PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 908/2014
ze dne 6. července 2014,
kterým se stanoví pravidla pro uplatňování nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o platební agentury a další subjekty, finanční řízení, schvalování účetní závěrky, pravidla pro kontroly, jistoty a transparentnost
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (1), a zejména na čl. 8 odst. 2, čl. 9 odst. 2, článek 23, čl. 36 odst. 6, čl. 46 odst. 5 a 6, čl. 50 odst. 2, čl. 53 odst. 1, čl. 57 odst. 2, čl. 62 odst. 2, čl. 66 odst. 4 a články 88, 104 a 114 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (EU) č. 1306/2013 stanoví základní pravidla pro financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky, mj. pro akreditaci platebních agentur a koordinačních subjektů, finanční řízení, postupy schvalování, kontrolní systémy a sankce, včetně kontroly operací, jistot a transparentnosti. V zájmu hladkého fungování a jednotného uplatňování nového právního rámce, který uvedené nařízení zavádí, byla Komise zmocněna přijmout určitá pravidla v těchto oblastech. Tato nová pravidla by měla nahradit příslušná ustanovení nařízení Komise (ES) č. 601/94 (2), (ES) č. 4/2004 (3), (ES) č. 883/2006 (4), (ES) č. 884/2006 (5), (ES) č. 885/2006 (6), (ES) č. 259/2008 (7) a (EU) č. 282/2012 (8). Nařízení (ES) č. 883/2006, (ES) č. 884/2006, (ES) č. 885/2006 a (EU) č. 282/2012 byla zrušena nařízením Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 (9). V zájmu srozumitelnosti a právní jistoty by nařízení (ES) č. 601/94, (ES) č. 4/2004 a (ES) č. 259/2008 měla být tímto nařízením zrušena,
(2)
Platební agentury by měly být akreditovány členskými státy pouze tehdy, pokud splňují určitá minimální kritéria stanovená na úrovni Unie, jak je uvedeno v čl. 1 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014. Tato „akreditační kritéria“ jsou stanovena v příloze I nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014. Měla by být stanovena pravidla týkající se postupů pro vydávání, přezkum a odejmutí akreditace platebních agentur a koordinačních subjektů.
(3)
Členské státy by měly mít své platební agentury pod stálým dohledem. Měly by zřídit systém výměny informací, aby měly příslušné orgány zprávy a byly neustále informovány o podezření na případy nedodržení předpisů. Měl by být zaveden postup, který by členské státy použily při řešení takových případů, a tento postup by měl zahrnovat povinnost vypracovat ve stanovené lhůtě plán nápravy všech zjištěných nedostatků. Pokud jde o výdaje vynaložené platebními agenturami, kterým jejich členský stát ponechal akreditaci i přesto, že takový plán v dané lhůtě neprovedly, Komise by měla mít možnost rozhodnout o sledování nedostatků prostřednictvím postupu pro schválení souladu podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
(4)
Podle čl. 7 odst. 3 písm. b) prvního pododstavce nařízení (EU) č. 1306/2013 se od odpovědných pracovníků akreditovaných platebních agentur vyžaduje, aby vypracovali prohlášení řídícího subjektu o úplnosti, přesnosti a věcné správnosti účetní závěrky a řádném fungování systémů vnitřní kontroly, jakož i o legalitě a správnosti uskutečněných operací. Měla by se stanovit pravidla, pokud jde o obsah a formát těchto prohlášení řídícího subjektu.
(5)
Mělo by dojít k vypracování pravidel pro fungování koordinačních subjektů uvedených v čl. 7 odst. 4 nařízení (EU) č. 1306/2013 a úkolů certifikačních subjektů uvedených v článku 9 uvedeného nařízení. Kromě toho by měl být specifikován obsah osvědčení a zpráv, které mají certifikační subjekty vypracovávat za účelem pomoci Komisi při postupu schvalování účetní závěrky.
(6)
Pro zajištění řádného řízení prostředků vyhrazených v rozpočtu Unie pro Evropský zemědělský záruční fond (EZZF) a Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova (EZFRV) (dále jen „fondy“) by platební agentury měly vést oddělené účetnictví týkající se výhradně plateb a účelově vázaných příjmů z a do každého fondu. Účetnictví vedené platebními agenturami proto musí pro každý z těchto fondů vykazovat odděleně výdaje a příjmy vynaložené podle čl. 4 odst. 1 a článků 5 a 43 nařízení (EU) č. 1306/2013 a umožnit uvést tyto výdaje a příjmy do vztahu s finančními zdroji, které jsou pro ně uvolněny z rozpočtu Unie.
(7)
Společná zemědělská politika je financována v eurech, přičemž členské státy, které nepřijaly euro, mohou uskutečňovat platby příjemcům ve své národní měně. K oprávnění provést konsolidaci všech výdajů a příjmů je tudíž nezbytné stanovit, že příslušné platební agentury musí být s to poskytovat údaje týkající se výdajů a příjmů jak v eurech, tak i v měně, v níž byly zaplaceny nebo získány.
(8)
Výdaje, které jsou na pomoc rozvoje venkova v rámci EZFRV spolufinancovány z rozpočtu Unie a z vnitrostátních rozpočtů, jsou založeny na podrobných programech rozčleněných podle jednotlivých opatření, zvláštní sazby příspěvků a prioritní oblasti. V souladu se zásadou řádného finančního řízení by tyto výdaje měly být sledovány a zaúčtovány na tomto základě, aby bylo možné identifikovat všechny operace podle jednotlivých programů, opatření, zvláštních sazeb příspěvku a prioritních oblastí. Tím bude zajištěna možnost ověřit soulad mezi uskutečněnými výdaji a vyčleněnými finančními prostředky. V této souvislosti by měly být upřesněny prvky, které musí mít platební agentury na zřeteli. Platební agentury by měly u provedeného financování na účtech jasně prokázat zejména původ veřejných a unijních finančních prostředků. Nadto by měly být identifikovány částky, které mají být a které byly získány zpět od příjemců podpory, a uvedeny původní operace, s nimiž tyto částky souvisí.
(9)
Členské státy uvolní prostředky potřebné k financování výdajů EZZF uvedených v čl. 4 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 předtím, než Komise uhradí uvedené výdaje formou měsíčních úhrad uskutečněných výdajů. Obdobně mohou členské státy obdržet zálohu pro výdaje EZFRV, která by se později vykázala v rámci schvalování roční účetní závěrky podle článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013. V zájmu zajištění řádného řízení finančních toků by členské státy měly shromažďovat informace nezbytné pro prokázání úplnosti, přesnosti a věcné správnosti vynaložených výdajů na tyto měsíční úhrady a v případě jakýchkoli příjmů či výdajů je uchovávat k dispozici Komise, nebo je pravidelně Komisi předávat. Tyto informace by členské státy měly Komisi poskytovat v intervalech přizpůsobených způsobu správy každého z fondů. Poskytováním informací v uvedených intervalech by neměla být dotčena povinnost členských států vést úplné informace shromážděné pro řádné sledování výdajů, tak aby byly Komisi k dispozici za účelem ověření.
(10)
Obecné povinnosti platebních agentur ohledně vedení účetnictví se týkají údajů požadovaných pro správu a kontrolu finančních prostředků Unie. Tyto povinnosti se však netýkají požadavků o proplacení výdajů ani údajů, které musí být za účelem získání takové náhrady Komisi poskytnuty. Je tudíž třeba upřesnit, které informace a údaje o výdajích, jež mají být financovány z fondů, musí být Komisi pravidelně předávány. Informace, které členské státy sdělují Komisi, jí musí umožnit, aby předané informace použila přímo a co nejúčinněji pro správu účtů fondů, jakož i pro související platby. K dosažení tohoto cíle je třeba stanovit, že veškeré informace, které je třeba zpřístupnit a předávat mezi členskými státy a Komisí, by měly být zasílány elektronickou cestou.
(11)
Podle čl. 102 odst. 1 písm. c) prvního pododstavce nařízení (EU) č. 1306/2013 musí být pro opatření související s operacemi financovanými z fondů výkazy výdajů, které slouží zároveň jako žádost o platby, předány Komisi spolu s požadovanými informacemi. Aby členské státy a platební agentury mohly tyto výkazy výdajů sestavovat podle harmonizovaných pravidel a Komise mohla vzít v úvahu žádosti o platbu, měly by být stanoveny podmínky, za nichž mohou být uvedené výdaje zohledněny v rámci příslušných rozpočtů EZZF a EZFRV. Tyto podmínky by měly specifikovat pravidla pro zaznamenávání výdajů a příjmů, zejména pak účelově vázaných příjmů a případných oprav, které mají být provedeny, a pro jejich skutečné vykázání.
(12)
Jestliže na základě výkazů výdajů obdržených od členských států v rámci EZZF celková částka předběžných závazků, které by mohly být povoleny podle čl. 170 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 (10), překračuje 75 % všech prostředků pro běžný rozpočtový rok, je Komise povinna tyto částky snížit. Podle zásady řádného finančního řízení musí být toto snížení poměrně rozloženo mezi všechny členské státy na základě výkazů výdajů obdržených od těchto členských států. Aby bylo rozdělování dostupných finančních prostředků mezi členské státy učiněno spravedlivě, je třeba stanovit, že měsíční platby v rámci EZZF v tomto případě budou sníženy o určité procento, stanovené pro každou kapitolu, z výkazů výdajů předaných každým členským státem a že zůstatek nevyplacený během měsíce bude znovu přidělen podle rozhodnutí Komise v dalších měsíčních platbách.
(13)
Poté, co Komise rozhodla o měsíčních platbách, měla by členským státům poskytnout finanční prostředky nezbytné k pokrytí výdajů, které mají být financovány z fondů, a to praktickým způsobem a za podmínek, které je třeba stanovit na základě informací sdělených členskými státy Komisi a na základě informačních systémů zavedených Komisí.
(14)
Podmínkou pro úhradu výdajů na veřejnou intervenci vynaložených platebními agenturami je, že do jejich výkazů průběžných výdajů budou začleněny hodnoty a částky zaúčtované v průběhu měsíce následujícího po měsíci, k němuž se vztahují operace veřejného skladování. Aby bylo zajištěno hladké fungování systému úhrad, je nezbytné stanovit způsob, jakým mají být tyto informace, které jsou nezbytné k výpočtu nákladů a výdajů, oznámeny Komisi.
(15)
V souladu s čl. 3 odst. 3 nařízení (EU) č. 907/2014 musí účetnictví týkající se veřejných zásob držených v rámci intervence umožnit zjistit jak částku financování vyplaceného Unií, tak stav zásob produktů, jež byly dány do intervenčního režimu. Za tímto účelem je třeba stanovit, že platební agentury musí vést odděleně skladové účetnictví a finanční účty, jež musí obsahovat údaje nezbytné ke sledování zásob a k řízení financování výdajů a příjmů vytvořených veřejnými intervenčními opatřeními.
(16)
Pokud jde o intervenční opatření ve formě veřejného skladování, zaúčtování údajů o množstvích, hodnotách a o některých průměrech ze strany platebních agentur je povinné. Existují však okolnosti, za nichž by se určité operace a výdaje neměly zaúčtovávat, nebo by se tak mělo dít podle zvláštních pravidel. V zájmu zajištění rovného zacházení a ochrany finančních zájmů Unie by se takové okolnosti měly specifikovat, včetně případných opatření pro zaúčtování operací a výdajů.
(17)
Datum, k němuž se provádí zaúčtování různých výdajových a příjmových položek, které jsou spojené s intervenčními opatřeními ve formě veřejného skladování, závisí na povaze operací, na něž se vztahují, a může být stanoveno v rámci právních předpisů z jednotlivých odvětví zemědělství. V tomto kontextu je třeba přijmout obecné pravidlo, kterým se stanoví, že zaúčtování těchto položek se provádí ke dni, ve kterém dojde ke hmotné operaci vyplývající z intervenčního opatření, a kterým se stanoví zvláštní případy, které je třeba vzít v úvahu.
(18)
V zájmu řádného finančního řízení by členské státy měly Komisi poskytnout prognózu částek, které je třeba ještě financovat z EZFRV v daném zemědělském rozpočtovém roce, a odhady výše požadovaného financování na následující rozpočtový rok. Aby mohla Komise plnit své povinnosti, měly by jí být tyto informace sdělovány včas, každopádně však dvakrát do roka, a to každoročně nejpozději do 31. ledna a 31. srpna.
(19)
V souladu s čl. 36 odst. 6 nařízení (EU) č. 1306/2013 musí být stanoveny lhůty pro vyhotovování výkazů výdajů, které se týkají operací prováděných v rámci EZFRV. S ohledem na specifičnosti účetních pravidel, která platí EZFRV, uplatňování předběžného financování a financování opatření za kalendářní rok je třeba stanovit, že uvedené výdaje musí být vykazovány v pravidelných intervalech, které vyhovují těmto zvláštním podmínkám.
(20)
Výměna informací a dokumentů mezi členskými státy a Komisí, jakož i poskytování a sdělování informací členskými státy Komisi obvykle probíhá elektronickou cestou. Pro vylepšení těchto výměn informací ohledně fondů a pro rozšíření jejich využívání byly v souladu s nařízením (ES) č. 883/2006 zřízeny informační systémy. Tyto systémy by měly být využívány a fungovat i poté, co Komise informuje členské státy prostřednictvím Výboru zemědělských fondů.
(21)
Podmínky pro zpracování informací těmito informačními systémy, jakož i forma a obsah dokumentů, jejichž sdělování je požadováno podle nařízení (EU) č. 1306/2013, vyžadují časté úpravy, které jsou důsledkem vývoje platných právních předpisů nebo požadavků spojených s řízením. Měla by být rovněž stanovena jednotná pravidla pro předkládání příslušných dokladů členskými státy. Pro dosažení těchto cílů a ve snaze zjednodušit postupy a umožnit, aby příslušné informační systémy byly rychle provozuschopné, je žádoucí určit formu a obsah dokumentů na základě standardizovaných vzorů a protokolů a stanovit, že jejich úpravy a aktualizaci provede Komise poté, co informuje Výbor zemědělských fondů.
(22)
Podle článku 58 nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou členské státy prostřednictvím svých platebních agentur odpovědné za řízení a kontrolu legality výdajů z fondů. Za sdělování nebo zaznamenávání údajů o finančních operacích v rámci informačních systémů a jejich aktualizaci by tedy měly nést odpovědnost platební agentury, provádí je přímo platební agentury nebo subjekty, na které byla tato funkce přenesena, popřípadě jsou zajišťovány i prostřednictvím akreditovaných koordinačních subjektů.
(23)
Některé dokumenty nebo prohlášení stanovené v čl. 102 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (EU) č. 1306/2013 nebo v aktech Komise přijatých pro účely uvedeného článku vyžadují podpis pověřené osoby nebo souhlas osoby v jedné nebo několika etapách dotyčného postupu. Informační systémy zavedené k předávání těchto dokumentů by měly v těchto případech umožnit jednoznačnou identifikaci každé osoby a poskytovat dostatečnou záruku neporušitelnosti obsahu dokumentů, a to i během jednotlivých etap postupu. Zejména by tomu tak mělo být u výkazů výdajů a prohlášení řídícího subjektu připojených k roční účetní závěrce podle čl. 102 odst. 1 písm. c) bodu iii) prvního pododstavce nařízení (EU) č. 1306/2013 a u dokumentů předávaných elektronickou cestou v rámci těchto postupů.
(24)
Podle čl. 58 odst. 1 písm. e) nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou členské státy prostřednictvím svých platebních agentur odpovědné za zpětné získání neoprávněných plateb a úroků. V zájmu zajištění účinného a řádného uplatňování uvedených ustanovení je vhodné stanovit jednotná pravidla týkající se úroků uplatnitelných na zpětné získání neoprávněných plateb. Aniž je dotčen čl. 54 odst. 3 první pododstavec písm. a) a b) nařízení (EU) č. 1306/2013, mohou členské státy povinnost získat zpět neoprávněně vyplacené částky splnit různými způsoby. Aniž jsou dotčena jakákoli jiná opatření k prosazení práva stanovená vnitrostátním právem, účinným a nákladově efektivním způsobem zpětného vymáhání dluhů je snížení budoucích plateb dlužníkovi o částku, která má být získána zpět, jakmile je v souladu s vnitrostátními předpisy tento dluh zjištěn. Pro členské státy by proto mělo být povinné, aby uplatňovaly tento způsob vymáhání dluhů, přičemž by měly být stanoveny společné podmínky pro jeho použití.
(25)
Je třeba stanovit podrobná ustanovení jak pro postup schválení účetní závěrky podle článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013, tak i pro postup pro schválení souladu podle článku 52 uvedeného nařízení včetně mechanismu, pomocí něhož jsou výsledné částky buď odečítány od jedné z následujících plateb vyplacených Komisí členským státům, nebo k této platbě přičítány.
(26)
Pokud jde o schvalování účetní závěrky v souladu s článkem 51 nařízení (EU) č. 1306/2013, je dále nezbytné určit obsah ročních účetních závěrek platebních agentur a stanovit lhůtu pro předání těchto účetních závěrek a dalších náležitých dokumentů Komisi. Dále je nutné objasnit, jak dlouho musí platební agentury uchovávat pro potřeby Komise podklady týkající se všech výdajů a účelově vázaných příjmů. Kromě toho je třeba stanovit, že Komise určuje formu a obsah účetních údajů, které jí platební agentury musí poskytovat.
(27)
S cílem zajistit, aby v běžných případech byl postup pro schvalování souladu ukončen v přiměřené lhůtě, je vhodné pro různé fáze postupu stanovit zvláštní lhůty, které by Komise a členské státy musely dodržet. Zároveň je však zapotřebí, aby Komise měla možnost tyto lhůty prodloužit, pokud si takové prodloužení vyžaduje složitost vyšetřovaného případu. Postup pro schvalování souladu by měl dát členským státům právo na kontradiktorní řízení a řádně vyhodnocovat informace nezbytné pro hodnocení rizik fondů.
(28)
V souladu s čl. 59 odst. 5 nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou členské státy povinny zajistit minimální úroveň kontrol na místě nezbytných pro účinné řízení rizik. Členské státy však v rámci své odpovědnosti smějí snížit minimální úroveň těchto kontrol na místě, pokud bylo shledáno, že řídicí a kontrolní systémy řádně fungují a míra chybovosti zůstává na přijatelné úrovni. Zatímco v právních předpisech v odvětví zemědělství je nutné stanovit nezbytné minimální úrovně kontrol na místě, měla by se stanovit horizontální pravidla možnosti snížit minimální úroveň kontrol na místě platná pro všechna opatření financovaná z fondů, jakož i příslušné podmínky. Kromě těchto horizontálních pravidel mohou právní předpisy v odvětví zemědělství stanovit další pravidla.
(29)
Mimoto je vhodné stanovit pravidla pro provádění kontrol operací uvedených v článku 80 nařízení (EU) č. 1306/2013 ze strany členských států, zejména pokud jde o výběr podniků a počet a harmonogram kontrol.
(30)
Podle hlavy V kapitoly III nařízení (EU) č. 1306/2013 týkající se kontroly operací musí členské státy předávat Komisi řadu sdělení. Jelikož standardizace formy a obsahu těchto sdělení usnadní jejich používání a zajistí jednotný přístup, je třeba přijmout podrobná pravidla týkající se jejich formy a obsahu. Kromě toho je třeba stanovit pravidla pro uchovávání obchodní dokumentace, pro společná opatření zahrnující vzájemnou pomoc podle článku 83 nařízení (EU) č. 1306/2013, jakož i pro zvláštní orgány uvedené v článku 85 uvedeného nařízení.
(31)
Nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 stanoví pravidla doplňující právní rámec v oblasti jistot, zejména co se týče povinnosti složit jistotu, podmínek týkajících se jistot, jakož i pravidla pro složení, uvolnění a propadnutí jistoty. V zájmu zajištění jednotného uplatňování těchto pravidel by měla být přijata ustanovení týkající se formy a postupů pro složení a uvolnění jistoty, jakož i pro výměnu informací a sdělení požadovaných v tomto ohledu.
(32)
Podle hlavy VII kapitoly IV nařízení (EU) č. 1306/2013 týkající se transparentnosti se od členských států vyžaduje, aby každoročně zveřejňovaly příjemce finančních prostředků z fondů, jakož i částky, které každý příjemce z každého z těchto fondů obdržel. Za tímto účelem a v souladu s článkem 111 nařízení (EU) č. 1306/2013 by měla být stanovena forma uvedeného zveřejnění. Toto zveřejnění by nemělo překročit meze toho, co je zapotřebí k dosažení sledovaných cílů transparentnosti.
(33)
Zveřejnění by mělo být v souladu s informacemi, které mají platební agentury ve svém účetnictví a záznamech, a mělo by se týkat plateb obdržených v minulém rozpočtovém roce. Tyto informace by měly být veřejnosti sdělovány jasným a jednotným způsobem a měly by být k dohledání do 31. května.
(34)
Podle čl. 111 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) nařízení (EU) č. 1306/2013 mají být zveřejněny výše vyplacených částek odpovídajících každému opatření financovanému z fondů, které daný příjemce obdržel. Nicméně za účelem zajištění dodržování povinnosti stanovené v článku 112 uvedeného nařízení je rovněž nezbytné stanovit prahové hodnoty, pod jejichž úrovní by se jména příjemců nezveřejňovala.
(35)
V souladu s čl. 111 odst. 1 prvním pododstavcem písm. b) nařízení (EU) č. 1306/2013 je zveřejnění příjemců finančních prostředků z fondů nezbytné pro identifikaci obce, kde příjemce sídlí nebo je registrován. Tyto informace by měly být také k dispozici v případě příjemců, kteří jsou fyzickými osobami a jejichž jména nesmí být zveřejněna v souladu s článkem 112 uvedeného nařízení. Pokud by však z důvodu omezeného počtu příjemců sídlících nebo registrovaných v dané obci zveřejnění názvu obce mělo za následek identifikaci příjemce, který je fyzickou osobou, měla by být přijata ustanovení, která by zabránila nepřiměřenému a zbytečnému porušování soukromí.
(36)
Informace by měly být zveřejněny na internetu, formou vyhledávače, který zajistí, že k nim bude mít přístup široká veřejnost. Nástroj na vyhledávání by měl umožnit vyhledávání na základě určitých kritérií a výsledky vyhledávání by měly být poskytnuty ve snadno přístupné formě.
(37)
Aby se vyhovělo platným požadavkům na ochranu údajů, je třeba příjemce finančních prostředků z těchto rozpočtů informovat o zveřejnění jejich údajů ještě před zveřejněním. Informace by měly být poskytovány příjemcům prostřednictvím formulářů žádostí o podporu nebo v okamžiku sběru údajů. Pokud jde o výdaje vzniklé v rozpočtových letech 2014 a 2015, nelze-li příjemce informovat v okamžiku sběru osobních údajů, měli by být informováni s přiměřeným předstihem před zveřejněním.
(38)
Aby se usnadnil přístup veřejnosti ke zveřejněným údajům, měly by členské státy zřídit internetové stránky obsahující informace týkající se příjemců finančních prostředků z fondů a prahové hodnoty podle článku 112 nařízení (EU) č. 1306/2013. Vzhledem k různým organizačním strukturám v členských státech by se státy měly rozhodnout, který orgán je odpovědný za zřízení a údržbu internetové schránky a za zveřejňování údajů. Komise by měla vytvořit internetovou stránku, která obsahuje odkazy na internetové stránky členských států.
(39)
Článek 10 tohoto nařízení by se měl použít pro výdaje uskutečněné a účelově vázané příjmy vybrané členskými státy počínaje 16. říjnem 2014 s cílem zajistit kontinuitu podávání zpráv v rámci téhož rozpočtového roku.
(40)
S cílem zajistit jednotné zacházení v probíhajících postupech pro schvalování souladu by se lhůty podle čl. 34 odst. 3 a 4 tohoto nařízení neměly týkat těch postupů, u nichž bude oznámení podle čl. 11 odst. 1 nařízení (ES) č. 885/2006 podáno před dnem 1. ledna 2015.
(41)
Vzhledem k tomu, že se hlava VII kapitola IV nařízení (EU) č. 1306/2013, která pojednává o transparentnosti, vztahuje na uskutečněné platby počínaje rozpočtovým rokem 2014, měla by se příslušná ustanovení tohoto nařízení použít na tyto platby.
(42)
Aby členské státy měly dostatek času na provedení, měly by se informace předávané v souladu s přílohou II sloupci V1 a V2 začít poskytovat počínaje rozpočtovým rokem 2016.
(43)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru zemědělských fondů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PLATEBNÍ AGENTURY A DALŠÍ SUBJEKTY
Článek 1
Postup akreditace platebních agentur
1. Členské státy jmenují orgán na ministerské úrovni, jenž bude zodpovídat za:
a)
vydávání, přezkum a odnímání akreditace platebním agenturám;
b)
provádění úkolů, které byly v rámci této kapitoly svěřeny příslušnému orgánu.
2. Příslušný orgán prostřednictvím formálního aktu rozhodne o vydání nebo po provedení přezkumu o odnětí akreditace platební agentury na základě posouzení akreditačních kritérií uvedených v čl. 1 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 (dále jen „akreditační kritéria“). Příslušný orgán akreditace nebo odnětí akreditace bezodkladně oznámí Komisi.
3. Příslušný orgán jmenuje auditní subjekt, který bude provádět šetření ještě před udělením akreditace (předakreditační přezkum). Auditním subjektem je auditní orgán nebo jiná veřejná či soukromá organizace nebo organizační jednotka orgánu disponujícího odpovídajícími znalostmi, dovednostmi a schopností provádět audity. Auditní subjekt musí být na platební agentuře, která má být akreditována, nezávislý. Šetření (předakreditační přezkum) prováděné auditním subjektem se týká zejména:
a)
zavedených postupů a systémů pro schvalování a provádění plateb;
b)
rozdělení úkolů a přiměřenosti vnitřní i vnější kontroly v souvislosti s operacemi financovanými z Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (dále jen „fondy“);
c)
míry způsobilosti zavedených postupů a systémů, včetně opatření proti podvodům založených na vyhodnocení rizik, chránit rozpočet Unie;
d)
bezpečnost informačních systémů;
e)
vedení účetních záznamů.
Auditní subjekt vypracuje zprávu, která podrobně popisuje činnosti vykonané při auditu, jeho výsledky a posouzení, zda platební agentura splňuje akreditační kritéria. Zpráva musí být předána příslušnému orgánu, který poté vydá rozhodnutí o akreditaci, pokud je spokojen s tím, jak platební agentura splňuje akreditační kritéria.
4. Pokud se příslušný orgán domnívá, že platební agentura nesplňuje akreditační kritéria, zašle agentuře přesné podmínky, které agentura musí splnit předtím, než jí může být akreditace udělena.
Až do provedení nezbytných změn, jejichž cílem je splnit tyto zvláštní podmínky, lze akreditaci udělit dočasně na období stanovené v závislosti na závažnosti zjištěných problémů, avšak ne na období delší než dvanáct měsíců. V řádně odůvodněných případech může Komise na žádost dotčeného členského státu toto období prodloužit.
5. Informace podle čl. 102 odst. 1 prvního pododstavce písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou předávány ihned po první akreditaci platební agentury a v každém případě ještě předtím, než bude jakýkoli její výdaj naúčtován fondům. K těmto informacím jsou připojeny následující výkazy a dokumenty týkající se:
a)
odpovědností svěřených dané platební agentuře;
b)
rozdělení odpovědností mezi odbory platební agentury;
c)
vztahu platební agentury s dalšími veřejnoprávními či soukromoprávními subjekty, které odpovídají za provádění jakýchkoli opatření, v jejichž rámci platební agentura účtuje výdaje fondů;
d)
postupů sloužících k přijímání, ověřování a potvrzování nároků vznesených příjemci, a dále ke schvalování, hrazení a účtování výdajů;
e)
opatření v oblasti bezpečnosti informačních systémů;
f)
zprávy o předakreditačním přezkumu provedeném auditním subjektem uvedeným v odstavci 3.
6. Komise uvědomí Výbor zemědělských fondů o platebních agenturách akreditovaných ve všech členských státech.
Článek 2
Přezkum akreditace
1. Příslušný orgán má pod stálým dohledem platební agentury, za které odpovídá, a to zejména na základě osvědčení a zpráv vypracovaných certifikačním subjektem podle článku 9 nařízení (EU) č. 1306/2013, a vyšetřuje zjištěné nedostatky.
Každé tři roky příslušný orgán písemně informuje Komisi o svém dohledu nad platebními agenturami a monitorování jejich činností. Zpráva zahrne přezkum toho, jak platební agentury průběžně plní akreditační kritéria, společně se shrnutím opatření přijatých k nápravě zjištěných nedostatků. Příslušný orgán potvrdí, zda platební agentury, za něž je odpovědný, i nadále splňují akreditační kritéria.
2. Členské státy vytvoří systém, který zajistí, že jsou informace naznačující neplnění akreditačních kritérií ze strany platební agentury bezodkladně sděleny příslušnému orgánu.
3. Pokud příslušný orgán zjistil, že akreditovaná platební agentura neplní jedno nebo více akreditačních kritérií způsobem, který brání plnění úkolů stanovených v čl. 1 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014, neprodleně akreditaci platební agentury podmíněně pozastaví. Příslušný orgán vypracuje plán obsahující opatření a lhůty pro nápravu zjištěných nedostatků ve lhůtě stanovené podle závažnosti problému, která nesmí být delší než dvanáct měsíců ode dne podmíněného pozastavení akreditace. V řádně odůvodněných případech může Komise na žádost dotčeného členského státu tuto lhůtu prodloužit.
4. Příslušný orgán oznámí Komisi své rozhodnutí o podmíněném pozastavení akreditace platební agentury, o plánu vypracovaném v souladu s odstavcem 3 a následně o pokroku při provádění těchto plánů.
5. Pokud dojde k odebrání akreditace, příslušný orgán ihned akredituje jinou platební agenturu, která splňuje podmínky stanovené v čl. 7 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013, aby nedošlo k pozastavení plateb příjemcům.
