10 ani în urmă (Propapier plătește mai mult decât dublul taxei, dar taxele nu au crescut cu mai mult de 100 % în ultimii 10 ani).
Ajutor existent
(123)
Germania invocă două argumente în sprijinul opiniei sale potrivit căreia taxele, în cazul în care constituie ajutor de stat, constituie ajutor existent în temeiul articolului 1 litera (b) punctul (v) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.
(124)
Germania explică faptul că, în 2003 Comisia a concluzionat în decizia sa în cazul N 644e/02 că schema Gemeinschaftsausgabe nu constituie ajutor de stat în favoarea operatorilor instalațiilor de tratare a apelor reziduale, dacă acestea au fost constituite, astfel cum este cazul TAZV - sub forma unei „Zweckverband” (o asociație municipală de drept public cu scop special). Comisia și-a întemeiat evaluarea pe faptul că „Zweckverband” făcea obiectul supravegherii de către municipalitate, furnizând un serviciu public. Cu toate acestea, astfel cum Comisia însăși a arătat la considerentul 57 din decizia de inițiere a procedurii, chiar dacă schema ar fi fost considerată între timp ajutor de stat datorită evoluției pieței interne, aceasta ar fi constituit ajutor existent în temeiul articolului 1 litera (b) punctul (v) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.
(125)
Astfel cum s-a explicat în considerentul 100 din prezenta decizie, în opinia Germaniei, decizia în cazul N 644e/02 acoperă, de asemenea, efectele indirecte ale schemei Gemeinschaftsaufgabe, și anume taxele. Taxele nu au necesitat niciodată notificare separată, întrucât regulamentul privind calculul taxei constituie o punere în aplicare a schemei.
(126)
În ceea ce privește argumentația că taxele constituie ajutor existent, Germania afirmă că acestea constituie ajutor existent înainte de intrarea în vigoare a Tratatului de instituire a Comunității Economice Europene la 1 ianuarie 1958. Ajutorul existent înainte de intrarea în vigoare a tratatului respectiv rămâne, de asemenea, ajutor existent în cazul unor modificări ulterioare, atât timp cât însăși substanța schemei inițiale de ajutoare nu a fost modificată (27). Clarificările specificațiilor generale aplicabile înainte de 1 ianuarie 1958 nu constituie ajutor nou care ar trebui notificat Comisiei (28).
(127)
Germania explică faptul că legile privind taxele municipale existau deja înainte de intrarea în vigoare a Tratatului CEE în 1958 și au continuat să se aplice după data respectivă. Datorită faptului că Landul Brandenburg este situat pe teritoriul vechiului Regat al Prusiei, articolul 6 alineatul (2) din actuala KAG Brandenburg își are originea în legea privind taxele municipale din Regatul Prusiei din 14 iulie 1893 (PrKAG) și legea privind taxele municipale din Landul Bavaria (BayGAG). Germania și-a bazat acest argument pe următoarele subargumente:
(a)
legile respective au continuat să fie în vigoare în perioada 1919-1933 și 1933-1945;
(b)
actualele legi privind taxele municipale din landurile germane vechi își au originea în PrKAG;
(c)
există continuitate istorică între KAG Brandenburg și PrKAG, indiferent de poziția specială a statelor noi ca urmare a divizării Germaniei.
Subargumentul (a)
(128)
PrKAG prevedea deja posibilitatea ca municipalitățile să perceapă taxe pentru utilizarea infrastructurii publice. Regulamentul privind taxele municipale care a fost în vigoare în Bavaria începând din 1938 (și a constituit baza pentru o serie de reglementări similare în alte state din sudul Germaniei), prevede, de asemenea, această posibilitate (29). În temeiul PrKAG, taxele sunt calculate în mod normal astfel încât costurile de gestionare și de funcționare ale instalației, inclusiv cheltuielile cu dobânzile și rambursările de capital, să fie acoperite. Deși textul PrKAG prevede numai că taxele trebuie să acopere dobânda la capital (utilizat pentru infrastructură), interpretările ulterioare ale PrKAG din perioada postbelică sugerează că PrKAG nu prevedea în mod expres o rată a dobânzii la granturile din partea terților.
(129)
PrKAG sau legile de stat comparabile existente nu a fost abrogat în mod expres, nici în timpul Republicii Weimar, nici după preluarea puterii de către naționali-socialiști. Prin urmare, legile respective a rămas în vigoare după 1918.
