ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. září 2013
o vnitrostátních prováděcích opatřeních pro přechodné bezplatné přidělování povolenek na emise skleníkových plynů v souladu s čl. 11 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES
(oznámeno pod číslem C(2013) 5666)
(Text s významem pro EHP)
(2013/448/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na články 10a a 11 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Pro provozovatele zařízení v rámci systému Unie pro obchodování s emisemi (EU ETS) platí počínaje rokem 2013 pravidlo přidělovat povolenky na emise dražením. Způsobilým provozovatelům se však budou v období let 2013-2020 nadále přidělovat bezplatné povolenky. Množství povolenek, které jednotliví provozovatelé obdrží, je určeno na základě harmonizovaných pravidel platných v celé Unii, která jsou dána směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím Komise 2011/278/EU (2).
(2)
Členské státy byly vyzvány, aby Komisi do 30. září 2011 předložily svá vnitrostátní prováděcí opatření, která obsahují kromě dalších povinných informací seznam zařízení na jejich území, která patří mezi zařízení v působnosti směrnice 2003/87/ES, a předběžné množství bezplatných povolenek, které budou přiděleny v období 2013-2020, vypočítané na základě harmonizovaných pravidel platných pro celou Unii.
(3)
Článek 18 Aktu o podmínkách přistoupení Chorvatské republiky a o úpravách Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (3) stanoví přechodná opatření týkající se Chorvatska, která jsou uvedena v příloze V tohoto Aktu. Podle oddílu 10 přílohy V Chorvatsko zajistí, aby provozovatelé splňovali požadavky směrnice 2003/87/ES během celého roku 2013. Provozovatelé způsobilých zařízení rovněž obdrží bezplatné povolenky na celý rok 2013, což jim umožní plný soulad se systémem EU ETS a jeho principy ročního monitorování, podávání zpráv, ověřování emisí a vyřazování povolenek. V souladu s uvedeným Chorvatsko předložilo Komisi svá vnitrostátní prováděcí opatření podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a čl. 15 odst. 1 rozhodnutí 2011/278/EU.
(4)
Vnitrostátní prováděcí opatření se předkládají v elektronické šabloně, kterou poskytla Komise, aby zajistila kvalitu a porovnatelnost údajů. Všechny členské státy předložily v tomto nebo podobném formátu seznam zařízení, tabulku se všemi příslušnými údaji ke každému zařízení a zprávu o metodologii, ve které je popsán způsob, jakým příslušné orgány členského státu údaje shromáždily.
(5)
Vzhledem ke značnému záběru předložených informací a údajů Komise nejprve prověřila úplnost všech vnitrostátních prováděcích opatření. V případech, kdy Komise neshledala předložené informace kompletní, požádala dotčený členský stát o dodatečné informace. Příslušné orgány v odpovědi na tyto žádosti předložily dodatečné informace, aby vnitrostátní prováděcí opatření doplnily.
(6)
Vnitrostátní prováděcí opatření včetně předběžného celkového ročního množství povolenek na emise přidělených bezplatně na období 2013-2020 byla vyhodnocena podle kritérií směrnice 2003/87/ES, zejména článku 10a, a podle rozhodnutí 2011/278/EU a s ohledem na pokyny Komise pro členské státy schválené Výborem pro změnu klimatu dne 14. dubna 2011. V odpovídajících případech se bral ohled na pokyny k výkladu přílohy I směrnice 2003/87/ES.
(7)
Komise provedla podrobné posouzení shody vnitrostátních prováděcích opatření v každém členském státě. Komise provedla v rámci tohoto komplexního posouzení jak analýzu konzistence samotných údajů, tak analýzu konzistence údajů s harmonizovanými pravidly pro přidělování povolenek. Komise nejprve prověřila oprávněnost nároku zařízení na bezplatné přidělení povolenek, rozdělení zařízení na dílčí zařízení a jejich hranice. Poté Komise prověřila správnost použití referenčních úrovní v odpovídajících případech dílčích zařízení. Vzhledem k tomu, že pro referenční úrovně produktu dílčích zařízení stanoví rozhodnutí 2011/278/EU v podstatě pro každý produkt jednu referenční úroveň, zaměřila se Komise zejména na používání referenčních úrovní pro konečné produkty podle definice produktu a systémových hranic definovaných v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU. Komise navíc podrobně analyzovala výpočty historických úrovní činnosti zařízení, případy významných změn kapacity během základního období a rovněž případy, kdy byla zařízení uvedena do provozu během základního období, výpočty předběžného počtu povolenek k bezplatnému přidělení se zřetelem na zaměnitelnost paliva a elektřiny, statut úniku uhlíku a teplo odváděné do domácností, neboť uvedené aspekty mají významný vliv na přidělování povolenek. Určování případných dodatečných nesrovnalostí v aplikaci harmonizovaných pravidel pro přidělování povolenek se provedlo pomocí dalších statistických analýz a kontrol věrohodnosti pomocí indikátorů, například srovnáním velikosti navrženého přídělu povolenek na historickou aktivitu s referenčními hodnotami nebo srovnáním úrovně historické aktivity s výrobní kapacitou.
(8)
Na základě výsledků uvedeného posouzení provedla Komise detailní posouzení zařízení, u kterých se zjistily nesrovnalosti v používání harmonizovaných pravidel pro přidělování povolenek, a vyžádala si další vysvětlení od příslušných orgánů dotčeného členského státu.
(9)
Na základě výsledků posouzení shody Komise shledává, že vnitrostátní prováděcí opatření Belgie, Bulharska, Dánska, Estonska, Irska, Řecka, Španělska, Francie, Chorvatska, Itálie, Kypru, Lotyšska, Litvy, Lucemburska, Maďarska, Malty, Nizozemska, Rakouska, Polska, Portugalska, Rumunska, Slovinska, Slovenska, Finska, Švédska a Spojeného království jsou v souladu se směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím 2011/278/EU. Zařízení, na která se vztahují vnitrostátní prováděcí opatření členských států, byla shledána způsobilými pro přidělení bezplatných povolenek a nebyly zjištěny žádné nesrovnalosti v předběžné celkové roční výši bezplatně přidělených povolenek navrhovaných jednotlivými členskými státy.
(10)
Výsledky posouzení však ukázaly, že některé aspekty vnitrostátních prováděcích opatření předložených Německem a Českou republikou nejsou v souladu s kritérii směrnice 2003/87/ES a rozhodnutí 2011/278/EU při zohlednění pokynů Komise členským státům schválených 14. dubna 2011 Výborem pro změnu klimatu.
(11)
Komise zjistila, že Německo navrhlo přidělit sedmi zařízením větší množství bezplatných povolenek na emise, aby se podle jeho názoru předešlo zbytečným nesnázím. V souladu s článkem 10a směrnice 2003/87/ES a rozhodnutím 2011/278/EU je předběžné množství bezplatně přidělených povolenek předkládané jako součást vnitrostátních prováděcích opatření vypočteno na základě harmonizovaných pravidel platných pro celou Unii. Rozhodnutí 2011/278/EU neumožňuje úpravu, kterou by Německo chtělo provést na základě § 9 odst. 5 německého zákona o obchodování s emisemi skleníkových plynů (TEHG) z 28. července 2011. Zatímco do roku 2012 bylo bezplatné přidělování povolenek organizováno na národním základě, na období počínající rokem 2013 zákonodárce záměrně zavedl plně harmonizovaná pravidla pro přidělování bezplatných povolenek zařízením, aby měla všechna zařízení stejné podmínky. Jakákoli jednostranná změna v předběžných množstvích bezplatných povolenek vypočítaných členskými státy na základě rozhodnutí 2011/278/EU by uvedený harmonizovaný přístup narušila. Německo neuvedlo, že by příděly vypočítané na základě rozhodnutí 2011/278/EU pro dotčená zařízení byly zjevně nepřiměřené vzhledem k cílům dosažení plné harmonizace přidělování povolenek. Přidělení většího množství bezplatných povolenek některým zařízením by mohlo narušit hospodářskou soutěž, nebo by mohlo vzniknout nebezpečí takového narušení, a vzhledem k tomu, že obchodování s povolenkami má ve všech odvětvích zahrnutých do směrnice 2003/87/ES celounijní charakter, důsledky by měly přeshraniční dosah. S ohledem na zásady jednotného zacházení se zařízeními zahrnutými do EU ETS a jednotného přístupu k členským státům proto Komise nemůže souhlasit s předběžným množstvím bezplatných povolenek pro některá zařízení obsažená v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních a uvedená v bodě A přílohy I.
