NAŘÍZENÍ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY (EU) č. 469/2014
ze dne 16. dubna 2014,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2157/1999 o pravomoci Evropské centrální banky uvalovat sankce (ECB/1999/4)
(ECB/2014/18)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 132 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na články 34.3 a 19.1 tohoto statutu,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2532/98 ze dne 23. listopadu 1998 o pravomoci Evropské centrální banky uvalovat sankce (1), a zejména na čl. 6 odst. 2 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Evropská centrální banka (ECB) uplatňuje nařízení Evropské centrální banky (ES) č. 2157/1999 (ECB/1999/4) (2) při ukládání sankcí v různých oblastech své působnosti včetně provádění měnové politiky Unie, provozování platebních systémů a shromažďování statistických informací.
(2)
Nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 (3). opravňuje ECB ukládat úvěrovým institucím, nad nimiž vykonává dohled, správní peněžité sankce, poruší-li tyto instituce požadavek vyplývající z přímo použitelných právních předpisů Unie, a sankce v případě porušení nařízení či rozhodnutí ECB.
(3)
ECB přijala nařízení (EU) č. YYY/2014 (ECB/2014/17) (4), kterým podrobněji stanoví postupy, kterými se ECB, vnitrostátní příslušné orgány a vnitrostátní pověřené orgány řídí při plnění svých úkolů v oblasti dohledu podle nařízení (EU) č. 1024/2013. Nařízení (EU) č. YYY/2014 (ECB/2014/17) obsahuje ustanovení, která upravují postup ukládání správních sankcí ze strany ECB a vnitrostátních příslušných orgánů v oblasti dohledu.
(4)
V zájmu zavedení jednotného režimu ukládání sankcí ze strany ECB při plnění jejích úkolů v oblasti dohledu podle nařízení (EU) č. 1024/2013 a nařízení (EU) č. YYY/2014 (ECB/2014/17) přijala ECB doporučení ECB/2014/19 (5).
(5)
Nařízení (ES) č. 2157/1999 by mělo být zpřesněno v tom smyslu, že se použije pouze na ukládání sankcí ze strany ECB při plnění jejích úkolů v oblastech, které se netýkají dohledu, zatímco nařízení (EU) č. YYY/2014 (ECB/2014/17) se použije na ukládání správních sankcí ze strany ECB při plnění jejích úkolů v oblasti dohledu.
(6)
Při podrobnějším vymezení procesních pravidel, která se použijí na zahájení a provádění řízení o sankcích upraveného v nařízení (ES) č. 2532/98, by ECB měla vzít v úvahu stupeň přísnosti předpokládané sankce.
(7)
Nařízení (ES) č. 2157/1999 je proto třeba příslušným způsobem změnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Změny
Nařízení (ES) č. 2157/1999 se mění takto:
1)
Za článek 1 se vkládá nový článek 1a, který zní:
„Článek 1a
Oblast působnosti
Toto nařízení se vztahuje pouze na sankce, které může ECB uvalit při plnění svých úkolů v oblastech, které se netýkají dohledu. Nevztahuje se na správní sankce, které může ECB uvalit při plnění svých úkolů v oblasti dohledu.“
2)
Za článek 1a se vkládá nový článek 1b, který zní:
„Článek 1b
Nezávislá vyšetřovací jednotka
1. Pro účely rozhodování, zda má být zahájeno řízení o sankcích podle článku 2 a uplatněny pravomoci vymezené v článku 3, zřídí ECB vnitřní nezávislou vyšetřovací jednotku (dále jen „vyšetřovací jednotka“) složenou z vyšetřujících úředníků, kteří své vyšetřovací funkce vykonávají nezávisle na Výkonné radě a Radě guvernérů a neúčastní se jednání Výkonné rady a Rady guvernérů.
2. Má-li ECB za to, že existuje důvod domnívat se, že dochází či došlo k jednomu či více porušením, postoupí se věc Výkonné radě.
3. Pokud Výkonná rada předpokládá, že by použitelná sankce mohla přesáhnout hranici uvedenou v čl. 10 odst. 1, nepoužije se zjednodušené řízení o sankcích upravené v článku 10 a Výkonná rada věc postoupí vyšetřovací jednotce. Vyšetřovací jednotka rozhodne, zda má být zahájeno řízení o sankcích.