Subargumentul (b)
(130)
După cel de-al doilea război mondial, PrKAG a continuat să fie în vigoare sub formă de legi de stat (Landesrecht) în temeiul Constituției germane din 1949, care a permis continuarea legilor care nu contraveneau Constituției (articolul 123 din Legea fundamentală) și în temeiul dispozițiilor care permiteau statelor federale să promulge legi în anumite domenii. Această evoluție arată clar că PrKAG era în vigoare în Landurile germane înainte de intrarea în vigoare a Tratatului de instituire a Comunității Economice Europene.
(131)
După crearea Republicii Federale Germania în 1949, PrKAG a fost înlocuit treptat în Landurile vest-germane de diverse legi privind taxele municipale. Prin înlocuirea PrKAG cu aceste legi de stat în anii 1960 și 1970, sistemul a fost clarificat și terminologia a fost adaptată, dar însăși substanța legii a rămas intactă. În special, subvențiile din partea terților au rămas în afara domeniului de aplicare a dobânzii imputate (30). PrKAG prevedea doar calcularea dobânzii pentru datorii. Legile de stat prevedeau calculul dobânzii pentru capitalurile proprii, însă nici PrKAG, nici legislația Landurilor germane nu prevedeau calculul dobânzii pentru granturi.
(132)
Prin urmare, Germania consideră că actualele legi privind taxele municipale din Landurile germane vechi constituie o continuare a dispozițiilor PrKAG. Germania sugerează că, în scopurile cazului de față, este deosebit de important să se acorde atenție legii privind taxele municipale din Landul Renania de Nord-Westfalia din 1969 (31), care a servit drept model pentru KAG Brandenburg și care a înlocuit PrKAG din 1906. Substanța KAG Brandenburg rămâne aceeași ca cea a PrKAG, în pofida adaptării necesare a terminologiei (a se vedea considerentul 128 din prezenta decizie). Este important de menționat că legile privind taxele municipale din alte state federale se bazează, de asemenea, pe PrKAG, pe care l-au înlocuit de asemenea (de exemplu, Schleswig Holstein, Hessen, Rheinland-Pfalz).
Subargumentul (c)
(133)
Germania consideră că KAG Brandenburg are un statut special care rezultă din divizarea postbelică a Germaniei. Anii care au urmat înființării Republicii Democrate Germane (RDG) au pus capăt autonomiei municipale și sferei sale de activitate independentă în Brandenburg și în alte Landuri est-germane. Regulamentele au fost adoptate la nivelul guvernului central. Cu toate acestea, Legea privind Constituția Municipală (32) din 17 mai 1990 (adoptată de Camera națională a RDG înainte de reunificarea Germaniei la 3 octombrie 1990) a restabilit autonomia municipală și a prevăzut obligația municipalităților de a-și acoperi costurile de funcționare din resurse proprii. În acest scop, municipalitățile au dobândit dreptul de a colecta remunerații și taxe pentru furnizarea de servicii.
(134)
KAG Brandenburg din 27 iunie 1991 este concepută după modelul Legii privind taxele municipale din Landul Renania de Nord-Westfalia, având dispoziții aproape identice.
(135)
Germania susține că, în pofida evoluției diferite a legii în fosta RDG, nu ar fi justificată tratarea în mod diferit a legilor privind taxele municipale din statele est-germane și din statele vest-germane. Este clar că KAG Brandenburg urmează tradiția juridică a PrKAG și marchează o schimbare față de patrimoniul juridic al fostei RDG. De asemenea, nu există nicio continuitate instituțională între sistemul de tratare a apelor (reziduale) din RDG și actualul sistem de tratare a apelor reziduale din Brandenburg. Legea privind Constituția Municipală din 17 mai 1990 a reprezentat fundamentul pentru adoptarea legilor privind taxele municipale în noile Landuri. Aceste legi erau similare celor din statele federale vechi, care, la rândul lor, își au originea în PrKAG. Aceasta a fost o consecință inevitabilă a aderării statelor federale noi la Republica Federală Germania în temeiul Constituției (33). Acest lucru rezultă în mod clar din evoluția KAG Brandenburg descrisă mai sus. KAG Brandenburg corespunde tradiției juridice a legii privind taxele municipale din Renania de Nord-Westfalia și PrKAG. Divizarea Germaniei și, în consecință, întreruperea evoluției juridice în statele federale est-germane nu ar trebui să creeze un dezavantaj în contextul interpretării KAG Brandenburg.