(12)
Komise rovněž zjistila, že vnitrostátní prováděcí opatření navržená Německem jsou v rozporu s rozhodnutím 2011/278/EU, protože použití produktových referenčních úrovní pro tekuté surové kovy v případech uvedených v bodě B přílohy I k tomuto rozhodnutí neodpovídá příslušným pravidlům. Komise v této souvislosti shledává, že v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních se v případech výroby oceli v kyslíkových konvertorech a v případech, kdy se tekutý surový kov z vysokých pecí nezpracovává na ocel v témže zařízení, ale zasílá se k dalšímu zpracování, nepřidělují bezplatné povolenky na emise provozovateli vysoké pece na výrobu tekutého kovu. Místo toho se bezplatné povolenky poskytují zařízení na zpracování oceli.
(13)
Komise poukazuje na to, že rozhodnutím 2011/278/EU byly zavedeny referenční úrovně produktu, podle kterých se povolenky na emise přidělují a které zohledňují definice produktu a celý výrobní proces, díky čemuž je možné ověřit údaje o výrobě a jednotné používání referenčních úrovní produktu v celé Unii. Referenční úrovně produktu se používají pro zařízení, která se za tímto účelem rozdělí na dílčí zařízení, a referenční úrovně dílčího zařízení se definují jako vstupy, výstupy a odpovídající emise související s výrobou produktu, pro který je v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU stanovena referenční úroveň. Referenční úroveň se tak stanoví pro produkty, nikoli pro procesy. V souladu s tím byla referenční úroveň vytvořena i pro tekutý kov, přičemž jako produkt bylo definováno tekuté železo nasycené uhlíkem za účelem dalšího zpracování. Skutečnost, že systémové hranice pro referenční úrovně tekutého kovu dané přílohou I rozhodnutí 2011/278/EU zahrnují výrobu oceli v kyslíkových konvertorech, neumožňuje členským státům opomenout, že se příděly povolenek mají vztahovat na výrobu daného produktu. Tento přístup se opírá i o skutečnost, že referenční hodnoty by měly pokrýt všechny přímé emise spojené s výrobou. Zdrojem emisí je právě výroba tekutého kovu ve vysoké peci, zatímco při zpracování surového železa na ocel v kyslíkových konvertorech vzniká emisí poměrně málo. V souladu s tím by měla být i referenční úroveň mnohem nižší, pokud pokrývá zařízení, která dovážejí a zpracovávají tekutý kov v kyslíkových konvertorech na ocel. Vzhledem k celkovému postupu přidělování povolenek stanovenému rozhodnutím 2011/278/EU, zejména s ohledem na pravidla pro rozsáhlé změny kapacity, nelze navíc považovat příděly povolenek navrhované Německem za konsistentní. Komise proto shledala, že vzhledem k nedostatku odpovídajících dílčích zařízení, která by umožnila stanovit příděly povolenek podle článku 10 rozhodnutí 2011/278/EU, nelze zařízení dovážející tekutý kov k dalšímu zpracování považovat za způsobilé k získání bezplatných povolenek na dovážený tekutý kov na základě referenčních úrovní pro tekutý kov. Komise proto nesouhlasí s předběžným celkovým ročním množstvím bezplatných povolenek, které je navrženo pro zařízení uvedená v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí.
(14)
Pokud jde o používání referenčních úrovní pro tekutý kov ve vnitrostátních prováděcích opatřeních navržených Českou republikou, Komise zjistila, že příděly povolenek zařízením s identifikátorem CZ-existing-CZ-73-CZ-0134-11/M uvedeným v bodě C neodpovídají hodnotám referenčních úrovní pro tekutý kov vynásobeným příslušnou historickou úrovní činnosti týkající se produktů, které byly předloženy ve vnitrostátních prováděcích opatřeních, a neodpovídají proto čl. 10 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2011/278/EU. Komise proto nesouhlasí s přídělem povolenek tomuto zařízení, dokud nebude chyba odstraněna. Komise navíc zjistila, že příděl pro zařízení uvedené v bodě C s identifikátorem CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 započítává procesy zahrnuté do systémových hranic referenční úrovně tekutého kovu. Zařízení však tekutý kov nevyrábí, ale dováží. Vzhledem k tomu, že v zařízení s identifikátorem CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 k výrobě tekutého kovu nedochází, a není v něm tedy ani odpovídající dílčí zařízení pro referenční úroveň, podle kterého by se dal určit příděl povolenek podle článku 10 rozhodnutí 2011/278/EU, navržené množství povolenek neodpovídá pravidlům pro přidělování a mohlo by dojít k dvojímu započítání. Komise proto nesouhlasí s příděly zařízením uvedeným v bodě C přílohy I tohoto rozhodnutí.
(15)
Komise zjistila, že zařízení uvedená v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí obdrží povolenky na základě dílčího zařízení pro emise z procesů výroby zinku ve vysoké peci a souvisejících procesech. Komise v této souvislosti zjistila, že emise pokryté dílčím zařízením z procesů jsou už zahrnuty do referenčních úrovní dílčích zařízení pro tekutý kov, na základě čehož jedno zařízení rovněž obdrželo povolenky, a jsou tedy započítány dvakrát. Dílčí zařízení pro referenční úroveň produktu pro tekutý kov jednoznačně pokrývá vstupy, výstupy a odpovídající emise z výroby tekutého kovu ve vysoké peci a související procesy dané v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU, včetně zpracování strusky. Vnitrostátní prováděcí opatření navrhovaná Německem proto odporují čl. 10 odst. 8 rozhodnutí 2011/278/EU a povinnosti zabránit dvojímu započítávání emisí, neboť některé emise jsou v přídělu pro tato zařízení započítány dvakrát. Komise proto nesouhlasí s přídělem povolenek pro tato zařízení na základě dílčího zařízení pro emise z procesů pro výrobu zinku ve vysoké peci a souvisejících procesů.
(16)
Komise také zjistila, že seznam zařízení uvedený v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních není úplný, a neodpovídá tedy čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. V seznamu nejsou uvedena zařízení na výrobu polymerů, zvláště S-PVC, E-PVC a monomerů vinylchloridu, a předpokládané množství povolenek, které by mělo být těmto zařízením nacházejícím se na území Německa přiděleno, ačkoli se na ně směrnice vztahuje a jsou uvedena v oddílu 5.1 pokynů Komise k výkladu přílohy I směrnice 2003/87/ES schválených 18. března 2010 Výborem pro změnu klimatu. Komise si je v této souvislosti vědoma, že podle názoru Německa výroba polymerů, zvláště S-PVC a E-PVC a monomerů vinylchloridu, do přílohy I směrnice 2003/87/ES nepatří. Komise shledává, že výroba polymerů, včetně S-PVC a E-PVC a monomerů vinylchloridu, splňuje definici příslušných činností v příloze I směrnice 2003/87/ES (množstevní výroba organických chemikálií). V souladu s tím a v úzké spolupráci s členskými státy a dotčenými průmyslovými odvětvími byly odvozeny a do přílohy I rozhodnutí 2011/278/EU zařazeny referenční úrovně produktu pro S-PVC, E-PVC a monomery vinylchloridu.