6. Pokud Komise zjistí, že příslušný orgán nesplnil svou povinnost vypracovat plán nápravy podle odstavce 3 nebo že platební agentura je i nadále akreditována, aniž by tento plán ve stanovené lhůtě plně provedla, vyzve příslušný orgán k odnětí akreditace dané platební agentuře, pokud nebudou provedeny nezbytné změny ve lhůtě stanovené Komisí s ohledem na závažnost problému. V takovém případě může Komise rozhodnout o sledování nedostatků podle schvalování souladu podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 3
Prohlášení řídícího subjektu
1. Prohlášení řídícího subjektu uvedené v čl. 7 odst. 3 prvním pododstavci písm. b) nařízení (EU) č. 1306/2013 je vypracováno v přiměřené době tak, aby mohl certifikační subjekt vydat stanovisko uvedené v čl. 9 odst. 1 uvedeného nařízení.
Prohlášení řídícího subjektu má formát stanovený v příloze I tohoto nařízení a může být podmíněno výhradami, které vyčíslí potenciální finanční dopad. Pokud dojde k vyjádření výhrad, musí být součástí prohlášení plán nápravných opatření a přesný harmonogram jeho provádění.
2. Prohlášení řídícího subjektu se bude opírat o účinný dohled nad existujícím řídícím a kontrolním systémem během celého roku.
Článek 4
Koordinační subjekt
1. Koordinační subjekt uvedený v čl. 7 odst. 4 nařízení (EU) č. 1306/2013 jedná jako jediný partner Komise pro dotčený členský stát ve všech otázkách souvisejících s fondy, pokud jde o:
a)
zprostředkování informací a pokynů týkajících se funkcí a činností platebních agentur těmto agenturám a subjektům odpovědným za provádění uvedených pokynů, jakož i o podporu jejich harmonizovaného provádění;
b)
sdělování informací uvedených v článcích 7 a 102 nařízení (EU) č. 1306/2013 Komisi;
c)
přístup Komise k úplným záznamům všech účetních údajů vyžadovaných pro statistické a kontrolní účely.
2. Platební agentura může jednat jako koordinační subjekt za předpokladu, že jsou tyto dvě funkce vykonávány odděleně.
3. Při plnění svých úkolů může koordinační subjekt v souladu s vnitrostátními postupy požádat o pomoc jiné správní orgány nebo útvary, zejména ty s účetní či technickou odborností.
4. Důvěrnost, integrita a dostupnost všech počítačových údajů v držení koordinačního subjektu bude zajištěna pomocí opatření přizpůsobených organizační struktuře, počtu pracovníků a technologickému prostředí každého koordinačního subjektu. Finanční a technologické nasazení bude úměrné skutečně hrozícím rizikům.
5. Informace uvedené v čl. 102 odst. 1 prvním pododstavci písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013 se předávají ihned po první akreditaci koordinačního subjektu a v každém případě ještě předtím, než bude jakýkoli výdaj, za který je subjekt odpovědný, naúčtován fondům. Je k němu přiložena akreditační listina subjektu spolu s informacemi o organizaci, účetnictví a podmínkách vnitřní kontroly, které souvisejí s jeho fungováním.
Článek 5
Certifikace
1. Příslušný orgán určí certifikační subjekt uvedený v článku 9 nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. Certifikační subjekt organizuje svou práci efektivně a účinně a provádí své kontroly v přiměřené lhůtě, přičemž přihlíží k povaze a načasování operací na dotčený rozpočtový rok.
3. Stanovisko, které certifikační subjekt poskytuje v souladu s čl. 9 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013, se vypracuje každý rok.
Toto stanovisko vychází z auditní činnosti provedené v souladu s články 6 a 7 tohoto nařízení.
4. Certifikační subjekt vypracuje zprávu o svých zjištěních. Zpráva se týká svěřených funkcí. Zpráva uvádí, zda v období, na které se zpráva vztahuje:
a)
platební agentura splňovala akreditační kritéria;
b)
postupy platební agentury poskytovaly dostatečné ujištění, že výdaje účtované fondům byly uskutečněny v souladu s předpisy Unie, čímž současně ujistí o legalitě a správnosti uskutečněných operací a provedení případných doporučení za účelem zlepšení;
c)
roční účetní závěrka uvedená v článku 29 tohoto nařízení byla v souladu s účetními knihami a záznamy platební agentury;
d)
výkazy výdajů a intervenčních operací byly ve své podstatě pravdivým, úplným a přesným záznamem operací účtovaných fondům;
e)
finanční zájmy Unie byly náležitě chráněny s ohledem na vyplacené zálohy, získané záruky, intervenční zásoby a částky, které mají být získány zpět.
Zpráva obsahuje informace o počtu a kvalifikaci zaměstnanců provádějících audit, o provedené práci, o počtu posouzených transakcí, o dosaženém stupni věcnosti a důvěryhodnosti, o zjištěných slabinách a doporučeních ke zlepšení a o operacích certifikačního subjektu i dalších auditorských subjektů uvnitř i vně platební agentury, na nichž je postaveno úplné či částečné ujištění certifikačního subjektu o vykazovaných skutečnostech.
Článek 6
Zásady auditu
1. Certifikační audit se provádí v souladu s mezinárodně uznávanými auditorskými standardy.
2. Certifikační subjekt vypracuje strategii auditu, která stanoví rozsah, načasování a zaměření certifikačního auditu, auditní metody a metodiku výběru vzorků. Plán auditu se vypracuje za každý rozpočtový rok, který je předmětem auditu, na základě odhadů auditorského rizika. Na požádání musí Komise od certifikačního subjektu obdržet strategii auditu i plán auditu.
3. Přiměřené úrovně věrohodnosti auditu plynoucí z jeho prověrek má být dosaženo prostřednictvím posuzování kontrolního systému včetně testování dodržování předpisů, prověrek věcné správnosti výdajů sestávajících z testování podrobných údajů a analytických postupů.
4. Komise vypracuje pokyny obsahující zejména:
a)
další vyjasnění a pokyny pro certifikační audit, který má být prováděn;
b)
stanovení přiměřené úrovně věrohodnosti auditu plynoucí z prověrek provedených v jeho rámci.
Článek 7
Metody auditu
1. Metody certifikačního auditu musí být definovány ve strategii auditu podle čl. 6 odst. 2.
2. V zájmu dosažení cílů auditu a poskytnutí stanoviska, jak je stanoveno v čl. 9 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013, jsou součástí auditu audity systémů, prověrky věcné správnosti a ověřování souhlasu finančních prohlášení a prohlášení řídícího subjektu.
3. Prověrky věcné správnosti výdajů zahrnují ověřování legality a správnosti uskutečněných operací na úrovni konečných příjemců. Pro tyto účely se certifikační subjekt může účastnit druhostupňových kontrol na místě prováděných platební agenturou. Certifikační subjekt se nesmí účastnit prvostupňových kontrol na místě prováděných platební agenturou, s výjimkou situací, kdy by bylo fyzicky nemožné prvostupňové kontroly provedené platební agenturou znovu prověřit. Co se týče prověrek věcné správnosti, certifikační subjekty mohou používat integrovaný přístup k výběru vzorků.
4. Komise poskytne další podmínky a pokyny ohledně plánování auditních postupů, integrace výběru vzorků, plánování a provádění opětovného ověřování operací na místě prostřednictvím pokynů, jak je uvedeno v čl. 6 odst. 4.
KAPITOLA II
FINANČNÍ ŘÍZENÍ FONDŮ
ODDÍL 1
Obecná ustanovení
Článek 8
Účetnictví platebních agentur
1. Každá platební agentura vede samostatné účetní záznamy o výdajích a příjmech uvedených v čl. 4 odst. 1 a článcích 5 a 43 nařízení (EU) č. 1306/2013 a o používání finančních prostředků vyčleněných na platby příslušných výdajů. Tento způsob vedení účtů musí umožnit rozlišit a poskytnout odděleně finanční údaje týkající se EZZF a EZFRV.
2. Platební agentury členských států, které nepřijaly euro, vedou účetnictví, jež obsahuje částky v měně, v níž byly zaplaceny výdaje a přijaty příjmy. Pro účely konsolidace veškerých výdajů a příjmů musí být agentury schopny poskytnout příslušné údaje v národní měně a v eurech.
3. Co se týče EZFRV, každá platební agentura určená pro program rozvoje venkova vede účetní záznamy, které umožňují rozeznat všechny operace podle jednotlivých programů a opatření. Tyto účetní záznamy především obsahují:
a)
částku veřejných výdajů a částku příspěvku Unie vyplacených v rámci každé operace;
b)
částky, které je třeba získat zpět od příjemců v souvislosti se zjištěnými nesrovnalostmi nebo nedbalostmi;
c)
částky získané zpět spolu s uvedením původní operace.
ODDÍL 2
Účetnictví ezzf
Článek 9
Poskytování informací členskými státy
Členské státy shromažďují a poskytují Komisi informace o celkové částce zaplacených výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných každý týden, a to za těchto podmínek:
a)
informace o celkové částce uskutečněných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných od začátku měsíce do konce předchozího týdne nejpozději třetí pracovní den každého týdne;
b)
informace o celkové částce uskutečněných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných během předchozího měsíce nejpozději třetí pracovní den měsíce, pokud týden připadá na přelom měsíce.
Článek 10
Předávání informací členskými státy
1. V souladu s čl. 102 odst. 1 prvním pododstavcem písm. c) body i) a ii) nařízení (EU) č. 1306/2013 členské státy předávají Komisi elektronickou cestou s výhradou článků 11 a 12 tohoto nařízení tyto informace a dokumenty:
a)
nejpozději třetí pracovní den každého měsíce informace o celkové částce uskutečněných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných během předchozího měsíce, a to na základě vzoru, který Komise členským státům poskytla prostřednictvím informačních systémů, a všechny informace, které mohou vysvětlit podstatné odchylky mezi rozpočtovými prognózami sestavenými v souladu s odst. 2 písm. a) bodem iii) tohoto článku a vynaloženými výdaji nebo vybranými účelově vázanými příjmy;
b)
nejpozději dvanáctý den každého měsíce výkaz výdajů podle čl. 18 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013. Sdělení o uskutečněných výdajích a účelově vázaných příjmech vybraných od 1. do 15. října se ale předává nejpozději do 27. října.
2. Výkaz výdajů uvedený v odst. 1 písm. b) musí zahrnovat:
a)
výkaz vyhotovený každou platební agenturou na základě vzoru, který Komise členským státům poskytla prostřednictvím informačních systémů, jednotlivých druhů výdajů a příjmů rozepsaných podle rozpočtové nomenklatury Unie (a to podle podrobné rozpočtové nomenklatury), která byla poskytnuta členským státům, který se týká:
i)
uskutečněných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných během předchozího měsíce,
ii)
souhrnu uskutečněných výdajů a účelově vázaných příjmů od začátku rozpočtového roku až do konce předchozího měsíce,
iii)
odhadů výdajů a účelově vázaných příjmů, které se v závislosti na jednotlivých případech týkají:
-
pouze běžného měsíce a dvou měsíců následujících,
-
běžného měsíce, dvou měsíců následujících a období až do konce rozpočtového roku,
iv)
popřípadě dodatečných údajů;
b)
souhrnný seznam vytvořený členským státem na základě vzoru, který Komise členským státům poskytla prostřednictvím informačních systémů, údajů podle písmene a) za každý členský stát pro všechny platební agentury dotčeného státu;
c)
průkazní účty nákladů a příjmů týkajících se veřejné intervence, jak je uvedeno v čl. 19 odst. 2.
3. Všechny finanční informace vyžadované podle tohoto článku jsou sdělovány v eurech.
Článek 11
Obecná pravidla pro výkaz výdajů a účelově vázaných příjmů
1. Aniž jsou dotčeny zvláštní předpisy pro výkazy výdajů a příjmů týkajících se veřejného skladování podle článku 12, musí výdaje a účelově vázané příjmy vykázané platebními agenturami v rámci jednoho měsíce odpovídat platbám a příjmům, které byly skutečně provedeny během tohoto měsíce.
Tyto výdaje a příjmy jsou zapsány do účetnictví rozpočtu EZZF v rámci rozpočtového roku N.
Avšak
a)
výdaje, které mohou být zaplaceny předtím, než se začne používat ustanovení, které uvádí, že je celkově nebo částečně uhradí EZZF, mohou být vykázány pouze:
-
v rámci měsíce, během kterého se uvedené ustanovení začalo používat,
nebo
-
v rámci měsíce, který následuje po začátku používání uvedeného ustanovení;
b)
účelově vázané příjmy, které členský stát dluží Komisi, se vykazují v rámci měsíce, kdy vyprší lhůta pro uhrazení odpovídajících částek, kterou stanoví právní předpisy Unie;
c)
opravy, o nichž rozhodne Komise v rámci schvalování účetní závěrky a v rámci schvalování souladu, Komise přímo odečítá nebo případně přičítá k měsíčním platbám podle čl. 33 odst. 2 nebo čl. 34 odst. 8. Členské státy však zahrnují částky, které odpovídají těmto opravám, do výkazu sestaveného za měsíc, za který se opravy uskutečňují.
2. Výdaje a účelově vázané příjmy se berou v úvahu k datu, k němuž došlo na účtu platební agentury k připsání ve prospěch nebo k tíži. U plateb však může být rozhodné datum den, kdy dotyčný subjekt vystavil a zaslal finančnímu ústavu nebo příjemci platební doklad. Každá platební agentura používá stejný postup během celého rozpočtového roku.
3. Výdaje a účelově vázané příjmy vykázané v souladu s odstavcem 1 mohou obsahovat opravy údajů vykázaných za předešlé měsíce stejného rozpočtového roku.
Jestliže by opravy účelově vázaných příjmů v případě některé rozpočtové položky na úrovni platební agentury vedly k vykázání záporných účelově vázaných příjmů, přenášejí se přebytkové opravy do následujícího měsíce. Případné zúčtování se provádí při schvalování účetní závěrky příslušného roku.
4. Neprovedené příkazy k úhradě a platby k tíži účtu, které jsou potom znovu připsány v jeho prospěch, se vykazují jako odpočty výdajů v měsíci, během kterého je platební agentuře oznámeno neuskutečnění nebo zrušení platebního příkazu.
5. Pokud jsou platby dlužné v rámci EZZF zatíženy pohledávkou, považují se pro účely odstavce 1 za provedené v plné výši:
a)
ke dni vyplacení splatné částky příjemci, pokud je pohledávka nižší než výdaj, který je předmětem vyrovnání;
b)
ke dni započtení, jestliže je tento výdaj nižší než pohledávka nebo se jí rovná.
6. Souhrnné údaje o výdajích a účelově vázaných příjmech patřících do jednoho rozpočtového roku, které mají být předány Komisi nejpozději 27. října, mohou být opraveny pouze v rámci roční účetní závěrky, která má být Komisi předána v souladu s čl. 102 odst. 1 prvním pododstavcem písm. c) bodem iii) nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 12
Zvláštní pravidla pro výkaz výdajů týkající se veřejného skladování
1. Operace, které mají být zohledněny při sestavování výkazu výdajů týkajícího se veřejného skladování, jsou operace schválené na konci měsíce v účtech platební agentury, ke kterým došlo od začátku účetního období podle čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 do konce uvedeného měsíce.
2. Tento výkaz výdajů obsahuje hodnoty a částky určené v souladu s články 17 a 18 tohoto nařízení a článkem 4 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014 (11) a zaúčtované platebními agenturami během měsíce, který následuje po měsíci, ke kterému se operace vztahují.
Avšak
a)
pokud jde o operace uskutečněné v září, platební agentury zaúčtovávají hodnoty a částky nejpozději do 15. října;
b)
pokud jde o celkové částky snížení hodnoty podle čl. 3 odst. 1 písm. e) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014, částky se zaúčtovávají ke dni určenému rozhodnutím, které se na ně vztahuje.
Článek 13
Rozhodnutí Komise o platbě
1. Na základě údajů poskytnutých v souladu s čl. 10 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení Komise rozhodne o provedení měsíčních plateb podle čl. 18 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013, aniž by byly dotčeny opravy, které mohou být učiněny prostřednictvím příštích rozhodnutí v souladu s články 51 a 52 nařízení (EU) č. 1306/2013, přičemž přihlédne ke snížením a pozastavením plateb, o nichž bylo rozhodnuto v souladu s článkem 41 uvedeného nařízení.
2. Jestliže celkové výdaje vykázané členskými státy pro následující rozpočtový rok překročí tři čtvrtiny všech rozpočtových prostředků pro běžný rozpočtový rok, jsou předběžné závazky uvedené v čl. 170 odst. 3 nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 a příslušné měsíční platby přiděleny v poměru k výkazům výdajů do výše 75 % prostředků pro běžný rozpočtový rok. Komise zohledňuje zůstatek částek neuhrazených členským státům v rozhodnutích o pozdějších následných úhradách.
Článek 14
Poskytování finančních prostředků členským státům
1. Rozhodnutím o měsíčních platbách poskytne Komise členským státům, v rámci rozpočtových prostředků, finanční zdroje nezbytné k pokrytí výdajů, které mají být financovány z EZZF, na účet otevřený každým členským státem, přičemž se odečte částka odpovídající účelově vázaným příjmům.
Když platby, které má uskutečnit Komise, přičemž se provede odečet účelově vázaných příjmů, vedou na úrovni členského státu k negativní částce, přenášejí se přesahující odečtené částky na následující měsíce.
2. Název a číslo účtu podle odstavce 1 členské státy předají Komisi podle formátu, který jim Komise poskytne.
Článek 15
Poskytování informací v rámci veřejné intervence
1. Platební agentury předávají Komisi:
a)
na žádost Komise dokumenty a informace uvedené v čl. 3 odst. 7 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 a doplňkové vnitrostátní správní předpisy přijaté k provedení a správě intervenčních opatření;
b)
do dne stanoveného v čl. 10 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení informace o veřejném skladování na základě vzorů, které poskytla Komise členským státům prostřednictvím informačních systémů.
2. Příslušné informační systémy uvedené v článku 24 se použijí ke zveřejňování oznámení, výměně informací a tvorbě dokumentů týkajících se výdajů spojených s veřejnou intervencí.
Článek 16
Obsah účtů veřejného skladování, které musí vést platební agentury
1. Skladové účetnictví podle čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 musí obsahovat tyto třídy položek zanesených odděleně:
a)
množství produktů zjištěná na vstupu do skladu a množství produktů zjištěná na výstupu ze skladu, a to s fyzickým přemístěním nebo bez fyzického přemístění;
b)
množství použitá z titulu režimu rozdělení zdarma nejchudším osobám z Fondu evropské pomoci nejchudším osobám a zaúčtovaná podle čl. 4 odst. 3 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014, v odlišení od množství, která jsou předmětem převodu do jiného členského státu;
c)
množství odebraná jako vzorky, v odlišení od vzorků odebraných kupujícími;
d)
množství, která po zjištění vizuální prohlídkou v rámci roční inventarizace nebo při kontrole prováděné po převzetí pro intervenci, již nelze přebalit a jsou předmětem přímého prodeje;
e)
množství chybějící ze zjistitelných i nezjistitelných důvodů, včetně těch odpovídajících mezní přípustné odchylce podle platných předpisů;
f)
znehodnocená množství;
g)
přebytečná množství;
h)
chybějící množství překračující mezní přípustné odchylky;
i)
množství uložená do skladů, u nichž se zjistí, že nesplňují požadované podmínky, což vede k zamítnutí jejich převzetí;
j)
čistá množství, která se nacházejí ve skladech na konci každého měsíce nebo na konci účetního období a která jsou převedena do následujícího měsíce nebo do následujícího účetního období.
2. Finanční účty podle čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 musí obsahovat:
a)
hodnotu množství uvedených v odst. 1 písm. a) tohoto článku, přičemž se odděleně zanáší hodnota množství koupených a hodnota množství prodaných;
b)
účetní hodnotu množství použitých nebo zohledněných z titulu režimu rozdělení zdarma podle odst. 1 písm. b) tohoto článku;
c)
finanční náklady podle čl. 3 odst. 1 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014;
d)
výdaje na fyzické operace podle čl. 3 odst. 1 písm. b) a c) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014;
e)
částky vyplývající ze snížení hodnoty podle čl. 3 odst. 1 písm. e) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014;
f)
částky vybrané nebo zpětně inkasované od prodejců, kupujících nebo skladovatelů, jiné než uvedené v čl. 20 odst. 2 tohoto nařízení;
g)
částku pocházející z přímého prodeje provedeného po roční inventuře nebo následující kontrolu provedenou po převzetí produktů k intervenčnímu skladování;
h)
ztráty a zisky z vyskladnění produktů s přihlédnutím ke snížením hodnoty ve smyslu písmene e) tohoto odstavce;
i)
ostatní debetní a kreditní položky, zejména položky odpovídající množstvím podle odst. 1 písm. c) až g) tohoto článku;
j)
průměrnou účetní hodnotu vyjádřenou podle okolností v tunách nebo v hektolitrech.
Článek 17
Účetnictví v souvislosti s veřejnou intervencí
1. U položek uvedených v článku 16 se zaúčtovávají množství, hodnoty, částky a průměry skutečně zjištěné platebními agenturami nebo hodnoty a částky vypočítané na základě paušálních částek stanovených Komisí.
2. Zjištění a výpočty podle odstavce 1 se provádějí s výhradou uplatnění těchto pravidel:
a)
náklady na vyskladnění u množství, u kterých byla zjištěna manka nebo znehodnocení, v souladu s pravidly stanovenými v přílohách VI a VII nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014, se účtují pouze za množství skutečně prodaná a vyskladněná;
b)
množství, u kterých se zjistilo, že chybějí během převozu z jednoho členského státu do druhého, se nepovažují za uložená do skladu v členském státě určení, a proto se na ně neposkytují paušální částky za uskladnění;
c)
jestliže se produkt dopravuje či převádí, zaúčtují se paušální částky za uskladnění a vyskladnění, v případě, že se tyto náklady nepovažují podle pravidel Unie za nedílnou součást nákladů za dopravu;
d)
pokud pravidla Unie nestanoví jinak, příjmy z prodeje znehodnocených produktů ani jakékoliv jiné příjmy v této souvislosti se do účetní dokumentace EZZF nezaznamenávají;
e)
nadbytečná množství, která by se zjistila, se zaúčtovávají se zápornou hodnotou ve stavu a pohybu zásob mezi chybějícími množstvími. Uvedená množství se zohlední při určení množství přesahujících mezní přípustnou odchylku;
f)
jiné vzorky než ty, které odebrali kupující, se zaúčtují v souladu s bodem 2 písm. a) přílohy VII nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014.
3. Informace o opravách provedených Komisí, pokud jde o údaje z běžného účetního období uvedené v článku 16, se předávají Výboru zemědělských fondů. Mohou být oznámeny členským státům při rozhodnutí o měsíční platbě nebo, nedojde-li k němu, při rozhodnutí o schválení účetní závěrky. Zaúčtovávají je platební agentury za podmínek stanovených uvedeným rozhodnutím.
Článek 18
Data účtování o výdajích a příjmech a o pohybech produktů spojených s veřejnou intervencí
1. Zaúčtování různých výdajových a příjmových položek se provádí ke dni, k němuž dojde k hmotné operaci v rámci opatření veřejné intervence, a za použití směnného kurzu, jak je uvedeno v čl. 3 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014.
V následujících případech se však použijí tato data:
a)
datum přijetí u částek vybraných nebo zpětně inkasovaných podle čl. 16 odst. 2 písm. f) a g) tohoto nařízení;
b)
datum skutečného zaplacení nákladů týkajících se hmotných operací, pokud se na tyto náklady nevztahují paušální částky.
2. Zaúčtování různých položek týkajících se fyzických pohybů produktů a správy zásob se provádí ke dni, k němuž dojde ke hmotné operaci vyplývající z intervenčního opatření.
V následujících případech se však použijí tato data:
a)
datum převzetí produktů platební agenturou podle čl. 31 odst. 2 a článku 33 nařízení Komise (EU) č. 1272/2009 (12) ohledně množství uskladněných v rámci veřejného skladování bez změny místa skladování;
b)
datum zjištění skutečností u chybějících nebo znehodnocených množství a u přebytečných množství;
c)
datum skutečného vyskladnění produktů u přímých prodejů týkajících se produktů, které nelze přebalit po vizuální prohlídce v rámci roční inventarizace nebo při kontrole po převzetí k intervenci a které zůstávají na skladě;
d)
poslední den účetního období pro veškeré ztráty přesahující odpovídající mezní přípustnou odchylku podle čl. 4 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014.
Článek 19
Částky financované v rámci veřejné intervence
1. Částka, která má být financována v rámci intervenčních opatření podle článku 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014, se určuje na základě účtů, které sestavují a vedou platební agentury podle čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 a do kterých se zanášejí v aktivech a pasivech různé položky výdajů a příjmů podle článku 16 tohoto nařízení, přičemž se případně zohlední částky výdajů stanovené v rámci právních předpisů v odvětví zemědělství.
2. Platební agentury či koordinační subjekty předávají měsíčně i ročně Komisi elektronicky na základě vzorů, které poskytla Komise členským státům prostřednictvím informačních systémů, informace nezbytné pro financování veřejného skladování i účty odůvodňující výdaje a příjmy související s veřejným skladováním ve formě výkazů (výkazy P-STO), a to do dne stanoveného v čl. 10 odst. 1 písm. b) a do dne stanoveného v čl. 30 odst. 2.
Článek 20
Výkazy výdajů a příjmů v případě veřejných intervencí
1. Financování EZZF v rámci intervenčních opatření podle článku 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014 se rovná výdajům, které se vypočtou na základě údajů sdělených platební agenturou po odečtení případných příjmů vyplývajících z intervenčních opatření, které se schvalují informačním systémem zavedeným Komisí a které platební agentura zahrne do svého výkazu výdajů sestaveného v souladu s článkem 12 tohoto nařízení.
2. Částky získané zpět v souladu s článkem 54 nařízení (EU) č. 1306/2013 a částky vybrané nebo získané zpět od prodejců, kupců a skladovatelů, které splňují kritéria stanovená v článku 43 uvedeného nařízení, se deklarují v rozpočtu EZZF za podmínek stanovených v čl. 10 odst. 2 písm. a) tohoto nařízení.
ODDÍL 3
Účetnictví EZFRV
Článek 21
Odhad potřeb financování
Za každý program rozvoje venkova podle článku 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1305/2013 (13) a podle čl. 102 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) bodu ii) nařízení (EU) č. 1306/2013 předávají členské státy Komisi dvakrát za rok, a to nejpozději 31. ledna a 31. srpna, své odhady částek, které mají být v daném rozpočtovém roce financovány z EZFRV. Kromě toho členské státy předají aktualizovaný odhad svých žádostí o financování na následující rozpočtový rok.
Tyto odhady se zasílají za pomoci strukturovaných údajů prostřednictvím informačního systému SFC2014 podle kapitoly I prováděcího nařízení Komise (EU) č. 184/2014 (14).
Článek 22
Výkazy výdajů
1. Platební agentury vyhotoví výkaz výdajů pro každý program rozvoje venkova podle článku 6 nařízení (EU) č. 1305/2013.
U každého opatření pro rozvoj venkova platební agentury ve výkazech výdajů uvádějí:
a)
částku způsobilého veřejného výdaje, pro který platební agentura v každém z referenčních období uvedeném v odstavci 2 tohoto článku skutečně uhradila odpovídající příspěvek z EZFRV;
b)
dodatečné informace o finančních nástrojích podle hlavy IV druhé části nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 (15);
c)
dodatečné informace týkající se záloh vyplacených příjemcům podle čl. 75 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013;
d)
částku vrácenou během běžného období, jak je uvedeno v odstavci 2 tohoto článku.
2. Po schválení programu rozvoje venkova Komisí předávají členské státy Komisi v souladu s čl. 102 odst. 1 prvním pododstavcem písm. c) bodem i) nařízení (EU) č. 1306/2013 své výkazy výdajů v těchto lhůtách:
a)
nejpozději 30. dubna pro výdaje za období od 1. ledna do 31. března;
b)
nejpozději 31. července pro výdaje za období od 1. dubna do 30. června;
c)
nejpozději 10. listopadu pro výdaje za období od 1. července do 15. října;
d)
nejpozději 31. ledna pro výdaje za období od 16. října do 31. prosince.
Nicméně všechny výdaje, které platební agentury v souladu s čl. 65 odst. 2 nařízení (EU) č. 1303/2013 před schválením programu rozvoje venkova podle článku 6 nařízení (EU) č. 1305/2013 příjemcům vyplatily, jsou vynakládány v rámci odpovědnosti členských států a musí být vykázány Komisi v prvním výkazu výdajů po přijetí programu. Totéž pravidlo se obdobně použije v případě změny programu rozvoje venkova podle článku 11 nařízení (EU) č. 1305/2013.
3. Platební agentury zapisují výkazy výdajů pro programy rozvoje venkova formou strukturovaných údajů do informačního systému SFC2014 uvedeného v kapitole I prováděcího nařízení (EU) č. 184/2014.
4. Pokud Komise požaduje dodatečná ověřování z důvodu poskytnutí neúplných nebo nejasných informací nebo interpretačních růzností či rozporů nebo jakýchkoli jiných rozporů týkajících se výkazu výdajů za určité referenční období, které vyplývají především z toho, že nejsou sdělovány informace požadované podle nařízení (EU) č. 1305/2013 a aktů Komise přijatých na základě uvedeného nařízení, nebo na základě závažných náznaků, že výdaje uvedené ve výkazu výdajů vykazují nesrovnalost nebo že mohou existovat nedostatky ve fungování řídicího a kontrolního systému v oblasti rozvoje venkova, poskytne dotyčný členský stát na žádost Komise doplňující informace během lhůty stanovené v předmětné žádosti v závislosti na míře závažnosti problému.