(136)
Prin urmare, există continuitate istorică între KAG Brandenburg și PrKAG.
(137)
Germania susține, de asemenea, că atât principiul echivalenței, cât și cel al recuperării costurilor existau deja înainte de intrarea în vigoare a Tratatului CEE în 1958. Principiul echivalenței prevede că taxa trebuie să fie proporțională cu serviciile furnizate de autoritatea publică. Aceasta este parte a principiului statului de drept, care este consacrat în Constituția germană. Principiul recuperării costurilor reiese din PrKAG. Chiar dacă principiul nu se aplică în mod strict în calculul tuturor taxelor, veniturile obținute din taxe de către o municipalitate nu vor depăși semnificativ costurile.
Respectarea principiului protecției încrederii legitime și a principiului general al egalității de tratament
(138)
De asemenea, Germania susține că, în cazul în care Comisia ar considera că taxele percepute de la Propapier ar conține ajutor de funcționare, recuperarea elementelor de ajutor ar fi contrară atât principiului încrederii legitime, cât și principiului general al egalității de tratament.
(139)
Principiul încrederii legitime înseamnă că 1) un organism al Uniunii trebuie să fi dat naștere unor așteptări justificate și 2) un operator economic prudent nu ar fi putut prevedea adoptarea unei măsuri de natură să îi afecteze interesele.
(140)
Având în vedere că schema Gemeinschaftsaufgabe (aprobată prin decizia în cazul N 644e/02), nu constituie ajutor, Propapier ar putea nutri speranțe întemeiate că nu beneficiază de ajutor de stat. Anterior, nu exista nicio îndoială cu privire la compatibilitatea unor astfel de măsuri cu dreptul Uniunii, întrucât nicio altă măsură similară nu fusese supusă controlului Comisiei Europene.
(141)
Recuperarea elementului de ajutor care nu este inclus în taxele percepute, după ce s-ar constata că acestea constituie ajutor de funcționare, ar fi, de asemenea, contrară principiului egalității de tratament, care prevede ca faptele identice să fie tratate în același mod. Recuperarea ar conferi un avantaj concurenților întreprinderii Propapier.
4.3. OBSERVAȚII DIN PARTEA ASOCIAȚIILOR MUNICIPALE GERMANE ȘI A VKU
(142)
Asociațiile municipale germane și VKU aderă pe deplin la observațiile formulate de Germania în declarația sa din 28 ianuarie 2011, la care au colaborat. Acestea se referă în mod special la observațiile potrivit cărora în Germania, tratamentul apelor reziduale reprezintă o sarcină non-economică suverană a municipalităților. Municipalitățile organizează și finanțează această sarcină în cadrul autonomiei lor locale constituționale, în interesul cetățenilor.
(143)
Asociațiile municipale germane și VKU explică faptul că articolul 6 alineatul (2) punctul (5) din KAG Brandenburg, conform căruia taxele pentru instalația de tratare a apelor reziduale trebuie să acopere costurile, dobânda imputată și amortizarea imputată, subvențiile nefiind luate în considerare în calculul dobânzii pe capitalul investit, este în interesul consumatorului. Întrucât subvențiile din partea terților nu constituie capital propriu investit de municipalități, consumatorii nu ar trebui să plătească municipalităților dobânzi pe subvențiile respective.
5. EVALUAREA MĂSURII DIN PERSPECTIVA NORMELOR PRIVIND AJUTOARELE DE STAT
(144)
Măsurile în cauză constituie ajutor de stat dacă sunt îndeplinite următoarele condiții: (i) ajutorul trebuie să fie acordat de un stat membru sau din resursele de stat; (ii) ajutorul trebuie să confere un avantaj economic întreprinderilor în cauză; (iii) avantajul trebuie să fie selectiv; și (iv) măsura în cauză denaturează sau amenință să denatureze concurența și să afecteze schimburile comerciale între statele membre. Existența ajutorului de stat este stabilită în cazul în care condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE sunt îndeplinite în mod cumulativ.
(145)
În decizia de inițiere a procedurii se stabilește faptul de necontestat că toate măsurile în cauză au implicat utilizarea resurselor de stat și că acestea ar putea denatura concurența și schimburile comerciale din cadrul pieței interne.