(17)
Komise zjistila, že neúplný seznam německých zařízení nepříznivě ovlivňuje příděly založené na dílčím zařízení pro referenční úroveň tepla pro zařízení vyjmenovaná v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí, která dodávají teplo zařízením s množstevní výrobou organických chemikálií. Zatímco bezplatné povolenky na základě dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla lze přidělit pouze na dodávky tepla do zařízení nebo jednotek nespadajících do působnosti směrnice 2003/87/ES, v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních jsou započítány příděly pro zařízení dodávající teplo do zařízení s aktivitami náležejícími do oblasti přílohy I směrnice 2003/87/ES vyjmenovanými v příloze I k tomuto rozhodnutí. Proto navržené příděly pro zařízení uvedená v bodě E přílohy I neodpovídají pravidlům pro přidělování povolenek. Komise proto nesouhlasí s přídělem zařízením uvedeným v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí.
(18)
V souladu s článkem 9 a 9a směrnice 2003/87/ES zveřejnila Komise rozhodnutím 2010/634/EU (4) absolutní množství povolenek na období 2013-2020 pro celou Unii. Množství uvažované podle článku 9 směrnice 2003/87/ES tak vychází z celkového množství povolenek vydaných členskými státy podle rozhodnutí Komise o jejich národních alokačních plánech pro přidělování povolenek na období let 2008-2012. Po skončení obchodovacího období 2008-2012 však Komise získala další informace a přesnější údaje, zejména co se týče množství povolenek vydaných novým členským státům z rezervy pro nové účastníky trhu z řad členských států a o použití rezervních povolenek členských států na projekty společného provádění podle článku 3 rozhodnutí Komise 2006/780/ES (5). S ohledem na upravené množství povolenek pro celou Unii podle článku 9a směrnice 2003/87/ES a zejména na odstavec 1 a 4 uvedeného článku, by se rovněž měly zohlednit nejnovější vědecké poznatky o potenciálu skleníkových plynů ovlivnit globální oteplování, rozhodnutí Komise C(2011) 3798 a C(2012) 497 o přijetí jednostranného rozhodnutí Itálie a Spojeného království o začlenění dalších skleníkových plynů a činností podle článku 24 směrnice 2003/87/ES a vynětí zařízení s nízkými emisemi z EU ETS podle článku 27 směrnice 2003/87/ES Německem, Spojeným královstvím, Francií, Nizozemskem, Španělskem, Slovinskem a Itálií.
(19)
Absolutní množství povolenek pro celou Unii musí navíc zohlednit přistoupení Chorvatska k Evropské unii a rozšíření EU ETS o státy EHP-ESVO. Podle oddílu 8 přílohy III Aktu o podmínkách přistoupení Chorvatské republiky a o úpravách Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii, bylo přistoupením Chorvatska navýšeno množství uvažované v článku 9 směrnice 2003/87/ES o množství povolenek, které Chorvatsko musí dražit podle čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. Začlenění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/29/ES (6) a rozhodnutí 2011/278/EU ve znění rozhodnutí Komise 2011/745/EU (7) rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 152/2012 (8) do Dohody o Evropském hospodářském prostoru v důsledku zvýší celkové množství povolenek v systému EU ETS jako celku podle článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES. Je proto nutné v Dohodě o EHP zohlednit příslušné hodnoty poskytnuté státy EHP- ESVO v části A přílohy této směrnice.
(20)
Rozhodnutí 2010/634/EU by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(21)
Celkové množství povolenek určených na základě článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES pro rok 2013 se v roce 2014 a v každém následujícím roce snižuje za použití lineárního faktoru 1,74 % vycházejícího z roku 2010, čímž se dojde k počtu 38 264 246 povolenek.
(22)
Ustanovení čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES omezuje maximální roční množství povolenek, které je základem pro výpočet bezplatných povolenek zařízením, na která se nevztahuje čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES. Toto maximální množství je složeno ze dvou částí uvedených v čl. 10a odst. 5 písm. a) a b) směrnice 2003/87/ES, z nichž každou část stanoví Komise na základě množství určeného podle článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES, veřejně přístupných údajů v databázích Unie a informací poskytnutých členskými státy, zejména o podílu emisí z výroby elektřiny a dalších zařízení nezpůsobilých pro přidělení bezplatných povolenek uvedených v čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES a také na základě ověřených emisí z období 2005-2007 ze zařízení náležejících do EU ETS až od roku 2013, pokud jsou k dispozici, se zohledněním nejnovějších vědeckých poznatků o potenciálu skleníkových plynů přispívat ke globálnímu oteplení.
(23)
Maximální počet povolenek stanovený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES nemůže být překročen, což je zajištěno použitím ročního opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětví, kterým se v případě nutnosti rovnoměrně sníží počet bezplatných povolenek všem způsobilým zařízením. Členské státy musí uvedený koeficient zohlednit při rozhodování vycházejícím z předběžného množství přidělených povolenek a při konečném ročním přidělení povolenek zařízením musí zohlednit toto rozhodnutí. Ustanovení čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU ukládá Komisi, aby stanovila opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví, který se stanoví srovnáním souhrnu předběžného celkového ročního množství bezplatných povolenek předloženého členskými státy s maximálním množstvím daným v čl. 10a odst. 5 vypočítaným v souladu s čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU.
(24)
Po začlení směrnice 2009/29/ES do Dohody o EHP rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 152/2012 musí země EHP-ESVO používat maximální počet povolenek daný v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003//87/ES, harmonizovaná pravidla přidělování povolenek a opravný faktor jednotný pro všechna odvětví. Je proto nutné, aby se zohlednilo předběžné stanovení množství bezplatných povolenek na emise na období 2013-2020 dané rozhodnutím Kontrolního úřadu ESVO ze dne 10. července 2013 o vnitrostátních prováděcích opatřeních Islandu, Norska a Lichtenštejnska.
(25)
Maximální počet stanovený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES je 809 315 756 povolenek pro rok 2013. Ke zjištění tohoto maximálního počtu povolenek Komise nejprve shromáždila informace členských států a zemí EHP-ESVO o tom, zda jsou zařízení klasifikována jako výrobci elektřiny nebo jiná zařízení uvedená v čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES. Poté Komise stanovila za období 2005-2007 podíl emisí ze zařízení, na která se uvedené ustanovení nevztahuje, ale která jsou zahrnuta do EU ETS na období 2008-2012. Komise pak tímto 34,78289436 % podílem vynásobila množství (1 976 784 044 povolenek) vypočítané podle článku 9 směrnice 2003/87/ES. K výsledku tohoto výpočtu pak Komise připočítala 121 733 050 povolenek vycházejících z průměrného množství ověřených emisí z příslušných zařízení za období 2005-2007, při zohlednění revidovaného rozsahu EU ETS z roku 2013. K tomu účelu použila Komise informace poskytnuté členskými státy a zeměmi EHP-ESVO, aby upravila mezní hodnotu. Pokud nebyla k dispozici informace o množství ročních ověřených emisí za období 2005-2007, získala Komise příslušné hodnoty v možném rozsahu extrapolací z ověřených emisí v pozdějších letech za použití faktoru 1,74 % v opačném směru. Informace a údaje k tomu použité Komise konzultovala s členskými státy a ty jejich správnost potvrdily. Porovnáním maximálního počtu povolenek daného v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES s předběžným ročním množstvím bezplatných povolenek bez použití faktorů uvedených v příloze VI k rozhodnutí 2011/278/EU se obdrží roční opravný faktor jednotný pro všechna odvětví uvedený v příloze II tohoto rozhodnutí.
(26)
Podle doplněného přehledu počtu povolenek k bezplatnému přidělení, který vyplývá z tohoto rozhodnutí, může Komise lépe odhadnout množství povolenek, které jsou určeny k dražbě podle čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. Vzhledem k maximálnímu počtu povolenek stanovených čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES, k přídělům na výrobu tepla podle čl. 10a odst. 4 uvedeným v tabulce níže a velikosti rezervy pro nové účastníky na trhu Komise odhaduje, že v období 2013-2020 bude dražit 8 176 193 157 povolenek.