Lhůta pro průběžné platby stanovená v čl. 36 odst. 5 nařízení (EU) č. 1306/2013 může být přerušena pro celou nebo částečnou částku, která je předmětem žádosti o platbu, a to od data předání žádosti o informace do přijetí požadovaných informací, nejpozději však do maximální lhůty stanovené v čl. 83 odst. 1 nařízení (EU) č. 1303/2013.
Neodpoví-li dotyčný členský stát na žádost o doplňující informace během lhůty stanovené v předmětné žádosti nebo je-li odpověď považována za nedostačující, nebo pokud odpověď naznačuje, že nebyla dodržena platná pravidla nebo nebyly řádně využity finanční prostředky Unie, může Komise platby pozastavit či snížit v souladu s článkem 41 nařízení (EU) č. 1306/2013.
5. Výdaje vykázané za referenční období mohou obsahovat opravy údajů vykázaných za období předešlých výkazů stejného finančního roku.
Opravy údajů o výdajích a účelově vázaných příjmech patřících do daného rozpočtového roku neuvedené ve výkazech podle odst. 2 písm. a), b) a c) mohou být provedeny pouze v rámci roční účetní závěrky, která má být Komisi předána v souladu s čl. 102 odst. 1 prvním pododstavcem písm. c) bodem iii) nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 23
Výpočet částky, která má být zaplacena
1. Příspěvek Unie na způsobilé veřejné výdaje se pro každé opatření a pro každé referenční období vypočítá na základě plánu financování podle čl. 8 odst. 1 písm. h) nařízení (EU) č. 1305/2013, který platí od prvního dne tohoto období. Tento výpočet musí brát v úvahu opravy příspěvku Unie, jak jsou vykázány ve výkazu výdajů za uvedené období.
2. Když souhrnná částka příspěvku Unie na program rozvoje venkova překročí celkovou částku naplánovanou pro určité opatření rozvoje venkova, sníží se částka k úhradě na výši částky naplánované pro toto opatření, a to aniž je dotčeno stanovení stropu podle čl. 34 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013. Veškeré příspěvky Unie, které proto byly vyloučeny, mohou být vyplaceny později s výhradou, že členský stát předložil upravený plán financování, který Komise přijala.
3. Komise provádí platbu příspěvku Unie podle dostupnosti rozpočtových prostředků na účet nebo účty otevřené jednotlivými členskými státy.
Členské státy sdělí Komisi číslo nebo čísla účtu podle formátu, který jim Komise poskytne.
ODDÍL 4
Společná ustanovení pro EZZF a pro EZFRV
Článek 24
Elektronická výměna informací a dokumentů
1. Pokud jde o sdělování informací a seznamování se s nimi podle článku 102 nařízení (EU) č. 1306/2013 a jeho prováděcích pravidel, Komise určí informační systémy, které umožní výměnu dokumentů a informací mezi ní a členskými státy elektronickou cestou. O obecných podmínkách zavedení těchto systémů informuje členské státy prostřednictvím Výboru zemědělských fondů.
2. Informační systémy uvedené v odstavci 1 mohou zejména zpracovávat:
a)
údaje nezbytné pro finanční transakce, zejména ty, které se týkají měsíčních a ročních účetních závěrek platebních agentur, výkazů výdajů a příjmů a předávání informací a dokumentů podle článku 3 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 a podle článků 10, 11, 14, 15, 19, 20, 23 a 29 tohoto nařízení;
b)
dokumenty společného zájmu, které umožňují kontrolu měsíčních a ročních účetních závěrek a prohlížení informací a dokumentů, které musí platební agentury poskytovat Komisi;
c)
texty Unie a pokyny Komise v oblasti financování společné zemědělské politiky z jednotlivých orgánů akreditovaných a jmenovaných podle nařízení (EU) č. 1306/2013 i pokyny týkající se jednotného uplatňování příslušných právních předpisů.
3. Formu a obsah dokumentů podle článků 10, 19, 20, 23 a čl. 30 odst. 1 písm. a), b) a d) dá Komise k dispozici členským státům formou vzorových předloh prostřednictvím informačních systémů.
Komise tyto předlohy přizpůsobuje a aktualizuje, přičemž o tom předem informuje Výbor zemědělských fondů.
4. Informační systémy podle odstavce 1 mohou obsahovat nástroje nutné k tomu, aby Komise mohla uchovávat údaje a spravovat účty fondů, jakož i nástroje nezbytné k výpočtu paušálních výdajů nebo výdajů vyžadujících užití jednotných způsobů, a to zejména pokud jde o finanční náklady a odpisy.
5. Odpovědnost za sdělování, zapisování a aktualizování údajů o finančních transakcích v informačních systémech podle odstavce 1 mají platební agentury; platební agentura vše provádí sama nebo to provádí subjekt, na který byla tato odpovědnost přenesena, popřípadě se tak děje prostřednictvím koordinačního subjektu akreditovaného podle čl. 7 odst. 4 nařízení (EU) č. 1306/2013.
6. Když dokument nebo postup podle nařízení (EU) č. 1306/2013 nebo aktů Komise přijatých na základě uvedeného nařízení vyžadují podpis pověřené osoby nebo souhlas určité osoby v jedné nebo několika etapách dotyčného postupu, v souladu s právními předpisy Unie musí informační systémy zavedené k předávání těchto dokumentů umožnit jednoznačnou identifikaci každé osoby a poskytovat dostatečnou záruku neporušitelnosti obsahu dokumentů, a to i během jednotlivých etap postupu. Pokud jde o výkazy výdajů a prohlášení řídícího subjektu připojené k roční účetní závěrce podle čl. 102 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) bodu i) a iii) nařízení (EU) č. 1306/2013, platební agentury nebo případně koordinační subjekty, které jsou akreditovány v souladu s čl. 7 odst. 2 a 4 uvedeného nařízení, rovněž uchovávají dokumenty předané elektronicky v jejich původní formě.
7. Uchovávání elektronických a digitálních dokumentů musí být zajištěno během celé doby podle článku 32.
8. Při funkční poruše informačního systému nebo nestabilním spojení může členský stát zasílat dokumenty jinou formou, a to na základě předběžného souhlasu Komise a za podmínek, které Komise stanoví.
Článek 25
Pozastavení plateb v případě pozdního předložení
Prováděcí akty stanovující měsíční platby uvedené v čl. 18 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013 nebo průběžné platby uvedené v článku 36 uvedeného nařízení zohlední pozastavení plateb, o nichž bylo rozhodnuto podle článku 42 uvedeného nařízení.
Článek 26
Získávání družicových snímků
1. Pro účely článku 21 nařízení (EU) č. 1306/2013 každý členský stát informuje Komisi nejpozději do 1. listopadu každého roku o:
a)
tom, zda si přeje, aby Komise získala družicové snímky nezbytné pro svůj program kontrol a/nebo pro své hodnocení kvality systému evidence půdy;
b)
oblasti, která má být zkontrolována a počtu plánovaných kontrolních oblastí.
2. Členské státy, které žádají Komisi, aby si opatřila družicové snímky, dokončí ve spolupráci s ní a před 15. lednem po sdělení informací uvedených v odstavci 1 vymezení oblasti, kterou je nutno zachytit, a sestavení harmonogramu pro získání těchto snímků.
3. Získané družicové snímky poskytne Komise pověřeným zástupcům členských států zdarma. Tito zástupci musí dodržovat ustanovení o autorském právu obsažená ve smlouvách s dodavateli a snímky po dokončení prací vrátit.
4. Pokud celková cena žádostí, které obdržely členské státy, překročí rozpočet vyčleněný na uplatnění článku 21 nařízení (EU) č. 1306/2013, Komise v zájmu o co nejefektivnější využití dostupných zdrojů rozhodne o omezení počtu družicových snímků, které mají být poskytnuty.
KAPITOLA III
SCHVÁLENÍ ÚČETNÍ ZÁVĚRKY
ODDÍL 1
Vymáhání dluhů
Článek 27
Úroky uplatnitelné při zpětném získávání neoprávněných plateb
1. Nestanoví-li předpisy z jednotlivých odvětví zemědělství jinak, úroky z neoprávněných plateb, které mají být získány zpět v důsledku nesrovnalostí nebo nedbalosti, se vypočítají za období mezi okamžikem uplynutí platební lhůty pro příjemce uvedené v inkasním příkazu a datem vrácení nebo odečtení částky. Platební lhůta nesmí být delší než 60 dnů od vydání inkasního příkazu.
2. Použitá úroková sazba v žádném případě nesmí být nižší než úroková sazba stanovená vnitrostátním právem pro zpětné získání srovnatelných neoprávněných výdajů nebo vymáhání splatných pohledávek.
Článek 28
Zpětné získání započtením dlužné částky
Aniž jsou dotčena jakákoli jiná opatření k prosazení práva stanovená vnitrostátním právem, členské státy započtou dlužnou částku, kterou příjemce dosud nevrátil a která byla zjištěna v souladu s vnitrostátním právem, proti jakékoli budoucí platbě, kterou má uhradit platební agentura odpovědná za získání dlužné částky tomuto příjemci.
ODDÍL 2
Zúčtování
Článek 29
Obsah roční účetní závěrky
Roční účetní závěrka uvedená v čl. 102 odst. 1 prvním pododstavci písm. c) bodu iii) nařízení (EU) č. 1306/2013 zahrnuje:
a)
účelově vázané příjmy uvedené v článku 43 uvedeného nařízení;
b)
výdaje EZZF po odečtení veškerých neoprávněně vyplacených plateb, které nebyly ke konci rozpočtového roku získány zpět a nejsou uvedeny pod písmenem f) tohoto článku, včetně případných souvisejících úroků, souhrnně podle položek a podpoložek rozpočtu Unie;
c)
výdaje EZFRV podle jednotlivých programů, opatření a zvláštní sazby příspěvku. Roční výkaz výdajů musí obsahovat také informace o částkách, které byly získány zpět. Po ukončení programu budou veškeré neoprávněně vyplacené platby, které nebyly získány zpět a nejsou uvedeny pod písmenem f) tohoto článku, včetně případných souvisejících úroků, odečteny od výdajů daného rozpočtového roku;
d)
tabulku rozdílů podle položek a podpoložek, nebo v případě EZFRV podle programu a opatření, zvláštní sazby příspěvku a prioritní oblasti, mezi výdaji a účelově vázanými příjmy vykázanými v roční účetní závěrce a těmi vykázanými za shodné období v dokumentech uvedených v čl. 10 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení, pokud jde o EZZF, a v čl. 22 odst. 2 tohoto nařízení, pokud jde o EZFRV, spolu s vysvětlením každého rozdílu;
e)
odděleně částky, které nese příslušný členský stát, a částky, které nese Unie, v souladu s čl. 54 odst. 2 prvním pododstavcem a čl. 54 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013;
f)
tabulku neoprávněně vyplacených plateb, které mají být získány zpět na konci rozpočtového roku v důsledku nesrovnalostí ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 (16), včetně případných sankcí stanovených v platných odvětvových předpisech Unie a souvisejících úroků, připravenou podle vzoru uvedeného v příloze II tohoto nařízení;
g)
výpis z knihy dlužníků zahrnující částky, které mají být získány zpět a připsány ve prospěch EZZF nebo EZFRV a nejsou uvedeny pod písmeny b), c) a f) tohoto článku, včetně případných sankcí a souvisejících úroků, sestavený podle vzoru v příloze III tohoto nařízení;
h)
přehled intervenčních operací a výkaz množství a umístění zásob na konci rozpočtového roku;
i)
potvrzení, že výdaje, účelově vázané příjmy a podrobnosti o každém pohybu intervenčních zásob jsou uchovány v záznamech a v účetních záznamech platební agentury;
j)
na konci rozpočtového roku konečný zůstatek nevyužitých/záporných kumulovaných záloh vyplacených příjemcům členskými státy, podrobně rozčleněných podle jednotlivých opatření v případě EZZF a v případě EZFRV podle jednotlivých programů i podle finančních nástrojů. U finančních nástrojů se konečný zůstatek týká plateb ze strany Komise, které nebyly členskými státy použity ani pro platby konečným příjemcům, ani vyčleněny pro smlouvy o zárukách podle čl. 42 odst. 1 nařízení (EU) č. 1303/2013.
Článek 30
Předávání informací
1. Pro účely schválení účetní závěrky podle článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013 předá každý členský stát Komisi:
a)
položky zahrnuté do účetní závěrky uvedené v článku 29 tohoto nařízení;
b)
stanoviska a zprávy podle čl. 5 odst. 3 a 4 tohoto nařízení, vypracované certifikačním subjektem nebo subjekty;
c)
úplné záznamy všech účetních údajů nezbytných pro statistické a kontrolní účely;
d)
prohlášení řídícího subjektu, jak je zmíněno v článku 3 tohoto nařízení.
2. Dokumenty a účetní údaje uvedené v odstavci 1 jsou zaslány Komisi nejpozději do 15. února roku následujícího po konci rozpočtového roku, jehož se týkají. Dokumenty uvedené v odst. 1 písm. a), b) a d) jsou předány v jednom vyhotovení spolu s elektronickou kopií v souladu s formátem a za podmínek určených Komisí podle článku 24.
3. Na základě žádosti Komise nebo na podnět členského státu lze Komisi poskytnout další informace o schválení účetní závěrky ve lhůtě stanovené Komisí, přičemž se zohlední množství práce pro poskytnutí těchto informací. Při neexistenci takových informací může Komise schválit účetní závěrku na základě informací, které má k dispozici.
4. V náležitě odůvodněných případech může Komise přijmout žádost o pozdní předložení informací, pokud je jí ovšem tato žádost předána před lhůtou pro předložení.
Článek 31
Forma a obsah účetních údajů
1. Forma a obsah účetních údajů uvedených v čl. 30 odst. 1 písm. c) a způsob jejich předávání Komisi musí být v souladu s prováděcím nařízením Komise (EU) č. 991/2013 (17).
2. Komise použije účetní údaje výhradně pro účely:
a)
plnění svých funkcí v rámci schválení účetní závěrky podle nařízení (EU) č. 1306/2013;
b)
sledování vývoje a poskytování prognóz v zemědělství.
Evropský účetní dvůr a Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF) mají v rámci plnění svých povinností rovněž přístup k těmto údajům.
3. Jakékoli osobní údaje obsažené ve shromážděných účetních údajích jsou zpracovány výhradně pro účely uvedené v odstavci 2. Zejména platí, že pokud jsou účetní údaje používány Komisí pro účely uvedené v odst. 2 prvním pododstavci písm. b), Komise převede tyto údaje do anonymní podoby a zpracuje je pouze v souhrnné formě.
4. Všechny dotazy týkající se zpracování osobních údajů musí dotyčné osoby postoupit Komisi podle přílohy IV.
5. Komise zajistí zachování důvěrnosti a bezpečnosti účetních údajů.
Článek 32
Uchování účetních údajů
1. Podklady týkající se financovaných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných EZZF jsou Komisi k dispozici po dobu nejméně tří let následujících po roce, v němž Komise schválila účetní závěrku za rozpočtový rok uvedený v článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. Podklady týkající se financovaných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných EZFRV jsou Komisi k dispozici po dobu nejméně tří let následujících po roce, v němž proběhla poslední platba ze strany platební agentury.
3. V případě nesrovnalostí nebo nedbalosti jsou podklady uvedené v odstavcích 1 a 2 Komisi k dispozici po dobu nejméně tří let následujících po roce, v němž došlo k úplnému zpětnému získání částek od příjemce a jejich připsání na účet fondů, anebo v němž bylo rozhodnuto o finančních důsledcích toho, že nedošlo ke zpětnému získání podle čl. 54 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013.
4. V případě řízení o schválení podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou podklady uvedené v odstavcích 1 a 2 tohoto článku Komisi k dispozici po dobu nejméně jednoho roku následujícího po roce, v němž bylo řízení ukončeno, nebo, pokud je rozhodnutí o souladu předmětem soudního řízení u Soudního dvora Evropské unie, po dobu nejméně jednoho roku následujícího po roce, v němž bylo uvedené soudní řízení ukončeno.
5. Podklady uvedené v odstavcích 1 až 4 se uchovávají k dispozici Komisi v tištěné podobě a/nebo v elektronické podobě.
Členský stát se může rozhodnout uchovávat doklady výhradně v elektronické podobě, pouze pokud jeho vnitrostátní právní předpisy povolují používání elektronických dokumentů jako důkazu účtovaných transakcí ve vnitrostátních soudních řízeních.
Pokud jsou doklady uchovávány pouze v elektronické podobě, musí být dotyčný systém v souladu s oddílem 3 (B) přílohy I nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014.
Článek 33
Schválení účetní závěrky
1. Rozhodnutí Komise o schválení účetní závěrky uvedené v článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013 stanoví výši výdajů uskutečněných v každém členském státě během dotyčného rozpočtového roku, které jsou uznány jako účtovatelné fondům na základě účetní závěrky uvedené v článku 29 tohoto nařízení a snížení a pozastavení plateb podle článku 41 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Rozhodnutí rovněž stanoví částky, které mají být účtovány Unii a dotčenému členskému státu podle čl. 54 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Pokud jde o EZFRV, částka stanovená rozhodnutím o schválení účetní závěrky zahrnuje prostředky, které může dotčený členský stát znovu použít jejich přerozdělením podle čl. 56 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. S ohledem na EZZF je částka, kterou lze v důsledku rozhodnutí o schválení účetní závěrky od každého členského státu získat zpět či mu má být uhrazena, stanovena pomocí odečtení měsíčních plateb za daný rozpočtový rok od výdajů uznaných ve stejném roce v souladu s odstavcem 1. Komise tuto částku odečte od měsíční platby týkající se výdajů uskutečněných za druhý měsíc následující po měsíci, v němž bylo přijato rozhodnutí o schválení účetní závěrky, nebo ji k ní přičte.
S ohledem na EZFRV je částka, kterou lze v důsledku rozhodnutí o schválení účetní závěrky od každého členského státu získat zpět či mu má být uhrazena, stanovena pomocí odečtení průběžných plateb za daný rozpočtový rok od výdajů uznaných za stejný rok v souladu s odstavcem 1.
Komise tuto částku odečte od první platby, za niž členský stát předkládá prohlášení o výdajích poté, co bylo přijato rozhodnutí podle článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013, nebo ji k ní přičte.
3. Komise sdělí dotčenému členskému státu výsledky svého ověření poskytnutých informací spolu s případnými návrhy na změny nejpozději do 30. dubna následujícího po konci finančního roku.
4. Pokud Komise nemůže schválit účetní závěrku členského státu do 31. května následujícího roku z důvodů, které lze přičíst dotčenému členskému státu, uvědomí tento členský stát o dodatečném šetření, které navrhuje provést podle článku 47 nařízení (EU) č. 1306/2013.
5. Odstavce 1 až 4 se použijí obdobně na účelově vázané příjmy ve smyslu článku 43 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 34
Schválení souladu
1. Za účelem stanovení částek, které mají být vyloučeny z financování Unií v případě zjištění, že výdaje nebyly uskutečněny v souladu s předpisy Unie, využije Komise svých vlastních zjištění a zohlední informace poskytnuté členskými státy, pokud byly tyto informace poskytnuty ve lhůtách stanovených Komisí v rámci postupu pro schvalování souladu provedeného v souladu s článkem 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 a s tímto článkem.
2. Pokud se Komise v důsledku šetření domnívá, že výdaje nebyly uskutečněny v souladu s předpisy Unie, sdělí svá zjištění dotčenému členskému státu, upřesní nápravná opatření nezbytná k zajištění budoucího souladu s těmito předpisy a uvede předběžnou výši finanční opravy, kterou považuje v této fázi postupu za odpovídající svým zjištěním. Součástí uvedeného sdělení bude rovněž návrh na uskutečnění dvoustranného jednání do čtyř měsíců od uplynutí lhůty pro odpověď členského státu. Sdělení bude odkazovat na tento článek.
Členský stát odpoví do dvou měsíců od přijetí sdělení. Ve své odpovědi má členský stát zejména možnost:
a)
prokázat Komisi, že skutečný rozsah nedodržení předpisů nebo riziko pro fondy je menší, než bylo uvedeno ve sdělení Komise;
b)
uvědomit Komisi o nápravných opatřeních, která přijal za účelem zajištění souladu s předpisy Unie, a o datu účinnosti jejich provedení.
V odůvodněných případech může Komise na základě odůvodněné žádosti členského státu schválit prodloužení dvouměsíční lhůty maximálně o dva měsíce. Žádost se Komisi předá před uplynutím této lhůty.
Pokud se členský stát domnívá, že není nutné, aby došlo k dvoustrannému jednání, uvědomí o tom Komisi ve své odpovědi na výše uvedené sdělení.
3. Při dvoustranném jednání se obě strany snaží o nalezení dohody, pokud jde o opatření, která je nezbytné přijmout, jakož i o hodnocení závažnosti protiprávního jednání a finanční škody vzniklé rozpočtu Unie.
Komise do třiceti pracovních dnů po dvoustranném jednání vypracuje zápis a zašle jej členskému státu. Členský stát může Komisi své připomínky zaslat do patnácti pracovních dní po obdržení tohoto zápisu.
Do šesti měsíců od zaslání zápisu z dvoustranného jednání Komise formálně sdělí členskému státu své závěry na základě informací, které získala v rámci postupu pro schvalování souladu. Toto sdělení obsahuje hodnocení výdajů, jež mají být vyloučeny z financování Unií podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 a článku 12 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014. Sdělení obsahuje odkaz na čl. 40 odst. 1 tohoto nařízení.
4. Pokud členský stát využil smírčího řízení podle článku 40, Komise sdělí své závěry členskému státu nejpozději do šesti měsíců poté, co:
a)
obdržela zprávu smírčího orgánu, nebo
b)
obdržela dodatečné informace od členského státu ve lhůtě uvedené v čl. 40 odst. 3 druhém pododstavci za předpokladu, že byly splněny podmínky stanovené v odstavci 6 tohoto článku.
5. Komise musí mít k dispozici všechny informace, jež jsou relevantní v této konkrétní fázi postupu, aby odstavce 3 a 4 mohla použít v rámci příslušných lhůt. Pokud se Komise domnívá, že nemá dostatek informací, může kdykoli během lhůt stanovených v odstavcích 3 a 4:
a)
požádat členský stát o doplňující informace, které jí členský stát předá do dvou měsíců od obdržení sdělení; a/nebo
b)
sdělit členskému státu, že hodlá provést dodatečný audit za účelem provedení nezbytných ověření.
Lhůty uvedené v odstavcích 3 a 4 začínají v tomto případě běžet opět buď ode dne, kdy Komise obdrží požadované dodatečné informace, nebo od posledního dne dodatečného auditu.
6. Při hodnocení výdajů, které mají být vyloučeny z financování Unií, lze informace sdělené členským státem po formálním sdělení Komise podle odst. 3 druhého pododstavce zohlednit pouze:
a)
pokud je nezbytné zabránit hrubému přecenění finanční újmy způsobené rozpočtu Unie; a
b)
pokud je pozdní předání informací řádně odůvodněno vnějšími faktory a není jím ohroženo včasné přijetí rozhodnutí ze strany Komise podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
7. Poté, co Komise členským státům sdělila své závěry v souladu s čl. 34 odst. 3 nebo 4 tohoto nařízení, přijme případně jedno nebo více rozhodnutí podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 s cílem vyloučit z financování Unií výdaje, které nejsou v souladu předpisy Unie. Komise může opakovaně přistoupit k postupu pro schvalování souladu, dokud členský stát skutečně neprovede nápravná opatření.
8. S ohledem na EZZF jsou odpočty z financování Unií prováděny Komisí z měsíčních plateb souvisejících s výdaji ve druhém měsíci následujícím po rozhodnutí podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Pokud jde o EZFRV, provádí Komise odpočty financování Unií od platby, za niž členský stát předložil prohlášení o výdajích poté, co bylo přijato rozhodnutí podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Na žádost členského státu a po konzultaci s Výborem zemědělských fondů však může Komise přijmout rozhodnutí, kterým se stanoví jiná lhůta pro provedení odpočtů nebo povoluje jejich náhrada prostřednictvím splátek, pokud je to odůvodněno závažností odpočtů zahrnutých do prováděcího aktu přijatého na základě článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
9. V řádně odůvodněných případech, které je nezbytné dotčenému členskému státu oznámit, může Komise prodloužit lhůty stanovené v odstavcích 3 a 4.
10. Odstavce 1 až 9 se použijí obdobně na účelově vázané příjmy ve smyslu článku 43 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 35
Rozhodnutí nezahájit či neprovádět šetření v případě nedodržení postupu pro schvalování souladu
1. Komise se může rozhodnout, že nezahájí nebo neprovede šetření v případě nedodržení postupu pro schvalování souladu podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013, pokud očekává, že případné finanční opravy za nedodržení postupu zjištěné na základě šetření uvedeného v čl. 34 odst. 2 jsou nižší než 50 000 EUR a představují méně než 2 % příslušných výdajů nebo částek, které mají být získány zpět.
2. Pokud Komise sníží měsíční platby v souladu s čl. 41 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013, může rozhodnout o nezahájení nebo neprovedení šetření v případě nedodržení postupu pro schvalování souladu podle článku 52 uvedeného nařízení za předpokladu, že dotčený členský stát nevznese námitku proti použití tohoto odstavce v rámci řízení podle čl. 41 odst. 1 uvedeného nařízení.
Článek 36
Smírčí orgán
Pro účely schvalování souladu uvedeného v článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 se ustaví smírčí orgán. Smírčí orgán plní zejména následující úkoly:
a)
posuzovat záležitosti, jež mu předloží členský stát, který obdržel formální sdělení od Komise podle čl. 34 odst. 3 druhého pododstavce tohoto nařízení, včetně hodnocení výdajů, které Komise zamýšlí vyloučit z financování Unií;
b)
usilovat o sblížení rozdílných postojů Komise a dotčeného členského státu;
c)
na závěr svého posuzování vypracovat zprávu o výsledcích svého úsilí o sblížení postojů, přičemž ji doplní poznámkami, které považuje za vhodné, pokud spor částečně nebo zcela přetrvává.
Článek 37
Složení smírčího orgánu
1. Smírčí orgán se skládá minimálně z pěti členů vybraných z významných osob, které mohou zaručit svou nezávislost a které jsou vysoce kvalifikovány v záležitostech týkajících se financování společné zemědělské politiky, včetně rozvoje venkova, nebo v provádění finančního auditu.
Tyto osoby musí být státními příslušníky různých členských států.
2. Předsedu, členy a náhradníky jmenuje Komise na počáteční funkční období tří let na základě konzultace s Výborem zemědělských fondů.
Funkční období lze prodloužit vždy pouze o jeden rok a musí o tom být informován Výbor zemědělských fondů. Pokud je však předseda, který má být jmenován, již členem smírčího orgánu, jeho počáteční předsednické funkční období trvá tři roky.
Jména předsedy, členů a náhradníků smírčího orgánu se zveřejňují v řadě C Úředního věstníku Evropské unie.
3. Členové smírčího orgánu jsou odměňováni s ohledem na časovou náročnost úkolů. Náhrada nákladů se provádí v souladu s platnými předpisy pro zaměstnance Komise.
4. Po uplynutí funkčního období zůstává předseda i členové ve svých funkcích, dokud nebudou vystřídáni novými členy nebo opětovně jmenováni.
5. Funkční období členů, kteří nadále nesplňují podmínky nezbytné k výkonu svých úkolů ve smírčím orgánu, nebo kteří z jakéhokoli důvodu nejsou na neurčitou dobu k dispozici, může být Komisí ukončeno po konzultaci s Výborem zemědělských fondů.
V takovém případě je dotčený člen nahrazen na zbývající část svého funkčního období náhradníkem a je o tom informován Výbor zemědělských fondů.
Pokud je funkční období předsedy ukončeno, je člen, který má vykonávat funkci předsedy po zbytek funkčního období, na které byl předseda jmenován, jmenován Komisí po konzultaci s Výborem zemědělských fondů.
Článek 38
Nezávislost smírčího orgánu
1. Členové smírčího orgánu vykonávají své úkoly zcela nezávisle a nevyžadují ani nepřijímají pokyny od Komise, jakékoli vlády nebo jiného subjektu.
Členové smírčího orgánu se neúčastní činnosti smírčího orgánu ani nepodepisují zprávu, pokud byli ve svých předchozích funkcích osobně zapojeni do projednávané záležitosti.
2. Aniž je dotčen článek 287 Smlouvy, členové smírčího orgánu nesmějí sdělovat informace získané v souvislosti se svou činností ve smírčím orgánu. Tyto informace jsou důvěrné a vztahuje se na ně služební tajemství.
Článek 39
Organizace činnosti
1. Smírčí orgán zasedá v sídle Komise. Jeho činnost připravuje a organizuje předseda. Aniž je dotčen čl. 37 odst. 5 první pododstavec, v případě nepřítomnosti předsedy vykonává funkci předsedy nejstarší člen orgánu.
Funkci sekretariátu smírčího orgánu zajišťuje Komise.
2. Aniž je dotčen čl. 38 odst. 1 druhý pododstavec, smírčí orgán přijímá své zprávy nadpoloviční většinou hlasů přítomných členů s tím, že usnášeníschopný je za přítomnosti tří členů.
Zprávy podepisují předseda a členové, kteří se účastnili jednání. Jsou spolupodepisovány sekretariátem.
Článek 40
Smírčí řízení
1. Členský stát se může obrátit na smírčí orgán ve lhůtě nejvýše 30 pracovních dnů od obdržení sdělení Komise podle čl. 34 odst. 3 druhého pododstavce s odůvodněným návrhem na zahájení smírčího řízení zaslaným sekretariátu smírčího orgánu.
Podmínky předepsaného postupu jsou spolu s adresou sekretariátu sděleny členským státům prostřednictvím Výboru zemědělských fondů.
2. Návrh na zahájení smírčího řízení je přípustný pouze tehdy, pokud částka, která má být vyloučena z financování Unií podle sdělení Komise, buď:
a)
přesahuje 1 milion EUR;
nebo
b)
představuje více než 25 % celkových ročních výdajů členského státu v rámci dotčené rozpočtové položky.