(146)
Comisia constată că, în ceea ce privește elementele plângerii, este necesar să se facă diferențierea între: 1. presupusul ajutor de stat acordat întreprinderii Propapier prin intermediul unor măsuri de infrastructură dedicată (construcția instalației de tratare a apelor reziduale, precum și a altor proiecte de infrastructură în parcul industrial extins recent unde este amplasată noua stație Propapier); și 2. presupusul ajutor de stat acordat întreprinderii Propapier sub forma unor taxe reduse pentru tratarea apelor reziduale.
5.1. CONSTITUIE PROIECTELE DE INFRASTRUCTURĂ FINANȚATE DIN FONDURI PUBLICE INFRASTRUCTURĂ GENERALĂ SAU INFRASTRUCTURĂ DEDICATĂ ÎN BENEFICIUL EXCLUSIV AL ÎNTREPRINDERII PROPAPIER?
(147)
Comisia a considerat în trecut că autoritățile publice pot efectua lucrări în vederea amenajării teritoriului. De exemplu, acestea pot finanța investițiile în infrastructură de care va beneficia întreaga populația în ansamblu. De asemenea, Comisia consideră că motivul creării unei astfel de infrastructuri nu este relevant, atât timp cât aceasta este în interesul comunității locale în ansamblu. Cu toate acestea, dacă infrastructura respectivă va răspunde exclusiv nevoilor unei întreprinderi private, întreprinderea respectivă este responsabilă pentru finanțarea acesteia. Acest lucru rezultă din faptul că, în ceea ce privește ajutorul de stat, competența Comisiei constă mai degrabă în analizarea impactului măsurilor respective în practică decât a obiectivelor urmărite. Prin urmare, În Comisia consideră că, în speță, este necesar să se analizeze care infrastructură aduce beneficii comunității în ansamblul său (inclusiv Propapier) și care infrastructură este destinată utilizării exclusive de către Propapier. Numai aceasta din urmă ar trebui finanțată de Propapier (34).
(148)
Comisia observă că parcarea, drumul și canalul Oder-Spree nu sunt exploatate de întreprinderi în sensul legislației UE în domeniul concurenței, întrucât utilizarea lor este gratuită. Prin urmare, problema ajutorului de stat pentru proprietarii și operatorii infrastructurilor respective nu se aplică în speță.
5.1.1. Parcarea
(149)
Reclamantul susține că amplasarea parcării este incomodă și prea îndepărtată pentru a deservi alte locații comerciale din orașe și a permite municipalității să închidă parcările pentru camioane din centrul orașului. Într-adevăr,Germania nu a demonstrat contrariul; cu toate acestea, faptul că o parcare se află în imediata apropiere a unei întreprinderi nu înseamnă în mod automat că aceasta este destinată întreprinderii respective sau că aduce beneficii, în principal, întreprinderii respective. Indicatorul la care face referire reclamantul (a se vedea considerentul 46), care alocă spații de parcare pentru camioanele centralei electrice, a fost utilizat cu titlu temporar din cauza lucrărilor de construcție de la centrala electrică, care au fost finalizate la sfârșitul lunii martie 2011. Comisia constată că parcarea este accesibilă în mod liber, accesul la parcare fiind semnalizat pe drumul public, fără nici o referire la o anumită întreprindere. De asemenea, faptul dacă parcarea asigură sau nu locuri de odihnă nu este relevant pentru calificarea sa ca infrastructură generală.
(150)
Germania a prezentat suficiente dovezi că parcarea nu a fost construită special pentru Propapier, făcând parte din planul de dezvoltare economică a parcului industrial. De asemenea, Propapier deține o parcare privată pentru 27 de camioane și 213 autoturisme. În plus, este planificată suplimentarea cu 120 de spații de parcare pentru autoturisme (autorizația de construcție a fost eliberată). Germania a confirmat deja la momentul deciziei de inițiere a procedurii că Propapier deține o capacitate proprie de parcare suficientă pentru angajații, furnizorii și vizitatori săi.
(151)
Pe baza celor de mai sus, Comisia își confirmă opinia provizorie exprimată în decizia de inițiere a procedurii și decide că parcarea nu este destinată Propapier și nu implică ajutor de stat.