(27)
Níže uvedená tabulka udává roční příděl povolenek pro výrobu tepla podle čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES.
Rok
Bezplatné povolenky podle čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES
2013
104 326 872
2014
93 819 860
2015
84 216 053
2016
75 513 746
2017
67 735 206
2018
60 673 411
2019
54 076 655
2020
47 798 754
(28)
Členské státy by na základě vnitrostátních prováděcích opatření, opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětví a lineárního faktoru měly určit výsledné roční množství bezplatných povolenek na každý rok období 2013-2020. Výsledné množství bezplatných povolenek by měl členský stát určit podle tohoto rozhodnutí, směrnice 2003/87/ES, rozhodnutí 2011/278/EU a dalších příslušných ustanovení právních předpisů Unie. Stejně tak by měly státy EHP-ESVO postupovat při určování konečného ročního počtu povolenek bezplatně přidělených zařízením na svém území na každý rok období 2013-2020 v souladu s čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU na základě vnitrostátních prováděcích opatření, opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětvi a lineárního faktoru.
(29)
Komise shledala, že přidělení bezplatných povolenek zařízením náležejícím do EU ETS na základě harmonizovaných pravidel pro celou Unii nezakládá selektivní hospodářskou výhodu podnikům, která by mohla narušit hospodářskou soutěž a která by mohla ovlivnit vnitřní trh Unie. Členské státy jsou povinny podle právních předpisů Unie přidělovat bezplatné povolenky a nemohou místo toho dražit odpovídající množství. Rozhodnutí členských států o přidělení bezplatných povolenek proto nemůže být považováno za opatření státní podpory ve smyslu článku 107 a 108 SFEU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
KAPITOLA I
VNITROSTÁTNÍ PROVÁDĚCÍ OPATŘENÍ
Článek 1
1. Začlenění zařízení uvedených v příloze I tohoto rozhodnutí do seznamů zařízení, na které se vztahuje směrnice 2003/87/ES, předložených Komisi podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a příslušné předběžné celkové množství bezplatných povolenek na emise k přidělení zařízením uvedeným v příloze I tohoto rozhodnutí se zamítá.
2. Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě A přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství na každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud rozsahem změny nedojde k navýšení přídělů, které toto rozhodnutí nestanoví.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví koneční celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud v rámci změny nebudou přiděleny povolenky na základě referenčních úrovní tekutého kovu zařízením, které tekutý kov dovážejí k dalšímu zpracování, jak uvádí příloha I rozhodnutí 2011/278/EU. Pokud tím dojde k navýšení předběžného celkového ročního množství povolenek na emise zařízením, která vyrábějí tekuté kovy a vyvážejí je do zařízení uvedených v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí, není námitek proti tomu, aby dotčený členský stát odpovídajícím způsobem změnil předběžné celkové roční množství pro tato zařízení vyrábějící a vyvážející tekuté kovy.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě C přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud bude přidělení povolenek v souladu s čl. 10 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2011/278/EU a vyloučí se jakékoli příděly procesům, na které se vztahují systémové hranice referenční úrovně produktu pro tekutý kov stanovené v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU pro zařízení, která surové tekuté kovy nevyrábějí, ale dovážejí, které by jinak vedlo ke dvojímu započítání.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud se v rámci změny nepřidělí povolenky na základě dílčího zařízení pro emise z procesů pro výrobu zinku ve vysokých pecích a souvisejících procesů. Pokud by tím došlo k navýšení předběžných přídělů dílčím zařízením pro referenční úroveň tepla v zařízeních s vysokou pecí a uvedeným v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí, není námitek proti tomu, aby dotčený členský stát odpovídajícím způsobem změnil předběžné celkové roční množství pro tato zařízení.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud v rámci změny nedojde k přidělení na teplo dodávané zařízením vyrábějícím polymery, jako jsou S-PVC a E-PVC a VCM.
3. Všechny změny uvedené v odstavci 2 musí být v co nejkratší lhůtě oznámeny Komisi a členské státy nepřistoupí k určování konečného celkového ročního množství pro jednotlivé roky období 2013-2020 v souladu s čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, dokud nebude provedena přijatelná změna.
Článek 2
Aniž je dotčen článek 1, není námitek k seznamu zařízení, na která se vztahuje směrnice 2003/87/ES, předloženému členskými státy podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a příslušným předběžným celkovým množstvím povolenek na emise bezplatně přidělených těmto zařízením.
KAPITOLA II
CELKOVÉ MNOŽSTVÍ POVOLENEK
Článek 3
Článek 1 rozhodnutí 2010/634/EU se nahrazuje tímto:
„Článek 1
Na základě článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES je celkové množství povolenek vydávaných počínaje rokem 2013 a každoročně lineárně snižovaných způsobem podle článku 9 směrnice 2003/87/ES stanoveno na 2 084 301 856 povolenek.“
KAPITOLA III
OPRAVNÝ KOEFICIENT JEDNOTNÝ PRO VŠECHNA ODVĚTVÍ
Článek 4
Opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví uvedený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES a stanovený podle čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU je uveden v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 5. září 2013.
DECIZIA COMISIEI
din 5 septembrie 2013
privind măsurile naționale de punere în aplicare pentru alocarea tranzitorie cu titlu gratuit a cotelor de emisii de gaze cu efect de seră în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului
[notificată cu numărul C(2013) 5666]
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2013/448/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (1), în special articolele 10a și 11,
întrucât:
(1)
Începând cu 2013, licitația constituie regula de alocare a cotelor de emisii operatorilor de instalații care intră sub incidența schemei de comercializare a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră a Uniunii (EU ETS). Cu toate acestea, între 2013 și 2020 operatorilor eligibili li se vor aloca în continuare cote gratuite. Cantitatea de cote alocate unui operator se determină pe baza unor norme armonizate la nivelul Uniunii, prevăzute de Directiva 2003/87/CE și de Decizia 2011/278/UE a Comisiei (2).
(2)
Statelor membre li s-a cerut să transmită Comisiei, până la 30 septembrie 2011, măsurile lor naționale de punere în aplicare (MNPA), care să cuprindă, pe lângă alte informații obligatorii, o listă a instalațiilor de pe teritoriul lor care intră sub incidența Directivei 2003/87/CE, precum și cantitatea preliminară a cotelor gratuite care urmează să fie alocate între 2013 și 2020, calculată pe baza unor norme armonizate la nivelul Uniunii.
(3)
Articolul 18 din Actul privind condițiile de aderare a Republicii Croația, precum și adaptările la Tratatul privind Uniunea Europeană, la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și la Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice (3) instituie măsuri tranzitorii aplicabile Croației, care sunt prevăzute în anexa V la actul menționat anterior. În temeiul punctului 10 din anexa V menționată, Croația trebuie să se asigure că operatorii respectă prevederile Directivei 2003/87/CE pentru întregul an 2013. De asemenea, operatorii instalațiilor eligibile primesc cote gratuite pentru întregul an 2013, astfel încât să se asigure conformitatea deplină cu EU ETS și cu principiul monitorizării, raportării și verificării anuale și al restituirii cotelor de emisii, prevăzut de aceasta. În consecință, Croația a transmis Comisiei măsurile sale naționale de punere în aplicare, în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) din Directiva 2003/87/CE și cu articolul 15 alineatul (1) din Decizia 2011/278/UE.
(4)
Pentru a garanta calitatea și comparabilitatea datelor, Comisia a furnizat un model electronic pentru transmiterea MNPA. Toate statele membre au transmis, în formatul respectiv sau într-un format similar, lista instalațiilor, un tabel conținând toate datele relevante pentru fiecare instalație și un raport metodologic privind procesul de colectare a datelor utilizat de autoritățile statelor membre.