Kromě toho může předseda smírčího orgánu prohlásit návrh na zahájení smírčího řízení za přípustný, pokud daný členský stát v průběhu předchozích jednání uvedl a dostatečně odůvodnil, že se jedná o zásadní otázku týkající se uplatňování předpisů Unie. Takový návrh však nebude přípustný tehdy, pokud se vztahuje výhradně na záležitost právního výkladu.
3. Smírčí orgán provádí svá šetření co nejméně formálně a co nejrychleji výhradně na základě dokladů dostupných Komisi v okamžiku sdělení formálních závěrů podle čl. 34 odst. 3, jakož i na základě nestranného vyjádření Komise a dotčených vnitrostátních orgánů.
Pokud však členský stát považuje za nezbytné předložit ve své žádosti o zahájení smírčího řízení informace, které dosud nebyly Komisi sděleny, smírčí orgán může Komisi vyzvat, aby posoudila tyto nové informace pouze v případě, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 34 odst. 6. Tyto informace musí být Komisi sděleny nejpozději dva měsíce poté, co byla odeslána zpráva uvedená v čl. 36 písm. c).
4. Nepodaří-li se smírčímu orgánu do čtyř měsíců od předložení případu sblížit postoje Komise a členského státu, považuje se smírčí řízení za neúspěšné.
V takovém případě se ve zprávě uvedené v čl. 36 písm. c) uvedou důvody, proč ke sblížení postojů nedošlo. Uvede se také, zda během řízení nebylo dosaženo částečné dohody a zda smírčí orgán vyzval Komisi, aby posoudila nové informace podle odst. 3 druhého pododstavce.
Zpráva je zaslána:
a)
dotčenému členskému státu;
b)
Komisi k posouzení před sdělením svých závěrů členskému státu;
c)
ostatním členským státům v rámci Výboru zemědělských fondů.
KAPITOLA IV
PRAVIDLA PRO KONTROLY
ODDÍL 1
Obecná pravidla
Článek 41
Snížení úrovně kontrol na místě
1. Členské státy mohou rozhodnout snížit minimální úroveň kontrol na místě v souladu s čl. 59 odst. 5 nařízení (EU) č. 1306/2013, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
certifikační subjekt v souladu s článkem 9 nařízení (EU) č. 1306/2013 předložil své stanovisko potvrzující, že systém vnitřní kontroly řádně funguje a že míra chybovosti pro dotčenou populaci byla nižší než práh významnosti ve výši 2,0 % po dobu nejméně dvou po sobě jdoucích rozpočtových roků předcházejících roku, kdy se plánuje zavedení snížené míry kontrol;
b)
Komise neinformovala dotčený členský stát o tom, že nemůže přijmout stanovisko uvedené v písmenu a) tohoto odstavce poskytnuté certifikačním subjektem v kontextu článku 9 nařízení (EU) č. 1306/2013; a
c)
Komise:
i)
neinformovala dotčený členský stát podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 o nedostatcích kontrolního systému v rámci jednotlivých režimů podpory anebo dotyčného opatření, nebo
ii)
je při uplatňování článku 34 tohoto nařízení spokojena s nápravnými opatřeními přijatými dotčeným členským státem, pokud byl tento členský stát informován podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 o nedostatcích kontrolního systému v rámci jednotlivých režimů podpory anebo dotyčného opatření.
2. Členské státy se mohou rozhodnout, že sníží minimální úroveň kontrol na místě v závislosti na úrovních a případných dalších podmínkách stanovených v odvětvových právních předpisech.
Členské státy informují Komisi o svém rozhodnutí snížit minimální úroveň kontrol na místě bezprostředně po jeho přijetí. Součástí těchto informací je:
a)
režim podpory anebo dotyčné opatření;
b)
období, po něž se bude uplatňovat snížená minimální úroveň kontrol na místě;
c)
snížená minimální úroveň kontrol prováděných na místě, jež má platit.
3. V případě, že některá z kumulativních podmínek stanovených v odstavci 1 nebo jakákoli další podmínka stanovená podle odvětvových právních předpisů není nadále plněna, členské státy okamžitě zruší své rozhodnutí snížit minimální úroveň kontrol na místě a od následujícího roku podání žádostí uplatní minimální úroveň kontrol na místě stanovenou právními předpisy v odvětví zemědělství.
ODDÍL 2
Kontrola operací
Článek 42
Kontrola ze strany členských států
1. Systematická kontrola obchodní dokumentace podniků podle čl. 80 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 se pro každé kontrolní období uvedené v odstavci 4 tohoto článku použije na počet podniků, který nesmí být menší než polovina podniků, u nichž výše příjmů nebo výdajů nebo součtu příjmů a výdajů v rámci systému financování EZZF přesahuje 150 000 EUR za rozpočtový rok EZZF předcházející začátku dotčeného kontrolního období.
2. Členské státy, aniž jsou dotčeny jejich závazky vymezené v čl. 80 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013, vyberou pro každé kontrolní období podniky, které mají být zkontrolovány na základě analýzy rizik u všech opatření, kde je to proveditelné. Své návrhy na využití analýzy rizik předloží členské státy Komisi alespoň šest měsíců před začátkem příslušného kontrolního období. Návrhy budou obsahovat všechny relevantní informace týkající se koncepce, metody a údajů použitých v rámci analýzy, jakož i kritéria a očekávaný způsob provádění kontrol, které je třeba provést. Návrh bude vypracován v souladu s přílohou V tohoto nařízení. Členské státy přihlédnou k připomínkám, které Komise k návrhům na analýzu rizik podá do osmi týdnů po obdržení daného návrhu.
3. Pokud jde o opatření, o nichž členské státy usoudí, že na ně nelze metodu analýzy rizik použít, musí být kontrolovány podniky, u nichž výše příjmů nebo výdajů nebo součtu příjmů a výdajů v rámci systému financování EZZF přesahuje 350 000 EUR a které nebyly kontrolovány podle tohoto nařízení a hlavy V kapitoly III nařízení (EU) č. 1306/2013 v průběhu některého ze dvou předcházejících kontrolních období.
4. Kontrolní období trvá od 1. července do 30. června následujícího roku. Kontrola se týká období alespoň dvanácti měsíců, které končí v průběhu předcházejícího kontrolního období; může být rozšířena na období stanovené členským státem, která předcházejí nebo následují toto dvanáctiměsíční období.
Článek 43
Přístup k obchodní dokumentaci
Podniky uchovávají obchodní dokumentaci po dobu nejméně tří let od konce roku, v němž byla vystavena. Členské státy mohou stanovit delší dobu uchovávání této dokumentace.
Článek 44
Společné činnosti
Komise může rozhodnout z vlastního podnětu nebo na základě návrhu členského státu a po dohodě s dotyčnými členskými státy o koordinaci společných opatření zahrnujících vzájemnou pomoc mezi dvěma nebo více členskými státy, jak stanoví čl. 83 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 45
Vzájemná pomoc
1. V průběhu prvního čtvrtletí následujícího po rozpočtovém roce EZZF, v němž byla vyplacena a/nebo obdržena dotyčná částka, předají členské státy seznam podniků uvedený v čl. 83 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 každému členskému státu, v němž je takový podnik usazen. Seznam obsahuje všechny podrobnosti umožňující oslovenému členskému státu zjistit totožnost podniků a splnit své kontrolní povinnosti. Oslovený členský stát je příslušný k provádění kontrol podniků v souladu s článkem 80 nařízení (EU) č. 1306/2013. Kopie každého seznamu je předán Komisi.
Členský stát, ve kterém byla vyplacena nebo obdržena finanční částka, může v souladu s článkem 80 nařízení (EU) č. 1306/2013 požádat členský stát, v němž je podnik usazen, o kontrolu některých podniků, které jsou uvedeny v seznamu, s uvedením důvodů této žádosti a zejména rizik, která jsou s ní spojena.
Členský stát, který obdrží tuto žádost, náležitě přihlédne k rizikům spojeným s tímto podnikem, která mu sdělil členský stát, jenž o kontrolu požádal.
Dožádaný členský stát uvědomí členský stát, který o kontrolu požádal, o opatřeních, která učinil po obdržení jeho žádosti. Provede-li kontrolu některého z podniků uvedených v seznamu, uvědomí žádající členský stát, který kontrolu provedl, o výsledcích kontroly členský stát, který danou žádost vznesl, a to do tří měsíců po skončení kontrolního období.
Přehled těchto žádostí se čtvrtletně zasílá Komisi, a to do jednoho měsíce po uplynutí každého čtvrtletí. Komise může požadovat předložení kopií jednotlivých žádostí.
Seznam podniků uvedených v prvním pododstavci se sestaví v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze VI.
2. Seznam podniků podle čl. 83 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013 se sestaví v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze VII tohoto nařízení.
3. Žádost členského státu o kontrolu určitého podniku v jiném členském státě podle odst. 1 druhého pododstavce a čl. 83 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013 se vypracuje v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze VIII tohoto nařízení.
4. Informace o výsledcích kontrol uvedené v odst. 1 druhém pododstavci a v čl. 83 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013 se sestaví v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze IX tohoto nařízení.
5. Přehled žádostí uvedených v odst. 1 pátém pododstavci a v čl. 83 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013, včetně výsledků kontrol, se sestaví v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze X tohoto nařízení.
6. Údaje, které je nutno poskytnout podle odstavce 1, se předávají v elektronické podobě ve formátu stanoveném v oddíle 2 přílohy II prováděcího nařízení (EU) č. 991/2013.
Článek 46
Roční programy a zprávy
1. Roční program kontrol podle článku 84 nařízení (EU) č. 1306/2013 se vypracuje v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze XI tohoto nařízení.
2. Výroční zpráva uvedená v čl. 86 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 musí obsahovat veškeré obtíže, s nimiž se kontrola setkala, jakož i opatření přijatá k jejich překonání, a musí obsahovat případné návrhy na zlepšení.
Zpráva obsahuje podrobné informace o každém z aspektů používání hlavy V kapitoly III nařízení (EU) č. 1306/2013 uvedených v příloze XII tohoto nařízení uspořádané v jasně označených oddílech pod příslušnými nadpisy uvedenými v této příloze.
3. Informace, které mají být předloženy podle tohoto článku a článku 45, mohou být předány v tištěné nebo elektronické podobě ve formátu, na němž se dohodne odesílatel a příjemce.
4. Komise každoročně vyhodnotí dosažený pokrok ve své výroční finanční zprávě o řízení fondu uvedené v článku 109 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 47
Zvláštní orgány
1. Zvláštní orgány podle článku 85 nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou, kromě úkolů uvedených v uvedeném článku, odpovědné za:
a)
školení vnitrostátních úředníků pověřených prováděním kontrol podle tohoto oddílu, které jim umožní získat znalosti dostatečné k výkonu jejich povinností;
b)
zpracovávání zpráv o kontrolách a dalších dokumentů souvisejících s prováděnými kontrolami stanovenými v hlavě V kapitole III nařízení (EU) č. 1306/2013;
c)
vypracovávání a projednávání programů podle článku 84 nařízení (EU) č. 1306/2013 a zpráv podle čl. 86 odst. 1 uvedeného nařízení.
2. Členské státy svěří zvláštním orgánům veškeré pravomoci nutné k plnění úkolů podle odstavce 1.
Tvoří je dostatečný počet úředníků, kteří jsou vhodným způsobem odborně vzděláni k výkonu těchto úkolů.
3. Členské státy, v nichž je minimální počet podniků, které mají být kontrolovány, menší než 10, nejsou povinny zřídit zvláštní orgán.
KAPITOLA V
JISTOTY
ODDÍL 1
Účel, informační technologie, vyšší moc
Článek 48
Účel
Tato kapitola se vztahuje na všechny případy, kdy právní předpisy z jednotlivých odvětví zemědělství stanoví jistotu, bez ohledu na to, zda je použit přímo pojem „jistota“.
Tato kapitola se nevztahuje na jistoty poskytnuté k zajištění platby dovozních a vývozních cel podle nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (18).
Článek 49
Elektronická veřejná správa
Sdělení, dokumentace a jistoty mohou být vytvářeny, zpracovávány a spravovány prostřednictvím informačních technologií (IT) za předpokladu, že používané systémy jsou řízeny na základě úředně schválených protokolů kvality a bezpečnosti způsobilých pro tyto systémy.
Pokud příslušné orgány nemají přístup k požadovaným dokumentům za účelem ověření z důvodů rozdílných systémů IT, musí být tyto dokumenty vytisknuty a osvědčeny jako pravé orgánem odpovědným za řízení těchto systémů IT (dále jen „vydávající orgán“) nebo orgánem příslušným pro osvědčení dokumentů jako úředně ověřených kopií.
Tyto výtisky lze nahradit elektronickou zprávou mezi vydávajícím orgánem a příjemcem nebo příslušným orgánem za předpokladu, že vydávající orgán poskytne formou úředně schváleného protokolu o osvědčení ujištění o pravosti zprávy.
Článek 50
Lhůty v případě vyšší moci
1. Tento článek se použije v případě, kdy se na něj odvolává konkrétní nařízení.
2. Požadavek na uznání případu vyšší moci je nepřípustný, pokud jej příslušný orgán obdrží více než 30 kalendářních dnů:
a)
ode dne, kdy byl hospodářský subjekt příslušným orgánem informován o zjištěném nesplnění příslušné povinnosti ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014; po uplynutí lhůty pro splnění příslušné povinnosti uvedené v čl. 23 odst. 3 uvedeného nařízení nebo po uplynutí lhůty pro předložení důkazu pro splnění příslušné povinnosti uvedené v čl. 23 odst. 4 uvedeného nařízení;
b)
po uplynutí lhůty pro podání nabídek ve třetí zemi, kde je nabídka spojena s osvědčením o stanovení náhrady předem pro vývozní náhrady.
3. Hospodářské subjekty předloží ke spokojenosti příslušného orgánu důkaz o okolnostech, které považují za případ vyšší moci, do 181 kalendářních dnů následujících po uplynutí lhůty pro plné splnění povinnosti. Může jim být udělena dodatečná lhůta v případech, pokud nemohou předložit důkazy v uvedené lhůtě, i když vynaložily veškeré úsilí k jejich získání a předložení.
4. Případy vyšší moci, které členské státy uznaly, sdělí Komisi spolu s příslušnými údaji ke každému případu.
ODDÍL 2
Forma jistot
Článek 51
Forma
1. Jistota může být poskytnuta:
a)
složením hotovosti podle čl. 19 odst. 2 a 3 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014; a/nebo
b)
stanovením ručitele podle článku 21 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014.
2. Příslušný orgán může rozhodnout o poskytnutí jistoty:
a)
formou hotovostních vkladů v bance;
b)
formou uznaných pohledávek vůči veřejnoprávnímu subjektu nebo veřejným prostředkům, které jsou splatné a vůči kterým neexistuje žádná přednostní pohledávka; a/nebo
c)
formou převoditelných kolaterálů v dotyčném členském státě, s podmínkou, že byly vydány tímto členským státem nebo na ně poskytl jistotu.
3. Příslušný orgán může stanovit další podmínky pro přijetí jistot uvedených v odstavci 2.
Článek 52
Převoditelné kolaterály
1. Prodejní hodnota kolaterálu poskytnutého podle čl. 51 odst. 2 písm. c) musí při poskytnutí jistoty činit nejméně 115 % hodnoty požadované jistoty.
2. Příslušný orgán může přijmout jistotu uvedenou v čl. 51 odst. 2 písm. c) pouze tehdy, pokud se strana nabízející tuto jistotu písemně zaváže buď poskytnout dodatečnou jistotu, nebo nahradit původní jistotu, pokud prodejní hodnota dotyčné jistoty byla za poslední tři měsíce nižší než 105 % hodnoty požadované jistoty. Tento písemný závazek není nutný, stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy. Příslušný orgán pravidelně zkoumá hodnotu takové jistoty.
3. Prodejní hodnotu jistoty uvedené v čl. 51 odst. 2 písm. c) stanoví příslušný orgán s ohledem na výdaje předpokládaného prodeje.
4. Prodejní hodnota jistot se vypočítává podle posledního kotovaní, které je k dispozici.
5. Strana, která poskytuje jistotu, poskytne na žádost příslušného orgánu důkaz o prodejní hodnotě.
Článek 53
Nahrazení a určení
1. Každá forma jistoty může být nahrazena jinou.
Nahrazení však musí schválit příslušný orgán v těchto případech:
a)
pokud původní jistota propadla, aniž by byla inkasována; nebo
b)
pokud je náhradní jistota jedním z typů jistot uvedených v čl. 51 odst. 2.
2. Bloková jistota může být nahrazena jinou blokovou jistotou za podmínky, že nová bloková jistota kryje nejméně část původní blokové jistoty, která je určena v okamžiku nahrazení k zajištění splnění jedné nebo více dosud nesplněných smluvních povinností.
3. Jakmile se část blokové jistoty vztahuje na určitou povinnost, musí být aktualizován zůstatek zbývající blokové jistoty.
ODDÍL 3
Uvolnění a propadnutí
Článek 54
Částečné uvolnění
V případě, že zvláštní předpisy Unie nestanoví minimální množství, může příslušný orgán sám omezit počet uvolněných částí z každé jistoty a stanovit minimální částku pro každé uvolnění tohoto typu.
Před uvolněním celé jistoty nebo její části může příslušný orgán požadovat, aby byla podána písemná žádost o uvolnění.
V případě jistot kryjících více než 100 % zajištěné částky, uvolní se část jistoty přesahující 100 %, jakmile dojde ke konečnému uvolnění nebo propadnutí zbylé zajištěné částky.
Článek 55
Propadnutí
1. Jakmile se příslušný orgán dozví o skutečnostech, které jsou důvodem k propadnutí celé jistoty nebo její části, neprodleně vyzve dotyčnou stranu k zaplacení propadlé částky, a tato platba musí být provedena ve lhůtě nejvýše 30 dnů ode dne žádosti o zaplacení.
Pokud platba nebyla provedena v předepsané lhůtě, příslušný orgán:
a)
neprodleně inkasuje s konečnou platností jistotu podle čl. 51 odst. 1 písm. a);
b)
neprodleně vyzve ručitele uvedeného v čl. 51 odst. 1 písm. b), aby přikročil k placení a aby tato platba byla provedena ve lhůtě nejvýše 30 dnů ode dne přijetí žádosti o zaplacení;
c)
neprodleně učiní nezbytná opatření aby:
i)
jistoty uvedené v čl. 51 odst. 2 písm. b) a c) byly přeměněny na hotovost a orgán tak mohl disponovat splatnou částkou,
ii)
mu byly dány k dispozici hotovostní fondy v bance uvedené v čl. 51 odst. 2 písm. a) na jeho vlastní účet.
Příslušný orgán může neprodleně inkasovat s konečnou platností jistotu uvedenou v čl. 51 odst. 1 písm. a), aniž by nejprve vyzval dotyčnou stranu k zaplacení.
2. Aniž je dotčen odstavec 1,
a)
jestliže je přijato rozhodnutí o propadnutí jistoty a poté je odloženo v důsledku opravného prostředku v souladu s vnitrostátními právními předpisy, platí příslušná strana úroky ze skutečně propadlé částky za období počínající 30 dnů ode dne přijetí žádosti o zaplacení podle odstavce 1 a končící den před zaplacením skutečně propadlé částky;
b)
jestliže je po výsledku řízení o opravném prostředku po dotyčné straně požadováno zaplatit do 30 dnů propadlou částku, může členský stát vypočítat úroky tak, jako by se platba uskutečnila dvacátým dnem ode dne této žádosti;
c)
použitelná úroková sazba se vypočítává podle vnitrostátních právních předpisů, ale nesmí být v žádném případě nižší než sazba použitelná pro krytí částek v národní měně;
d)
platební agentury odečítají placené úroky z výdajů EZZF nebo EZFRV v souladu s nařízením (EU) č. 1306/2013;
e)
členské státy mohou pravidelně požadovat navýšení jistoty s ohledem na úroky.
3. Pokud jistota propadla a částka byla již připsána fondům, potom na základě výsledku rozhodnutí o opravném prostředku musí být propadlá částka včetně úroků vypočítaných sazbou podle vnitrostátních právních předpisů uhrazena zcela nebo zčásti a uhradí ji fondy, pokud není úhrada připsána orgánům nebo subjektům členských států z důvodů nedbalosti nebo závažné chyby.
ODDÍL 4
Informace
Článek 56
Informace o propadnutí jistot, typech jistot a ručitelích
1. Členské státy uchovávají pro potřeby Komise celkový počet a celkovou výši propadlých jistot za každý rok, bez ohledu na fázi postupu podle článku 55, přičemž rozlišují mezi jistotami, které se připíší do vnitrostátního rozpočtu, a jistotami, které se připíší do rozpočtu Unie. Tyto informace se uchovávají pro všechny propadlé jistoty vyšší než 1 000 EUR a každé ustanovení Unie, které stanoví jistotu. Informace se týkají jak částek zaplacených přímo dotyčnou stranou, tak i částky kryté prodejem jistoty.
2. Členské státy uchovávají pro potřeby Komise seznam obsahující:
a)
typy institucí schválených jednat jako ručitelé a za tímto účelem stanovené požadavky;
b)
typy jistot přijatých podle čl. 51 odst. 2 a za tímto účelem stanovené požadavky.
KAPITOLA VI
TRANSPARENTNOST
Článek 57
Obsah zveřejněných údajů
1. Údaje uvedené v čl. 111 odst. 1 písm. c) a d) nařízení (EU) č. 1306/2013 zahrnují:
a)
rozpis částek plateb uvedených v písmenu c) uvedeného článku pro každé jednotlivé opatření vyjmenované v příloze XIII tohoto nařízení, a dále součet těchto částek, které každý příjemce obdržel v daném rozpočtovém roce;
b)
popis opatření financovaných fondy, jak jsou uvedena v písmenu d) uvedeného článku a vyjmenována v příloze XIII tohoto nařízení, včetně povahy a cíle každého opatření.
2. Částky uvedené v odstavci 1 jsou vyjádřeny v eurech v členských státech, které přijaly euro, a v národní měně v ostatních členských státech.
3. Členské státy mohou zveřejnit podrobnější informace, než je stanoveno v odstavcích 1 a 2, aniž by tím byla dotčena nezbytná ochrana soukromí.
Článek 58
Zveřejňování údajů o obci
Pokud informace, které mají být zveřejněny pro účely čl. 112 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013, by vzhledem k omezenému počtu příjemců sídlících nebo registrovaných v dané obci umožnily identifikaci jednotlivého příjemce, který je fyzickou osobou, zveřejní dotčené členské státy jako informaci pro účely čl. 111 odst. 1 prvního pododstavce písm. b) uvedeného nařízení nejbližší větší správní subjekt, jehož je obec součástí.
Článek 59
Forma a datum zveřejnění
1. Údaje, které mají být zveřejněny na zvláštních stránkách, uvedené v čl. 111 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 1306/2013 se zpřístupní formou vyhledávače, který uživatelům umožňuje vyhledávat příjemce podle jména nebo obce podle článku 58 tohoto nařízení, nebo podle obdržených částek nebo opatření nebo podle jejich kombinace a získat všechny náležité informace jako jednotný soubor údajů. Tyto informace jsou poskytovány v úředním jazyce či úředních jazycích členského státu a/nebo v jednom ze tří pracovních jazyků Komise.
2. Informace uvedené v odstavci 1 se zveřejní do 31. května každého roku pro předchozí rozpočtový rok.
3. V souladu s uvedeným článkem zůstávají dané údaje na internetové stránce přístupné dva roky od data, kdy byly poprvé zveřejněny.
Článek 60
Údaje o příjemcích
Údaje o příjemcích uvedené v článku 113 nařízení (EU) č. 1306/2013 se poskytnou příjemcům tak, že se začlení do formulářů žádostí o získání finančních prostředků z fondů, nebo v okamžiku, kdy jsou tyto údaje shromažďovány.
Pokud jde o údaje týkající se plateb přijatých v rozpočtových rocích 2014 a 2015, informace se odchylně od prvého pododstavce poskytne alespoň dva měsíce před datem zveřejnění.
Článek 61
Zveřejňování prahových hodnot režimu pro malé zemědělce
Částky oznámené členskými státy v souladu s čl. 112 druhým pododstavcem nařízení (EU) č. 1306/2013 se zveřejní na internetových stránkách Unie uvedených v čl. 62 odst. 1 tohoto nařízení.
Článek 62
Spolupráce mezi Komisí a členskými státy
1. Komise zřídí a udržuje internetovou stránku Unie pod svou centrální internetovou adresou, včetně odkazů na internetové stránky členských států. Komise poskytuje aktualizované internetové odkazy podle informací zaslaných členskými státy.
2. Členské státy Komisi zasílají internetové adresy svých internetových stránek, jakmile byly zřízeny, a zasílají také jakékoliv následující změny mající vliv na přístupnost jejich internetové stránky z internetových stránek Unie.
3. Členské státy jmenují orgány příslušné pro zřízení a údržbu internetových stránek stanovených čl. 59 odst. 1. Informují Komisi o názvu a podrobné adrese tohoto orgánu.
KAPITOLA VII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 63
Zrušení
Nařízení (ES) č. 601/94, (ES) č. 4/2004 a (ES) č. 259/2008 se zrušují.
Nařízení (ES) č. 259/2008 se však i nadále použije pro platby za rozpočtový rok 2013. Odchylně od čl. 3 odst. 3 uvedeného nařízení zůstávají informace v něm uvedené na internetové stránce přístupné po dobu jednoho roku od data, kdy byly poprvé zveřejněny.
Článek 64
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Avšak
a)
článek 10 se použije pro výdaje uskutečněné a účelově vázané příjmy vybrané členskými státy od 16. října 2014;
b)
články 34 až 40 se použijí od 1. ledna 2015. Lhůty podle čl. 34 odst. 3 a 4 se však nevztahují na šetření v rámci postupu pro schvalování souladu, u nichž bylo oznámení podle čl. 11 odst. 1 nařízení (ES) č. 885/2006 odesláno před 1. lednem 2015;
c)
kapitola VI se nevztahuje na platby uskutečněné počínaje rozpočtovým rokem 2014;
d)
informace předávané členskými státy v souladu s přílohou II sloupci V1 a V2 se poskytují počínaje rozpočtovým rokem 2016.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 6. srpna 2014.
REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) NR. 908/2014 AL COMISIEI
din 6 august 2014
de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește agențiile de plăți și alte organisme, gestiunea financiară, verificarea conturilor, normele referitoare la controale, valorile mobiliare și transparența
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 (1), în special articolul 8 alineatul (2), articolul 9 alineatul (2), articolul 23, articolul 36 alineatul (6), articolul 46 alineatele (5) și (6), articolul 50 alineatul (2), articolul 53 alineatul (1), articolul 57 alineatul (2), articolul 62 alineatul (2), articolul 66 alineatul (4) și articolele 88, 104 și 114,
întrucât:
(1)
Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 stabilește normele de bază în ceea ce privește finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune, inclusiv în ceea ce privește acreditarea agențiilor de plăți și a organismelor coordonatoare, gestiunea financiară și procedurile de verificare, sistemele de control și sancțiunile, inclusiv controlul tranzacțiilor, valorile mobiliare și transparența. Pentru a se asigura că noul cadru juridic instituit prin respectivul regulament funcționează fără probleme și se aplică uniform, Comisia a fost împuternicită să adopte anumite norme în domeniile respective. Noile norme ar trebui să înlocuiască dispozițiile relevante din Regulamentele (CE) nr. 601/94 (2), (CE) nr. 4/2004 (3), (CE) nr. 883/2006 (4), (CE) nr. 884/2006 (5), (CE) nr. 885/2006 (6), (CE) nr. 259/2008 (7) și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2012 (8) ale Comisiei. Regulamentele (CE) nr. 883/2006, (CE) nr. 884/2006, (CE) nr. 885/2006 și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2012 au fost abrogate de Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014 al Comisiei (9). Din motive de claritate și securitate juridică, Regulamentele (CE) nr. 601/94, (CE) nr. 4/2004 și (CE) nr. 259/2008 ar trebui abrogate prin prezentul regulament.
(2)
Agențiile de plăți ar trebui acreditate de statele membre numai dacă îndeplinesc anumite criterii minime stabilite la nivelul Uniunii, menționate la articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014. Respectivele criterii de acreditare sunt prezentate în anexa I la Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014. Ar trebui să se stabilească norme privind procedurile pentru emiterea, revizuirea și retragerea acreditării agențiilor de plăți și a organismelor de coordonare.
(3)
Statele membre ar trebui să își supravegheze constant agențiile de plăți. Statele membre ar trebui să instituie un sistem de schimb de informații pentru a informa în permanență autoritățile competente cu privire la presupusele cazuri de neconformitate. Ar trebui să se stabilească o procedură pe care să o aplice statele membre pentru a gestiona astfel de cazuri, procedură care ar trebui să includă obligația de a elabora un plan pentru a remedia orice deficiențe constatate într-un interval de timp stabilit. În ceea ce privește cheltuielile efectuate de agențiile de plăți ale căror acreditări sunt menținute de statul membru în cauză, deși nu au implementat un asemenea plan în termenul stabilit, Comisia ar trebui să aibă posibilitatea de a decide să ia măsuri în legătură cu deficiențele, prin intermediul procedurii de verificare a conformității prevăzute la articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(4)
În conformitate cu articolul 7 alineatul (3) primul paragraf litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, persoanele responsabile cu agențiile de plăți acreditate trebuie să elaboreze declarații de gestiune în ceea ce privește exhaustivitatea, exactitatea și veridicitatea conturilor și buna funcționare a sistemelor de control intern, precum și legalitatea și regularitatea operațiunilor subiacente. Ar trebui stabilite norme în ceea ce privește conținutul și formatul acestor declarații de gestiune.