4. Veškeré odkazy na ECB v článcích 2 až 4, čl. 5 odst. 1 až 3 a článku 6 se považují za odkazy na vyšetřovací jednotku ECB nebo v případech, kdy se použije zjednodušené řízení o sankcích podle článku 10, na Výkonnou radu.
5. Ustanoveními tohoto článku není dotčena pravomoc příslušné národní centrální banky zahájit řízení o sankcích a provést vyšetřování v souladu s tímto nařízením.“
3)
V článku 2 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Proti stejnému podniku nesmí být na základě stejných skutečností zahájeno více než jedno řízení o sankcích. ECB ani příslušná národní centrální banka proto nepřijme žádné rozhodnutí o tom, zda zahájí řízení o sankcích, dokud se navzájem neinformují a nekonzultují.“
4)
V článku 2 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
„3. Buď ECB, nebo případně příslušná národní centrální banka, jsou na základě žádosti oprávněny se navzájem podporovat a spolupracovat v řízení o sankcích, zejména předáváním informací, které jsou pokládány za relevantní.
V odstavcích 1 a 3 se zrušují následující slova: „Výkonná rada“.“
5)
Za článek 7 se vkládá nový článek 7a, který zní:
„Článek 7a
Předložení návrhu Výkonné radě
1. Pokud se vyšetřovací jednotka či případně příslušná národní centrální banka po ukončení řízení o sankcích domnívá, že by měla být příslušnému podniku uložena sankce, předloží Výkonné radě návrh, v němž stanoví, že se příslušný podnik dopustil porušení, a uvede výši sankce, která má být uložena.
2. Vyšetřovací jednotka či příslušná národní centrální banka založí svůj návrh jen na skutečnostech a námitkách, k nimž se příslušný podnik měl možnost vyjádřit.
3. Pokud se Výkonná rada domnívá, že spis předložený vyšetřovací jednotkou či příslušnou národní centrální bankou je neúplný, může jí spis vrátit spolu s odůvodněnou žádostí o dodatečné informace.
4. Pokud Výkonná rada na základě úplného spisu s návrhem vyšetřovací jednotky či příslušné národní centrální banky na uvalení sankce na příslušný podnik souhlasí, přijme rozhodnutí v souladu s návrhem předloženým vyšetřovací jednotkou či příslušnou národní centrální bankou.
5. Pokud se Výkonná rada na základě úplného spisu domnívá, že skutečnosti popsané v návrhu vyšetřovací jednotky či příslušné národní centrální banky nepředstavují dostatečný důkaz, že došlo porušení, může přijmout rozhodnutí, kterým případ ukončí.
6. Pokud Výkonná rada na základě úplného spisu souhlasí se závěrem, že se příslušný podnik dopustil porušení, tak je uvedeno v návrhu vyšetřovací jednotky či příslušné národní centrální banky, avšak nesouhlasí s navrhovanou sankcí, přijme rozhodnutí, v němž stanoví sankci, kterou považuje za přiměřenou.
7. Pokud Výkonná rada na základě úplného spisu nesouhlasí s návrhem vyšetřovací jednotky či příslušné národní centrální banky, ale dojde k závěru, že se příslušný podnik dopustil jiného porušení, anebo že k podání příslušného návrhu vyšetřovací jednotkou či příslušnou národní centrální bankou je dán jiný skutkový základ, písemně informuje příslušný podnik o svých zjištěních a o námitkách, které proti němu byly vzneseny.
8. Výkonná rada přijme rozhodnutí, kterým určí, zda se příslušný podnik dopustil porušení a případně jaká sankce na něj má být uvalena. Rozhodnutí přijatá Výkonnou radou se zakládají jen na skutečnostech a námitkách, k nimž se příslušný podnik měl možnost vyjádřit.“
Článek 2
Závěrečná ustanovení
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
Ve Frankfurtu nad Mohanem dne .
REGULAMENTUL (UE) NR. 469/2014 AL BĂNCII CENTRALE EUROPENE
din 16 aprilie 2014
de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2157/1999 privind competența Băncii Centrale Europene de a impune sancțiuni (BCE/1999/4)
(BCE/2014/18)
CONSILIUL GUVERNATORILOR BĂNCII CENTRALE EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 132 alineatul (3),
având în vedere Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, în special articolele 34.3 și 19.1,
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 2532/98 al Consiliului din 23 noiembrie 1998 cu privire la atribuțiile Băncii Centrale Europene în materie de sancțiuni (1), în special articolul 6 alineatul (2),
întrucât:
(1)
Banca Centrală Europeană (BCE) a aplicat Regulamentul (CE) nr. 2157/1999 al Băncii Centrale Europene (BCE/1999/4) (2) pentru a impune sancțiuni în diferitele sale domenii de competență, inclusiv, în special, pentru punerea în aplicare a politicii monetare a Uniunii, operarea sistemelor de plăți și colectarea de informații statistice.