5.1.2. Drumul
(152)
Drumul este un drum public. Acesta face parte din dezvoltarea globală a zonei industriale, care era deja planificată în 1993, cu mult înainte ca Proparier să-și manifeste intenția de a se stabili în zonă. Contrar afirmațiilor reclamantului, drumul nu se oprește la câțiva metri distanță față de fabrica de hârtie Propapier, ci face legătura între actuala zonă industrială a canalului Oder-Spree cu domeniile sale de extindere din nord și autostrada B-112. Ultima secțiune a fost finalizată în 2013. Drumul nou poate deservi și alte întreprinderi, întrucât oferă mai multe posibilități de dezvoltare pentru ArcelorMittal și alte sectoare industriale. Acesta poate reduce timpul de deplasare către Frankfurt (Oder) pentru traficul industrial și comercial și, de asemenea, oferă un acces mai bun întreprinderilor din Frankfurt la portul orașului Eisenhüttenstadt.
(153)
Prin urmare, Comisia își confirmă opinia provizorie exprimată în decizia de inițiere a procedurii și decide că drumul nu este destinat Propapier și nu implică ajutor de stat.
5.1.3. Extinderea/adâncirea canalului Oder-Spree
(154)
Reclamantul a susținut în plângerea sa că lucrările de infrastructură pentru extinderea și adâncirea canalului Oder-Spree au fost destinate exclusiv Propapier și au implicat ajutor de stat în favoarea întreprinderii Propapier. Orașul Eisenhüttenstadt a extins parcul industrial „Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal” în 2008 în vederea atragerii întreprinderilor. Începând din 2003, au fost construite ecluze de-a lungul întregului canal (care face parte din rețeaua transeuropeană RTE). Cu toate acestea, nu există nicio indicație a unei legături de cauzalitate între respectivele lucrări de infrastructură și amplasarea Propapier sau că lucrările ar acorda un avantaj selectiv întreprinderii Propapier, iar Comisia este de acord cu Germania în privința faptului că extinderea/adâncirea canalului Oder-Spree face parte din întreținerea periodică necesară a căii navigabile.
(155)
Prin urmare, Comisia își confirmă opinia provizorie exprimată în decizia de inițiere a procedurii și decide că extinderea/adâncirea canalului Oder-Spree nu constituie un avantaj selectiv în favoarea Propapier și nu implică ajutor de stat.
5.1.4. Instalația de tratare a apelor reziduale
(156)
În opinia Comisiei, capacitatea infrastructurilor de tratare a apelor reziduale existente în afara zonei industriale extinse a canalului Oder-Spree este limitată. Capacitatea reziduală disponibilă a instalației de tratare a apelor reziduale existente în Eisenhüttenstadt ar putea satisface necesitățile unui mic investitor suplimentar, dar nu ar fi suficientă pentru a satisface nevoile unui investitor mai mare sau a mai multor investitori care s-ar putea instala în noua zonă.
(157)
De asemenea, Comisia constată că instalația de tratare a apelor reziduale TAZV nu a fost construită special pentru Propapier. Construcția fusese deja planificată în contextul altor investiții potențiale în 2004-2006, cu mult timp înainte de sosirea Propapier. Germania a prezentat elemente de probă care demonstrează că instalația de tratare a apelor reziduale a fost planificată ca parte a dezvoltării economice a parcului industrial „Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal”. De asemenea, Germania a furnizat elemente de probă privind mai multe campanii de publicitate pentru atragerea investitorilor în zona industrială extinsă a canalului Oder-Spree, care, cu toate acestea, nu au fost încununate de succes până în prezent, întrucât autoritățile regionale nu au reușit încă să atragă și alți investitori în zonă (în afară de Propapier, EnWB și 5N PV).
(158)
Chiar dacă instalația de tratare a apelor reziduale este concepută din punct de vedere tehnic (având în vedere prima etapă de tratare anaerobă) pentru a face față apelor reziduale de la marii poluatori industriali, precum producătorii de hârtie și carton ondulat obținute din hârtie reciclată, o prima etapă de tratare anaerobă ar fi utilă, de asemenea, pentru alți utilizatori care deversează ape reziduale industriale cu un nivel ridicat de poluare organică, cum ar fi companiile din industria băuturilor și din cea alimentară. De asemenea, în cazul apelor reziduale industriale cu un nivel ridicat de poluare organică, instalațiile de tratare a apelor reziduale într-o primă etapă anaerobă oferă o serie de avantaje economice și de mediu importante.