(5)
Dată fiind diversitatea informațiilor și a datelor transmise, Comisia a început prin a examina dacă toate MNPA erau complete. Atunci când Comisia a constatat că informațiile transmise erau incomplete, a solicitat statelor membre în cauză informații suplimentare. În urma acestor solicitări, autoritățile relevante au comunicat informațiile suplimentare necesare pentru completarea MNPA transmise.
(6)
MNPA, inclusiv cantitățile anuale totale preliminare ale cotelor de emisii care urmează să fie alocate cu titlu gratuit între 2013 și 2020, au fost în continuare evaluate în raport cu criteriile prevăzute în Directiva 2003/87/CE, în special la articolul 10a, și în Decizia 2011/278/UE, ținând cont de documentele orientative transmise de Comisie statelor membre și aprobate de Comitetul privind schimbările climatice la 14 aprilie 2011. După caz, au fost luate în considerare orientările privind interpretarea anexei I la Directiva 2003/87/CE.
(7)
Comisia a realizat o evaluare aprofundată a conformității MNPA transmise de fiecare stat membru. În cadrul acestei evaluări cuprinzătoare, Comisia a analizat coerența datelor, precum și coerența dintre date și normele armonizate de alocare. Comisia a examinat mai întâi eligibilitatea instalațiilor în vederea alocării cu titlu gratuit, împărțirea instalațiilor în subinstalații și limitele acestora. În continuare, Comisia a analizat dacă subinstalațiilor relevante li se aplicau valorile de referință corecte. Având în vedere că pentru subinstalațiile produselor de referință Decizia 2011/278/UE stabilește, în principiu, un criteriu de referință pentru fiecare produs, Comisia a acordat o atenție deosebită aplicării valorii de referință pentru produsul finit obținut în conformitate cu definirea produsului și cu limitele sistemului prevăzute în anexa I la Decizia 2011/278/UE. De asemenea, având în vedere impactul considerabil al alocărilor, Comisia a analizat în mod detaliat calculul nivelurilor activității istorice ale instalațiilor, cazurile de modificări semnificative ale capacității în cursul perioadei de referință, precum și cazurile instalațiilor care au intrat în funcțiune în cursul perioadei de referință, calculul numărului preliminar de cote de emisii care urmează să fie alocate cu titlu gratuit ținând cont de interschimbabilitatea combustibilului și energiei electrice, situația expunerii la relocarea emisiilor de dioxid de carbon, precum și căldura exportată către locuințe private. Alte analize statistice și verificări ale plauzibilității, care au utilizat indicatori precum alocarea propusă pentru fiecare nivel al activității istorice raportată la valorile de referință, sau nivelul activității istorice raportat la capacitatea de producție, au contribuit la identificarea unor nereguli potențiale suplimentare referitoare la aplicarea normelor armonizate de alocare.
(8)
Pe baza rezultatelor evaluării menționate anterior, Comisia a realizat o evaluare detaliată a instalațiilor pentru care au fost identificate nereguli potențiale referitoare la aplicarea normelor armonizate de alocare, solicitând clarificări suplimentare din partea autorităților competente ale statului membru relevant.
(9)
Ținând cont de rezultatele acestei evaluări a conformității, Comisia consideră că MNPA transmise de Austria, Belgia, Bulgaria, Croația, Cipru, Danemarca, Estonia, Finlanda, Franța, Grecia, Ungaria, Irlanda, Italia, Letonia, Lituania, Luxemburg, Malta, Țările de Jos, Polonia, Portugalia, România, Slovacia, Slovenia, Spania, Suedia și Regatul Unit sunt compatibile cu Directiva 2003/87/CE și cu Decizia 2011/278/UE. Instalațiile incluse în MNPA de către statele membre enumerate anterior au fost considerate eligibile pentru alocarea cu titlu gratuit și nu au putut fi detectate incoerențe în ceea ce privește cantitățile anuale totale preliminare ale cotelor de emisii alocate cu titlu gratuit propuse de statele membre respective.
(10)
Cu toate acestea, având în vedere rezultatele evaluării, Comisia consideră că anumite aspecte ale MNPA transmise de Germania și de Republica Cehă sunt incompatibile cu criteriile prevăzute de Directiva 2003/87/CE și de Decizia 2011/278/UE, ținând cont de documentele orientative ale Comisiei către statele membre, aprobate de Comitetul privind schimbările climatice la 14 aprilie 2011.
(11)
Comisia observă că Germania a propus ca șapte instalații să beneficieze de o creștere a nivelului alocării cu titlu gratuit a cotelor de emisii, întrucât consideră că acest lucru ar evita dificultăți nejustificate. În conformitate cu articolul 10a din Directiva 2003/87/CE și cu Decizia 2011/278/UE, cantitățile preliminare ale cotelor alocate cu titlu gratuit care trebuie transmise în cadrul MNPA se calculează pe baza unor norme armonizate la nivelul Uniunii. Decizia 2011/278/UE nu prevede ajustarea pe care Germania ar dori să o realizeze în temeiul articolului 9 alineatul (5) din Legea germană din 28 iulie 2011 privind comercializarea cotelor de emisii de gaze cu efect de seră. În timp ce până în 2012 alocarea cu titlu gratuit a cotelor de emisii era organizată la nivel național, începând din 2013 legiuitorul a instituit intenționat norme pe deplin armonizate privind alocarea cu titlu gratuit către instalații, astfel încât toate instalațiile să fie tratate în același mod. Orice modificare unilaterală a cantităților preliminare de cote alocate cu titlu gratuit calculate de statele membre pe baza Deciziei 2011/278/UE ar compromite această abordare armonizată. Germania nu a demonstrat că alocarea calculată pentru instalațiile în cauză pe baza Deciziei 2011/278/UE era în mod evident neadecvată în raport cu obiectivul de armonizare deplină a alocărilor care trebuie atins. Alocarea cu titlu gratuit a unei cantități mai mari de cote în beneficiul anumitor instalații ar denatura sau ar risca să denatureze concurența și are efecte transfrontaliere, ținând cont de schimburile comerciale la nivelul Uniunii în toate sectoarele care intră sub incidența Directivei 2003/87/CE. Prin urmare, având în vedere principiul egalității de tratament a instalațiilor incluse în EU ETS și a statelor membre, Comisia consideră că este necesar să se opună cantităților preliminare de cote alocate cu titlu gratuit anumitor instalații cuprinse în MNPA ale Germaniei și enumerate la punctul A din anexa I.
(12)
De asemenea, Comisia consideră că MNPA propuse de Germania contravin Deciziei 2011/278/UE întrucât aplicarea produsului de referință metal lichid în cazurile enumerate la punctul B din anexa I la prezenta decizie nu este coerentă cu normele relevante. În această privință, Comisia constată că în MNPA transmise de Germania, în cazul proceselor de producere a oțelului cu convertizor cu insuflare de oxigen (BOF - basic oxygen furnace) și atunci când metalul lichid din furnal nu este afinat în aceeași instalație, ci este exportat în vederea procesării ulterioare, nu se prevede nicio alocare cu titlu gratuit, în beneficiul operatorului instalației care conține furnalul, a unor cote de emisii pentru producerea metalului lichid. Alocarea cu titlu gratuit este în schimb prevăzută pentru instalația unde are loc afinarea oțelului.