(5)
Ar trebui stabilite norme referitoare la funcționarea organismelor de coordonare menționate la articolul 7 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, precum și la sarcinile organismelor de certificare menționate la articolul 9 din regulamentul respectiv. În plus, ar trebui specificat conținutul certificatelor și al rapoartelor care trebuie întocmite de organismele de certificare, pentru a se garanta că documentele respective sunt utile Comisiei în cadrul procedurii de verificare a conturilor.
(6)
În vederea asigurării bunei gestionări a creditelor înscrise în bugetul Uniunii pentru Fondul european de garantare agricolă (FEGA) și pentru Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) („fondurile”), agențiile de plăți ar trebui să țină o contabilitate separată consacrată doar plăților efectuate din fiecare fond și veniturilor alocate fiecărui fond. În acest scop, contabilitatea ținută de agențiile de plăți ar trebui să arate clar, pentru fiecare dintre fonduri, cheltuielile efectuate și veniturile alocate în temeiul articolului 4 alineatul (1) și al articolelor 5 și 43 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 și să permită respectivelor cheltuieli și venituri să fie corelate cu resursele puse la dispoziția lor în cadrul bugetului Uniunii.
(7)
Politica agricolă comună este finanțată în euro, permițând totodată statelor membre care nu au adoptat moneda euro să efectueze plăți către beneficiari în moneda națională a acestora. Pentru a se permite consolidarea tuturor cheltuielilor și veniturilor, este, prin urmare, necesar să se prevadă că agențiile de plăți relevante trebuie să poată furniza date privind cheltuielile și veniturile atât în euro, cât și în moneda în care au fost efectuate cheltuielile și au fost încasate veniturile.
(8)
Cheltuielile cofinanțate din bugetul Uniunii și din bugetele naționale ca sprijin pentru dezvoltarea rurală în cadrul FEADR se bazează pe programe defalcate în funcție de măsură, de rata specifică a contribuției și de aria de intervenție. În conformitate cu principiul bunei gestiuni financiare, cheltuielile respective ar trebui monitorizate și contabilizate pe această bază, pentru a se permite identificarea tuturor operațiunilor în funcție de program, de măsură, de ratele specifice ale contribuției și de ariile de intervenție. Astfel, se va garanta că poate fi verificată corespondența dintre cheltuielile efectuate și resursele financiare alocate. În contextul respectiv, ar trebui specificate elementele care trebuie luate în considerare de către agențiile de plăți. În special, agențiile de plăți trebuie să indice în mod clar în conturi originea fondurilor publice și a celor din partea Uniunii, în raport cu finanțările efectuate. În plus, sumele care trebuie recuperate de la beneficiari, precum și sumele care au fost recuperate ar trebui identificate și prezentate în raport cu operațiunile inițiale.
(9)
Statele membre mobilizează resursele necesare pentru finanțarea cheltuielilor FEGA menționate la articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 înaintea finanțării de către Comisie a respectivelor cheltuieli sub forma rambursărilor lunare ale cheltuielilor efectuate. O altă opțiune este ca statele membre să primească o plată în avans pentru cheltuielile din FEADR, plată care urmează să fie ulterior verificată prin procedura anuală de verificare financiară în temeiul articolului 51 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013. Pentru a asigura buna gestionare a fluxurilor financiare, statele membre ar trebui să strângă informațiile necesare pentru a demonstra exhaustivitatea, exactitatea și veridicitatea cheltuielilor efectuate, în scopul acestor rambursări lunare, și să le păstreze la dispoziția Comisiei dacă se efectuează cheltuieli și se încasează venituri sau să le transmită Comisiei la intervale regulate. Statele membre ar trebui să furnizeze Comisiei informațiile respective la intervale adaptate metodei de gestionare a fiecărui fond. Furnizarea de informații la astfel de intervale nu ar trebui să afecteze obligația statelor membre de a păstra la dispoziția Comisiei, pentru verificare, informațiile complete strânse pentru monitorizarea adecvată a cheltuielilor.
(10)
Obligațiile generale ale agențiilor de plăți în ceea ce privește ținerea evidenței contabile vizează datele necesare pentru gestionarea și controlul fondurilor Uniunii. Totuși, respectivele obligații nu vizează cerințele referitoare la rambursarea cheltuielilor și detaliile care trebuie furnizate Comisiei în scopul obținerii unei astfel de rambursări. Prin urmare, este necesar să se precizeze informațiile și detaliile care trebuie trimise periodic Comisiei și care se referă la cheltuielile care trebuie finanțate din fonduri. Statele membre trebuie să notifice informații Comisiei în așa fel încât aceasta să poată utiliza informațiile trimise direct și în modul cel mai eficace posibil pentru gestionarea conturilor fondurilor și a plăților relevante. În scopul îndeplinirii acestui obiectiv, toate informațiile care trebuie puse la dispoziția statelor membre și a Comisiei sau care trebuie comunicate între acestea trebuie trimise în format electronic.
(11)
În conformitate cu articolul 102 alineatul (1) primul paragraf litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, în cazul măsurilor legate de operațiunile finanțate din fonduri, declarațiile de cheltuieli, care sunt considerate, de asemenea, cereri de plată, trebuie trimise și ele Comisiei, însoțite de informațiile solicitate. Pentru a se permite statelor membre și agențiilor de plăți să întocmească respectivele declarații de cheltuieli în conformitate cu normele armonizate și pentru a se permite Comisiei să ia în considerare cererile de plată, ar trebui stabilite condițiile în care cheltuielile respective pot fi înscrise în evidența contabilă în cadrul bugetelor FEGA și FEADR aferente. Aceste condiții ar trebui să specifice regulile care se aplică înregistrării cheltuielilor și a veniturilor, în special a veniturilor alocate și a eventualelor corecții care urmează a fi efectuate, precum și declarării lor efective.
(12)
Atunci când, având în vedere declarațiile de cheltuieli primite de la statele membre în cadrul FEGA, totalul angajamentelor anticipate care ar putea fi autorizate în temeiul articolului 170 alineatul (3) din Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (10) depășește 75 % din creditele pentru exercițiul financiar în curs, Comisia trebuie să reducă sumele respective. În conformitate cu principiul bunei gestiuni financiare, reducerea respectivă trebuie împărțită proporțional între toate statele membre, pe baza declarațiilor de cheltuieli primite de la acestea. În scopul alocării echitabile a creditelor disponibile între statele membre, ar trebui să se prevadă ca plățile lunare în cadrul FEGA să fie reduse cu un procentaj, stabilit pentru fiecare capitol, din declarațiile de cheltuieli transmise de fiecare stat membru și ca soldul neutilizat într-o anumită lună să fie realocat prin decizii ale Comisiei în plățile lunare ulterioare.
(13)
După aprobarea plăților lunare, Comisia ar trebui să pună la dispoziția statelor membre resursele necesare pentru acoperirea cheltuielilor care trebuie finanțate din fonduri, în conformitate cu procedurile practice și condițiile care urmează a fi stabilite pe baza informațiilor comunicate Comisiei de statele membre și a sistemelor informatice instituite de Comisie.
(14)
O condiție pentru rambursarea cheltuielilor aferente intervenției publice efectuate de către agențiile de plăți este includerea în declarațiile lor de cheltuieli a valorilor și a sumelor înregistrate contabil în luna următoare celei la care se referă operațiunile de depozitare publică. Pentru a se garanta că procedura de rambursare se desfășoară fără probleme, este necesar să se precizeze modul în care trebuie notificate Comisiei informațiile respective, necesare calculării costurilor și cheltuielilor.
(15)
În conformitate cu articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014, contabilitatea stocurilor de intervenție publică trebuie să permită stabilirea atât a sumei plătite ca finanțare din partea Uniunii, cât și a situației stocurilor de intervenție. În scopul indicat, agențiile de plăți ar trebui să fie obligate să țină o contabilitate a stocurilor și o contabilitate financiară separate, conținând elementele necesare pentru monitorizarea stocurilor și pentru asigurarea gestiunii financiare a cheltuielilor și a veniturilor generate de măsurile de intervenție publică.
(16)
În ceea ce privește măsurile de depozitare publică de intervenție, agențiile de plăți trebuie să înregistreze în contabilitatea lor elemente referitoare la cantități, valori și anumite medii. Totuși, există circumstanțe în care anumite operațiuni și cheltuieli nu ar trebui înregistrate în contabilitate sau ar trebui înregistrate în conformitate cu norme specifice. Pentru a se asigura egalitatea de tratament și protecția intereselor financiare ale Uniunii, ar trebui specificate aceste circumstanțe, inclusiv, dacă este cazul, modalitățile de înregistrare în contabilitate a operațiunilor și a cheltuielilor.
(17)
Data la care trebuie înregistrate în contabilitate diferitele elemente ale cheltuielilor și veniturilor rezultate din măsurile de depozitare publică de intervenție depinde de tipul operațiunii de care sunt legate și poate fi stabilită în temeiul legislației agricole sectoriale aplicabile. În acest context, este necesară adoptarea unei norme generale care să specifice diferitele elemente care trebuie înregistrate în contabilitate la data la care se desfășoară operațiunea fizică ce rezultă din măsura de intervenție și care să indice cazurile speciale care trebuie luate în considerare.
(18)
În interesul bunei gestiuni financiare, statele membre ar trebui să furnizeze Comisiei previziuni privind sumele care încă mai urmează a fi finanțate din FEADR pentru un exercițiu financiar agricol și estimări privind solicitările de finanțare pentru exercițiul financiar următor. Informațiile respective ar trebui să trimise Comisiei cu suficient timp înainte pentru ca aceasta să își poată îndeplini obligațiile și, în orice caz, de două ori pe an, cel târziu la datele de 31 ianuarie și 31 august ale fiecărui an.
(19)
În conformitate cu articolul 36 alineatul (6) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, trebuie stabilite termenele limită pentru redactarea declarațiilor de cheltuieli privind operațiunile din cadrul FEADR. Având în vedere caracteristicile specifice ale normelor contabile care se aplică în privința FEADR, a utilizării prefinanțării și a finanțării măsurilor pe an calendaristic, ar trebui să se prevadă ca respectivele cheltuieli să fie declarate la intervale adaptate acestor condiții specifice.
(20)
Schimburile de informații și documente între statele membre și Comisie, precum și furnizarea și notificarea de informații de către statele membre Comisiei se realizează, în general, prin mijloace electronice. În scopul unei mai bune gestionări a acestor schimburi de informații referitoare la fonduri și pentru a se extinde utilizarea lor, au fost instituite sisteme de informații în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 883/2006. Aceste sisteme ar trebui să fie utilizate în continuare și să fie puse și mai mult în aplicare după informarea statelor membre prin intermediul Comitetului pentru fondurile agricole.
(21)
Condițiile în care respectivele sisteme de informații prelucrează informațiile, precum și forma și conținutul documentelor care trebuie comunicate în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1306/2013 trebuie să fie ajustate în mod frecvent, în funcție de modificările aduse normelor sau cerințelor de gestionare aplicabile. De asemenea, ar trebui stabilite norme uniforme pentru prezentarea documentelor relevante care trebuie trimise de statele membre. Pentru îndeplinirea acestor obiective, pentru simplificarea procedurilor și pentru ca sistemele informatice în cauză să devină rapid operaționale, forma și conținutul documentelor ar trebui stabilite pe baza unor modele și protocoale standardizate, care ar trebui adaptate și actualizate de Comisie după informarea Comitetului pentru fondurile agricole.
(22)
În conformitate cu articolul 58 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, statele membre, prin intermediul agențiilor lor de plăți, sunt responsabile cu gestionarea și controlul cheltuielilor din fonduri. Prin urmare, datele referitoare la operațiunile financiare trebuie comunicate sau introduse în sistemele de informații și actualizate sub răspunderea agenției de plăți, de către înseși agențiile de plăți sau de către organismele cărora le-a fost delegată funcția respectivă, după caz prin intermediul organismului de coordonare acreditat.
(23)
Anumite documente sau declarații prevăzute la articolul 102 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 sau actele Comisiei adoptate în sensul articolului menționat necesită semnătura unei persoane autorizate sau aprobarea unei persoane în una sau mai multe dintre etapele procedurii în cauză. În aceste cazuri, sistemele de informații instituite pentru comunicarea acestor documente ar trebui să permită identificarea fără echivoc a fiecărei persoane și să ofere garanții rezonabile că nu poate fi modificat conținutul documentelor, inclusiv în ceea ce privește etapele procedurii. Aceasta dispoziție trebuie să se aplice, în special, în ceea ce privește declarațiile de cheltuieli și declarația de gestiune anexate conturilor anuale prevăzute la articolul 102 alineatul (1) primul paragraf litera (c) punctul (iii) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 și în ceea ce privește documentele comunicate prin mijloace electronice în cadrul acestor proceduri.
(24)
În temeiul articolului 58 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, statele membre, prin intermediul agențiilor lor de plăți, sunt responsabile de recuperarea plăților necuvenite și a dobânzilor aferente. Pentru a se asigura o aplicare eficace și adecvată a dispozițiilor respective, este oportun să se stabilească norme armonizate în ceea ce privește dobânda aplicabilă recuperării plăților necuvenite. Fără a se aduce atingere dispozițiilor articolului 54 alineatul (3) primul paragraf literele (a) și (b) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, obligația statelor membre de a recupera sumele necuvenite poate fi îndeplinită în diferite moduri. Fără a se aduce atingere niciunei alte măsuri de aplicare a legii prevăzute de dreptul național, un mod de recuperare a creanțelor eficace și eficient din punctul de vedere al costurilor constă în deducerea eventualelor solduri din plățile viitoare către debitor, odată ce creanța a fost stabilită în conformitate cu legislația națională. Prin urmare, ar trebui să fie obligatoriu ca statele membre să aplice respectiva metodă de recuperare a creanțelor și ar trebui stabilite condiții comune pentru aplicarea acestei obligații.
(25)
Ar trebui stabilite dispoziții detaliate atât privind procedura de verificare a conturilor prevăzută la articolul 51 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, cât și privind procedura de verificare a conformității prevăzută la articolul 52 din regulamentul menționat, inclusiv un mecanism prin care sumele rezultate să fie, după caz, deduse din una dintre plățile ulterioare efectuate de Comisie statelor membre sau adăugate la una dintre aceste plăți.
(26)
În ceea ce privește procedura de verificare a conturilor prevăzută la articolul 51 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, este necesar să se specifice conținutul conturilor anuale ale agențiilor de plăți și să se stabilească o dată pentru transmiterea către Comisie a conturilor respective și a altor documente relevante. De asemenea, ar trebui indicată clar perioada în care agențiile de plăți trebuie să păstreze la dispoziția Comisiei documentele justificative referitoare la toate cheltuielile și veniturile alocate. În plus, ar trebui să se specifice că forma și conținutul informațiilor contabile care trebuie transmise de agențiile de plăți se stabilesc de către Comisie.
(27)
Pentru a se garanta că, în condiții normale, procedura de verificare a conformității se încheie într-o perioadă rezonabilă de timp, este oportună stabilirea unor perioade specifice pentru diferitele etape ale procedurii care trebuie respectate de Comisie și statele membre. Totuși, în același timp, ar trebui să fie posibilă prelungirea de către Comisie a perioadelor respective, dacă este necesar, având în vedere complexitatea unui caz în curs de investigare. Procedura de verificare a conformității ar trebui să dea statelor membre dreptul la proceduri contradictorii și să evalueze în mod corespunzător informațiile necesare pentru evaluarea riscului pentru fonduri.
(28)
În conformitate cu articolul 59 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, statele membre sunt obligate să asigure un nivel minim al controalelor la fața locului, necesar pentru o gestionare eficace a riscului. Totuși, statele membre pot, sub proprie răspundere, să reducă nivelul minim al respectivelor controale la fața locului atunci când s-a constatat că sistemele de gestiune și control funcționează corespunzător, iar ratele de eroare rămân la un nivel acceptabil. Deși nivelurile minime necesare ale controalelor la fața locului trebuie prevăzute în legislația sectorială agricolă, ar trebui stabilite norme orizontale referitoare la posibilitatea reducerii nivelului minim al controalelor la fața locului, aplicabile tuturor măsurilor finanțate din fonduri, precum și condițiile aplicabile. În plus față de aceste norme orizontale, legislația sectorială agricolă poate prevedea norme suplimentare.
(29)
În plus, este oportun să se stabilească norme privind efectuarea de către statele membre a controalelor asupra tranzacțiilor menționate la articolul 80 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, în special în ceea ce privește selectarea întreprinderilor, rata și calendarul controalelor.
(30)
În conformitate cu titlul V capitolul III din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, referitor la controlul tranzacțiilor, statele membre trebuie să trimită Comisiei un număr de comunicări. Deoarece standardizarea formei și a conținutului respectivelor comunicări facilitează utilizarea lor și asigură o abordare uniformă, este adecvat să se adopte norme detaliate privind forma și conținutul acestora. Mai mult, ar trebui stabilite norme privind păstrarea documentelor comerciale, acțiunile comune care implică asistența reciprocă menționată la articolul 83 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, precum și privind departamentele speciale menționate la articolul 85 din regulamentul respectiv.
(31)
Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014 stabilește norme de completare a cadrului juridic privind valorile mobiliare, în special în ceea ce privește cerința de a constitui o garanție, condițiile aplicabile valorilor mobiliare, precum și norme privind depunerea, eliberarea și reținerea unei garanții. Pentru a se asigura o aplicare armonizată a normelor respective, ar trebui prevăzute dispoziții cu privire la forma și procedurile pentru constituirea și eliberarea unei garanții, precum și privind schimbul de informații și comunicările necesare în acest sens.
(32)
În conformitate cu titlul VII capitolul IV din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, referitor la transparență, statele membre sunt obligate să publice anual beneficiarii fondurilor și, printre altele, sumele primite de fiecare beneficiar în cadrul fiecăruia dintre respectivele fonduri. În acest scop și în conformitate cu articolul 111 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, ar trebui stabilită forma acestei publicări. Publicarea respectivă nu ar trebui să depășească ceea ce este necesar pentru îndeplinirea obiectivelor urmărite în materie de transparență.
(33)
Publicarea ar trebui să fie în conformitate cu informațiile deținute de agențiile de plăți în registrele și în evidențele proprii și ar trebui să se refere la plățile primite în cursul exercițiului financiar anterior. Informațiile ar trebui prezentate publicului în mod clar, armonizat și care permite căutări, până la data de 31 mai.
(34)
În conformitate cu articolul 111 alineatul (1) primul paragraf litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, trebuie publicate cuantumurile primite de un beneficiar corespunzătoare fiecărei măsuri finanțate din fonduri. Totuși, pentru a se asigura respectarea obligației prevăzute la articolul 112 din regulamentul menționat, este, de asemenea, necesar să se stabilească pragurile sub care numele beneficiarilor nu vor fi publicate.
(35)
În conformitate cu articolul 111 alineatul (1) primul paragraf litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, este necesar să se publice beneficiarii fondurilor, pentru a se identifica localitatea în care își are reședința sau în care este înregistrat un beneficiar. Aceste informații ar trebui puse la dispoziție și în ceea ce privește beneficiarii care sunt persoane fizice și ale căror nume nu trebuie publicate în conformitate cu articolul 112 din regulamentul menționat. Cu toate acestea, dacă, din cauza numărului limitat de beneficiari care au reședința sau care sunt înregistrați într-o anumită localitate, publicarea localității ar duce la identificarea unui beneficiar care este o persoană fizică, ar trebui să se prevadă dispoziții pentru a se evita încălcările disproporționate și inutile ale dreptului la viață privată.
(36)
Publicarea informațiilor trebuie realizată prin intermediul internetului, sub forma unui instrument de căutare care să permită publicului larg consultarea lor. Instrumentul de căutare ar trebui să permită căutarea pe baza anumitor criterii, iar rezultatele căutării ar trebui prezentate într-o formă ușor accesibilă.
(37)
În scopul îndeplinirii cerințelor aplicabile privind protecția datelor, beneficiarii fondurilor ar trebui informați cu privire la publicarea datelor lor înaintea publicării efective. Beneficiarii ar trebui informați prin intermediul formularelor de cerere de ajutor sau atunci când sunt colectate datele. În ceea ce privește cheltuielile efectuate în cursul exercițiilor financiare 2014 și 2015, în măsura în care informațiile referitoare la beneficiari nu sunt disponibile la momentul colectării datelor cu caracter personal, beneficiarii ar trebui să fie, totuși, informați într-un interval de timp rezonabil înaintea publicării efective.
(38)
Pentru a se facilita accesul publicului la datele publicate, statele membre ar trebui să creeze site-uri care să conțină informații referitoare la beneficiarii fondurilor și la pragurile menționate la articolul 112 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013. Având în vedere diferitele structuri organizatorice existente în statele membre, acestea trebuie să stabilească organismul responsabil cu crearea și întreținerea site-ului unic și cu publicarea datelor. Comisia ar trebui să creeze un site internet care să conțină linkuri către site-urile statelor membre.
(39)
Articolul 10 din prezentul regulament ar trebui să se aplice cheltuielilor efectuate și veniturilor primite de statele membre începând cu 16 octombrie 2014, pentru a se asigura continuitatea raportării în cadrul aceluiași exercițiu financiar.
(40)
Pentru a se asigura consecvența în tratamentul procedurilor de verificare a conformității aflate în desfășurare, perioadele de timp prevăzute la articolul 34 alineatele (3) și (4) din prezentul regulament ar trebui să nu se aplice acelor proceduri în cazul cărora comunicarea în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 885/2006 este trimisă înainte de 1 ianuarie 2015.
(41)
Întrucât titlul VII capitolul IV din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 privind transparența se aplică plăților efectuate începând cu exercițiul financiar 2014, dispozițiile relevante ale prezentului regulament ar trebui să se aplice plăților respective.
(42)
Pentru a se acorda statelor membre suficient timp pentru implementare, informațiile transmise în conformitate cu coloanele V1 și V2 din anexa II ar trebui furnizate începând cu exercițiul financiar 2016.
(43)
Măsurile prevăzute de prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului pentru fondurile agricole,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
CAPITOLUL I
AGENȚII DE PLĂȚI ȘI ALTE ORGANISME
Articolul 1
Procedura de acreditare a agențiilor de plăți
(1) Statele membre desemnează o autoritate la nivel ministerial, responsabilă cu:
(a)
acordarea, revizuirea și retragerea acreditării agențiilor de plăți;
(b)
îndeplinirea sarcinilor atribuite autorității competente în temeiul prezentului capitol.
(2) Printr-un document oficial, autoritatea competentă decide cu privire la acordarea sau, după revizuire, retragerea acreditării agenției de plăți pe baza unei examinării a criteriilor de acreditare menționate la articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014 („criteriile de acreditare”). Autoritatea competentă informează fără întârziere Comisia cu privire la acreditări și la retragerile acreditărilor.
(3) Autoritatea competentă desemnează un organism de audit care să efectueze o examinare înaintea acordării oricărei acreditări (analiză de preacreditare). Organismul de audit este o autoritate de audit sau o altă organizație publică sau privată sau o unitate organizațională a unei autorități care deține competența, abilitățile și capacitatea necesare pentru a efectua audituri. Organismul de audit trebuie să fie independent de agenția de plăți care ar urma să fie acreditată.
Examinarea (analiza de preacreditare) care trebuie efectuată de organismul de audit cuprinde, în special:
(a)
procedurile și sistemele stabilite pentru autorizarea și executarea plăților;
(b)
repartizarea sarcinilor și caracterul adecvat al controlului intern și extern în ceea ce privește tranzacțiile finanțate din Fondul european de garantare agricolă (FEGA) și din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR), denumite în continuare împreună „fondurile”;
(c)
măsura în care procedurile și sistemele stabilite pot să protejeze bugetul Uniunii, inclusiv măsurile antifraudă în funcție de risc;
(d)
securitatea sistemelor de informații;
(e)
ținerea evidenței contabile.
Organismul de audit pregătește un raport care detaliază activitățile de audit desfășurate, rezultatele respectivelor activități și propria evaluare privind îndeplinirea de către agenția de plăți a criteriilor de acreditare. Raportul este prezentat autorității competente, care emite apoi actul de acreditare în cazul în care s-a asigurat că agenția de plăți îndeplinește criteriile de acreditare.
(4) În cazul în care consideră că agenția de plăți nu îndeplinește criteriile de acreditare, autoritatea competentă informează agenția de plăți în privința condițiilor specifice pe care trebuie să le îndeplinească înainte de a putea fi acreditată.
În așteptarea punerii în aplicare a eventualelor schimbări necesare pentru îndeplinirea respectivelor condiții specifice, acreditarea poate fi acordată provizoriu pentru o perioadă care urmează a fi stabilită în funcție de gravitatea problemelor identificate și care nu depășește 12 luni. În anumite cazuri justificate corespunzător, la cererea statului membru în cauză, Comisia poate să autorizeze prelungirea perioadei respective.
(5) Informațiile prevăzute la articolul 102 alineatul (1) primul paragraf litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 sunt comunicate imediat după prima acreditare a agenției de plăți și, în orice caz, înainte ca orice cheltuială efectuată de agenția respectivă să fie imputată fondurilor. Aceste informații sunt însoțite de declarații și de documente referitoare la:
(a)
responsabilitățile încredințate agenției de plăți;
(b)
repartizarea responsabilităților între departamentele agenției de plăți;
(c)
relația agenției de plăți cu alte organisme, publice sau private, responsabile cu implementarea oricăror măsuri prin care agenția de plăți impută cheltuieli fondurilor;
(d)
procedurile prin care sunt primite, verificate și validate cererile de plată ale beneficiarilor și sunt autorizate, plătite și contabilizate cheltuielile;
(e)
dispozițiile referitoare la securitatea sistemelor de informații;
(f)
raportul aferent analizei de preacreditare efectuate de organismul de audit menționat la alineatul (3).
(6) Comisia informează Comitetul pentru fondurile agricole în privința agențiilor de plăți acreditate în fiecare stat membru.
Articolul 2
Revizuirea acreditării
(1) Autoritatea competentă supraveghează constant agențiile de plăți de care răspunde, bazându-se în special pe certificatele și rapoartele întocmite de organismul de certificare menționat la articolul 9 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 și monitorizează eventualele deficiențe identificate.
Din trei în trei ani, autoritatea competentă prezintă Comisiei un raport scris privind activitatea sa de supraveghere a agențiilor de plăți și privind monitorizarea activităților acestora. Raportul include o analiză privind îndeplinirea continuă de către agențiile de plăți a criteriilor de acreditare, împreună cu un rezumat al acțiunilor întreprinse pentru remedierea deficiențelor. Autoritatea competentă confirmă dacă o agenție de plăți de care răspunde continuă să îndeplinească criteriile de acreditare.
(2) Statele membre creează un sistem prin care asigură comunicarea fără întârziere către autoritatea competentă a oricărei informații care sugerează că o agenție de plăți nu îndeplinește criteriile de acreditare.
(3) Dacă autoritatea competentă a constatat că o agenție de plăți acreditată nu mai respectă unul sau mai multe dintre criteriile de acreditare într-un mod susceptibil să îngreuneze îndeplinirea sarcinilor prevăzute la articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014, autoritatea competentă supune fără întârziere acreditarea agenției de plăți unei perioade de probă. Autoritatea competentă elaborează un plan care include acțiuni și termene pentru remedierea deficiențelor constatate, într-o perioadă care urmează a fi determinată în funcție de gravitatea problemei și care nu depășește 12 luni de la data de la care acreditarea este supusă perioadei de probă. În anumite cazuri justificate corespunzător, la cererea statului membru în cauză, Comisia poate să autorizeze prelungirea perioadei respective.
(4) Autoritatea competentă informează Comisia în privința deciziei sale de a supune acreditarea unei agenții de plăți unei perioade de probă, în privința planului elaborat în conformitate cu alineatul (3), și, ulterior, în privința progreselor realizate în implementarea planului respectiv.
(5) Dacă acreditarea este retrasă, autoritatea competentă acreditează fără întârziere o altă agenție de plăți care îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, pentru a se asigura că plățile către beneficiari nu sunt întrerupte.
(6) În cazul în care constată că autoritatea competentă nu și-a îndeplinit obligația de a elabora un plan de remediere în conformitate cu alineatul (3) sau că agenția de plăți continuă să fie acreditată fără a fi implementat pe deplin un astfel de plan în perioada stabilită, Comisia cere autorității competente să retragă acreditarea agenției de plăți în cauză, cu excepția cazului în care se efectuează schimbările necesare într-o perioadă de timp care urmează a fi stabilită de Comisie în funcție de gravitatea problemei. Într-o astfel de situație, Comisia poate decide urmărirea deficiențelor prin intermediul procedurii de verificare a conformității, în conformitate cu articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
Articolul 3
Declarația de gestiune
(1) Declarația de gestiune menționată la articolul 7 alineatul (3) primul paragraf litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 se elaborează în timp util pentru ca organismul de certificare să poată emite avizul menționat la articolul 9 alineatul (1) din respectivul regulament.
Declarația de gestiune se întocmește în forma prezentată în anexa I la prezentul regulament și poate fi însoțită de rezerve care cuantifică potențialul impact financiar. În cazul în care sunt exprimate rezerve, declarația include un plan de măsuri de remediere și un calendar precis pentru implementarea acestuia.
(2) Declarația de gestiune se bazează pe o supraveghere eficace a sistemului de gestionare și control utilizat de-a lungul anului.
Articolul 4
Organismul de coordonare
(1) Organismul de coordonare menționat la articolul 7 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 funcționează ca interlocutor unic al Comisiei pentru statul membru în cauză, pentru toate problemele legate de fonduri, în ceea ce privește:
(a)
diseminarea de informații și orientări referitoare la funcțiile și operațiunile agențiilor de plăți către respectivele agenții de plăți și către organismele responsabile cu implementarea acestor orientări, precum și promovarea aplicării lor armonizate;
(b)
comunicarea către Comisie a informațiilor menționate la articolele 7 și 102 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013;
(c)
punerea la dispoziția Comisiei a întregii evidențe a tuturor informațiilor contabile necesare în scopuri statistice și de control.
