NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1125/2014
ze dne 19. září 2014,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/17/EU, pokud jde o regulační technické normy týkající se minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky pro zprostředkovatele úvěru
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/17/ЕU ze dne 4. února 2014 o smlouvách o spotřebitelském úvěru na nemovitosti určené k bydlení a o změně směrnic 2008/48/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 (1), a zejména na čl. 29 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle čl. 29 odst. 2 písm. a) směrnice 2014/17/EU musí mít zprostředkovatelé úvěru pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání na územích, kde nabízejí služby, nebo jinou srovnatelnou záruku splnění závazku z porušení povinné péče při výkonu povolání.
(2)
I když povinnost pro zprostředkovatele úvěru v odvětví hypoték mít pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelnou záruku je na úrovni Unie novým regulatorním požadavkem, v některých členských státech uvedený požadavek existuje na národní úrovni. Uvedené jurisdikce se zkušenostmi s požadavky na pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání vykazují nepochybně největší podíly zprostředkovaných hypotečních úvěrů po celé Unii a letité významné pronikání zprostředkovatelů úvěru na trh, a v důsledku toho rovněž sledují konkrétnější přístup k regulaci tohoto odvětví. Proto by pravidla Unie týkající se minimální částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky měla být založena na zkušenostech uvedených jurisdikcí, pokud jde o určení nejvhodnějšího přístupu pro výpočet uvedené minimální částky.
(3)
Uvedený přístup by byl vhodný pro celou Unii, včetně jurisdikcí s menšími trhy s hypotečními úvěry. A sice z toho důvodu, že pohledávky za zprostředkovateli úvěru nekorelují s částkou podkladových hypotečních úvěrů, která se může po celé Unii značně lišit, ale jsou založeny na konceptu porušení povinné péče při výkonu povolání, u něhož se výsledné újmy liší mnohem méně.
(4)
Ustanovení čl. 29 odst. 2 písm. a) třetí pododstavec směrnice 2014/17/EU vyžaduje přezkoumání minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky v pravidelných intervalech. V budoucnu by se tudíž mohly ke stanovení úrovně uvedených povinností pro zprostředkovatele úvěru stát vhodnějšími jiné možnosti nebo metody, zejména budou-li k dispozici další historické údaje a větší zkušenosti z dohledu v souvislosti s fungováním pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
(5)
Pro jasné stanovení minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky a pro zajištění harmonizovanějšího přístupu po celé Unii by bylo vhodné stanovit uplatnění uvedené minimální částky na jednu pojistnou událost a za rok. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/92/ES (2) stanoví požadavek na minimální částku pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky za rok a na jednu pojistnou událost. Většina zprostředkovatelů, kteří vykonávají zprostředkování pojištění, i jejich pojistitelé jsou tedy obeznámeni s tímto přístupem, a proto je vhodné zavést podobný systém pro zprostředkovatele úvěru. Většina členských států, jejichž vnitrostátní právní předpisy vyžadují, aby zprostředkovatelé úvěru měli pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, nadto tento přístup využívá rovněž. Pravidla pro pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání pro zprostředkovatele úvěru by tudíž měla také navrhnout takové rozlišení mezi částkou za rok a na jednu pojistnou událost.
(6)
Toto nařízení vychází z návrhů regulačních technických norem, které Evropský orgán pro bankovnictví předložil Komisi.
(7)
Evropský orgán pro bankovnictví uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v bankovnictví zřízenou podle článku 37 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (3),
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Minimální peněžní částka pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky, které musí mít zprostředkovatelé úvěru podle čl. 29 odst. 2 písm. a) prvního pododstavce směrnice 2014/17/EU, činí:
a)
460 000 EUR na každou jednotlivou pojistnou událost;
b)
celkem 750 000 eur na všechny pojistné události za kalendářní rok.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. září 2014.
REGULAMENTUL DELEGAT (UE) NR. 1125/2014 AL COMISIEI
din 19 septembrie 2014
de completare a Directivei 2014/17/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește standardele tehnice de reglementare referitoare la suma minimă a asigurării de răspundere civilă profesională sau a garanției comparabile pe care intermediarii de credit trebuie să o dețină
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 2014/17/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 februarie 2014 privind contractele de credit oferite consumatorilor pentru bunuri imobile rezidențiale și de modificare a Directivelor 2008/48/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (1), în special articolul 29 alineatul (2) litera (a) al doilea paragraf,
întrucât:
(1)
Articolul 29 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2014/17/UE prevede ca intermediarii de credite să dețină o asigurare de răspundere civilă profesională („PII”) care să acopere teritoriile în care aceștia oferă servicii sau o altă garanție comparabilă pentru răspunderea care decurge din neglijența profesională.
