PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 628/2013
ze dne 28. června 2013
o pracovních postupech Evropské agentury pro bezpečnost letectví pro provádění standardizačních kontrol a pro sledování uplatňování pravidel nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008 a o zrušení nařízení Komise (ES) č. 736/2006
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008 ze dne 20. února 2008 o společných pravidlech v oblasti civilního letectví a o zřízení Evropské agentury pro bezpečnost letectví, kterým se ruší směrnice Rady 91/670/EHS, nařízení (ES) č. 1592/2002 a směrnice 2004/36/ES (1), a zejména na čl. 24 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V čl. 24 odst. 1 a článku 54 nařízení (ES) č. 216/2008 se vyžaduje, aby Evropská agentura pro bezpečnost letectví (dále jen „agentura“) byla Komisi nápomocna při sledování uplatňování ustanovení uvedeného nařízení, jakož i jeho prováděcích pravidel, a to prostřednictvím standardizačních kontrol prováděných příslušnými úřady členských států.
(2)
Ustanovení čl. 54 odst. 4 nařízení (ES) č. 216/2008 stanoví, že vyžaduje-li kontrola v příslušném úřadu členského státu kontrolu podniku nebo sdružení podniků, měla by agentura postupovat podle ustanovení článku 55.
(3)
Nařízení Komise (ES) č. 736/2006 (2) stanoví pracovní postupy agentury pro provádění normalizačních inspekcí (dále jen „stávající pracovní postupy“).
(4)
Od přijetí stávajících pracovních postupů uplynulo šest let. Byly schváleny podstatné změny ve společných pravidlech, byla rovněž přijata řada mezinárodních dohod, agentura a členské státy také získaly cenné zkušenosti, jež je třeba zohlednit.
(5)
Nařízení (ES) č. 736/2006 bylo přijato v době, kdy byla společná pravidla v oblasti civilního letectví omezena na prvotní letovou způsobilost a její zachování. Nařízení Komise (ES) č. 1702/2003 (3) stanovilo prováděcí pravidla pro certifikaci letové způsobilosti letadel a souvisejících výrobků, letadlových částí a zařízení a certifikaci ochrany životního prostředí, jakož i pro certifikaci projekčních a výrobních organizací; nařízení Komise (ES) č. 2042/2003 (4) stanovilo prováděcí pravidla v oblasti zachování letové způsobilosti letadel a leteckých výrobků, letadlových částí a zařízení a schvalování organizací a personálu zapojených do těchto úkolů.
(6)
Od té doby se nařízením (ES) č. 216/2008 nahradilo nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1592/2002 ze dne 15. července 2002 o společných pravidlech v oblasti civilního letectví a o zřízení Evropské agentury pro bezpečnost letectví (5) a společná pravidla byla dvakrát rozšířena: nejprve tak, aby do nich byly zahrnuty letové posádky, letový provoz a prohlídky na odbavovací ploše; následně aby zahrnuly uspořádání letového provozu a letové navigační služby (ATM/ANS), jakož i bezpečnost letišť, v důsledku čehož Komise přijala několik prováděcích pravidel, jež odpovídají těmto novým oblastem působnosti, jako jsou nařízení Komise (EU) č. 805/2011 ze dne 10. srpna 2011, kterým se stanoví prováděcí pravidla k udělování průkazů způsobilosti a některých osvědčení řídících letového provozu (6), prováděcí nařízení Komise (EU) č. 1034/2011 (7), kterým se stanoví správní postupy pro dohled nad provozní bezpečností uspořádání letového provozu a letových navigačních služeb, prováděcí nařízení Komise (EU) č. 1035/2011 ze dne 17. října 2011, kterým se stanoví společné požadavky pro poskytování letových navigačních služeb (8), nařízení Komise (EU) č. 691/2010 ze dne 29. července 2010, kterým se stanoví systém sledování výkonnosti letových navigačních služeb a funkcí sítě a mění nařízení (ES) č. 2096/2005, kterým se stanoví společné požadavky pro poskytování letových navigačních služeb (9), nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví (10), jež mají zajistit uspokojivé provádění ze strany příslušných úřadů členských států, ve znění nařízení Komise (ES) č. 859/2008 (11), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/36/ES ze dne 21. dubna 2004 o bezpečnosti letadel třetích zemí, která používají letiště Společenství (12), ve znění směrnice Komise 2008/49/ES ze dne 16. dubna 2008, kterou se mění příloha II směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/36/ES, pokud jde o provádění prohlídek na odbavovací ploše u letadel, která používají letiště Společenství (13), nařízení Komise (EU) č. 965/2012 ze dne 5. října 2012, kterým se stanoví technické požadavky a správní postupy týkající se letového provozu (14), a nařízení Komise (EU) č. 1178/2011 ze dne 3. listopadu 2011, kterým se stanoví technické požadavky a správní postupy týkající se posádek v civilním letectví (15).
