NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1046/2014
ze dne 28. července 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 508/2014 o Evropském námořním a rybářském fondu, pokud jde o kritéria pro výpočet dodatečných nákladů vynaložených provozovateli při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 508/2014 ze dne 15. května 2014 o Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 2328/2003, (ES) č. 861/2006, (ES) č. 1198/2006 a (ES) č. 791/2007 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1255/2011 (1), a zejména na čl. 72 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle kapitoly V nařízení (EU) č. 508/2014 lze z Evropského námořního a rybářského fondu podpořit vyrovnávání dodatečných nákladů vynaložených provozovateli při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů Unie uvedených v článku 349 Smlouvy.
(2)
Aby se zachovala konkurenceschopnost určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů Unie ve srovnání s podobnými produkty z jiných unijních regionů, zavedla Unie v roce 1992 opatření k vyrovnávání souvisejících dodatečných nákladů v odvětví rybolovu a akvakultury. Vyrovnávací opatření na období 2007-2013 byla stanovena v nařízení Rady (ES) č. 791/2007 (2). Vzhledem ke strukturální, sociální a hospodářské situaci nejvzdálenějších unijních regionů, kterou umocňují odlehlost, ostrovní povaha, malá rozloha, náročný terén, hospodářská závislost na několika málo produktech a zvláštní klimatické podmínky, je nutno od 1. ledna 2014 nadále poskytovat podporu na vyrovnávání dodatečných nákladů vynakládaných při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury. Vyrovnávání dodatečně vynaložených nákladů totiž provozovatelům z těchto regionů pomáhá zachovat hospodářskou životaschopnost.
(3)
Tyto dodatečné náklady by měly být stanoveny v plánu vyrovnání, o němž pojednává článek 72 nařízení (EU) č. 508/2014.
(4)
Aby se zajistilo jednotné a rovné zacházení se všemi dotčenými regiony, založené na lepší porovnatelnosti regionů a jednotlivých let, a zejména aby se zamezilo nadměrnému vyrovnávání dodatečných nákladů, je nutno stanovit kritéria pro výpočet dodatečných nákladů vyplývajících ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů Unie. Společná kritéria, která by se měla používat, zajistí, že bude pro všechny dotčené regiony platit jednotná metoda výpočtu dodatečných nákladů.
(5)
Při odhadování referenčních nákladů na produkty nebo kategorie produktů, jež vznikají provozovatelům v pevninské části daného členského státu nebo daného území Unie a na jejichž základě jsou určovány dodatečné náklady, by se měla věnovat zvláštní pozornost tomu, aby se zabránilo nadměrnému vyrovnávání.
(6)
U některých produktů nebo kategorií produktů neexistují v pevninské části dotčeného členského státu srovnávací kritéria nebo měrné jednotky. V takových případech se referenční hodnota pro výpočet dodatečných nákladů stanoví ve srovnání s náklady, které vznikají provozovatelům v pevninské části daného území Unie v souvislosti s rovnocennými produkty nebo kategoriemi produktů.
(7)
S ohledem na rozdílné podmínky uvádění na trh v nejvzdálenějších regionech a na výkyvy v odlovu, v populacích a v tržní poptávce by měly o tom, které produkty nebo kategorie produktů rybolovu a akvakultury budou způsobilé pro vyrovnání, v jakém maximálním množství a jaká výše vyrovnání za ně bude poskytována, rozhodovat dotčené členské státy, a to v rámci celkových přídělů na členský stát.
(8)
Členské státy by měly stanovit částky vyrovnání ve výši, jež umožní patřičně kompenzovat dodatečné náklady vyplývající ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů a jež zabrání nadměrné kompenzaci. Výše vyrovnání by za tímto účelem také měla zohledňovat jiné druhy veřejného zásahu, které mají dopad na výši dodatečných nákladů, včetně všech státních podpor oznámených podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy a článku 73 nařízení (EU) č. 508/2014.