(13)
Comisia observă că, în vederea alocării cotelor de emisii, au fost stabilite produse de referință în Decizia 2011/278/UE, ținând cont de definițiile produselor și de complexitatea proceselor de producție, permițând verificarea datelor privind producția și aplicarea uniformă a produselor de referință în întreaga Uniune. Pentru aplicarea produselor de referință, instalațiile sunt împărțite în subinstalații, subinstalația produsului de referință fiind definită drept intrările, ieșirile și emisiile aferente, legate de producția unui produs pentru care a fost stabilit un criteriu de referință în anexa I la Decizia 2011/278/UE. Prin urmare, criteriile de referință sunt stabilite pentru produse, și nu pentru procese. În mod corespunzător, a fost elaborat un criteriu de referință pentru metalul lichid, iar produsul a fost definit drept fier lichid saturat cu carbon, destinat procesării ulterioare. Faptul că limitele sistemului pentru produsul de referință metal lichid stabilit în anexa I la Decizia 2011/278/UE includ BOF nu înseamnă că statele membre pot face abstracție de cerința ca alocările să se realizeze pentru producția unui anumit produs. Această considerație este întărită de faptul că valorile de referință ar trebui să acopere toate emisiile directe legate de producție. Cu toate acestea, emisiile sunt produse în special în procesul de obținere a metalului lichid în furnal, în timp ce procesul de afinare a metalului lichid în convertizorul BOF pentru obținerea oțelului produce emisii relativ scăzute. În consecință, valoarea de referință ar trebui să fie mult mai mică dacă ea ar include și instalațiile care importă metal lichid și îl afinează în convertizorul BOF pentru a obține oțel. În plus, ținând cont de schema generală de alocare instituită de Decizia 2011/278/UE, în special în privința normelor privind modificările semnificative ale capacității, alocarea propusă de Germania nu poate fi considerată coerentă. Prin urmare, Comisia consideră că, având în vedere absența unei subinstalații corespunzătoare care ar permite determinarea alocării în conformitate cu articolul 10 din Decizia 2011/278/UE, instalațiile care importă metal lichid în vederea procesării ulterioare nu pot fi considerate eligibile pentru a beneficia de alocări cu titlu gratuit pe baza criteriului de referință pentru metalul lichid pentru cantitatea de metal lichid importat. Prin urmare, Comisia obiectează cu privire la cantitățile anuale totale preliminare ale alocărilor cu titlu gratuit propuse pentru instalațiile enumerate la punctul B din anexa I la prezenta decizie.
(14)
În privința aplicării criteriului de referință pentru metalul lichid din MNPA propuse de Republica Cehă, Comisia observă că alocarea pentru instalația inclusă la punctul C cu identificatorul CZ-existing-CZ-73-CZ-0134-11/M nu corespunde valorii corespunzătoare produsului de referință metal lichid multiplicată cu nivelul activității istorice legat de produs transmis în MNPA și, prin urmare, nu este conformă cu articolul 10 alineatul (2) litera (a) din Decizia 2011/278/UE. Prin urmare, Comisia obiectează cu privire la alocarea către instalația menționată, cu excepția cazului în care această eroare va fi corectată. De asemenea, Comisia observă că alocarea către instalația inclusă la punctul C cu identificatorul CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 ia în calcul procese care sunt incluse în limitele sistemului pentru produsul de referință metal lichid. Cu toate acestea, instalația nu produce, ci importă metal lichid. Ca urmare a absenței producției de metal lichid în instalația cu identificatorul CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05, și prin urmare a absenței unei subinstalații a produsului de referință corespunzătoare care ar permite determinarea alocării în conformitate cu articolul 10 din Decizia 2011/278/UE, alocarea propusă nu este coerentă cu normele privind alocarea și ar putea determina o dublă contabilizare. Prin urmare, Comisia obiectează cu privire la alocarea către instalațiile menționate la punctul C din anexa I la prezenta decizie.
(15)
Comisia observă că instalațiile menționate la punctul D din anexa I la prezenta decizie primesc o alocare pe baza unei subinstalații a emisiilor de proces pentru producția zincului în furnal și procesele aferente. În această privință, Comisia observă că emisiile incluse în subinstalația emisiilor de proces sunt deja incluse în subinstalația emisiilor de proces pentru metalul lichid, pe baza căreia una dintre instalații primește, de asemenea, o alocare și, prin urmare, fac obiectul unei duble contabilizări. Subinstalația emisiilor de proces pentru metalul lichid include în mod clar intrările, ieșirile și emisiile corespunzătoare legate de producția metalului lichid în furnal și de toate procesele aferente, astfel cum sunt prevăzute în anexa I la Decizia 2011/278/UE, inclusiv tratarea zgurii. Prin urmare, MNPA propuse de Germania contravin articolului 10 alineatul (8) din Decizia 2011/278/UE și obligației de a evita dubla contabilizare a emisiilor, întrucât alocarea către instalațiile respective contabilizează de două ori anumite emisii. Prin urmare, Comisia obiectează în legătură cu alocarea cotelor către aceste instalații pe baza unei subinstalații a emisiilor de proces pentru producția zincului în furnal și procesele aferente.
(16)
De asemenea, Comisia observă că lista instalațiilor cuprinsă în MNPA prezentate de Germania este incompletă și, prin urmare, nu este conformă cu articolul 11 alineatul (1) din Directiva 2003/87/CE. Lista nu include instalațiile care produc polimeri, în special S-PVC și E-PVC, și clorură de vinil monomer (VCM), și nici cantitățile de cote care urmează să fie alocate fiecăreia dintre aceste instalații situate pe teritoriul Germaniei, care intră sub incidența directivei menționate anterior și sunt menționate în secțiunea 5.1 din orientările Comisiei privind interpretarea anexei I la Directiva 2003/87/CE, aprobate de Comitetul privind schimbările climatice la 18 martie 2010. În această privință, Comisia cunoaște argumentul formulat de Germania, conform căruia producția de polimeri, în special S-PVC și E-PVC, și de clorură de vinil monomer (VCM) nu intră sub incidența anexei I la Directiva 2003/87/CE. Comisia consideră că polimerii, inclusiv S-PVC și E-PVC, și VCM satisfac definiția activității relevante (producția substanțelor chimice organice vrac) din anexa I la Directiva 2003/87/CE. În consecință, în strânsă cooperare cu statele membre și cu sectoarele industriale vizate, au fost derivate produsele de referință corespunzătoare S-PVC, E-PVC și VCM, menționate în anexa I la Decizia 2011/278/UE.
(17)
Comisia observă că faptul că lista instalațiilor prezentată de Germania este incompletă are efecte nedorite asupra alocării pe baza subinstalației căldurii de referință către instalațiile incluse la punctul E din anexa I la prezenta decizie care exportă căldura spre instalații care produc substanțe chimice organice vrac. În timp ce numai exporturile de căldură către o instalație sau o altă entitate care nu intră sub incidența Directivei 2003/87/CE determină alocarea cu titlu gratuit pe baza subinstalației căldurii de referință, în MNPA prezentate de Germania, exporturile de căldură către instalații care desfășoară activități incluse în domeniul de aplicare al anexei I la Directiva 2003/87/CE sunt luate în calcul în vederea alocării de cote instalațiilor menționate la punctul E din anexa I la prezenta decizie. În consecință, alocările propuse pentru instalațiile enumerate la punctul E din anexa I nu sunt conforme cu normele privind alocarea. Prin urmare, Comisia obiectează cu privire la alocarea către instalațiile incluse la punctul E din anexa I la prezenta decizie.
(18)
În conformitate cu articolele 9 și 9a din Directiva 2003/87/CE, Comisia a publicat, prin Decizia 2010/634/UE (4), cantitatea totală la nivelul Uniunii a cotelor emise pentru perioada 2013-2020. În această privință, cantitatea avută în vedere în temeiul articolului 9 din Directiva 2003/87/CE se bazează pe cantitățile totale de cote stabilite de statele membre, în conformitate cu deciziile Comisiei, în planurile lor naționale de alocare pentru perioada 2008-2012. Cu toate acestea, după încheierea perioadei de comercializare 2008-2012, Comisia a intrat în posesia unor informații suplimentare și a unor date mai exacte, în special cu privire la cantitatea de cote alocate instalațiilor nou intrate din rezervele statelor membre pentru instalațiile nou intrate, precum și la utilizarea cotelor în cadrul rezervelor constituite de statele membre pentru proiecte de implementare comună instituite în temeiul articolului 3 din Decizia 2006/780/CE a Comisiei (5). De asemenea, în privința ajustării cantității de cote emise la nivelul Uniunii în temeiul articolului 9a din Directiva 2003/87/CE, în special alineatele (1)-(4), este necesar să se țină cont de cele mai recente date științifice cu privire la potențialul de încălzire globală al gazelor cu efect de seră, de Deciziile C(2011) 3798 și C(2012) 497 ale Comisiei de acceptare a includerii unilaterale a unor gaze cu efect de seră și activități suplimentare de către Italia și Regatul Unit, în temeiul articolului 24 din Directiva 2003/87/CE, precum și de excluderea instalațiilor cu emisii scăzute din EU ETS de către Germania, Regatul Unit, Franța, Țările de Jos, Spania, Slovenia și Italia în temeiul articolului 27 din Directiva 2003/87/CE.