(7)
Nařízení (ES) č. 216/2008 rovněž zavedlo řadu nových ustanovení, která by se měla odrazit v pracovních postupech agentury při provádění standardizačních kontrol. Konkrétně jsou v článku 11 stanoveny podmínky pro vzájemné uznávání osvědčení vydaných příslušnými úřady členských států, jakož i podmínky pro pozastavení uznání, pokud standardizační kontroly představují důležitý nástroj pro takové rozhodování. V článku 15 se zřizuje informační síť, která poskytuje užitečné informace, jež mají být vzaty v úvahu při standardizačních kontrolách, přičemž některé výsledky těchto standardizačních kontrol musí být této informační síti neprodleně zpřístupněny. V čl. 27 odst. 3 se stanoví, že agentura má podpořit členské státy při plnění jejich závazků vůči Mezinárodní organizaci pro civilní letectví (ICAO).
(8)
Bez ohledu na další změny společných pravidel, která byla stanovena v nařízení (ES) č. 216/2008 a jeho prováděcích pravidlech, by agentura měla podporovat Komisi při sledování provádění jiných požadavků na bezpečnost letectví vyplývajících například z právních předpisů v oblasti jednotného evropského nebe nebo z právních předpisů týkajících se vyšetřování nehod a hlášení událostí.
(9)
Od roku 2006 rovněž došlo k významnému pokroku ve vnější evropské politice v oblasti letectví, a to jak pokud jde o Mezinárodní organizaci pro civilní letectví (ICAO) a státy v sousedství Evropské unie, tak i některé klíčové partnery na celosvětové úrovni.
(10)
Memorandum o spolupráci s Mezinárodní organizací pro civilní letectví (ICAO) bylo podepsáno v roce 2010 (16) a vytváří rámec pro strukturovanou spolupráci mezi stranami, zejména ohledně výměny informací souvisejících s bezpečností, s cílem vyhnout se - kde je to možné - zdvojování úkolů, v důsledku čehož by měly být více propojeny program standardizačních kontrol agentury a všeobecný program ICAO pro audit dohledu nad bezpečností provozu (Universal Safety Oversight Audit Programme, USOAP). Kontrolní pracovní postupy by měly brát v úvahu rovněž dokument ICAO 9735 - příručku pro průběžné sledování USOAP.
(11)
Pokud jde o státy, které jsou součástí evropské politiky sousedství a politiky rozšiřování EU, zejména včetně států, které jsou stranami dohody o společném evropském leteckém prostoru, standardizační kontroly by zde měly být organizovány v souladu se stejnými pracovními metodami a podle stejných norem jako v případě členských států, s výhradou vhodných dohod nebo pracovních ujednání.
(12)
Pokud jde o státy, jež podepsaly dvoustranné dohody o bezpečnosti v letectví, kterými se stanoví vzájemné uznávání některých zjištění a schválení vyplývajících z certifikace, standardizační kontroly by měly podpořit sledování provádění dohody a zprávy o výsledcích by měly být předávány příslušnému dvoustrannému dozorčímu výboru za účelem možných úprav. Kontroly těch členských států, jejichž zjištění a schválení vyplývající z certifikace jsou přijata v rámci dvoustranných setkání, by měly zahrnovat další ověření s cílem zajistit, aby příslušné úřady náležitě plnily své povinnosti vyplývající z dvoustranných dohod.
(13)
V zájmu účinného sledování uplatňování nařízení (ES) č. 216/2008 a jeho prováděcích pravidel, jakož i dalších pravidel bezpečnosti letectví vyplývajících z platných předpisů a dohod je nezbytné přezkoumat stávající pracovní metody, zejména tak, aby byla zajištěna jejich větší orientace na systém, byl dodržován přístup soustavnějšího sledování více zaměřeného na výkonnost z hlediska bezpečnosti, byly účinněji využívány zdroje s cílem nevytvářet nepatřičnou zátěž pro příslušné úřady a aby zahrnovaly zpětnou vazbu činnosti agentury v oblasti stanovování pravidel. Měly by být zřízeny kontrolní týmy s vhodně vyškoleným a kvalifikovaným personálem a agentura by měla usilovat o vyváženou účast pověřených pracovníků z různých členských států.
(14)
Pracovní postupy by měly odrážet definice a zásady auditu, jak jsou definovány v normě ISO 19011.