(159)
Cu toate că, prin dimensiunile actuale instalația TAZV deservește, în principal, nevoile întreprinderii Propapier, aceasta este utilizată, de asemenea, - în aceleași condiții - de către celelalte două întreprinderi stabilite în zonă. Proiectarea sa modulară permite extinderea acesteia pentru alți utilizatori. Chiar fără extinderea modulară, în prezent există o capacitate neutilizată disponibilă de aproximativ [20-40] % pentru alți investitori, cu posibilitatea dublării capacității totale actuale (a se vedea considerentele 80-84). Instalația de tratare a apelor reziduale este deschisă tuturor utilizatorilor, în condiții nediscriminatorii - investitorii noi care se stabilesc în parc sunt obligați prin lege să se racordeze la instalație și să o utilizeze - instalația putând trata, de asemenea, apele reziduale care provin de la întreprinderi care nu sunt implicate în producția de hârtie.
(160)
În opinia Comisiei, faptul că instalația TAZV este utilizată în prezent predominant de Propapier, în medie ([ 70] % și maxim [ 70] %), nu înseamnă în mod obligatoriu că aceasta constituie infrastructură dedicată, întrucât proiectarea modulară este justificată din punct de vedere economic într-o perioadă în care bugetele publice sunt limitate. Contrar celor susținute de reclamant, costul de dublare a capacității instalației TAZV care este estimat de Germania la o valoare mai mică de 50 % din costul investiției inițiale, arată că sistemul modular permite realizarea unor economii de scară.
(161)
Faptul că ajutorul regional pentru construcția instalației a fost acordat sub rezerva stabilirii unui investitor principal în parcul de afaceri extins, în acest caz Propapier, este considerat de Comisie ca reprezentând o bună gestionare publică a resurselor limitate, întrucât este logic să se nu înceapă construcția unei infrastructuri publice majore fără a se asigura că aceasta va fi utilizată și nu va fi supradimensionată.
(162)
Afirmația potrivit căreia, în mod normal, fabricile de hârtie au propriile lor instalații de tratare a apelor reziduale poate fi respinsă pe baza cifrelor prezentate de Germania. Cu toate că în industria hârtiei, la fel precum în alte industrii, există instalații proprii de (pre)tratare a apelor reziduale, acest fapt în sine nu indică că, în cazurile în care utilizatorii industriali utilizează instalația de tratare a apelor reziduale municipale, statul acordă un avantaj utilizatorilor, întrucât utilizatorii acoperă costurile prin taxele pe care le plătesc de-a lungul timpului.
(163)
Prin urmare, Comisia concluzionează că instalația de tratare a apelor reziduale constituie infrastructură generală și, în consecință, grantul acordat TAZV nu constituie ajutor pentru investiții în favoarea întreprinderii Propapier. Spre deosebire de cazul parcării, al drumului și al canalului Oder-Spree, operatorul instalației de tratare a apelor reziduale desfășoară o activitate economică, întrucât acesta furnizează un serviciu (tratarea apelor reziduale) contra cost pe piață. Cu toate acestea, Comisia a constatat că orice ajutor acordat TAZV ar constitui, în orice caz, ajutor existent (considerentele 51-57 din decizia de inițiere a procedurii). Prin urmare, nu este necesar să se evalueze în continuare în prezenta decizie ajutorul potențial acordat TAZV.
(164)
În concluzie, Comisia consideră că diversele proiecte de infrastructură finanțate din resursele de stat în parcul industrial extins recent unde este amplasată stația Propapier nu sunt dedicate exclusiv fabricii de hârtie, prin urmare, acestea nu ar trebui să fie considerate infrastructură dedicată și ajutor de stat în favoarea Propapier. Acest lucru înseamnă că investițiile care beneficiază de ajutor nu constituie același proiect de investiții în sensul punctului 60 din OAR cu ajutorul regional pentru investiții acordat fabricii de hârtie Propapier aprobat în decizia finală a Comisiei privind ajutorul de stat SA.23827 (2013/C) (a se vedea nota de subsol 4). În consecință, evaluarea ajutorului pentru investiții acordat Propapier care a făcut obiectul deciziei respective nu este afectată de prezenta decizie.
5.2. CONSTITUIE AJUTOR DE STAT TAXELE REDUSE PENTRU UTILIZAREA INSTALAȚIEI DE TRATARE A APELOR REZIDUALE?
(165)
În ceea ce privește argumentul Germaniei potrivit căruia, dacă o măsură a fost acordată operatorului în temeiul unei scheme care nu constituie ajutor de stat, „ajutorul” nu poate fi transferat utilizatorilor infrastructurii, Comisia ar dori să sublinieze încă o dată faptul că decizia în cazul N 644e/02 nu precizează dacă taxele percepute pentru utilizarea infrastructurii ar putea constitui ajutor de stat în favoarea utilizatorilor infrastructurii. Comisia își menține poziția exprimată în decizia de inițiere a procedurii conform căreia nu i-a fost adusă la cunoștință nicio reglementare privind tarifele aplicabile în cazul granturilor acordate în temeiul schemei notificate, prin urmare, nu se poate considera că decizia care autorizează schema autorizează implicit un posibil ajutor acordat în temeiul legii privind taxele municipale.