(2) O agenție de plăți poate îndeplini rolul de organism de coordonare, cu condiția ca cele două funcții să fie menținute separate.
(3) În conformitate cu procedurile naționale, în îndeplinirea sarcinilor sale, agenția de plăți poate să facă apel la alte organisme sau departamente administrative, în special la cele cu competență contabilă sau tehnică.
(4) Confidențialitatea, integritatea și disponibilitatea tuturor datelor informatice deținute de organismul de coordonare sunt asigurate prin măsuri adaptate structurii administrative, personalului și mediului tehnologic ale fiecărui organism de coordonare. Efortul financiar și tehnologic trebuie să fie proporțional cu riscurile reale asumate.
(5) Comunicările prevăzute la articolul 102 alineatul (1) primul paragraf litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 se efectuează imediat după prima acreditare a organismului de coordonare și, în orice caz, înainte să fie imputată fondurilor orice cheltuială de care răspunde organismul respectiv. Comunicările sunt însoțite de documentul de acreditare a organismului, precum și de informații privind condițiile administrative, de contabilitate și de control intern referitoare la funcționarea organismului.
Articolul 5
Certificare
(1) Autoritatea competentă desemnează organismul de certificare prevăzut la articolul 9 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(2) Organismul de certificare își organizează activitatea în mod eficace și eficient și își efectuează controalele respectând un calendar adecvat, ținând seama de natura și de calendarul tranzacțiilor pentru exercițiul financiar în cauză.
(3) Avizul care trebuie furnizat de organismul de certificare în conformitate cu articolul 9 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 se redactează anual.
Avizul se bazează pe activitatea de audit care trebuie desfășurată în conformitate cu articolele 6 și 7 din prezentul regulament.
(4) Organismul de certificare întocmește un raport bazat pe constatările sale. Raportul include funcțiile delegate. Raportul trebuie să precizeze dacă, în perioada care face obiectul raportului:
(a)
agenția de plăți a îndeplinit criteriile de acreditare;
(b)
procedurile agenției de plăți au fost de așa natură încât să ofere o asigurare rezonabilă că cheltuielile imputate fondurilor au fost efectuate în conformitate cu normele Uniunii, asigurându-se astfel faptul că operațiunile subiacente au fost legale și regulamentare și că recomandările de îmbunătățire, dacă au existat, au fost puse în aplicare;
(c)
conturile anuale menționate la articolul 29 din prezentul regulament au fost ținute în conformitate cu registrele și evidențele agenției de plăți;
(d)
situațiile cheltuielilor și ale operațiunilor de intervenție au fost o evidență material adevărată, completă și exactă a operațiunilor imputate fondurilor;
(e)
interesele financiare ale Uniunii au fost protejate în mod corespunzător în ceea ce privește avansurile plătite, garanțiile obținute, stocurile de intervenție, precum și sumele de încasat.
Raportul include informații privind numărul și calificările membrilor personalului care au efectuat auditul, activitatea desfășurată, numărul tranzacțiilor examinate, nivelul de semnificație și de încredere obținut, eventualele puncte slabe constatate și recomandări emise în scopul îmbunătățirii, precum și operațiunile, atât cele ale organismului de certificare, cât și cele ale altor organisme de audit, interne sau externe față de agenția de plăți, de la care s-au obținut toate sau o parte dintre asigurările organismului de certificare privind aspectele incluse în raport.
Articolul 6
Principii de audit
(1) Auditul de certificare se efectuează în conformitate cu standarde de audit acceptate la nivel internațional.
(2) Organismul de certificare elaborează o strategie de audit care stabilește domeniul de aplicare, calendarul și direcția auditului de certificare, metodele de audit și metodologia de eșantionare. Pe baza riscului de audit estimat, se elaborează un plan de audit pentru fiecare exercițiu financiar auditat. La cerere, organismul de certificare furnizează Comisiei strategia de audit și planul de audit.
(3) Nivelul rezonabil de asigurare de audit care trebuie obținut în urma testelor de audit se obține prin evaluarea sistemului de control, inclusiv prin testarea de conformitate și testarea de fond a cheltuielilor, sistemul fiind alcătuit din testarea detaliilor și din proceduri analitice.
(4) Comisia stabilește orientări care cuprind, în special:
(a)
precizări și orientări suplimentare cu privire la auditul de certificare care trebuie efectuat;
(b)
stabilirea nivelului rezonabil al asigurării de audit care trebuie obținut în urma testelor de audit.
Articolul 7
Metodele de audit
(1) Metodele de audit relevante pentru auditul de certificare sunt definite în strategia de audit prevăzută la articolul 6 alineatul (2).
(2) Pentru îndeplinirea obiectivelor auditului și pentru emiterea avizului în conformitate cu articolul 9 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, etapele auditului trebuie să includă audituri ale sistemelor, teste de fond și verificarea reconcilierilor referitoare la declarațiile financiare și de gestiune.
(3) Testarea de fond a cheltuielilor cuprinde verificarea legalității și a regularității operațiunilor subiacente la nivelul beneficiarilor finali. În aceste scopuri, organismul de certificare poate însoți agenția de plăți atunci când aceasta efectuează nivelul secundar de controale la fața locului. Organismul de certificare nu poate însoți agenția de plăți atunci când aceasta efectuează controalele inițiale la fața locului, cu excepția situațiilor în care ar fi fizic imposibil să se reverifice controlul inițial efectuat de agenția de plăți. În ceea ce privește testele de fond, organismele de certificare pot utiliza o metodă de eșantionare integrată.
(4) Comisia furnizează condiții și orientări suplimentare cu privire la elaborarea procedurilor de audit, la integrarea eșantionării, la planificarea și la efectuarea reverificării la fața locului a tranzacțiilor, prin intermediul orientărilor menționate la articolul 6 alineatul (4).
CAPITOLUL II
GESTIONAREA FINANCIARĂ A FONDURILOR
SECȚIUNEA 1
Dispoziții generale
Articolul 8
Conturile agențiilor de plăți
(1) Fiecare agenție de plăți ține un set de conturi dedicate exclusiv evidenței contabile a cheltuielilor și veniturilor menționate la articolul 4 alineatul (1) și la articolele 5 și 43 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 și utilizării fondurilor puse la dispoziția sa pentru acoperirea cheltuielilor corespunzătoare. Respectivele evidențe contabile trebuie să permită distingerea și furnizarea separată a datelor financiare pentru FEGA și FEADR.
(2) Agențiile de plăți ale statelor membre care nu au adoptat moneda euro țin evidențe contabile cu sume exprimate în moneda în care au fost efectuate cheltuielile și au fost încasate veniturile. Cu toate acestea, pentru a permite consolidarea tuturor cheltuielilor și veniturilor lor, agențiile de plăți în cauză trebuie să poată furniza datele corespunzătoare în moneda națională și în euro.
(3) În ceea ce privește FEADR, fiecare agenție de plăți desemnată pentru un program de dezvoltare rurală ține o evidență contabilă care permite identificarea tuturor operațiunilor pentru fiecare program și pentru fiecare măsură. Aceste evidențe contabile includ, în special:
(a)
cuantumul cheltuielilor publice și cuantumul contribuției din partea Uniunii plătite pentru fiecare operațiune;
(b)
cuantumurile care trebuie recuperate de la beneficiari pentru neregularitățile sau neglijențele constatate;
(c)
sumele recuperate, cu indicarea operațiunii inițiale.
SECȚIUNEA 2
Conturile FEGA
Articolul 9
Furnizarea de informații de către statele membre
Statele membre strâng și păstrează la dispoziția Comisiei informații privind totalul cheltuielilor efectuate și al veniturilor alocate și încasate în fiecare săptămână, după cum urmează:
(a)
până cel târziu în a treia zi lucrătoare a fiecărei săptămâni, informații privind totalul cheltuielilor efectuate și al veniturilor alocate încasate de la începutul lunii până la sfârșitul săptămânii precedente;
(b)
până cel târziu în a treia zi lucrătoare a lunii, atunci când săptămâna se întinde pe două luni, informații privind totalul cheltuielilor efectuate și al veniturilor alocate încasate în cursul lunii precedente.
Articolul 10
Comunicarea de informații de către statele membre
(1) În conformitate cu articolul 102 alineatul (1) primul paragraf litera (c) punctele (i) și (ii) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, statele membre trimit Comisiei, prin mijloace electronice, următoarele informații și documente, care fac obiectul articolelor 11 și 12 din prezentul regulament:
(a)
până cel târziu în a treia zi lucrătoare a fiecărei luni, informații privind totalul cheltuielilor efectuate și al veniturilor alocate încasate în cursul lunii precedente, pe baza modelului pus la dispoziția statelor membre de către Comisie prin intermediul sistemelor de informații, precum și orice informații care explică eventualele diferențe substanțiale dintre estimările elaborate în conformitate cu alineatul (2) litera (a) punctul (iii) din prezentul articol și cheltuielile efectuate și veniturile alocate încasate;
(b)
până cel târziu în a douăsprezecea zi a fiecărei luni, declarația de cheltuieli menționată la articolul 18 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013. Cu toate acestea, comunicarea privind cheltuielile efectuate și veniturile alocate încasate între 1 și 15 octombrie se transmite până la 27 octombrie.
(2) Declarația de cheltuieli menționată la alineatul (1) litera (b) constă în:
(a)
o declarație, întocmită de fiecare agenție de plăți pe baza modelului pus la dispoziția statelor membre de către Comisie prin intermediul sistemelor de informații, defalcată în conformitate cu nomenclatura bugetului Uniunii și în funcție de tipul de cheltuială și de venit, pe baza unei nomenclaturi detaliate puse la dispoziția statelor membre și care cuprinde:
(i)
cheltuielile efectuate și veniturile alocate încasate în cursul lunii precedente;
(ii)
totalul cheltuielilor efectuate și al veniturilor alocate încasate de la începutul exercițiului financiar și până la sfârșitul lunii precedente;
(iii)
estimările cheltuielilor efectuate și ale veniturilor alocate, cuprinzând, după caz:
-
numai luna curentă și următoarele două luni;
-
luna curentă, următoarele două luni și perioada până la sfârșitul exercițiului financiar;
(iv)
date suplimentare, dacă sunt necesare;
(b)
un rezumat al datelor menționate la litera (a), pentru toate agențiile de plăți ale statului membru în cauză, elaborat de acesta pe baza modelului pus la dispoziția statelor membre de către Comisie prin intermediul sistemelor de informații;
(c)
evidențele contabile care dovedesc cheltuielile și veniturile legate de intervenția publică menționate la articolul 19 alineatul (2).
(3) Toate informațiile financiare necesare în temeiul prezentului articol se comunică în euro.
Articolul 11
Norme generale privind declarația de cheltuieli și veniturile alocate
(1) Fără a se aduce atingere dispozițiilor speciale referitoare la declarațiile de cheltuieli și venituri legate de depozitarea publică menționate la articolul 12, cheltuielile și veniturile alocate declarate de agențiile de plăți pentru o anumită lună trebuie să corespundă plăților și încasărilor efectuate în mod real în acea lună.
Respectivele cheltuieli și venituri trebuie înscrise în evidența contabilă a bugetului FEGA pentru exercițiul financiar N.
Totuși:
(a)
cheltuielile care pot fi plătite înainte de implementarea dispoziției care permite suportarea lor totală sau parțială din FEGA pot fi declarate numai:
-
pentru luna în care a fost implementată dispoziția în cauză;
sau
-
pentru luna care urmează implementării dispoziției respective;
(b)
veniturile alocate pe care statul membru le datorează Comisiei trebuie declarate pentru luna în care expiră termenul pentru plata sumelor corespunzătoare, prevăzut în legislația Uniunii;
(c)
corecțiile decise de Comisie în cadrul verificării conturilor și al verificării conformității se deduc din plățile lunare menționate sau se adaugă la acestea direct de către Comisie, după caz, menționate la articolul 33 alineatul (2) sau la articolul 34 alineatul (8). Totuși, statele membre includ sumele corespunzătoare acestor corecții în declarația întocmită pentru luna pentru care s-au efectuat corecțiile.
(2) Cheltuielile și veniturile alocate sunt luate în considerare la data la care a fost debitat sau creditat contul agenției de plăți. Totuși, pentru plăți, data care trebuie luată în considerare poate fi cea la care agenția în cauză a emis documentul de plată și l-a trimis unei instituții financiare sau beneficiarului. Fiecare agenție de plăți utilizează aceeași metodă pe durata întregului exercițiu financiar.
(3) Cheltuielile și veniturile alocate declarate în conformitate cu alineatul (1) pot să cuprindă corecții ale sumelor declarate pentru lunile precedente din același exercițiu financiar.
Atunci când, la nivelul unei agenții de plăți, corecțiile aduse veniturilor alocate determină declararea unor venituri negative alocate pentru o linie bugetară, corecțiile excedentare se reportează în luna următoare. După caz, acestea se regularizează la momentul verificării conturilor pentru anul în cauză.
(4) Ordinele de plată neexecutate, precum și plățile debitate în cont și apoi recreditate apar în evidența contabilă ca deduceri din cheltuielile pentru luna în care este raportată agenției de plăți neexecutarea sau anularea.
(5) Se consideră că, dacă sunt grevate de creanțe, plățile datorate din FEGA au fost efectuate în întregime în sensul aplicării alineatului (1):
(a)
la data plății sumei datorate beneficiarului, dacă creanța este mai mică decât cheltuielile regularizate;
(b)
la data compensării, dacă cheltuielile sunt mai mici decât creanța sau egale cu aceasta.
(6) Datele cumulative referitoare la cheltuielile și la veniturile alocate care pot fi imputate unui anumit exercițiu financiar, care trebuie transmise Comisiei până cel târziu la 27 octombrie, pot fi corectate numai în conturile anuale care trebuie trimise Comisiei în conformitate cu articolul 102 alineatul (1) primul paragraf litera (c) punctul (iii) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
Articolul 12
Norme speciale privind declarațiile de cheltuieli referitoare la depozitarea publică
(1) Operațiunile care trebuie luate în considerare pentru întocmirea declarațiilor de cheltuieli referitoare la depozitarea publică sunt cele înregistrate la sfârșitul unei anumite luni în conturile agenției de plăți, efectuate de la începutul anului fiscal în sensul articolului 3 alineatul (3) primul paragraf litera (a) din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014, până la sfârșitul respectivei luni.
(2) Respectivele declarații de cheltuieli cuprind valorile și sumele stabilite în conformitate cu articolele 17 și 18 din prezentul regulament și cu articolul 4 din Regulamentul delegat (UE) nr. 906/2014 al Comisiei (11), înregistrate în evidența contabilă de agențiile de plăți în luna care urmează celei la care se referă operațiunile.
Totuși:
(a)
în cazul operațiunilor efectuate în cursul lunii septembrie, valorile și sumele se înregistrează în evidența contabilă de către agențiile de plăți până cel târziu la 15 octombrie;
(b)
în cazul sumelor globale de depreciere menționate la articolul 3 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul delegat (UE) nr. 906/2014, sumele se înregistrează în evidența contabilă la data stabilită în decizia care le prevede.
Articolul 13
Decizia de plată a Comisiei
(1) Pe baza datelor trimise în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) litera (b) din prezentul regulament, Comisia decide să efectueze plățile lunare în temeiul articolului 18 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, fără a aduce atingere corecțiilor care pot fi efectuate prin intermediul unor decizii ulterioare în conformitate cu articolele 51 și 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 și luând în considerare reducerile și suspendările decise în conformitate cu articolul 41 din regulamentul respectiv.
(2) Dacă cheltuielile totale declarate de statele membre pentru exercițiul financiar următor depășesc trei sferturi din totalul creditelor pentru exercițiul financiar în curs, angajamentele anticipate menționate la articolul 170 alineatul (3) din Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 și plățile lunare corespunzătoare se acordă proporțional cu declarațiile de cheltuieli, până la o limită maximă de 75 % din creditele pentru exercițiul financiar în curs. În deciziile referitoare la rambursările ulterioare, Comisia ia în considerare soldul sumelor nerambursate statelor membre.
Articolul 14
Punerea resurselor la dispoziția statelor membre
(1) Prin decizia de efectuare a plăților lunare, Comisia pune la dispoziția statelor membre, în cadrul creditelor bugetare, resursele necesare acoperirii cheltuielilor care trebuie finanțate din FEGA, mai puțin suma corespunzătoare veniturilor alocate, în contul deschis de fiecare stat membru.
Atunci când plățile care trebuie efectuate de către Comisie, minus veniturile alocate, generează un cuantum negativ pentru un stat membru, deducerile excedentare se reportează în lunile următoare.
(2) Fiecare state membru notifică Comisiei denumirea și numărul contului menționat la alineatul (1), conform formatului pus de Comisie la dispoziția statului membru respectiv.
Articolul 15
Comunicarea în cadrul intervenției publice
(1) Agențiile de plăți transmit Comisiei:
(a)
la solicitarea Comisiei, documentele și informațiile menționate la articolul 3 alineatul (7) din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014 și dispozițiile administrative naționale suplimentare adoptate pentru aplicarea și gestionarea măsurilor de intervenție;
(b)
până la ziua prevăzută la articolul 10 alineatul (1) litera (b) din prezentul regulament, informațiile privind depozitarea publică, pe baza modelelor pe care Comisia le-a pus la dispoziția statelor membre prin intermediul sistemelor de informații.
(2) Sistemele relevante de informații menționate la articolul 24 se utilizează pentru efectuarea notificărilor și a schimburilor de informații și pentru întocmirea documentelor referitoare la cheltuielile aferente intervenției publice.
Articolul 16
Conținutul evidențelor de depozitare publică ce trebuie ținute de agențiile de plăți
(1) Evidența stocurilor prevăzută la articolul 3 alineatul (3) primul paragraf litera (a) din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014 conține următoarele categorii de elemente, prezentate separat:
(a)
cantitățile de produse înregistrate la intrarea și la scoaterea din depozitare, cu sau fără mutare fizică;
(b)
cantitățile utilizate pentru distribuirea gratuită către persoanele cele mai defavorizate în cadrul Fondului de ajutor european pentru cele mai defavorizate persoane și contabilizate în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul delegat (UE) nr. 906/2014, cu diferențierea celor care fac obiectul unui transfer spre un alt stat membru;
(c)
cantitățile prelevate ca eșantioane, cu diferențierea eșantioanelor prelevate de cumpărători;
(d)
cantitățile care, după verificarea prin control vizual în contextul inventarului anual sau în timpul inspecției după recepția în stocul de intervenție, nu mai pot fi reambalate și fac obiectul vânzărilor directe;
(e)
cantitățile lipsă, din motive identificabile sau neidentificabile, inclusiv cele care corespund limitelor de toleranță legale;
(f)
cantitățile deteriorate;
(g)
cantitățile excedentare;
(h)
cantitățile lipsă care depășesc limitele de toleranță;
(i)
cantitățile care au intrat în depozitare și despre care s-a constatat că nu îndeplinesc cerințele și a căror preluare a fost refuzată din această cauză;
(j)
cantitățile nete aflate în depozitare la sfârșitul fiecărei luni sau al fiecărui an fiscal care sunt reportate pentru luna următoare sau pentru anul fiscal următor.
(2) Contabilitatea financiară prevăzută la articolul 3 alineatul (3) primul paragraf litera (a) din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014 conține:
(a)
valoarea cantităților menționate la alineatul (1) litera (a) din prezentul articol, indicând separat valoarea cantităților achiziționate și valoarea cantităților vândute;
(b)
valoarea contabilă a cantităților utilizate sau contabilizate în cadrul regimului de distribuire gratuită menționat la alineatul (1) litera (b) din prezentul articol;
(c)
costurile de finanțare menționate la articolul 3 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul delegat (UE) nr. 906/2014;
(d)
cheltuielile cu operațiunile fizice menționate la articolul 3 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul delegat (UE) nr. 906/2014;
(e)
cuantumurile rezultate din deprecierea menționată la articolul 3 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul delegat (UE) nr. 906/2014;
(f)
cuantumurile percepute sau recuperate de la vânzători, cumpărători și depozitari, altele decât cele menționate la articolul 20 alineatul (2) din prezentul regulament;
(g)
cuantumul rezultat din vânzările directe realizate după inventarul anual sau în urma controalelor efectuate după recepția produselor în depozitarea de intervenție;
(h)
pierderile și câștigurile ce rezultă din scoaterile de produse, ținând cont de deprecierea menționată la litera (e) din prezentul alineat;
(i)
alte debite și credite, în special cele corespunzătoare cantităților menționate la alineatul (1) literele (c)-(g) din prezentul articol;
(j)
valoarea contabilă medie, exprimată în tone sau în hectolitri, după caz.
Articolul 17
Contabilitatea legată de intervenția publică
(1) Elementele menționate la articolul 16 sunt contabilizate cu cantitățile, valorile, sumele și mediile efectiv înregistrate de către agențiile de plăți sau pentru valorile și sumele calculate pe baza sumelor standard stabilite de Comisie.
(2) Înregistrările și calculele menționate la alineatul (1) se efectuează cu condiția aplicării următoarelor norme:
(a)
costurile aferente scoaterii cantităților în cazul cărora s-au înregistrat pierderi cantitative sau deteriorări, în conformitate cu normele prevăzute în anexele VI și VII din Regulamentul delegat (UE) nr. 906/2014, sunt înscrise în contabilitate numai în cazul cantităților efectiv vândute și scoase din depozitare;
(b)
cantitățile înregistrate ca lipsă în urma unui transfer între state membre nu sunt considerate intrate în depozitare în statul membru de destinație și nu sunt acoperite de costurile standard aferente intrării;
(c)
costurile standard aferente intrării și scoaterii fixate pentru transport și transfer se introduc în conturi dacă respectivele costuri nu sunt considerate, în conformitate cu normele Uniunii, ca făcând parte integrantă din costurile de transport;
(d)
cu excepția cazului în care normele specifice ale Uniunii conțin dispoziții contrare, sumele provenite din vânzarea produselor deteriorate, precum și orice alte sume primite în acest context nu se înscriu în evidențele contabile ale FEGA;
(e)
eventualele cantități excedentare înregistrate se contabilizează ca sumă negativă, în situația și în mutările stocurilor, la cantitățile lipsă. Cantitățile respective sunt incluse atunci când se stabilesc cantitățile care depășesc limita de toleranță;
(f)
alte eșantioane decât cele prelevate de cumpărători se contabilizează în conformitate cu punctul 2 litera (a) din anexa VII la Regulamentul delegat (UE) nr. 906/2014.
(3) Corecțiile efectuate de Comisie în ceea ce privește elementele menționate la articolul 16 pentru anul fiscal în curs trebuie notificate Comitetului pentru fondurile agricole. Aceste corecții pot fi notificate statelor membre cu ocazia unei decizii de plată lunare sau, dacă nu, la momentul deciziei privind verificarea conturilor. Corecțiile sunt contabilizate de agențiile de plăți în condițiile prevăzute în respectiva decizie.
Articolul 18
Datele pentru înscrierea cheltuielilor și a veniturilor și a mutărilor produselor în evidența contabilă a intervenției publice
(1) Diversele elemente de cheltuieli și venituri se înscriu în evidența contabilă la data la care are loc operațiunea fizică în temeiul măsurii de intervenție publică, cu utilizarea ratei de schimb menționate la articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul delegat (UE) 906/2014.
Totuși, datele următoare se aplică în cazurile enumerate mai jos:
(a)
data primirii, în cazul sumelor primite sau recuperate menționate la articolul 16 alineatul (2) literele (f) și (g) din prezentul regulament;
(b)
data plății efective a costurilor legate de operațiunile fizice, atunci când aceste costuri nu sunt acoperite de sume standard.
(2) Diversele elemente legate de mutarea fizică a produselor și de gestionarea stocurilor se introduc în evidențele contabile la data la care are loc operațiunea fizică în temeiul măsurii de intervenție.
Totuși, datele următoare se aplică în cazurile enumerate mai jos:
(a)
data preluării produselor de către agenția de plăți, în conformitate cu articolul 31 alineatul (2) și cu articolul 33 din Regulamentul (UE) nr. 1272/2009 al Comisiei (12), pentru cantitățile care intră în depozitare publică fără schimbarea locului de depozitare;
(b)
în ceea ce privește cantitățile lipsă sau deteriorate și excedentare, data constatării faptelor în cazul cantităților lipsă sau deteriorate și al cantităților excedentare;
(c)
data scoaterii efective a produselor din depozitare, în cazul vânzărilor directe ale produselor rămase în depozitare care nu mai pot fi reambalate după examinarea vizuală în contextul inventarului anual sau în timpul inspecției după recepția în stocul de intervenție;
(d)
ultima zi a anului fiscal, în cazul eventualelor pierderi care depășesc limita de toleranță menționată la articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014.
Articolul 19
Suma finanțată în cadrul intervenției publice
(1) Suma care urmează a fi finanțată în temeiul măsurilor de intervenție menționate la articolul 2 din Regulamentul delegat (UE) nr. 906/2014 se stabilește pe baza evidențelor contabile întocmite și ținute de agențiile de plăți în conformitate cu articolul 3 alineatul (3) primul paragraf litera (a) din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014 și în care sunt debitate și creditate diferitele elemente de cheltuieli și, respectiv, venituri menționate la articolul 16 din prezentul regulament, ținând cont, atunci când este necesar, de sumele cheltuielilor stabilite în cadrul legislației agricole sectoriale.
(2) Agențiile de plăți sau organismele de coordonare, după caz, transmit Comisiei, în fiecare lună și în fiecare an, prin mijloace electronice, pe baza modelelor puse de Comisie la dispoziția statelor membre prin intermediul sistemelor de informații, informațiile necesare pentru finanțarea cheltuielilor aferente depozitării publice și evidențele contabile care dovedesc cheltuielile și veniturile legate de depozitarea publică, sub formă de tabele (tabele P-STO), până la data prevăzută la articolul 10 alineatul (1) litera (b) și până la data prevăzută la articolul 30 alineatul (2).
Articolul 20
Declarații de cheltuieli și venituri aferente intervenției publice
(1) Finanțarea din FEGA în temeiul măsurilor de intervenție menționate la articolul 2 din Regulamentul delegat (UE) nr. 906/2014 este egală cu cheltuielile, calculate pe baza informațiilor notificate de agenția de plăți, după deducerea eventualelor venituri rezultate din măsurile de intervenție, validate prin sistemul de informații creat de Comisie și incluse de agenția de plăți în declarația sa de cheltuieli întocmită în conformitate cu articolul 12 din prezentul regulament.
(2) Sumele recuperate în conformitate cu articolul 54 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 și sumele primite sau recuperate de la vânzători, cumpărători și depozitari care îndeplinesc criteriile prevăzute la articolul 43 din regulamentul menționat sunt declarate la bugetul FEGA în condițiile prevăzute la articolul 10 alineatul (2) litera (a) din prezentul regulament.
SECȚIUNEA 3
Conturile FEADR
Articolul 21
Previzionarea cererilor de finanțare
Pentru fiecare program de dezvoltare rurală menționat la articolul 6 din Regulamentul (UE) nr. 1305/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (13) și în conformitate cu articolul 102 alineatul (1) primul paragraf litera (c) punctul (ii) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, statele membre trimit Comisiei, de două ori pe an, până la 31 ianuarie și până la 31 august cel târziu, previziunile lor privind sumele care trebuie finanțate din FEADR pentru exercițiul financiar respectiv. În plus, statele membre trimit o estimare actualizată a cererilor lor de finanțare pentru următorul exercițiu financiar.
Respectivele previziuni și respectiva estimare actualizată se trimit prin intermediul unor date structurate care utilizează sistemul de informații SFC2014, prevăzut în capitolul I din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 184/2014 al Comisiei (14).
Articolul 22
Declarații de cheltuieli
(1) Agențiile de plăți trebuie să declare cheltuielile pentru fiecare program de dezvoltare rurală menționat la articolul 6 din Regulamentul (UE) nr. 1305/2013.
Pentru fiecare măsură de dezvoltare rurală, agențiile de plăți trebuie să precizeze într-o declarație de cheltuieli:
(a)
suma cheltuielilor publice eligibile pentru care agenția de plăți a plătit efectiv contribuția corespunzătoare din FEADR în timpul fiecăreia dintre perioadele de referință specificate la alineatul (2) din prezentul articol;
(b)
informațiile suplimentare privind instrumentele financiare menționate în partea a doua titlul IV din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (15);
(c)
informațiile suplimentare privind avansurile plătite beneficiarilor menționate la articolul 75 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013;
(d)
suma recuperată în timpul perioadei curente menționate la alineatul (2) din prezentul articol.
(2) De îndată ce Comisia aprobă un program de dezvoltare rurală, statele membre trimit Comisiei, în conformitate cu articolul 102 alineatul (1) primul paragraf litera (c) punctul (i) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, declarațiile de cheltuieli până la termenele următoare:
(a)
până cel târziu la 30 aprilie, în cazul cheltuielilor din perioada 1 ianuarie-31 martie;
(b)
până cel târziu la 31 iulie, în cazul cheltuielilor din perioada 1 aprilie-30 iunie;
(c)
până cel târziu la 10 noiembrie, în cazul cheltuielilor din perioada 1 iulie-15 octombrie;
(d)
până cel târziu la 31 ianuarie, în cazul cheltuielilor din perioada 16 octombrie-31 decembrie.
Totuși, toate cheltuielile efectuate de agențiile de plăți prin plăți către beneficiari în conformitate cu articolul 65 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 înaintea aprobării unui program de dezvoltare rurală menționat la articolul 6 din Regulamentul (UE) nr. 1305/2013 se efectuează sub responsabilitatea statelor membre și sunt declarate Comisiei în prima declarație de cheltuieli care urmează adoptării programului respectiv. Aceeași regulă se aplică, mutatis mutandis, în cazul modificării unui program de dezvoltare rurală menționate la articolul 11 din Regulamentul (UE) nr. 1305/2013.
(3) Agențiile de plăți pentru programele de dezvoltare rurală prezintă declarațiile de cheltuieli sub formă de date structurate în cadrul sistemului de informații SFC2014, prevăzut în capitolul I din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 184/2014.