(15)
Kromě úrovně kontrol by se v pracovních postupech mělo rozpracovat sledování na úrovni systému a na úrovni zjištění.
(16)
Pracovní postupy by měly zajistit agentuře větší flexibilitu při přijímání opatření, pokud to odpovídá její technické způsobilosti, přičemž by u pracovních postupů měla být zachována právní jistota.
(17)
Nařízení (ES) č. 736/2006 by proto mělo být zrušeno.
(18)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 65 nařízení (ES) č. 216/2008,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Tímto nařízením se stanoví pracovní postupy pro:
a)
sledování uplatňování nařízení (ES) č. 216/2008 a jeho prováděcích pravidel v oblasti působnosti čl. 1 odst. 1 uvedeného nařízení příslušnými úřady členských států;
b)
provádění standardizačních kontrol příslušnými úřady členských států;
c)
ověření, že příslušné úřady členských států vydávají osvědčení v souladu s nařízením (ES) č. 216/2008 a jeho prováděcími pravidly a dohlížejí na ně;
d)
příspěvek k posouzení dopadů provádění nařízení (ES) č. 216/2008 a jeho prováděcích pravidel příslušnými úřady členských států.
2. Pracovní metody ve smyslu tohoto nařízení se rovněž použijí, pokud je to možné, v okamžiku, kdy je agentura pověřena úkolem sledovat uplatňování požadavků na bezpečnost letectví stanovených jinými právními předpisy EU, dohodami uzavřenými Unií nebo pracovními ujednáními uzavřenými agenturou.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
1)
„kontrolou“ se rozumí standardizační kontrola podle čl. 24 odst. 1 a článku 54 nařízení (ES) č. 216/2008, včetně kontroly podniků nebo sdružení podniků uvedené v čl. 54 odst. 4 a článku 55 uvedeného nařízení, prováděná agenturou;
2)
„příslušným úřadem“ se rozumí subjekt určený členským státem jako příslušný pro provádění nařízení (ES) č. 216/2008 a jeho prováděcích pravidel;
3)
„pověřenými pracovníky“ osoby pověřené agenturou k provádění kontrol, včetně vyslaných pracovníků;
4)
„vyslanými pracovníky“ se rozumí úředníci, které poskytnou příslušné úřady členských států, Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO), jiné mezinárodní organizace pro letectví nebo příslušné úřady třetích zemí, které mají dohody s Unií nebo pracovní ujednání s agenturou, a kteří jsou jmenováni těmito úřady, aby byli agentuře nápomocni při provádění kontrol;
5)
„důkazem“ se rozumí záznamy, prohlášení o skutkovém stavu nebo jiné informace, které jsou relevantní a ověřitelné;
6)
„zjištěním“ se rozumí výsledek srovnání dostupných důkazů a příslušných požadavků;
7)
„nápravou“ se rozumí opatření k odstranění zjištěného nesouladu s příslušnými požadavky;
8)
„nápravným opatřením“ se rozumí opatření k odstranění příčiny zjištěného nesouladu s příslušnými požadavky, aby bylo zabráněno opakování;
9)
„bezprostředním bezpečnostním problémem“ se rozumí situace, kdy existuje důkaz o tom, že výrobek, služba, systém, složka, vybavení či zařízení je buď v takovém stavu, nebo je provozováno, dodáno nebo udržováno takovým způsobem, že osobám pravděpodobně vznikne újma, pokud nebude situace neprodleně napravena.
Článek 3
Zásady týkající se sledování
1. Agentura sleduje uplatňování požadavků, stanovených v článku 1, příslušnými úřady, jakož i jednotné provádění těchto požadavků podle metodiky stanovené v tomto nařízení a podává o tom zprávy.
2. Sledování je průběžné a vychází z rizik na základě informací, které má agentura k dispozici. Zahrnuje posouzení schopnosti příslušných úřadů vykonávat bezpečnostní dozor, provádění kontrol podle potřeby, jakož i následná opatření vyplývající ze zjištění vyplývajících z kontrol, aby se včas zajistila patřičná náprava a byla včas provedena nápravná opatření.
3. Sledování probíhá na základě systémového přístupu. Týká se všech oblastí a kritických prvků systému bezpečnostního dozoru definovaného ICAO. Zvláštní pozornost je věnována rozhraním mezi oblastmi.
4. Sledování se provádějí transparentním, účinným, efektivním, harmonizovaným a důsledným způsobem.
5. Agentura analyzuje výsledky tohoto sledování s cílem určit potřebu regulačních vylepšení.
Článek 4
Zásady týkající se kontrol a zjištění
1. Kontroly příslušných úřadů zohlední výsledky předchozích kontrol, týkají se zejména změn regulačních požadavků a změn ve schopnosti příslušného úřadu provádět bezpečnostní dozor a jsou úměrné úrovni a složitosti odvětví pod jejich dozorem, přičemž prioritou je zajištění vysoké a jednotné úrovně bezpečnosti pro obchodní leteckou dopravu.