(2)
Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului (3) împuternicește BCE să impună instituțiilor de credit pe care le supraveghează sancțiuni administrative pecuniare atunci când aceste instituții încalcă o cerință prevăzută de legislația Uniunii direct aplicabilă și sancțiuni atunci când aceste instituții încalcă regulamente sau decizii ale BCE.
(3)
BCE a adoptat Regulamentul (UE) nr. YYY/2014 al Băncii Centrale Europene (BCE/2014/17) (4) pentru a detalia procedurile care guvernează exercitarea de către BCE, autoritățile naționale competente și autoritățile naționale desemnate a atribuțiilor în materie de supraveghere conferite acestora prin Regulamentul (UE) nr. 1024/2013. Regulamentul (UE) nr. YYY/2014 (BCE/2014/17) cuprinde dispoziții privind procedura aplicabilă pentru impunerea de sancțiuni administrative de către BCE și autoritățile naționale competente în domeniul supravegherii.
(4)
Pentru instituirea unui regim consecvent pentru impunerea de sancțiuni de către BCE în exercitarea atribuțiilor de supraveghere conferite prin Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 și Regulamentul (UE) nr. YYY/2014 (BCE/2014/17), BCE a adoptat Recomandarea BCE/2014/19 (5).
(5)
Regulamentul (CE) nr. 2157/1999 ar trebui clarificat în sensul aplicării acestuia doar cu privire la impunerea de sancțiuni de către BCE în exercitarea atribuțiilor sale de bancă centrală care nu țin de materia supravegherii, în timp ce Regulamentul (UE) nr. YYY/2014 (BCE/2014/17) se aplică în ceea ce privește impunerea de sancțiuni administrative de către BCE în exercitarea atribuțiilor sale de supraveghere.
(6)
Cu ocazia detalierii normelor de procedură aplicabile în cazul inițierii și desfășurării unei proceduri de constatare a unei încălcări prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 2532/98, BCE ar trebui să țină seama de gradul de severitate al sancțiunii avute în vedere.
(7)
Prin urmare, Regulamentul (CE) nr. 2157/1999 ar trebui să fie modificat în consecință,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Modificări
Regulamentul (CE) nr. 2157/1999 se modifică după cum urmează:
1.
după articolul 1 se inserează următorul articol 1a:
„Articolul 1a
Domeniu de aplicare
Prezentul regulament se aplică doar sancțiunilor care pot fi impuse de BCE în exercitarea atribuțiilor sale de bancă centrală care nu țin de materia supravegherii. Acesta nu se aplică sancțiunilor administrative care pot fi impuse de BCE în exercitarea atribuțiilor sale de supraveghere.”;
2.
după articolul 1a se inserează următorul articol 1b:
„Articolul 1b
Unitatea independentă de investigare
(1) Pentru a decide cu privire la inițierea unei proceduri de constatare a unei încălcări prevăzute la articolul 2 și exercitarea competențelor prevăzute la articolul 3, BCE înființează o unitate internă independentă de investigare (denumită în continuare «unitatea de investigare») compusă din agenți de investigare care își îndeplinesc atribuțiile de investigare independent de Comitetul executiv și Consiliul guvernatorilor și nu participă la deliberările Comitetului executiv și ale Consiliului guvernatorilor.
(2) Atunci când BCE apreciază că există un motiv pentru a suspecta că au fost sau sunt comise una sau mai multe încălcări, Comitetul executiv este sesizat cu privire la această chestiune.
(3) În cazul în care Comitetul executiv apreciază că sancțiunea aplicabilă ar putea depăși pragul prevăzut la articolul 10 alineatul (1), nu se aplică procedura simplificată prevăzută la articolul 10 și Comitetul executiv sesizează unitatea de investigare cu privire la această chestiune. Unitatea de investigare adoptă o decizie cu privire la inițierea sau nu a unei proceduri de constatare a unei încălcări.