(9)
Aby byly dodatečné náklady prezentovány jednotně, je nutno dodatečné náklady vykazovat na základě tun živé hmotnosti, jak je definováno v nařízení Rady (ES) č. 1224/2009 (3) a v nařízení Komise (ES) č. 409/2009 (4), kterým se stanoví vyrovnávací koeficienty a kódy úpravy Evropské unie používané k přepočítávání hmotnosti uchovávaných či zpracovaných čerstvých a čerstvých solených ryb na živou hmotnost za účelem sledování úlovků.
(10)
Aby se prokázalo, že nedochází k nadměrnému vyrovnání, členské státy by měly uvádět příslušné informace o uplatňování vyrovnávacího mechanismu ve výroční zprávě o provádění, jak je stanoveno v čl. 114 odst. 2 nařízení (EU) č. 508/2014.
(11)
Aby se opatření stanovená tímto nařízením mohla uplatňovat okamžitě, neboť výdaje jsou v souladu s čl. 65 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 (5) způsobilé pro příspěvky z Evropského námořního a rybářského fondu již od 1. ledna 2014, toto nařízení by mělo vstoupit v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví kritéria pro výpočet dodatečných nákladů, které vzniknou během období způsobilosti podle čl. 65 odst. 2 nařízení (EU) č. 1303/2013 provozovatelům při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z nejvzdálenějších regionů Unie podle článku 349 Smlouvy v důsledku specifického znevýhodnění těchto regionů.
Článek 2
1. Dodatečné náklady uvedené v článku 1 se vypočítávají zvlášť pro každou z těchto činností:
a)
rybolov;
b)
chov;
c)
zpracovávání;
d)
uvádění na trh.
2. V rámci každé činnosti uvedené v odstavci 1 se dodatečné náklady vypočítávají podle položek výdajů, jak jsou uvedeny v plánech vyrovnání podle článku 72 nařízení (EU) č. 508/2014 u každého produktu nebo kategorie produktů, které členský stát označí za způsobilé pro vyrovnání.
3. Dodatečné náklady se stanoví u každé dané výdajové položky jako rozdíl mezi náklady, které vznikají provozovatelům v dotčených nejvzdálenějších regionech, sníženými o veškeré veřejné zásahy ovlivňující výši dodatečných nákladů, a srovnatelnými náklady, které vznikají provozovatelům v pevninské části daného členského státu.
4. U výdajových položek specifických pro produkty nebo kategorie produktů, pro které v pevninské části daného členského státu neexistují srovnávací kritéria nebo měrné jednotky, se dodatečné náklady odchylně od odstavce 3 stanoví s ohledem na srovnatelné náklady, jež vznikají provozovatelům v pevninské části daného území Unie v souvislosti s rovnocennými produkty nebo kategoriemi produktů.
5. Při výpočtu dodatečných nákladů se zohledňují veškeré veřejné zásahy, včetně všech státních podpor oznámených podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy a článku 73 nařízení (EU) č. 508/2014.
Článek 3
1. Výpočet dodatečných nákladů se zakládá pouze na nákladech vyplývajících ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů.
2. Výpočet dodatečných nákladů vychází z ročního průměru zaznamenaných cen.
3. Dodatečné náklady se vyjadřují v eurech za tunu živé hmotnosti, a je-li to třeba, na eura za tunu živé hmotnosti se přepočítávají všechny složky celkových dodatečných nákladů.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 28. července 2014.