2. Kontroly mohou zahrnovat kontroly podniků nebo sdružení podniků pod dozorem příslušného úřadu, ve kterém se kontrola provádí.
3. Pokud se tak zúčastněné strany dohodnou, mohou kontroly zahrnovat kontroly vojenských zařízení otevřených veřejnosti nebo služeb poskytovaných veřejnosti vojenským personálem za účelem ověření, že jsou splněny požadavky čl. 1 odst. 3 nařízení (ES) č. 216/2008.
4. Kontroly provádí tým skládající se z pracovníků pověřených agenturou, kteří jsou kvalifikováni a vyškoleni v příslušné oblasti nebo oblastech. Pověření pracovníci se řídí zásadami nezávislosti, bezúhonnosti, etického chování, náležité péče, poctivé prezentace a zachování důvěrnosti.
5. Pokud agentura zjistí, že jedno nebo více osvědčení není v souladu s nařízením (ES) č. 216/2008 a jeho prováděcími pravidly, pak toto zjištění nesouladu oznámí dotčenému příslušnému úřadu. Pokud se zjištění nesouladu včas nenapraví, agentura vydá doporučení podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 216/2008, aby bylo možné rozhodnout o vzájemném uznání uvedeného či uvedených osvědčení.
6. Agentura případy nesouladu zjištěné během kontrol uvedených v odstavcích 1, 2 a 3 klasifikuje podle jejich dopadu na bezpečnost a přijímá k nim následná opatření, přičemž zjištění související s bezpečností musí být upřednostněna. Agentura rovněž neprodleně uvědomí příslušné úřady členských států, pokud bezprostřední bezpečnostní problém nebyl uspokojivě napraven.
7. Tímto nařízením nejsou dotčeny články 15 a 58 nařízení (ES) č. 216/2008, rozhodnutí Komise 2001/844/ES, ESUO, Euratom (17), nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2111/2005 (18) a nařízení Komise (ES) č. 473/2006 (19).
Článek 5
Výměna informací
1. Příslušné úřady členských států poskytnou agentuře veškeré nezbytné informace týkající se jejich bezpečnostního dozoru se zaměřením na všechny kritické prvky jejich systému bezpečnostního dozoru, včetně podniků nebo sdružení podniků pod jejich dozorem. Informace jsou poskytovány formou a způsobem stanoveným agenturou se zohledněním informací, které byly poskytnuty organizaci ICAO.
2. Agentura může rovněž požádat ad hoc o informace od příslušných úřadů členských států. Při předložení žádosti o informace musí agentura uvést její právní základ a účel, dále musí upřesnit, jaké informace jsou požadovány, a stanovit lhůtu, v níž mají být informace poskytnuty.
3. Agentura poskytne příslušným úřadům členských států relevantní informace na podporu jednotného provádění příslušných požadavků.
Článek 6
Vnitrostátní standardizační koordinátor
1. Členské státy určí vnitrostátního standardizačního koordinátora působícího jako hlavní kontaktní místo pro všechny standardizační činnosti, a zejména s cílem koordinovat výměnu informací stanovených v čl. 5 odst. 1. Vnitrostátní standardizační koordinátor odpovídá za:
a)
uchovávání a aktualizaci informací poskytovaných průběžně agentuře, včetně informací vyžadovaných v souladu s články 3, 4 a 5, náprav a plánů nápravných opatření a důkazů o provádění dohodnutých nápravných opatření;
b)
pomoc agentuře ve všech fázích kontroly a zajištění toho, aby byl kontrolní tým během kontroly na místě doprovázen.
2. Příslušné úřady zajistí jednoznačnou formu komunikace mezi určeným vnitrostátním standardizačním koordinátorem a jejich vnitřní organizací, aby koordinátor mohl řádně plnit své úkoly.
Článek 7
Průběžné sledování
1. Průběžné sledování uvedené v článku 3 musí zahrnovat:
a)
sběr a analýzu údajů a informací poskytnutých příslušnými úřady členských států, Mezinárodní organizací pro civilní letectví (ICAO), Komisí nebo jinými příslušnými zdroji;
b)
posouzení schopnosti příslušného úřadu plnit své povinnosti v oblasti bezpečnostního dozoru;
c)
na základě posouzení uvedeného v písmenu b) stanovení priorit, plánování a stanovení rozsahu kontrol;
d)
provádění těchto kontrol, včetně souvisejícího podávání zpráv;
e)
pokud došlo při kontrole ke zjištění nesouladu, přijetí následných opatření a uzavření případů.