(4) În cazul în care Comisia solicită verificări ulterioare din cauza informațiilor incomplete sau neclare furnizate sau din cauza unor dezacorduri, a unor diferențe de interpretare sau a oricăror alte inconsecvențe legate de o declarație de cheltuieli pentru o perioadă de referință, rezultate în special din necomunicarea informațiilor solicitate în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1305/2013 și a actelor Comisiei adoptate în temeiul regulamentului menționat sau din cauza unor indicații consistente potrivit cărora cheltuielile incluse în declarația de cheltuieli ar putea fi afectate de o neregularitate sau ar putea exista deficiențe în funcționarea sistemului de gestionare și control pentru dezvoltarea rurală, statul membru în cauză, la cererea Comisiei, furnizează informații suplimentare într-un termen precizat în respectiva cerere în funcție de gravitatea problemei.
Termenul limită prevăzut pentru plățile intermediare prevăzut la articolul 36 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 poate fi întrerupt pentru toată suma care face obiectul cererii de plată sau pentru o parte a acestei sume, de la data transmiterii solicitării de informații și până la data primirii informațiilor solicitate, dar fără depășirea perioadei maxime prevăzute la articolul 83 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013.
Dacă statul membru în cauză nu răspunde solicitării de informații suplimentare în termenul stabilit în cererea respectivă sau dacă răspunsul este considerat nesatisfăcător ori arată că normele aplicabile nu au fost respectate sau că fondurile Uniunii au fost utilizate în mod necorespunzător, Comisia poate suspenda sau reduce plățile în conformitate cu articolul 41 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(5) Cheltuielile declarate pentru o anumită perioadă pot conține corecții ale datelor declarate pentru perioadele anterioare de declarare ale aceluiași exercițiu financiar.
Corecțiile aplicabile cheltuielilor și veniturilor alocate care urmează a fi imputate exercițiului financiar neintroduse în declarațiile menționate la alineatul (2) literele (a), (b) și (c) pot fi efectuate numai în conturile anuale care trebuie trimise Comisiei în conformitate cu articolul 102 alineatul (1) primul paragraf litera (c) punctul (iii) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
Articolul 23
Calculul sumei de plătit
(1) Contribuția Uniunii care urmează să fie plătită pentru cheltuielile publice eligibile se calculează pentru fiecare măsură și pentru fiecare perioadă de referință pe baza planului de finanțare menționat la articolul 8 alineatul (1) litera (h) din Regulamentul (UE) nr. 1305/2013 în vigoare în prima zi a perioadei respective. Calculul ține seama de corecțiile aduse contribuției Uniunii, astfel cum au fost declarate în declarația de cheltuieli pentru perioada respectivă.
(2) Fără a se aduce atingere plafonului prevăzut la articolul 34 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, atunci când totalul combinat al contribuției Uniunii plătite pentru programul de dezvoltare rurală depășește totalul programat pentru o măsură de dezvoltare rurală, suma care trebuie plătită se reduce la suma programată pentru respectiva măsură. Orice contribuție a Uniunii astfel exclusă poate fi plătită ulterior, cu condiția ca statul membru să fi prezentat un plan de finanțare adaptat, iar acesta să fi fost acceptat de către Comisie.
(3) Comisia plătește contribuția Uniunii, sub rezerva disponibilității resurselor, în contul (conturile) deschis(e) de fiecare stat membru.
Fiecare stat membru notifică Comisiei denumirea contului sau numerele de cont, în conformitate cu formatul pus de Comisie la dispoziția statului membru respectiv.
SECȚIUNEA 4
Dispoziții comune pentru FEGA și FEADR
Articolul 24
Schimbul electronic de informații și documente
(1) Comisia definește sistemele de informații care să permită schimburi electronice de documente și informații între Comisie și statele membre pentru comunicările și consultările de informații prevăzute la articolul 102 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 și măsurile necesare pentru aplicarea acestor sisteme. Comisia informează statele membre în privința condițiilor generale pentru implementarea sistemelor respective prin intermediul Comitetului pentru fondurile agricole.
(2) Sistemele de informații menționate la alineatul (1) trebuie să poată prelucra în special:
(a)
datele necesare pentru tranzacțiile financiare, în special cele privind conturile lunare și anuale ale agențiilor de plăți, declarațiile de cheltuieli și venituri și transmiterea informațiilor și a documentelor menționate la articolul 3 din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014 și la articolele 10, 11, 14, 15, 19, 20, 23 și 29 din prezentul regulament;
(b)
documentele de interes comun care permit monitorizarea conturilor lunare și anuale și consultarea informațiilor și documentelor pe care agențiile de plăți trebuie să le pună la dispoziția Comisiei;
(c)
textele Uniunii și orientările Comisiei privind finanțarea politicii agricole comune de către autoritățile acreditate și desemnate în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1306/2013, precum și orientările privind aplicarea armonizată a legislației relevante.
(3) Forma și conținutul documentelor menționate la articolele 10, 19, 20, 23 și la articolul 30 alineatul (1) literele (a), (b) și (d) trebuie să fie puse de Comisie la dispoziția statelor membre sub forma unor modele prin intermediul sistemelor de informații.
Modelele respective se adaptează și se actualizează de către Comisie, după informarea Comitetului pentru fondurile agricole.
(4) Sistemele de informații menționate la alineatul (1) pot conține instrumentele necesare pentru stocarea datelor și pentru gestionarea conturilor fondurilor de către Comisie, precum și instrumentele necesare pentru calcularea cheltuielilor forfetare sau a cheltuielilor care necesită utilizarea unor metode uniforme, în special în ceea ce privește costurile financiare și deprecierea.
(5) Datele referitoare la tranzacțiile financiare se comunică, se introduc și se actualizează în sistemele de informații menționate la alineatul (1) sub responsabilitatea agențiilor de plăți de către agențiile de plăți înseși sau de către organismele cărora li s-a delegat această funcție, după caz, prin intermediul organismelor de coordonare acreditate în conformitate cu articolul 7 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(6) Atunci când un document sau o procedură prevăzut(ă) de Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 sau de acte ale Comisiei adoptate în temeiul regulamentului menționat necesită semnătura unei persoane autorizate sau aprobarea unei persoane în una sau mai multe dintre etapele procedurii respective, sistemele de informații create pentru comunicarea acestor documente trebuie să permită identificarea fără echivoc a fiecărei persoane și să ofere o asigurare rezonabilă privind imposibilitatea modificării conținutului documentelor, inclusiv în ceea ce privește etapele procedurii, în conformitate cu legislația Uniunii. În ceea ce privește declarațiile de cheltuieli și declarația de gestiune anexate conturilor anuale, menționate la articolul 102 alineatul (1) primul paragraf litera (c) punctele (i) și (iii) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, documentele comunicate prin mijloace electronice se păstrează, de asemenea, în forma lor originală de către agențiile de plăți sau, după caz, de organismele de coordonare acreditate în conformitate cu articolul 7 alineatele (2) și (4) din regulamentul menționat.
(7) Documentele electronice și digitalizate se păstrează pe parcursul întregii perioade prevăzute la articolul 32.
(8) În cazul unei defecțiuni a unui sistem de informații sau în absența unei conexiuni stabile, statul membru poate, cu acordul prealabil al Comisiei, să trimită documentele în altă formă, în condițiile stabilite de Comisie.
Articolul 25
Suspendarea plăților în cazul transmiterii întârziate
Actele de punere în aplicare ce stabilesc plățile lunare menționate la articolul 18 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 sau plățile intermediare menționate la articolul 36 din respectivul regulament țin seama de suspendarea plăților decisă în conformitate cu articolul 42 din respectivul regulament.
Articolul 26
Achiziționarea imaginilor satelitare
(1) În sensul articolului 21 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, fiecare stat membru informează Comisia, până cel târziu la data de 1 noiembrie a fiecărui an, în următoarele privințe:
(a)
dacă dorește achiziționarea de către Comisie a imaginilor satelitare necesare pentru programul său de controale și/sau pentru evaluarea calității sistemului său de identificare a parcelelor agricole;
(b)
zona care urmează a fi verificată și numărul zonelor de control planificate.
(2) Statele membre care solicită Comisiei să obțină imaginile satelitare finalizează, în cooperare cu Comisia și înainte de data de 15 ianuarie care urmează după comunicarea informațiilor menționate la alineatul (1), zonele care trebuie acoperite și calendarul pentru obținerea imaginilor respective.
(3) Comisia furnizează gratuit agenților autorizați ai statelor membre imaginile satelitare pe care le-a achiziționat. Agenții respectivi trebuie să respecte dispozițiile privind drepturile de autor stabilite în contractele cu furnizorii și returnarea imaginilor după încheierea activității.
(4) Dacă totalul solicitărilor primite de statele membre depășește bugetul disponibil pentru aplicarea articolului 21 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, Comisia decide cu privire la o limitare a imaginilor satelitare care să fie furnizate, urmărind cea mai eficientă utilizare a resurselor disponibile.
CAPITOLUL III
VERIFICAREA CONTURILOR
SECȚIUNEA 1
Recuperarea creanțelor
Articolul 27
Dobânda aplicabilă în cazul recuperării plăților necuvenite
(1) Cu excepția cazului în care legislația sectorială agricolă conține dispoziții contrare, dobânzile aferente plăților necuvenite care trebuie recuperate în urma unei neregularități sau a unei neglijențe se calculează pentru perioada scursă între expirarea termenului de plată pentru beneficiar indicat în ordinul de recuperare și data rambursării sau a deducerii. Termenul de plată nu se stabilește la mai mult de 60 de zile după ordinul de recuperare.
(2) Rata dobânzii care trebuie aplicată nu este în niciun caz inferioară ratei dobânzii prevăzute de dreptul național pentru recuperarea unor cheltuieli nejustificate comparabile sau pentru colectarea creanțelor datorate.
Articolul 28
Recuperarea prin compensare
Fără a se aduce atingere niciunei alte măsuri de aplicare a legii prevăzute de dreptul național, statele membre compensează orice creanță restantă a unui beneficiar stabilită în conformitate cu dreptul național, din orice plăți viitoare care urmează a fi efectuate de agenția de plăți responsabilă cu recuperarea creanței de la respectivul beneficiar.
SECȚIUNEA 2
Verificare
Articolul 29
Conținutul conturilor anuale
Conturile anuale menționate la articolul 102 alineatul (1) primul paragraf litera (c) punctul (iii) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 includ:
(a)
veniturile alocate menționate la articolul 43 din respectivul regulament;
(b)
cheltuielile FEGA după deducerea oricăror plăți necuvenite care nu au fost recuperate până la sfârșitul exercițiului financiar, altele decât cele menționate la litera (f) a prezentului articol, inclusiv eventualele dobânzi aferente, sintetizate per post și subpost din bugetul Uniunii;
(c)
cheltuielile FEADR, per program, per măsură și per rată specifică a contribuției. Declarația de cheltuieli anuală include, de asemenea, informații privind sumele recuperate. După încheierea unui program, eventualele plăți necuvenite care nu au fost recuperate, altele decât cele menționate la litera (f) a prezentului articol, inclusiv eventualele dobânzi aferente, se deduc din cheltuielile exercițiului financiar în cauză;
(d)
un tabel cu diferențele per post și per subpost sau, în cazul FEADR, per program, per măsură, per rată specifică a contribuției și per arie de intervenție, între cheltuielile și veniturile alocate declarate în conturile anuale și cele declarate pentru aceeași perioadă în documentele menționate la articolul 10 alineatul (1) litera (b) din prezentul regulament, în ceea ce privește FEGA, și la articolul 22 alineatul (2) din prezentul regulament, în ceea ce privește FEADR, însoțite de o explicație pentru fiecare diferență;
(e)
separat, sumele care urmează să fie suportate de statul membru în cauză, respectiv de Uniune, în conformitate cu articolul 54 alineatul (2) primul paragraf și cu articolul 54 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013;
(f)
tabelul plăților necuvenite care încă mai trebuie recuperate la sfârșitul exercițiului financiar ca urmare a unor abateri în sensul articolului 1 alineatul (2) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului (16), inclusiv eventualele penalități prevăzute de normele sectoriale aplicabile ale Uniunii și dobânzile aferente, în conformitate cu modelul prezentat în anexa II la prezentul regulament;
(g)
un extras din registrul debitorilor privind sumele care trebuie recuperate și creditate fie către FEGA, fie către FEADR, altele decât cele menționate la literele (b), (c) și (f) ale prezentului articol, inclusiv eventualele penalități și dobânzile aferente, în conformitate cu modelul prezentat în anexa III la prezentul regulament;
(h)
un rezumat al operațiunilor de intervenție și o declarație privind cantitatea și localizarea stocurilor la sfârșitul exercițiului financiar;
(i)
confirmarea faptului că cheltuielile, veniturile alocate și detaliile referitoare la fiecare mutare din cadrul depozitării de intervenție se păstrează în fișierele și în evidențele contabile ale agenției de plăți;
(j)
bilanțul de închidere de la sfârșitul exercițiului financiar al avansurilor neutilizate/nelichidate cumulate, plătite de statele membre beneficiarilor, detaliat per măsură în cazul FEGA și per program în cazul FEADR, în acest al doilea caz incluzând instrumentele financiare. În ceea ce privește instrumentele financiare, bilanțul de închidere se referă la sumele plătite de Comisie care nici nu au fost utilizate de statele membre pentru plățile către beneficiarii finali, nici nu au fost angajate pentru contracte de garantare în conformitate cu articolul 42 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013.
Articolul 30
Transmiterea informațiilor
(1) În scopul verificării conturilor în temeiul articolului 51 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, fiecare stat membru trimite Comisiei:
(a)
elementele incluse în conturile anuale menționate la articolul 29 din prezentul regulament;
(b)
avizul și rapoartele întocmite de organismul sau organismele de certificare, menționate la articolul 5 alineatele (3) și (4) din prezentul regulament;
(c)
o evidență completă a tuturor informațiilor contabile necesare în scopuri statistice și de control;
(d)
declarația de gestiune menționată la articolul 3 din prezentul regulament.
(2) Documentele și informațiile contabile menționate la alineatul (1) trebuie trimise Comisiei până cel târziu la data de 15 februarie a anului care urmează încheierii exercițiului financiar la care se referă. Documentele menționate la literele (a), (b) și (d) din alineatul menționat se trimit într-un exemplar, împreună cu o copie electronică, în conformitate cu formatul și în condițiile definit(e) de Comisie în temeiul articolului 24.
(3) La cererea Comisiei sau la inițiativa unui stat membru, pot fi trimise Comisiei informații suplimentare privind verificarea conturilor, în termenul stabilit de Comisie luând în considerare sarcina de lucru necesară pentru a furniza respectivele informații. În lipsa unor astfel de informații, Comisia poate verifica conturile pe baza informațiilor de care dispune.
(4) În cazuri justificate în mod corespunzător, Comisia poate accepta o solicitare de transmitere cu întârziere a informațiilor, dacă cererea îi este adresată înaintea termenului de transmitere.
Articolul 31
Forma și conținutul informațiilor contabile
(1) Forma și conținutul informațiilor contabile menționate la articolul 30 alineatul (1) litera (c) și modul în care trebuie transmise Comisiei informațiile respective sunt cele prevăzute în conformitate cu Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 991/2013 al Comisiei (17).
(2) Informațiile contabile sunt utilizate de Comisie numai în scopul:
(a)
îndeplinirii sarcinilor sale în contextul verificării conturilor în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1306/2013;
(b)
monitorizării evoluțiilor și realizării de previziuni în sectorul agricol.
Curtea de Conturi Europeană și Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) au acces la informațiile respective în scopul exercitării propriilor funcții.
(3) Eventualele date cu caracter personal incluse în informațiile contabile colectate sunt prelucrate doar în scopurile specificate la alineatul (2). În special, în cazul în care informațiile contabile sunt utilizate de Comisie în scopul menționat la alineatul (2) primul paragraf litera (b), Comisia le face anonime și le prelucrează numai în formă agregată.
(4) Eventualele întrebări referitoare la prelucrarea datelor personale se adresează Comisiei de către persoanele interesate în modul prevăzut în anexa IV.
(5) Comisia se asigură că informațiile contabile sunt păstrate în condiții de confidențialitate și securitate.
Articolul 32
Păstrarea informațiilor contabile
(1) Documentele justificative referitoare la cheltuielile finanțate și la veniturile alocate care trebuie colectate de FEGA sunt ținute la dispoziția Comisiei timp de cel puțin trei ani după anul în care Comisia verifică conturile exercițiului financiar în cauză în temeiul articolului 51 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(2) Documentele justificative referitoare la cheltuielile finanțate și la veniturile alocate care trebuie colectate de FEADR sunt ținute la dispoziția Comisiei timp de cel puțin trei ani după anul în care a fost efectuată plata finală de către agenția de plăți.
(3) În cazul unor neregularități sau neglijențe, documentele justificative menționate la alineatele (1) și (2) sunt ținute la dispoziția Comisiei timp de cel puțin trei ani după anul în care sumele sunt recuperate integral de la beneficiar și sunt creditate către fonduri sau în care consecințele financiare ale nerecuperării sunt stabilite în conformitate cu articolul 54 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(4) În cazul procedurii de verificare a conformității prevăzute la articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, documentele justificative menționate la alineatele (1) și (2) din prezentul articol sunt ținute la dispoziția Comisiei timp de cel puțin un an după anul în care s-a încheiat procedura sau, dacă o decizie de conformitate face obiectul unei proceduri judiciare la Curtea de Justiție a Uniunii Europene, timp de cel puțin un an după anul în care se încheie respectiva procedură.
(5) Documentele justificative menționate la alineatele (1)-(4) sunt ținute la dispoziția Comisiei fie pe suport de hârtie, fie în format electronic și/sau în ambele formate.
Documentele pot fi păstrate doar în format electronic numai dacă dreptul național al statului membru în cauză permite utilizarea documentelor electronice ca dovadă a operațiunilor subiacente în procedurile judiciare naționale.
Dacă documentele sunt păstrate doar în format electronic, sistemul utilizat în acest scop trebuie să fie conform cu secțiunea 3 punctul B din anexa I la Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014.
Articolul 33
Verificarea financiară
(1) Decizia Comisiei privind verificarea conturilor menționată la articolul 51 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 stabilește suma cheltuielilor efectuate în fiecare stat membru în cursul exercițiului financiar în cauză, care sunt recunoscute ca imputabile fondurilor pe baza conturilor menționate la articolul 29 din prezentul regulament și a eventualelor reduceri și suspendări în temeiul articolului 41 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
Această decizie stabilește, de asemenea, sumele care trebuie imputate Uniunii și statului membru în cauză în temeiul articolului 54 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
În cazul FEADR, suma stabilită prin decizia privind verificarea conturilor include fondurile care pot fi reutilizate prin realocare de statul membru în cauză în temeiul articolului 56 al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(2) În ceea ce privește FEGA, suma care, ca urmare a deciziei privind verificarea conturilor, poate fi recuperată de la fiecare stat membru sau poate fi plătită acestuia se stabilește prin deducerea plăților lunare pentru exercițiul financiar în cauză din cheltuielile recunoscute pentru același exercițiu financiar în conformitate cu alineatul (1). Comisia deduce suma respectivă din plata lunară legată de cheltuielile efectuate în a doua lună de după decizia privind verificarea conturilor sau adaugă suma respectivă la plata menționată.
În ceea ce privește FEADR, suma care, ca urmare a deciziei privind verificarea conturilor, poate fi recuperată de la fiecare stat membru sau poate fi plătită acestuia se stabilește prin deducerea plăților intermediare pentru exercițiul financiar în cauză din cheltuielile recunoscute pentru același exercițiu financiar în conformitate cu alineatul (1).
Comisia deduce suma respectivă din prima plată pentru care statul membru prezintă declarația de cheltuieli după adoptarea deciziei în temeiul articolului 51 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 sau adaugă suma respectivă la plata menționată.
(3) Până cel târziu la data de 30 aprilie care urmează sfârșitului exercițiului financiar, Comisia comunică statului membru în cauză rezultatele verificării informațiilor furnizate, împreună cu eventualele modificări pe care le propune.
(4) Dacă, din motive care pot fi atribuite statului membru în cauză, nu poate să verifice conturile unui stat membru înaintea datei de 31 mai a anului următor, Comisia notifică statului membru în cauză anchetele suplimentare pe care își propune să le desfășoare în temeiul articolului 47 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(5) Alineatele (1)-(4) se aplică, mutatis mutandis, veniturilor alocate în sensul articolului 43 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
Articolul 34
Verificarea conformității
(1) Pentru a stabili sumele care trebuie excluse de la finanțarea din partea Uniunii, atunci când constată că cheltuielile nu au fost efectuate în conformitate cu normele Uniunii, Comisia utilizează propriile constatări și ia în considerare informațiile puse la dispoziție de statele membre, cu condiția ca aceste din urmă informații să fie furnizate în termenele prevăzute de Comisie în cadrul procedurii de verificare a conformității desfășurate în conformitate cu articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 și în conformitate cu prezentul articol.
(2) Atunci când consideră, în urma oricărei anchete, că cheltuielile nu au fost efectuate în conformitate cu normele Uniunii, Comisia comunică propriile constatări statului membru în cauză, specificând acțiunile corective necesare pentru a se asigura respectarea în viitor a normelor respective și indicând nivelul provizoriu al corecției financiare despre care consideră, în acea etapă a procedurii, că ar corespunde constatărilor sale. De asemenea, comunicarea respectivă trebuie să programeze o reuniune bilaterală în termen de patru luni de la expirarea termenului acordat pentru un răspuns din partea statului membru. Comunicarea face trimitere la prezentul articol.
Statul membru trebuie să răspundă în termen de două luni de la primirea comunicării. În răspunsul său, statul membru are, în special, posibilitatea:
(a)
de a demonstra Comisiei că amploarea reală a neconformității sau riscul pentru fonduri este mai redus(ă) decât indicase Comisia;
(b)
de a informa Comisia despre acțiunile corective pe care le-a întreprins pentru a asigura respectarea normelor Uniunii, precizând data efectivă a implementării lor.
În cazuri justificate și la cererea motivată a statului membru, Comisia poate acorda o prelungire cu maximum două luni a perioadei de două luni. Cererea trebuie adresată Comisiei înainte de expirarea perioadei respective.
În cazul în care consideră că nu este necesară o reuniune bilaterală, statul membru informează Comisia cu privire la acest lucru în răspunsul la comunicarea menționată.
(3) În cadrul reuniunii bilaterale, ambele părți se străduiesc să ajungă la un acord privind măsurile care trebuie luate, precum și privind evaluarea gravității încălcării și a prejudiciului financiar cauzat bugetului Uniunii.
În termen de 30 zile lucrătoare de la data reuniunii bilaterale, Comisia întocmește procesul-verbal și îl trimite statului membru. Statul membru poate trimite observațiile sale Comisiei în termen de 15 zile lucrătoare de la primirea procesului-verbal.
În termen de șase luni de la trimiterea procesului-verbal al reuniunii bilaterale, Comisia comunică oficial statului membru concluziile la care a ajuns pe baza informațiilor primite în cadrul procedurii de verificare a conformității. Comunicarea respectivă prezintă evaluarea cheltuielilor care trebuie excluse de la finanțarea din partea Uniunii în conformitate cu articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 și cu articolul 12 din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014. Comunicarea face trimitere la articolul 40 alineatul (1) din prezentul regulament.
(4) Dacă statul membru a făcut uz de procedura de conciliere menționată la articolul 40, Comisia comunică statului membru concluziile sale în termen de cel mult șase luni de la:
(a)
primirea raportului organismului de conciliere; sau
(b)
primirea de informații suplimentare din partea statului membru în termenul menționat la articolul 40 alineatul (3) al doilea paragraf, sub rezerva îndeplinirii condițiilor stabilite la alineatul (6) din prezentul articol.
(5) Pentru a aplica alineatele (3) și (4) în perioadele de timp respective, Comisia trebuie să aibă la dispoziție toate informațiile relevante pentru acea etapă anume a procedurii. În cazul în care consideră că nu dispune de suficiente informații, în orice moment de pe parcursul perioadelor stabilite la alineatele (3) și (4), Comisia:
(a)
poate solicita informații suplimentare din partea statului membru, la care statul membru răspunde în termen de două luni de la primirea comunicării; și/sau
(b)
poate informa statul membru cu privire la intenția sa de a efectua o misiune de audit suplimentară pentru a efectua verificările necesare.
În acest caz, perioadele menționate la alineatele (3) și (4) se calculează din nou fie de la primirea de către Comisie a informațiilor suplimentare solicitate, fie de la ultima zi a misiunii de audit suplimentare.
(6) La momentul evaluării cheltuielilor care trebuie excluse de la finanțarea din partea Uniunii, informațiile comunicate de statul membru după comunicarea oficială a Comisiei menționată la alineatul (3) al doilea paragraf pot fi luate în considerare doar:
(a)
dacă este necesar pentru a se evita supraestimarea brută a prejudiciului financiar cauzat bugetului Uniunii; și
(b)
dacă transmiterea cu întârziere a informațiilor este justificată în mod corespunzător de factori externi și nu periclitează adoptarea la timp de către Comisie a deciziei în temeiul articolului 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(7) După ce a comunicat concluziile sale statelor membre în conformitate cu articolului 34 alineatul (3) sau (4) din prezentul regulament, Comisia adoptă, după caz, una sau mai multe decizii în temeiul articolului 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, pentru a exclude de la finanțare din partea Uniunii cheltuielile afectate de nerespectarea normelor Uniunii. Comisia poate parcurge proceduri consecutive de verificare a conformității, până când statul membru implementează efectiv acțiunile corective.
(8) În ceea ce privește FEGA, sumele de dedus din finanțarea din partea Uniunii sunt scăzute de Comisie din plățile lunare legate de cheltuielile efectuate în cursul celei de-a doua luni care urmează deciziei în temeiul articolului 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
În ceea ce privește FEADR, sumele de dedus din finanțarea din partea Uniunii sunt scăzute de Comisie din plata pentru care statul membru prezintă declarația de cheltuieli după adoptarea deciziei în temeiul articolului 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
Totuși, la solicitarea statului membru și după consultarea Comitetului pentru fondurile agricole, Comisia poate adopta o decizie de stabilire a unei date diferite pentru deduceri sau de autorizare a rambursării în tranșe, dacă acest lucru este justificat de importanța semnificativă a deducerilor incluse într-un act de punere în aplicare adoptat pe baza articolului 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(9) În cazuri justificate în mod corespunzător care trebuie notificate statului membru în cauză, Comisia poate prelungi perioadele prevăzute la alineatele (3) și (4).
(10) Alineatele (1)-(9) se aplică, mutatis mutandis, veniturilor alocate în sensul articolului 43 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
Articolul 35
Decizia de a nu iniția sau de a nu continua o anchetă de verificare a conformității
(1) Comisia poate decide să nu inițieze sau să nu continue o anchetă de verificare a conformității în conformitate cu articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, dacă preconizează că eventuala corecție financiară pentru neconformitatea identificată în urma unei anchete menționate la articolul 34 alineatul (2) nu ar depăși 50 000 EUR și 2 % din cheltuielile relevante sau din sumele care trebuie recuperate.
(2) Dacă reduce plățile lunare în conformitate cu articolul 41 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, Comisia poate decide să nu înceapă sau să nu continue o anchetă de verificare a conformității în conformitate cu articolul 52 din regulamentul menționat, cu condiția ca statul membru în cauză să nu își fi exprimat obiecția față de aplicarea prezentului alineat în cadrul procedurii prevăzute la articolul 41 alineatul (1) din regulamentul menționat.
Articolul 36
Organismul de conciliere
În scopul procedurii de verificare a conformității prevăzute la articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, se instituie un organism de conciliere. Acesta îndeplinește următoarele sarcini:
(a)
examinarea oricărei probleme care îi este prezentată de un stat membru care a primit o comunicare oficială de la Comisie în temeiul articolului 34 alineatul (3) al doilea paragraf din prezentul regulament, incluzând o evaluare a cheltuielilor pe care Comisia intenționează să le excludă de la finanțarea din partea Uniunii;
(b)
încercarea de a concilia pozițiile divergente ale Comisiei și ale statului membru în cauză;
(c)
întocmirea, la sfârșitul examinării sale, a unui raport privind rezultatele eforturilor sale de reconciliere, însoțit de orice observații pe care le consideră necesare în cazul în care diferendul ar continua în întregime sau în parte.
Articolul 37
Componența organismului de conciliere
(1) Organismul de conciliere este compus din cel puțin cinci membri selectați din rândul unor persoane eminente care prezintă toate garanțiile de independență și care au o înaltă calificare în ceea ce privește finanțarea politicii agricole comune, inclusiv în materie de dezvoltare rurală, sau în practica auditului financiar.
Aceste persoane trebuie să fie resortisanți ai unor state membre diferite.
(2) Președintele, membrii și membrii supleanți sunt desemnați de Comisie pentru un mandat inițial de trei ani, după consultarea Comitetului pentru fondurile agricole.
Mandatele pot fi reînnoite numai pe perioade de câte un an, după informarea Comitetului pentru fondurile agricole. Totuși, dacă se ia hotărârea numirii ca președinte a unei persoane care este deja membră a organismului de conciliere, durata mandatului său inițial ca președinte este de trei ani.
Numele președintelui, ale membrilor și ale membrilor supleanți sunt publicate în seria „C” a Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.
(3) Membrii organismului de conciliere sunt remunerați în funcție de timpul pe care trebuie să îl consacre sarcinii. Costurile sunt compensate în conformitate cu normele în vigoare pentru personalul Comisiei.
(4) După expirarea mandatului, președintele și membrii rămân în funcție până când sunt înlocuiți sau până când mandatul lor este reînnoit.
(5) După consultarea Comitetului pentru fondurile agricole, Comisia poate pune capăt mandatelor membrilor care nu mai îndeplinesc condițiile necesare pentru exercitarea funcțiilor lor în cadrul organismului de conciliere sau care, indiferent de motiv, sunt indisponibili pentru o perioadă de timp nedeterminată.