(2)
Cu toate că, la nivelul Uniunii, prevederea conform căreia intermediarii de credite ipotecare trebuie să dețină o asigurare de răspundere civilă profesională sau o garanție comparabilă este o cerință de reglementare nouă, această obligație există la nivel național în anumite state membre. Într-adevăr, jurisdicțiile cu experiență în ceea ce privește cerințele legate de asigurarea de răspundere civilă profesională dețin cea mai mare cotă de vânzări din Uniune în domeniul intermedierii creditelor ipotecare, sunt cele în care intermediarii de credit dețin de mult timp o rată semnificativă a penetrării pe piață și care, în consecință, au, de asemenea, o abordare mai specifică în privința reglementării acestui sector. Prin urmare, ar trebui ca normele Uniunii privind suma minimă a asigurării de răspundere civilă profesională sau a garanției comparabile să se bazeze pe experiența jurisdicțiilor menționate pentru a stabili cea mai potrivită abordare privind calcularea acestei sume minime.
(3)
Această abordare ar fi adecvată pentru Uniune în ansamblul său, inclusiv pentru jurisdicțiile cu piețe ipotecare mai mici. Acest lucru se explică prin faptul că solicitările de daune înaintate intermediarilor de credit nu sunt corelate cu valoarea subiacentă a creditelor ipotecare, care pot varia considerabil, în întreaga Uniune, ci se bazează pe neglijența profesională, diferențele dintre prejudiciile cauzate de aceasta din urmă variind mult mai puțin.
(4)
Articolul 29 alineatul (2) litera (a) al treilea paragraf din Directiva 2014/17/UE prevede o revizuire, la intervale regulate, a sumei minime a asigurării de răspundere profesională sau a garanției comparabile. În consecință, în viitor ar putea fi posibil ca alte opțiuni sau metodologii să fie mai adecvate pentru stabilirea nivelului acestor obligații pentru intermediarii de credit și, în special, ar putea fi disponibile mai multe date istorice și ar exista o experiență sporită în materie de supraveghere în ceea ce privește funcționarea sistemului de asigurări de răspundere civilă profesională.
(5)
Pentru stabilirea în mod clar a sumei minime a asigurării de răspundere civilă profesională sau a garanției comparabile și pentru a se asigura o abordare mai armonizată în întreaga Uniune, ar fi oportun să se precizeze aplicarea respectivei sume minime pe solicitare de daune și pe an. Directiva 2002/92/CE a Parlamentului European și a Consiliului (2) stabilește cerința privind suma minimă a asigurării de răspundere civilă profesională sau a garanției comparabile pe an și pe solicitare de daune. Prin urmare, cei mai mulți intermediari de asigurări care efectuează activități de intermediere, precum și asigurătorii acestora sunt familiarizați cu această abordare și, prin urmare, este oportun să se instituie un sistem similar pentru intermediarii de credit. În plus, majoritatea statelor membre ale căror legislații naționale impun asigurări de răspundere civilă profesională în cazul intermediarilor de credite utilizează, de asemenea, o astfel de abordare. Prin urmare, normele referitoare la asigurarea de răspundere civilă profesională pentru intermediarii de credite ar trebui, de asemenea, să propună o distincție între suma pe an și suma pe solicitare de daune.
(6)
Prezentul regulament se bazează pe proiectele de standarde tehnice de reglementare prezentate Comisiei de către Autoritatea Bancară Europeană.
(7)
Autoritatea Bancară Europeană a efectuat consultări publice deschise cu privire la proiectele de standarde tehnice de reglementare pe care se bazează prezentul regulament, a analizat costurile și beneficiile potențiale aferente și a solicitat avizul Grupului părților interesate din domeniul bancar, instituit în conformitate cu articolul 37 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (3),
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Suma minimă a asigurării de răspundere profesională sau a garanției comparabile pe care intermediarii de credit trebuie să o dețină, astfel cum se prevede la articolul 29 alineatul (2) litera (a) primul paragraf din Directiva 2014/17/UE este:
(a)
460 000 EUR pentru fiecare solicitare de daune individuală;
(b)
în total, 750 000 EUR pe an calendaristic pentru toate solicitările de daune.
Articolul 2
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 19 septembrie 2014.