(19)
În plus, cantitatea totală de cote alocate la nivelul Uniunii ar trebui să țină cont de aderarea la Uniunea Europeană a Croației, precum și de extinderea EU ETS la statele SEE-AELS. În temeiul punctului 8 din anexa III la Actul privind condițiile de aderare a Republicii Croația, precum și adaptările la Tratatul privind Uniunea Europeană, la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și la Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice, cantitatea avută în vedere în temeiul articolului 9 din Directiva 2003/87/CE crește, ca urmare a aderării Croației, prin adăugarea cantității de cote pe care Croația trebuie să le scoată la licitație în temeiul articolului 10 alineatul (1) din Directiva 2003/87/CE. Includerea în Acordul privind Spațiul Economic European (SEE) a Directivei 2009/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului (6) și a Deciziei 2011/278/UE astfel cum a fost modificată prin Decizia 2011/745/UE a Comisiei (7), prin Decizia nr. 152/2012 a Comitetului mixt al SEE (8), determină creșterea cantității totale de cote din EU ETS pe ansamblu în temeiul articolelor 9 și 9a din Directiva 2003/87/CE. Prin urmare, este necesar să se țină cont de cifrele relevante furnizate de statele SEE-AELS în partea A din apendicele la directiva menționată, din Acordul privind SEE.
(20)
Prin urmare, Decizia 2010/634/UE ar trebui modificată în mod corespunzător.
(21)
În 2014 și în fiecare an subsecvent, cantitatea totală a cotelor determinate pentru 2013 pe baza articolelor 9 și 9a din Directiva 2003/87/CE descrește cu un factor liniar de 1,74 % din valoarea pentru 2010, ajungând la 38 264 246 de cote.
(22)
Articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE limitează cantitatea anuală maximă de cote utilizată ca bază pentru calcularea cotelor alocate cu titlu gratuit instalațiilor care nu intră sub incidența articolului 10a alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE. Această limită este compusă din două elemente, indicate la articolul 10a alineatul (5) literele (a) și (b) din Directiva 2003/87/CE, fiecare dintre acestea fiind determinat de Comisie pe baza cantităților stabilite în temeiul articolelor 9 și 9a din Directiva 2003/87/CE, a datelor disponibile public în registrul Uniunii și a informațiilor furnizate de statele membre, în special în ceea ce privește procentajul de emisii generate de producătorii de energie electrică și de alte instalații care nu sunt eligibile pentru alocarea cu titlu gratuit menționată la articolul 10a alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE, precum și emisiile verificate în perioada 2005-2007 provenind de la instalațiile incluse în EU ETS numai începând din 2013, dacă aceste informații au fost disponibile, ținând cont de cele mai recente date științifice referitoare la potențialul de încălzire globală al gazelor cu efect de seră.
(23)
Limita stabilită de articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE nu poate fi depășită, iar acest lucru este asigurat prin aplicarea unui factor de corecție anual transsectorial care, dacă este necesar, reduce numărul de cote gratuite pentru toate instalațiile eligibile pentru alocarea cu titlu gratuit, în mod uniform. Statele membre trebuie să țină cont de acest factor atunci când decid, pe baza alocărilor preliminare și a prezentei decizii, cu privire la cantitățile anuale definitive ale cotelor alocate instalațiilor. Conform articolului 15 alineatul (3) din Decizia 2011/278/UE, Comisia determină factorul de corecție transsectorial prin compararea sumei cantităților anuale totale preliminare ale cotelor alocate cu titlu gratuit transmise de statele membre cu limita stabilită la articolul 10a alineatul (5), conform modalității prevăzute la articolul 15 alineatul (3) din Decizia 2011/278/UE.
(24)
În urma includerii în Acordul privind SEE a Directivei 2009/29/CE prin Decizia nr. 152/2012 a Comitetului mixt SEE, limita stabilită de articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE, normele armonizate de alocare și factorul de corecție transsectorial trebuie să se aplice în țările SEE-AELS. Prin urmare, este necesar să se țină cont de cantitățile anuale preliminare ale cotelor de emisii alocate gratuit în perioada 2013-2020 stabilite de deciziile din 10 iulie 2013 ale Autorității AELS de Supraveghere cu privire la MNPA prezentate de Islanda, Norvegia și Liechtenstein.
(25)
Limita prevăzută de articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE este de 809 315 756 de cote în 2013. Pentru a deriva această limită, Comisia a colectat mai întâi informații din partea statelor membre și a țărilor SEE-AELS stabilind dacă instalațiile se califică drept producători de energie electrică sau alte categorii de instalații care intră sub incidența articolului 10a alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE. În continuare, Comisia a determinat cota de emisii din perioada 2005-2007 corespunzând instalațiilor care nu intrau sub incidența dispoziției menționate anterior, dar au fost incluse în EU ETS în perioada 2008-2012. Comisia a aplicat apoi această proporție de 34,78289436 % cantității determinate pe baza articolului 9 din Directiva 2003/87/CE (1 976 784 044 de cote). Comisia a adunat apoi rezultatul acestui calcul cu 121 733 050 de cote, pe baza emisiilor anuale medii verificate în perioada 2005-2007 pentru instalațiile relevante, ținând cont de domeniul de aplicare revizuit al EU ETS începând din 2013. În această privință, Comisia a utilizat informații furnizate de statele membre și de țările SEE-AELS pentru ajustarea plafonului. Atunci când nu au fost disponibile emisii anuale verificate pentru perioada 2005-2007, Comisia a extrapolat, în măsura posibilului, cifrele relevante privind emisiile verificate din anii ulteriori, prin aplicarea factorului de 1,74 % în sens invers. Comisia a consultat autoritățile statelor membre și a obținut din partea acestora confirmarea informațiilor și a datelor utilizate în acest scop. Prin compararea limitei stabilite la articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE cu suma cantităților anuale preliminare de alocări gratuite, fără aplicarea factorilor menționați în anexa VI la Decizia 2011/278/UE, se obțin factorii de corecție anuali transsectoriali prevăzuți în anexa II la prezenta decizie.
(26)
Având în vedere imaginea de ansamblu mai clară a cantității de cote care vor fi alocate cu titlu gratuit pe care o oferă prezenta decizie, Comisia este în măsură să estimeze mai bine cantitatea de cote care urmează să fie licitate în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) din Directiva 2003/87/CE. Ținând cont de limita stabilită de articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE, de cotele alocate pentru producerea de căldură în temeiul articolului 10a alineatul (4) prevăzute în tabelul de mai jos și de mărimea rezervei instalațiilor nou intrate, conform estimărilor Comisiei cantitatea de cote care urmează să fie licitate în perioada 2013-2020 este de 8 176 193 157.