(4) Orice trimitere la BCE din articolele 2-4, articolul 5 alineatele (1)-(3) și articolul 6 este interpretată ca o trimitere la unitatea de investigare a BCE sau, când se aplică procedura simplificată prevăzută la articolul 10, ca o trimitere la Comitetul executiv.
(5) Dispozițiile prezentului articol nu aduc atingere competenței băncii centrale naționale competente de a iniția o procedură de constatare a unei încălcări și de a desfășura o anchetă în conformitate cu prezentul regulament.”;
3.
la articolul 2, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:
„(1) Față de aceeași întreprindere, pe baza acelorași fapte, nu poate fi inițiată decât o singură procedură de constatare a unei încălcări. În acest scop, nici BCE, nici banca centrală națională competentă nu adoptă o decizie privind necesitatea de a iniția sau nu procedura de constatare a unei încălcări fără să se fi informat și consultat reciproc.”;
4.
la articolul 2, alineatul (3) se înlocuiește cu următorul text:
„(3) BCE sau banca centrală națională competentă, după caz, sunt autorizate, la cerere, să își acorde asistență reciprocă și să coopereze în cazul aplicării procedurii de constatare a unei încălcări, în special prin transmiterea oricăror informații considerate relevante.”;
5.
după articolul 7 se inserează următorul articol 7a:
„Articolul 7a
Transmiterea unei propuneri către Comitetul executiv
(1) Dacă unitatea de investigare sau banca centrală națională competentă, după caz, apreciază, după finalizarea procedurii de constatare a unei încălcări, că ar trebui impusă o sancțiune întreprinderii în cauză, aceasta va transmite Comitetului executiv o propunere prin care se constată că întreprinderea în cauză a comis o încălcare și stabilește valoarea sancțiunii care ar trebui aplicată.
(2) Unitatea de investigare sau banca centrală națională competentă, după caz, își întemeiază propunerea numai pe faptele și obiecțiile cu privire la care întreprinderea în cauză a avut posibilitatea să transmită observații.
(3) În cazul în care Comitetul executiv apreciază că dosarul transmis de unitatea de investigare sau banca centrală națională competentă, după caz, este incomplet, îl poate returna unității de investigare sau băncii centrale naționale competente, după caz, împreună cu o solicitare motivată de informații suplimentare.
(4) În cazul în care Comitetul executiv, pe baza unui dosar complet, este de acord cu propunerea unității de investigare sau a băncii centrale naționale competente, după caz, de aplicare a unei sancțiuni întreprinderii în cauză, acesta adoptă o decizie în conformitate cu propunerea transmisă de unitatea de investigare sau banca centrală națională competentă.
(5) În cazul în care Comitetul executiv, pe baza unui dosar complet, apreciază că faptele descrise în propunerea unității de investigare sau a băncii centrale naționale competente, după caz, nu par a constitui dovezi suficiente ale unei încălcări, acesta poate adopta o decizie de închidere a cazului.
(6) În cazul în care Comitetul executiv, pe baza unui dosar complet, este de acord că întreprinderea în cauză a comis o încălcare potrivit constatării din propunerea unității de investigare sau a băncii centrale naționale competente, după caz, dar nu este de acord cu sancțiunea propusă, acesta adoptă o decizie prin care stabilește sancțiunea pe care o consideră adecvată.
(7) În cazul în care Comitetul executiv, pe baza unui dosar complet, nu este de acord cu propunerea unității de investigare sau a băncii centrale naționale competente, după caz, dar concluzionează că întreprinderea în cauză a comis o încălcare diferită sau că propunerea unității de investigare sau a băncii centrale naționale competente, după caz, se întemeiază pe alte fapte, acesta informează întreprinderea în cauză în scris cu privire la concluziile sale și obiecțiile ridicate împotriva întreprinderii în cauză.
(8) Comitetul executiv adoptă o decizie prin care constată dacă întreprinderea în cauză a comis sau nu o încălcare și stabilește sancțiunea care urmează a fi aplicată, dacă este cazul. Deciziile adoptate de Comitetul executiv se bazează numai pe faptele și obiecțiile cu privire la care entitatea supravegheată a avut posibilitatea să transmită observații.”
Articolul 2
Dispoziții finale
Prezentul regulament intră în vigoare în ziua următoare datei publicării sale în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în statele membre în conformitate cu tratatele.
Adoptat la Frankfurt pe Main, .