(166)
Articolul 107 alineatul (1) din TFUE prevede că ajutoarele acordate de statele membre sau din resursele de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau sectoare de producție și care afectează schimburile comerciale dintre statele membre sunt incompatibile cu piața comună.
(167)
Trebuie subliniat că existența ajutorului de stat trebuie stabilită indiferent dacă: 1. Directiva-cadru privind apa a UE și legislația germană de punere în aplicare a directivei prevăd recuperarea costului total al furnizării serviciilor de tratare a apelor reziduale; 2. taxele respectă dispozițiile legilor respective. Cu alte cuvinte, măsurile care respectă pe deplin atât directiva UE, cât și legislația germană aplicabilă pot constitui ajutor de stat dacă sunt îndeplinite toate condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE (a se vedea considerentul 144).
Resursele de stat și imputabilitatea
(168)
Taxele care trebuie plătite pentru utilizarea instalației de tratare a apelor reziduale sunt calculate și colectate de municipalitate, în conformitate cu punctul 6 din Kommunalabgabengesetz Brandenburg. Stabilirea nivelului taxelor sub nivelul pe care l-ar percepe un investitor privat ar implica renunțarea la venituri din partea municipalității.
(169)
Prin urmare, măsura ar fi acordată de stat sau din resursele de stat în temeiul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, întrucât veniturile municipalității ar scădea ca urmare a avantajului acordat Propapier.
(170)
De asemenea, stabilirea taxelor la un nivel avantajos ar fi imputabilă statului, întrucât acesta este rezultatul unui act al unei autorități publice, și anume municipalitatea Eisenhüttenstadt.
Avantajul economic
(171)
Astfel cum s-a explicat în decizia de inițiere (35), Comisia trebuia să evalueze dacă nivelul la care sunt stabilite tarifele pentru tratarea apelor reziduale pentru Propapier oferă un avantaj economic (selectiv) întreprinderii Propapier.
(172)
Conform jurisprudenței constante, conceptul de „ajutor” nu include numai beneficii, cum ar fi subvențiile, ci și măsuri care, sub diverse forme, reduc costurile care sunt incluse, în mod normal, în bugetul unei întreprinderi și care, fără a constitui, prin urmare, subvenții în sensul strict al cuvântului, au un caracter similar și același efect (36).
(173)
Prin urmare, în speță, se pune problema dacă tarifele pentru tratarea apelor reziduale plătite de Propapier sunt mai mici decât cele pe care o întreprindere similară ar trebui să le plătească în condiții normale de piață, cu alte cuvinte, dacă nivelul taxelor respectă principiul operatorului în economia de piață. În opinia Comisiei, acest lucru poate fi determinat în două moduri alternative:
-
comparând prețul plătit de Propapier pentru tratarea apelor reziduale cu un preț de referință practicat în mod obișnuit în statul membru în cauză;
-
printr-o analiză de rentabilitate ex ante care arată că un operator privat ar fi perceput același nivel al prețurilor.
Preț de referință
(174)
Având în vedere organizarea pieței, astfel cum a fost prezentată de Germania (a se vedea considerentele 112-113) și dat fiind că operatorii, inclusiv cei privați, nu pot stabili în mod liber prețurile pentru serviciile lor deoarece fac obiectul obligațiilor legale prevăzute de KAG Brandenburg, Comisia consideră că nu este posibil să se stabilească prețurile de referință pe care un operator privat le-ar fi perceput în condiții normale de piață.
(175)
De asemenea, Comisia constată că Germania nu a furnizat date privind prețurile plătite de întreprinderile din sectorul în care activează Propapier. Cu toate că Germania susține că prețurile de referință pe care le-a prezentat sunt prețuri medii care reflectă costurile totale, nu există nicio indicație cu privire la posibilitatea ca taxele în cauză să conțină ajutor de stat. Comisia continuă să aibă îndoieli cu privire la utilitatea unor astfel de date ca bază de comparație, întrucât aceasta consideră că prețurile pot reflecta realități de cost diferite și pot să includă sau nu ajutor de stat.