REGULAMENTUL DELEGAT (UE) NR. 1046/2014 AL COMISIEI
din 28 iulie 2014
de completare a Regulamentului (UE) nr. 508/2014 al Parlamentului European și al Consiliului privind Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime în ceea ce privește criteriile de calculare a costurilor suplimentare suportate de operatorii implicați în pescuitul, acvacultura, prelucrarea și comercializarea anumitor produse pescărești și de acvacultură provenite din regiunile ultraperiferice
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 508/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 mai 2014 privind Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentelor (CE) nr. 2328/2003, (CE) nr. 861/2006, (CE) nr. 1198/2006 și (CE) nr. 791/2007 ale Consiliului și a Regulamentului (UE) nr. 1255/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (1), în special articolul 72 alineatul (4),
întrucât:
(1)
În temeiul capitolului V din Regulamentul (UE) nr. 508/2014, Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime (FEPAM) poate să sprijine compensarea costurilor suplimentare suportate de operatorii implicați în pescuitul, acvacultura, prelucrarea și comercializarea anumitor produse pescărești și de acvacultură provenite din regiunile ultraperiferice ale Uniunii menționate la articolul 349 din tratat.
(2)
În vederea menținerii competitivității anumitor produse pescărești și de acvacultură provenite din regiunile ultraperiferice ale Uniunii în raport cu cea a unor produse similare din alte regiuni ale Uniunii, Uniunea a introdus, în 1992, măsuri pentru compensarea costurilor suplimentare conexe din sectorul pescuitului și al acvaculturii. Măsurile compensatorii pentru perioada 2007-2013 au fost stabilite în Regulamentul (CE) nr. 791/2007 al Consiliului (2). Ca urmare a situației structurale, sociale și economice, agravate de depărtare, de caracterul lor insular, de suprafața redusă, de condițiile dificile de relief, de dependența economică de câteva produse și a condițiilor climatice specifice, este necesar să se continue furnizarea de sprijin pentru compensarea costurilor suplimentare pentru pescuitul, acvacultura, prelucrarea și comercializarea anumitor produse pescărești și de acvacultură începând cu 1 ianuarie 2014. Într-adevăr, compensația pentru costurile suplimentare suportate ajută operatorii din regiunile respective să rămână viabili din punct de vedere economic.
(3)
Costurile suplimentare respective ar trebui să fie prevăzute într-un plan de compensare, astfel cum se prevede la articolul 72 din Regulamentul (UE) nr. 508/2014.
(4)
Pentru a asigura un tratament egal și armonizat pentru toate regiunile în cauză, prin intermediul unei mai bune comparabilități între regiuni și de la un an la altul și, în special, pentru a se evita supracompensarea costurilor suplimentare, este necesar să se stabilească criteriile pentru calcularea costurilor suplimentare generate de dezavantajele specifice regiunilor ultraperiferice ale Uniunii. Criteriile comune care urmează să fie utilizate vor asigura faptul că se aplică o metodă omogenă de calculare a costurilor suplimentare în toate regiunile în cauză.
(5)
Ar trebui estimate cu o grijă deosebită costurile de referință pentru produse sau categorii de produse suportate de operatori în partea continentală a statului membru sau din teritoriul Uniunii pe baza cărora se stabilesc costuri suplimentare, pentru a se evita supracompensarea.
(6)
Există produse sau categorii de produse pentru care nu există criterii de comparație sau unități de măsură în partea continentală a teritoriului statului membru în cauză. În astfel de cazuri, valoarea de referință pentru calcularea costurilor suplimentare se stabilește în comparație cu costurile pentru produse sau categorii de produse echivalente suportate de operatori din partea continentală a teritoriului Uniunii.
(7)
Având în vedere condițiile diferite de comercializare din regiunile ultraperiferice, fluctuațiile capturilor și ale stocurilor, precum și ale cererilor pieței, decizia cu privire la produsele sau categoriile de produse pescărești și de acvacultură eligibile pentru compensație, cantitățile maxime ale acestora și nivelurile sumelor compensației din alocarea globală acordată per stat membru ar trebui lăsată la latitudinea statelor membre în cauză.
(8)
Statele membre ar trebui să fixeze cuantumurile compensațiilor la un nivel care să permită o compensare corespunzătoare a costurilor suplimentare generate de dezavantajele specifice regiunilor ultraperiferice și să evite supracompensarea. În acest scop, valoarea compensației ar trebui, de asemenea, să ia în considerare alte tipuri de intervenții publice, inclusiv orice ajutor de stat notificat în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) din tratat și cu articolul 73 din Regulamentul (UE) nr. 508/2014, care au un impact asupra nivelului costurilor suplimentare.