În acest caz, membrul respectiv este înlocuit pentru restul perioadei pentru care a fost desemnat de un membru supleant, după informarea Comitetului pentru fondurile agricole.
Dacă se pune capăt mandatului președintelui, membrul chemat să exercite sarcinile președinției pentru restul perioadei pentru care a fost desemnat președintele este desemnat de Comisie după consultarea Comitetului pentru fondurile agricole.
Articolul 38
Independența organismului de conciliere
(1) Membrii organismului de conciliere își îndeplinesc sarcinile independent, fără a solicita sau a accepta instrucțiuni din partea Comisiei sau a vreunui guvern sau organism.
Membrii organismului de conciliere nu iau parte la lucrările organismului de conciliere și nici nu semnează un raport dacă, în funcțiile anterioare, au fost implicați personal în dosarul în cauză.
(2) Fără a se aduce atingere articolului 287 din tratat, membrii organismului de conciliere nu divulgă nicio informație obținută în cursul activităților desfășurate în cadrul organismului de conciliere. Aceste informații sunt confidențiale și fac obiectul obligației de păstrare a secretului profesional.
Articolul 39
Modalități de lucru
(1) Reuniunile organismului de conciliere au loc la sediul Comisiei. Președintele pregătește și organizează lucrările. În absența sa și fără a se aduce atingere articolului 37 alineatul (5) primul paragraf, funcțiile președintelui sunt exercitate de către decanul membrilor.
Secretariatul organismului de conciliere este asigurat de Comisie.
(2) Fără a se aduce atingere articolului 38 alineatul (1) al doilea paragraf, rapoartele se adoptă de către majoritatea absolută a membrilor prezenți, cvorumul pentru deliberări fiind de trei.
Rapoartele sunt semnate de președinte și de membrii care au luat parte la deliberări. Rapoartele sunt cosemnate de secretariat.
Articolul 40
Procedura de conciliere
(1) Un stat membru poate înainta o chestiune organismului de conciliere în termen de 30 de zile lucrătoare de la data primirii comunicării oficiale din partea Comisiei, menționată la articolul 34 alineatul (3) al doilea paragraf, adresând o cerere de conciliere motivată către secretariatul organismului de conciliere.
Procedura care trebuie urmată și adresa secretariatului sunt notificate statelor membre prin intermediul Comitetului pentru fondurile agricole.
(2) O cerere de conciliere este admisibilă numai dacă suma preconizată a fi exclusă de la finanțarea din partea Uniunii, conform comunicării Comisiei:
(a)
depășește 1 milion EUR;
sau
(b)
reprezintă cel puțin 25 % din totalul cheltuielilor anuale ale statului membru în cadrul posturilor bugetare în cauză.
În plus, dacă, în timpul discuțiilor precedente, statul membru a susținut și a demonstrat că este vorba despre o problemă de principiu referitoare la aplicarea normelor Uniunii, președintele organismului de conciliere poate declara admisibilă cererea de conciliere. Totuși, o asemenea cerere nu este admisibilă dacă se referă doar la o chestiune de interpretare juridică.
(3) Organismul de conciliere își desfășoară investigațiile într-un mod cât mai informal și mai rapid posibil, bazându-se doar pe probele de care dispunea Comisia la momentul comunicării concluziilor oficiale în conformitate cu articolul 34 alineatul (3) și oferind Comisiei și autorităților naționale în cauză un proces echitabil.
Totuși, dacă statul membru consideră că este necesar să prezinte, în cererea sa de conciliere, informații care încă nu au fost comunicate Comisiei, organismul de conciliere poate invita Comisia să evalueze respectivele noi informații doar dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 34 alineatul (6). Informațiile sunt comunicate Comisiei în termen de cel mult două luni după trimiterea raportului menționat la articolul 36 litera (c).
(4) Dacă, în termen de patru luni de la sesizarea sa, organismul de conciliere nu reușește să concilieze pozițiile Comisiei și ale statului membru, procedura de conciliere este declarată nereușită.
Raportul menționat la articolul 36 litera (c) indică motivele pentru care pozițiile nu au putut fi conciliate. Raportul indică dacă s-a ajuns la un acord parțial în cursul procedurii și dacă organismul de conciliere invită Comisia să evalueze noi informații în conformitate cu alineatul (3) al doilea paragraf.
Raportul este trimis:
(a)
statului membru în cauză;
(b)
Comisiei, pentru examinare înaintea comunicării concluziilor acesteia către statul membru;
(c)
celorlalte state membre în cadrul Comitetului pentru fondurile agricole.
CAPITOLUL IV
NORME PRIVIND CONTROALELE
SECȚIUNEA 1
Norme generale
Articolul 41
Reducerea controalelor la fața locului
(1) Statele membre pot decide să reducă nivelul minim al controalelor la fața locului, în conformitate cu articolul 59 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
(a)
în conformitate cu articolul 9 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, organismul de certificare a emis un aviz prin care confirmă atât că sistemul de control intern funcționează în mod adecvat, cât și că rata de eroare pentru populația în cauză a fost sub pragul de semnificație de 2,0 % pe parcursul a cel puțin două exerciții financiare consecutive care precedă anul pentru care se dorește aplicarea ratei de control reduse;
(b)
Comisia nu a informat statul membru în cauză că nu poate accepta avizul menționat la litera (a) a prezentului alineat, furnizat de organismul de certificare în contextul articolului 9 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013; și
(c)
Comisia:
(i)
nu a informat statul membru în cauză, în conformitate cu articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, în privința unor deficiențe în cadrul sistemului de control al schemei sau al măsurii de sprijin individual în cauză; sau
(ii)
este mulțumită, atunci când aplică articolul 34 din prezentul regulament, de acțiunile corective întreprinse de statul membru în cauză în cazul în care acesta a fost informat, în conformitate cu articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, în privința unor deficiențe în cadrul sistemului de control al schemei sau al măsurii de sprijin individual în cauză și a informat statul membru în acest sens.
(2) Statele membre pot decide să reducă nivelul minim al controalelor la fața locului în conformitate cu nivelurile și, după caz, cu condițiile suplimentare prevăzute în legislația specifică acestui sector.
Statele membre informează Comisia cu privire la decizia lor de a reduce nivelul minim al controalelor la fața locului, imediat după adoptarea acesteia. Această informare indică:
(a)
schema sau măsura de sprijin în cauză;
(b)
perioada de aplicare a unui nivel minim redus al controalelor la fața locului;
(c)
nivelul minim redus al controalelor la fața locului care urmează a fi aplicat.
(3) Dacă nu mai este îndeplinită vreuna dintre condițiile cumulative prevăzute la alineatul (1) sau oricare dintre condițiile suplimentare prevăzute în legislația specifică sectorului, statele membre își revocă imediat decizia de a reduce nivelul minim al controalelor la fața locului și aplică, începând cu următorul an de cerere, nivelul minim al controalelor la fața locului stabilit de legislația agricolă sectorială.
SECȚIUNEA 2
Controlul tranzacțiilor
Articolul 42
Controale efectuate de statele membre
(1) Controlul sistematic al documentelor comerciale ale întreprinderilor menționat la articolul 80 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 se aplică, pentru fiecare perioadă de control menționată la alineatul (4) din prezentul articol, unui număr de întreprinderi care nu poate fi mai mic de jumătate din numărul întreprinderilor ale căror încasări sau plăți, sau suma acestora, în cadrul sistemului de finanțare din FEGA, au depășit 150 000 EUR pentru exercițiul financiar FEGA care precedă începutul perioadei de control în cauză.
(2) În ceea ce privește fiecare perioadă de control, fără a aduce atingere propriilor obligații prevăzute la articolul 80 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, statele membre selectează întreprinderile care urmează să fie controlate, pe baza unei analize a riscurilor pentru toate măsurile în cazul cărora este posibil acest lucru. Statele membre prezintă Comisiei propunerile lor referitoare la utilizarea analizei riscurilor cu cel puțin 6 luni înainte de începutul perioadei de control. Propunerile includ toate informațiile relevante referitoare la abordarea, la tehnicile și la datele utilizate pentru analiză, precum și la criteriile și la metoda preconizată pentru punerea în aplicare a controalelor care urmează a fi efectuate. Propunerea se întocmește în conformitate cu anexa V la prezentul regulament. Fiecare stat membru ține seama de observațiile Comisiei privind propunerea de analiză a riscurilor, care sunt comunicate în termen de opt săptămâni de la primirea propunerii.
(3) În ceea ce privește măsurile în cazul cărora un stat membru consideră că utilizarea unei analize a riscurilor nu este posibilă, este obligatorie controlarea întreprinderilor în cazul cărora suma încasărilor sau suma plăților sau totalul celor două sume în cadrul sistemului de finanțare din FEGA a depășit 350 000 EUR și care nu au fost controlate în conformitate cu prezentul regulament și cu titlul V capitolul III din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 în cursul oricăreia dintre cele două perioade de control precedente.
(4) Perioada de control este între data de 1 iulie și data de 30 iunie a anului următor. Controlul se referă la o perioadă de cel puțin 12 luni care se încheie în cursul perioadei de control precedente; controlul poate fi extins pentru perioade care urmează a fi stabilite de statul membru și care preced perioada de 12 luni sau urmează acestei perioade.
Articolul 43
Accesul la documente comerciale
Întreprinderile păstrează documentele comerciale timp de cel puțin trei ani, începând de la sfârșitul anului în care au fost întocmite. Statele membre pot să prevadă o perioadă mai lungă pentru păstrarea acestor documente.
Articolul 44
Acțiuni comune
Din proprie inițiativă sau pe baza unei propuneri a unui stat membru și cu acordul statelor membre vizate, Comisia poate decide să coordoneze acțiuni comune care implică asistență reciprocă între două sau mai multe state membre, în conformitate cu articolul 83 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
Articolul 45
Asistență reciprocă
(1) În cursul primelor trei luni după exercițiul financiar al FEGA în care s-au efectuat plățile, statele membre trimit o listă a întreprinderilor menționate la articolul 83 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 fiecărui stat membru în care este stabilită o astfel de întreprindere. Lista cuprinde toate detaliile necesare pentru a permite statului membru destinatar să identifice întreprinderile și să-și îndeplinească obligațiile de control. Statul membru destinatar este responsabil cu controlarea acestor întreprinderi în conformitate cu articolul 80 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013. O copie a fiecărei liste trebuie trimisă Comisiei.
Statul membru care a primit sau care a efectuat plata poate solicita statului membru în care este stabilită întreprinderea să controleze unele dintre întreprinderile cuprinse în această listă în conformitate cu articolul 80 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, motivându-și solicitarea și, în special, indicând riscurile asociate acesteia.
Statul membru care primește solicitarea ia în considerare în mod corespunzător riscurile legate de întreprindere, care sunt comunicate de statul membru solicitant.
Statul membru solicitat informează statul membru solicitant cu privire la modul în care a dat curs solicitării. În cazul efectuării unui control în privința unei întreprinderi de pe listă, statul membru solicitat, care a efectuat controlul, informează statul membru solicitant cu privire la rezultatele respectivului control în termen de cel mult trei luni de la data încheierii perioadei de control.
O prezentare generală a acestor solicitări trebuie transmisă Comisiei trimestrial, în termen de o lună de la încheierea fiecărui trimestru. Comisia poate solicita furnizarea unui exemplar al fiecărei solicitări în parte.
Lista întreprinderilor menționate la primul paragraf se întocmește în conformitate cu modelul prezentat în anexa VI.
(2) Lista de întreprinderi menționate la articolul 83 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 se întocmește în conformitate cu modelul prezentat în anexa VII la prezentul regulament.
(3) Solicitarea unui stat membru pentru un control în privința unei întreprinderi dintr-un alt stat membru, menționată la alineatul (1) al doilea paragraf și la articolul 83 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, se întocmește conform modelului prezentat în anexa VIII la prezentul regulament.
(4) Informarea în privința rezultatelor controalelor menționate la alineatul (1) al doilea paragraf și la articolul 83 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 se întocmește conform modelului prezentat în anexa IX la prezentul regulament.
(5) Prezentarea generală a solicitărilor menționată la alineatul (1) al cincilea paragraf și la articolul 83 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, cuprinzând rezultatele controalelor, se întocmește conform modelului prezentat în anexa X la prezentul regulament.
(6) Informațiile care trebuie furnizate în temeiul alineatului (1) se comunică prin mijloace electronice, în formatul prevăzut în secțiunea 2 din anexa II la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 991/2013.
Articolul 46
Programele și rapoartele anuale
(1) Programul anual de controale menționat la articolul 84 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 se întocmește conform modelului prezentat în anexa XI la prezentul regulament.
(2) Raportul anual menționat la articolul 86 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 prezintă eventualele dificultăți întâmpinate și măsurile luate pentru a le depăși, precum și, după caz, sugestii de îmbunătățiri.
Raportul conține informații detaliate privind fiecare dintre aspectele legate de punerea în aplicare a titlului V capitolul III din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 enumerate în anexa XII la prezentul regulament, informații prezentate în secțiuni clar identificate la titlurile menționate în anexa respectivă.
(3) Informațiile care trebuie transmise în temeiul prezentului articol și al articolului 45 pot fi comunicate pe suport de hârtie sau în format electronic, după cum convin expeditorul și destinatarul.
(4) În raportul său financiar anual privind administrarea fondurilor menționat la articolul 109 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, Comisia evaluează anual progresul realizat.
Articolul 47
Departamente speciale
(1) Departamentele speciale menționate la articolul 85 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 sunt responsabile, în plus față de sarcinile menționate la articolul respectiv, cu:
(a)
formarea profesională a funcționarilor naționali însărcinați cu efectuarea controalelor menționate în prezenta secțiune, pentru a le permite să dobândească suficiente cunoștințe pentru a-și îndeplini sarcinile;
(b)
administrarea rapoartelor de control și a oricăror alte documente legate de controalele efectuate și prevăzute în titlul V capitolul III din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013;
(c)
pregătirea și comunicarea programelor menționate la articolul 84 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 și a rapoartelor menționate la articolul 86 alineatul (1) din respectivul regulament.
(2) Statele membre acordă departamentelor speciale toate competențele necesare pentru îndeplinirea sarcinilor menționate la alineatul (1).
Aceste departamente constau într-un număr suficient de funcționari formați în mod corespunzător pentru îndeplinirea sarcinilor respective.
(3) Statele membre în cazul cărora numărul minim al întreprinderilor care trebuie controlate este mai mic de 10 nu sunt obligate să instituie un departament special.
CAPITOLUL V
GARANȚII
SECȚIUNEA 1
Domeniu de aplicare, tehnologia informației, forță majoră
Articolul 48
Domeniu de aplicare
Prezentul capitol se aplică în toate cazurile în care legislația sectorială agricolă prevede constituirea unei garanții, indiferent dacă se utilizează sau nu termenul precis de „garanție”.
Prezentul capitol nu se aplică garanțiilor constituite pentru asigurarea plății taxelor la import și la export menționate în Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului (18).
Articolul 49
e-Guvernare
Comunicările, documentele și garanțiile pot fi produse, prelucrate și gestionate cu ajutorul tehnologiei informației (TI), cu condiția ca sistemele aplicabile să fie gestionate în conformitate cu protocoalele de calitate și de securitate aprobate oficial, adecvate pentru sistemele respective.
Dacă autoritățile competente nu pot accesa documentele necesare pentru verificare din cauza diferențelor dintre sistemele TI, documentele respective trebuie imprimate și certificate ca autentice de autoritatea competentă pentru gestionarea sistemelor TI respective („autoritatea emitentă”) sau de o autoritate competentă pentru certificarea documentelor drept copii legalizate.
Astfel de documente imprimate pot fi înlocuite de un mesaj electronic între autoritatea emitentă și beneficiar sau autoritatea competentă, cu condiția ca autoritatea emitentă să transmită mesajul într-un protocol de certificare autorizat în mod oficial, asigurând autenticitatea mesajului.
Articolul 50
Termene limită în situații de forță majoră
(1) Prezentul articol se aplică atunci când un regulament specific face referire la acesta.
(2) O cerere pentru recunoașterea unui caz de forță majoră nu este admisibilă dacă este primită de autoritatea competentă cu mai mult de 30 zile calendaristice după:
(a)
data la care operatorul a fost informat de autoritatea competentă că s-a constatat neîndeplinirea obligației relevante în sensul articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014, expirarea termenului pentru îndeplinirea obligației relevante menționate la articolul 23 alineatul (3) din respectivul regulament sau expirarea termenului pentru prezentarea dovezii privind îndeplinirea obligației relevante menționate la articolul 23 alineatul (4) din regulamentul respectiv;
(b)
data limită pentru depunerea ofertelor într-o țară terță, în cazul în care oferta este legată de un certificat de fixare în avans a restituirilor la export.
(3) Operatorii furnizează dovezi pe care autoritatea competentă să le considere satisfăcătoare, referitoare la circumstanțele pe care operatorii le consideră forță majoră, în termen de 181 de zile calendaristice de la expirarea perioadei în care obligația ar fi trebuit să fie îndeplinită în totalitate. Operatorilor li se poate acorda mai mult timp dacă nu pot prezenta dovada în termenul stabilit, în pofida faptului că au acționat cu toată diligența corespunzătoare pentru a o obține și a o transmite.
(4) Statele membre notifică Comisiei cazurile de forță majoră pe care le-au recunoscut, furnizând informațiile relevante în fiecare caz.
SECȚIUNEA 2
Forme de garanție
Articolul 51
Formă
(1) O garanție poate fi constituită:
(a)
ca depozit în numerar, astfel cum se menționează la articolul 19 alineatele (2) și (3) din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014; și/sau
(b)
furnizând un garant în conformitate cu articolul 21 din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014.
(2) Autoritatea competentă poate autoriza constituirea unei garanții:
(a)
sub formă de depozite în numerar blocate într-o bancă;
(b)
sub formă de creanțe recunoscute, de recuperat de la un organism public sau de la fonduri publice, datorate și imputabile, față de care nu există nicio creanță prioritară; și/sau
(c)
sub formă de garanții negociabile în statul membru în cauză, cu condiția ca acestea să fie emise sau garantate de statul membru respectiv.
(3) Autoritatea competentă poate impune condiții suplimentare pentru acceptarea garanțiilor de tipurile menționate la alineatul (2).
Articolul 52
Garanții negociabile
(1) La data constituirii, garanțiile constituite în conformitate cu articolul 51 alineatul (2) litera (c) trebuie să aibă o valoare realizabilă de cel puțin 115 % din valoarea garanției solicitate.
(2) O autoritate competentă poate accepta o garanție de tipul celor menționate la articolul 51 alineatul (2) litera (c) doar dacă partea care oferă această garanție se angajează în scris fie să ofere o garanție suplimentară, fie să înlocuiască garanția inițială dacă valoarea realizabilă a garanției în cauză coboară, pentru o perioadă de trei luni, sub 105 % din valoarea garanției solicitate. Respectivul angajament scris nu este necesar dacă legislația națională conține deja o dispoziție în acest sens. Autoritatea competentă verifică periodic valoarea unei astfel de garanții.
(3) Autoritatea competentă evaluează valoarea realizabilă a unei garanții de tipul celei menționate la articolul 51 alineatul (2) litera (c) luând în considerare eventualele costuri asociate cedării.
(4) Valoarea realizabilă a garanțiilor se evaluează pe baza ultimei cotații disponibile.
(5) La cererea autorității competente, partea care constituie garanția prezintă dovada valorii sale realizabile.
Articolul 53
Înlocuire și alocare
(1) Orice formă de garanție poate fi înlocuită cu alta.
Totuși, acordul autorității competente este necesar în următoarele cazuri:
(a)
atunci când garanția inițială a fost reținută, dar încă nu a fost încasată; sau
(b)
atunci când garanția de înlocuire aparține unuia dintre tipurile enumerate la articolul 51 alineatul (2).
(2) O garanție globală poate fi înlocuită cu altă garanție globală, cu condiția ca noua garanție globală să acopere cel puțin acea parte a garanției globale inițiale care, la momentul înlocuirii, este alocată pentru a asigura îndeplinirea uneia sau a mai multor obligații încă neîndeplinite.
(3) Imediat ce o parte dintr-o garanție globală este alocată unei anumite obligații, soldul disponibil din garanția globală este actualizat.
SECȚIUNEA 3
Eliberare și reținere
Articolul 54
Eliberare parțială
Dacă normele specifice ale Uniunii nu precizează o cantitate minimă, autoritatea competentă poate limita ea însăși numărul de părți eliberate ale oricărei garanții și poate specifica o sumă minimă pentru orice astfel de eliberare.
Înainte de eliberarea totală sau parțială a unei garanții, autoritatea competentă poate solicita prezentarea în scris a unei cereri de eliberare.
În cazul garanțiilor care acoperă mai mult de 100 % din suma care trebuie garantată, partea garanției care depășește procentajul de 100 se eliberează atunci când restul sumei garantate este definitiv eliberat sau reținut.
Articolul 55
Reținere
(1) De îndată ce are cunoștință despre circumstanțe care antrenează reținerea parțială sau totală a garanției, autoritatea competentă solicită fără întârziere părții care trebuie să îndeplinească obligația achitarea sumei reținute, acordând până la 30 de zile de la data primirii solicitării de plată.
Dacă plata nu a fost efectuată până la sfârșitul perioadei respective, autoritatea competentă:
(a)
încasează fără întârziere, în contul corespunzător, orice garanție de tipul menționat la articolul 51 alineatul (1) litera (a);
(b)
solicită fără întârziere garantului menționat la articolul 51 alineatul (1) litera (b) să plătească, acordându-i până la 30 de zile de la data primirii solicitării de plată;
(c)
ia fără întârziere măsurile necesare pentru:
(i)
a converti garanțiile descrise la articolul 51 alineatul (2) literele (b) și (c) în suficient numerar pentru a recupera suma datorată;
(ii)
a încasa în propriul cont depozitele în numerar blocate în bancă menționate la articolul 51 alineatul (2) litera (a).
Autoritatea competentă poate încasa în contul corespunzător, fără întârziere, orice garanție de tipul descris la articolul 51 alineatul (1) litera (a), fără a solicita în prealabil persoanei în cauză efectuarea plății.
(2) Fără a se aduce atingere alineatului (1):
(a)
dacă decizia de a reține o garanție este luată, dar este ulterior amânată la recurs în conformitate cu dreptul național, partea în cauză achită dobânda la suma efectiv reținută, pentru perioada care începe la 30 de zile de la data primirii solicitării de plată menționate la alineatul (1) și se încheie în ziua anterioară plății sumei reținute efectiv;
(b)
dacă, în urma rezultatului procedurii de recurs, părții interesate i se cere să plătească în interval de 30 de zile suma reținută, statul membru poate considera, în scopul calculării dobânzii, că plata se efectuează în a 20-a zi de la data unei astfel de solicitări;
(c)
rata dobânzii aplicabile se calculează în conformitate cu dreptul național, dar nu poate fi în niciun caz mai mică decât rata dobânzii aplicabilă în cazul recuperării de sume la nivel național;
(d)
agențiile de plăți deduc dobânda plătită din cheltuielile FEGA sau FEADR în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 1306/2013;
(e)
statele membre pot solicita periodic o creștere a garanției, ținând seama de nivelul dobânzii aplicabile.
(3) Dacă o garanție a fost reținută, iar suma a fost deja creditată fondurilor, și, ca urmare a rezultatului unei proceduri de recurs, suma reținută în totalitate sau parțial, inclusiv dobânda la o rată în conformitate cu dreptul național, trebuie restituită, suma care trebuie restituită este suportată din fonduri, cu excepția cazului în care restituirea garanției este imputabilă neglijenței sau unei greșeli grave a autorităților administrative sau a altor organisme ale statului membru.
SECȚIUNEA 4
Informații
Articolul 56
Informații privind reținerea garanțiilor, tipurile de garanțíi și garánții
(1) Statele membre păstrează la dispoziția Comisiei, pentru fiecare an, numărul total al garanțiilor reținute și suma acestora, indiferent de stadiul în care s-a ajuns în cadrul procedurii prevăzute la articolul 55, făcând deosebirea în fiecare caz între garanțiile creditate bugetelor naționale și cele creditate bugetului Uniunii. Informațiile respective sunt păstrate pentru toate garanțiile reținute în cuantum de peste 1 000 EUR și pentru fiecare dispoziție a Uniunii care prevede constituirea unei garanții. Informațiile vizează atât sumele plătite direct de partea interesată, cât și sumele recuperate prin încasarea unei garanții.
(2) Statele membre păstrează la dispoziția Comisiei o listă cu:
(a)
tipurile de instituții autorizate să acționeze ca garanți și cerințele prevăzute în acest sens;
(b)
tipurile de garanții acceptate în temeiul articolului 51 alineatul (2) și cerințele prevăzute în acest sens.
CAPITOLUL VI
TRANSPARENȚĂ
Articolul 57
Conținutul publicării
(1) Informațiile menționate la articolul 111 alineatul (1) literele (c) și (d) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 includ:
(a)
defalcarea cuantumurilor plăților menționate la litera (c) din respectivul articol, pentru fiecare măsură individuală enumerată în anexa XIII la prezentul regulament, precum și suma respectivelor cuantumuri primite de fiecare beneficiar în cursul exercițiului financiar în cauză;
(b)
o descriere a măsurilor finanțate din fonduri, astfel cum sunt menționate la litera (d) din respectivul articol și enumerate în anexa XIII la prezentul regulament, inclusiv natura și obiectivul fiecărei măsuri.
(2) Cuantumurile menționate la alineatul (1) sunt exprimate în euro în statele membre care au adoptat moneda euro și în moneda națională în alte state membre.
(3) Statele membre pot publica informații mai detaliate decât cele prevăzute la alineatele (1) și (2), fără a aduce atingere protecției necesare a vieții private.
Articolul 58
Publicarea localității
Dacă informațiile care trebuie publicate în sensul articolului 112 al treilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 ar putea permite, din cauza numărului limitat de beneficiari rezidenți sau înregistrați într-o anumită localitate, identificarea ca beneficiar a unei persoane fizice, statul membru în cauză publică drept informații, în sensul articolului 111 alineatul (1) primul paragraf litera (b) din regulamentul menționat, entitatea administrativă imediat superioară ca dimensiune din care face parte localitatea în cauză.
Articolul 59
Forma și data publicării
(1) Informațiile care trebuie să fie puse la dispoziție pe un site internet unic, astfel cum se prevede la articolul 111 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 trebuie să fie accesibile prin intermediul unui instrument de căutare care permite utilizatorilor să caute beneficiarii după nume, după localitate, astfel cum se menționează la articolul 58 din prezentul regulament, după sumele primite, după măsură sau după o combinație a acestora și să extragă toate informațiile corespunzătoare sub forma unui set unic de date. Informațiile respective trebuie furnizate în limba oficială sau în limbile oficiale ale statului membru și/sau în una din cele trei limbi de lucru ale Comisiei.
(2) Informațiile menționate la alineatul (1) trebuie publicate până la data de 31 mai a fiecărui an pentru exercițiul financiar precedent.
(3) În conformitate cu articolul respectiv, informațiile rămân disponibile pe site pentru o perioadă de doi ani de la data publicării lor inițiale.
Articolul 60
Informarea beneficiarilor
Informațiile destinate beneficiarilor menționate la articolul 113 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 sunt furnizate acestora prin includerea în formularele de cerere pentru primirea de finanțare din fonduri sau în alt mod la momentul colectării datelor.
Prin derogare de la primul paragraf, în ceea ce privește datele referitoare la plățile primite în cursul exercițiilor financiare 2014 și 2015, informațiile destinate beneficiarilor sunt furnizate cu cel puțin două luni înaintea datei publicării.
Articolul 61
Publicarea pragurilor legate de schema pentru micii fermieri
Cuantumurile notificate de statele membre în conformitate cu articolul 112 al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 se publică pe site-ul internet al Uniunii menționat la articolul 62 alineatul (1) din prezentul regulament.
Articolul 62
Cooperarea dintre Comisie și statele membre
(1) Comisia creează și întreține un site al Uniunii în cadrul portalului său de internet centralizat, care include linkuri către site-urile statelor membre. Comisia asigură actualizarea linkurilor în conformitate cu informațiile trimise de statele membre.
(2) Statele membre trimit Comisiei adresele propriilor site-uri imediat după crearea lor, precum și orice modificări ulterioare ale acestora care influențează accesul la site-urile lor pornind de la site-ul Uniunii.
(3) Statele membre desemnează un organism responsabil cu crearea și întreținerea site-ului unic menționat la articolul 59 alineatul (1). Statele membre informează Comisia cu privire la denumirea și adresa organismului respectiv.
CAPITOLUL VII
DISPOZIȚII FINALE
Articolul 63
Abrogare
Regulamentele (CE) nr. 601/94, (CE) nr. 4/2004 și (CE) nr. 259/2008 se abrogă.
Totuși, Regulamentul (CE) nr. 259/2008 continuă să se aplice în cazul plăților efectuate pentru exercițiul financiar 2013. Prin derogare de la articolul 3 alineatul (3) din regulamentul respectiv, informațiile menționate la respectivul articol rămân disponibile pe site timp de un an de la data publicării lor inițiale.
Articolul 64
Intrarea în vigoare și aplicarea
Prezentul Regulament intră în vigoare în a șaptea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Totuși:
(a)
articolul 10 se aplică cheltuielilor efectuate și veniturilor primite de statele membre începând cu 16 octombrie 2014;
(b)
articolele 34-40 se aplică de la 1 ianuarie 2015. Termenele prevăzute la articolul 34 alineatele (3) și (4) nu se aplică însă în cazul anchetelor de verificare a conformității în cazul cărora comunicarea prevăzută la articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 885/2006 a fost trimisă înainte de 1 ianuarie 2015;
(c)
capitolul VI se aplică plăților efectuate începând cu exercițiul financiar 2014;
(d)
informațiile transmise de statele membre în conformitate cu coloanele V1 și V2 din anexa II se furnizează începând cu exercițiul financiar 2016.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 6 august 2014.