Analiza de rentabilitate ex ante
(176)
În absența unor valori de referință fiabile, Comisia consideră că se poate stabili conformitatea unei tranzacții cu condițiile de piață pe baza unei alte metodologii de evaluare standard, general acceptate. Comisia consideră că, în cazul infrastructurilor care sunt deschise tuturor și care nu sunt destinate unui utilizator specific, criteriul operatorului/investitorului în economia de piață este îndeplinit atunci când utilizatorii infrastructurii contribuie în mod progresiv, dintr-o perspectivă ex ante, la rentabilitatea operatorului (37).
(177)
Acest lucru se întâmplă în cazul în care acordul comercial al operatorului cu utilizatorul individual îi permite operatorului să acopere toate costurile care decurg din acordul respectiv cu o marjă de profit rezonabilă, pe baza unor perspective solide pe termen mediu (38).
(178)
De asemenea, evaluarea ar trebui să ia în considerare toate veniturile și toate costurile marginale preconizate suportate de operator în legătură cu activitatea specifică a utilizatorului (39).
(179)
Costurile marginale cuprind toate categoriile de cheltuieli sau de investiții, cum ar fi costurile marginale cu personalul, cu echipamentele și cu investițiile, induse de prezența utilizatorului (40). În schimb, costurile pe care operatorul ar trebui să le suporte oricum, independent de acordul cu utilizatorul, nu ar trebui luate în considerare.
(180)
Pe baza acestor factori, Comisia consideră că este îndeplinit criteriul operatorului/investitorului în economia de piață, și anume taxa redusă nu conferă un avantaj întreprinderii Propapier, din următoarele motive:
(a)
s-a concluzionat mai sus că instalația de tratare a apelor reziduale este deschisă tuturor și nu este dedicată Propapier;
(b)
taxa plătită de Propapier include costurile de funcționare, de întreținere și de reparație, costurile de personal și de gestionare a taxelor, amortizarea imputată, precum și dobânzile imputate pe 20 % din capitalul de investiții investit în tratarea apelor; prin urmare, aceasta acoperă toate costurile marginale suportate de operatorul instalației de tratare a apelor reziduale în legătură cu activitatea Propapier.
(181)
În ceea ce privește marja de profit rezonabilă pe care taxele plătite de utilizatori ar trebui să o acopere pe lângă costurile marginale, taxele în speță acoperă nu numai costurile marginale, ci și dobânzile imputate pe 20 % din capitalul de investiții. Întrucât acest lucru nu este identificat în mod expres drept profit rezonabil în sensul abordării costurilor marginale definite mai sus, acesta îi asigură operatorului venituri suplimentare, astfel cum ar face un profit rezonabil.
(182)
Întrucât taxa nu constituie un avantaj și, prin urmare, nu constituie ajutor de stat, nu era necesar să se evalueze de către Comisie dacă taxele constituie ajutor existent (a se vedea considerentele 123-137) sau ajutor de funcționare (a se vedea considerentul 26) sau ca aceasta să abordeze problema compatibilității ajutoarelor de funcționare cu piața internă. Având în vedere această constatare, Comisia poate, de asemenea, să lase deschisă chestiunea dacă recuperarea taxelor (în cazul în care s-a constatat că acestea constituie ajutor de funcționare) este sau nu contrară principiului încrederii legitime și principiului egalității de tratament.
6. CONCLUZIE
(183)
Prin urmare, Comisia concluzionează că nici construcția instalației de tratare a apelor reziduale TAZV, a parcării și a noului drum, nici extinderea și adâncirea canalului Oder-Spree nu constituie infrastructură dedicată.
(184)
Comisia concluzionează, de asemenea, că taxele legate de tratarea apelor reziduale nu conțin ajutor de stat. Principiul operatorului/investitorului în economia de piață este îndeplinit, prin urmare nu se acordă un avantaj economic în favoarea întreprinderii Propapier PM2 GmbH,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Măsurile în materie de infrastructură puse în aplicare de Germania nu constituie infrastructură specializată pentru Propapier PM2 GmbH. Taxele aplicate de TAZV întreprinderii Propapier pentru utilizarea instalației de tratare a apelor reziduale nu implică ajutor de stat. Prin urmare, măsurile în materie de infrastructură și normele de stabilire a taxelor nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
Articolul 2
Prezenta decizie se adresează Republicii Federale Germania.
Adoptată la Bruxelles, 1 octombrie 2014.