(9)
În vederea asigurării unei prezentări armonizate a costurilor suplimentare, este necesar să se exprime costurile suplimentare pe baza tonelor de greutate în viu, definite de Regulamentul (CE) nr. 1224/2009 al Consiliului (3) și de Regulamentul (CE) nr. 409/2009 al Comisiei (4) care stabilește coeficienți de conversie ai Uniunii Europene pentru peștele proaspăt și proaspăt sărat, precum și coduri de prezentare pentru peștele procesat, pentru a transforma greutatea peștelui stocat sau procesat în greutate în viu în scopul monitorizării capturilor.
(10)
În scopul de a demonstra că nu există nicio supracompensare, statele membre ar trebui să includă informații relevante cu privire la punerea în aplicare a mecanismului de compensare în raportul anual de punere în aplicare, astfel cum se prevede la articolul 114 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 508/2014.
(11)
Pentru a permite aplicarea promptă a măsurilor prevăzute în prezentul regulament, întrucât cheltuielile sunt deja eligibile pentru Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime începând cu 1 ianuarie 2014 în conformitate cu articolul 65 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (5), prezentul regulament ar trebui să intre în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Prezentul regulament stabilește criteriile pentru calcularea costurilor suplimentare suportate, în cursul perioadei de eligibilitate definite la articolul 65 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013, de către operatorii implicați în pescuitul, acvacultura, prelucrarea și comercializarea anumitor produse pescărești și de acvacultură provenite din regiunile ultraperiferice ale Uniunii menționate la articolul 349 din tratat, din cauza dezavantajelor specifice din regiunile ultraperiferice respective.
Articolul 2
(1) Costurile suplimentare menționate la articolul 1 se calculează separat pentru fiecare dintre următoarele activități:
(a)
pescuit;
(b)
acvacultură;
(c)
prelucrare;
(d)
comercializare.
(2) În cadrul fiecărei activități menționate la alineatul (1), costurile suplimentare se calculează prin elemente de cheltuieli, astfel cum sunt enumerate în cadrul planurilor de compensare menționate la articolul 72 din Regulamentul (UE) nr. 508/2014, pentru fiecare produs sau categorie de produse identificate de statele membre ca eligibile pentru compensare.
(3) Pentru orice element de cheltuieli, costurile suplimentare se stabilesc calculând diferența dintre costurile suportate de operatorii din regiunile ultraperiferice în cauză, din care se deduce orice tip de intervenție publică ce afectează nivelul costurilor suplimentare, și costurile comparabile suportate de operatorii continentali ai statului membru în cauză.
(4) Prin derogare de la alineatul (3), pentru elementele de cheltuieli specifice produselor sau categoriilor de produse pentru care nu există criterii de comparație sau unități de măsură în partea continentală a teritoriului statului membru, costurile suplimentare se stabilesc prin comparație cu alte costuri comparabile pentru produse sau categorii de produse echivalente, suportate de operatori din partea continentală a teritoriului Uniunii.
(5) Calculul costurilor suplimentare trebuie să ia în considerare orice intervenție publică, inclusiv orice ajutor de stat notificat în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) din tratat și cu articolul 73 din Regulamentul (UE) nr. 508/2014.
Articolul 3
(1) Calculul costurilor suplimentare trebuie să se bazeze doar pe costuri care rezultă din dezavantajele specifice regiunilor ultraperiferice.
(2) Calculul costurilor suplimentare trebuie să se bazeze pe o medie anuală a prețurilor înregistrate.
(3) Costurile suplimentare se exprimă în euro per tonă de greutate în viu și, dacă este necesar, toate componentele de cost ale costului suplimentar total sunt convertite în euro per tonă de greutate în viu.
Articolul 4
Prezentul regulament intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 28 iulie 2014.