(27)
Următorul tabel stabilește alocarea anuală pentru producerea de căldură în temeiul articolului 10a alineatul (4) din Directiva 2003/87/CE:
Anul
Alocare cu titlu gratuit în temeiul articolului 10a alineatul (4) din Directiva 2003/87/CE
2013
104 326 872
2014
93 819 860
2015
84 216 053
2016
75 513 746
2017
67 735 206
2018
60 673 411
2019
54 076 655
2020
47 798 754
(28)
Este necesar ca statele membre să determine, pe baza MNPA, a factorului de corecție transsectorial și a factorului liniar, cantitatea anuală definitivă a cotelor de emisii alocate cu titlu gratuit pentru fiecare an din perioada 2013-2020. Cantitatea anuală definitivă a cotelor de emisii alocate cu titlu gratuit ar trebui determinată de statele membre în conformitate cu prezenta decizie, cu Directiva 2003/87/CE, cu Decizia 2011/278/UE și cu celelalte norme relevante ale legislației Uniunii. De asemenea, este necesar ca statele SEE-AELS să efectueze determinarea cantității anuale definitive a cotelor alocate cu titlu gratuit instalațiilor de pe teritoriul lor pentru fiecare an din 2013 până în 2020, în conformitate cu articolul 10 alineatul (9) din Decizia 2011/278/UE, pe baza MNPA proprii, a factorului de corecție transsectorial și a factorului liniar.
(29)
Comisia consideră că alocarea de cote cu titlu gratuit instalațiilor care intră sub incidența EU ETS pe baza unor norme armonizate la nivelul Uniunii nu conferă un avantaj economic selectiv întreprinderilor, cu potențialul de a denatura concurența și de a afecta comerțul din interiorul Uniunii. Statele membre sunt obligate în virtutea legislației Uniunii să aloce cote cu titlu gratuit și nu pot alege să liciteze, în schimb, cantitățile relevante. Prin urmare, nu se poate considera că deciziile statelor membre privind alocarea cu titlu gratuit a cotelor implică un ajutor de stat în sensul articolelor 107 și 108 din TFUE,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
CAPITOLUL I
MĂSURI NAȚIONALE DE PUNERE ÎN APLICARE
Articolul 1
(1) Includerea instalațiilor enumerate în anexa I la prezenta decizie în listele de instalații care intră sub incidența Directivei 2003/87/CE transmise Comisiei în temeiul articolului 11 alineatul (1) din Directiva 2003/87/CE, precum și cantitățile anuale totale preliminare corespunzătoare de cote de emisii alocate cu titlu gratuit instalațiilor respective sunt respinse.
(2) Nu se formulează obiecții cu privire la cazul în care un stat membru ar aduce modificări cantităților anuale totale preliminare ale cotelor de emisii transmise pentru instalațiile de pe teritoriul său incluse în listele menționate la alineatul (1) și enumerate la punctul A din anexa I la prezenta decizie, înainte de a determina cantitatea anuală totală definitivă pentru fiecare an din 2013 până în 2020, în conformitate cu articolul 10 alineatul (9) din Decizia 2011/278/UE, în măsura în care modificarea ar consta în excluderea oricărei creșteri a alocărilor care nu este prevăzută de decizia menționată.
Nu se formulează obiecții cu privire la cazul în care un stat membru ar aduce modificări cantităților anuale totale preliminare ale cotelor de emisii alocate cu titlu gratuit instalațiilor de pe teritoriul său incluse în listele menționate la alineatul (1) și enumerate la punctul B din anexa I la prezenta decizie, înainte de a determina cantitatea anuală totală definitivă pentru fiecare an din 2013 până în 2020, în conformitate cu articolul 10 alineatul (9) din Decizia 2011/278/UE, în măsura în care modificarea ar consta în excluderea oricărei alocări pe baza produsului de referință metal lichid instalațiilor care importă metal lichid, astfel cum este definit în anexa I la Decizia 2011/278/UE, în vederea procesării ulterioare. Dacă acest lucru ar determina creșterea cantității anuale totale preliminare a cotelor de emisii alocate unei instalații care produce și exportă metal lichid către o instalație inclusă la punctul B din anexa I la prezenta decizie, nu se formulează obiecții cu privire la cazul în care statul membru relevant ar modifica în mod corespunzător cantitatea anuală totală preliminară alocată instalației respective care produce și exportă metal lichid.
Nu se formulează obiecții cu privire la cazul în care un stat membru ar aduce modificări cantităților anuale totale preliminare ale cotelor de emisii alocate cu titlu gratuit instalațiilor de pe teritoriul său incluse în listele menționate la alineatul (1) și enumerate la punctul C din anexa I la prezenta decizie, înainte de a determina cantitatea anuală totală definitivă pentru fiecare an din 2013 până în 2020, în conformitate cu articolul 10 alineatul (9) din Decizia 2011/278/UE, în măsura în care modificarea ar consta în asigurarea conformității alocării cu articolul 10 alineatul (2) litera (a) din Decizia 2011/278/UE și excluderea oricărei alocări pentru procesele care sunt incluse în limitele sistemului pentru produsul de referință metal lichid, astfel cum este definit în anexa I la Decizia 2011/278/UE, către o instalație care nu produce, ci importă metal lichid, fapt care altfel ar conduce la dublă contabilizare.
Nu se formulează obiecții cu privire la cazul în care un stat membru ar aduce modificări cantităților anuale totale preliminare ale cotelor de emisii alocate cu titlu gratuit instalațiilor de pe teritoriul său incluse în listele menționate la alineatul (1) și enumerate la punctul D din anexa I la prezenta decizie înainte de a determina cantitatea anuală totală definitivă pentru fiecare an din 2013 până în 2020, în conformitate cu articolul 10 alineatul (9) din Decizia 2011/278/UE, în măsura în care modificarea ar consta în excluderea oricărei alocări pe baza unei subinstalații a emisiilor de proces pentru producerea zincului în furnal și procesele aferente. Dacă acest lucru ar determina creșterea alocării preliminare pe baza subinstalației combustibilului sau căldurii de referință către o instalație cu furnal menționată la punctul D din anexa I la prezenta decizie, nu se formulează obiecții cu privire la cazul în care statul membru ar modifica în mod corespunzător cantitatea anuală totală preliminară a instalației respective.
Nu se formulează obiecții cu privire la cazul în care un stat membru ar aduce modificări cantităților anuale totale preliminare ale cotelor de emisii alocate cu titlu gratuit instalațiilor de pe teritoriul său incluse în listele menționate la alineatul (1) și enumerate la punctul E din anexa I la prezenta decizie înainte de a determina cantitatea anuală totală definitivă pentru fiecare an din 2013 până în 2020, în conformitate cu articolul 10 alineatul (9) din Decizia 2011/278/UE, în măsura în care modificarea ar consta în excluderea oricărei alocări pentru căldura exportată către instalațiile care produc polimeri, precum S-PVC și E-PVC, și VCM.
(3) Orice modificare menționată la alineatul (2) se notifică Comisiei în cel mai scurt timp posibil, iar un stat membru nu poate iniția determinarea cotei anuale totale definitive pentru fiecare an din 2013 până în 2020 în conformitate cu articolul 10 alineatul (9) din Decizia 2011/278/UE până când nu sunt efectuate modificări acceptabile.
Articolul 2
Fără a aduce atingere articolului 1, nu sunt formulate obiecții cu privire la listele de instalații care intră sub incidența Directivei 2003/87/CE transmise de statele membre în temeiul articolului 11 alineatul (1) din Directiva 2003/87/CE și la cantitățile anuale totale preliminare corespunzătoare ale cotelor de emisii alocate cu titlu gratuit instalațiilor respective.
CAPITOLUL II
CANTITATEA TOTALĂ A COTELOR
Articolul 3
Articolul 1 din Decizia 2010/634/UE se înlocuiește cu următorul text:
„Articolul 1
Pe baza articolelor 9 și 9a din Directiva 2003/87/CE, cantitatea totală a cotelor care se vor aloca începând cu 2013 și vor face obiectul unei diminuări liniare anuale în temeiul articolului 9 din Directiva 2003/87/CE este de 2 084 301 856 de cote.”
CAPITOLUL III
FACTORUL DE CORECȚIE TRANSSECTORIAL
Articolul 4
Factorul de corecție transsectorial uniform menționat la articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE și determinat în conformitate cu articolul 15 alineatul (3) din Decizia 2011/278/UE este prevăzut în anexa II la prezenta decizie.
Articolul 5
Prezenta decizie se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles, 5 septembrie 2013.