2. Pro posouzení uvedené v odst. 1 písm. b) agentura vytvoří, vypracuje a aktualizuje jednotný vzor s přihlédnutím přinejmenším k těmto prvkům:
a)
rozsah a složitost odvětví letectví;
b)
závažné incidenty, nehody, smrtelné nehody a související úmrtí;
c)
výsledky prohlídek na odbavovací ploše;
d)
výsledky předchozích kontrol;
e)
schopnost příslušných úřadů účinně provádět nápravu a nápravná opatření;
f)
výsledky auditů provedených v rámci mezinárodních úmluv nebo státních programů posuzování bezpečnosti;
g)
existence opatření podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 216/2008 nebo podle článku 258 Smlouvy.
3. Výsledky modelu stanoveného v odstavci 2 a vstupní údaje a výsledky posouzení se zpřístupní vnitrostátnímu standardizačnímu koordinátorovi dotčeného členského státu.
4. Agentura přizpůsobí program kontrol s ohledem na jeho průběžné sledování, přičemž vezme v úvahu zlepšení nebo zhoršení výkonnosti z hlediska bezpečnosti. Agentura přijme náležitá opatření, pokud existují důkazy, že se výkonnost z hlediska bezpečnosti zhoršila.
Článek 8
Program kontrol
1. Agentura ve spolupráci s Komisí vypracuje víceletý program, který stanoví kontroly uvedené v čl. 10 odst. 1 písm. a), jakož i roční program, který stanoví kontroly uvedené v čl. 10 odst. 1 písm. a) a b).
2. V programech se stanoví dotčený členský stát nebo státy, typ kontroly, oblasti, které mají být zkontrolovány, a předpokládaný časový rámec pro fázi na místě s přihlédnutím k modelu uvedenému v článku 7.
3. Agentura může programy kontrol upravit tak, aby zohlednila nově vznikající rizika plynoucí z průběžného sledování uvedeného v článku 7.
4. Roční plán se sděluje Komisi, členům správní rady agentury v rámci pracovního programu agentury podle čl. 33 odst. 2 písm. c) nařízení (ES) č. 216/2008 a vnitrostátnímu standardizačnímu koordinátorovi dotčeného členského státu.
Článek 9
Oblasti kontroly
1. Agentura provádí kontroly, které jsou zaměřeny na každou oblast definovanou v kapitole II nařízení (ES) č. 216/2008. Tyto oblasti zahrnují:
a)
letovou způsobilost, jak je vymezena v článku 5, a ochranu životního prostředí, jak je vymezena v článku 6 uvedeného nařízení;
b)
letovou posádku, jak je vymezena v článcích 7 a 8 uvedeného nařízení;
c)
letecký provoz, jak je vymezen v článcích 8 a 9 uvedeného nařízení;
d)
prohlídky na odbavovací ploše, jak jsou vymezeny v článku 10 uvedeného nařízení;
e)
letiště, jak jsou vymezena v článku 8a uvedeného nařízení;
f)
ATM/ANS a řídící letového provozu, jak jsou vymezeni v článcích 8b a 8c uvedeného nařízení.
Další oblasti mohou být vymezeny v závislosti na budoucím vývoji nařízení (ES) č. 216/2008 nebo na žádost Komise.
2. Agentura zajistí, aby byly její prostředky vhodným způsobem přiděleny ke sledování a kontrolám různých oblastí v závislosti na výsledcích průběžného sledování uvedeného v článku 7.
Článek 10
Typy kontrol
1. Agentura provádí:
a)
komplexní kontroly za účelem zkontrolování jedné nebo více oblastí; tyto kontroly se provádějí v intervalech určených na základě výsledků průběžného sledování;
b)
účelově zaměřené kontroly, které mají za cíl kontrolu v jedné nebo více konkrétních oblastech a/nebo posouzení stavu provádění dohodnutých náprav a nápravných opatření;
c)
kontroly ad hoc, které mají za cíl prověření konkrétních obav vyplývajících z průběžného sledování prováděného agenturou nebo na žádost Komise.
2. Bez ohledu na kontroly uvedené v odstavci 1 může agentura upozornit na zjištění i mimo místo kontroly, pokud shromáždila dostatečné důkazy o nesouladu.
Článek 11
Kritéria pro odbornou přípravu, kvalifikaci a pověření kontrolních týmů
1. Agentura stanoví kvalifikační kritéria pro pracovníky, kteří se účastní kontrolních týmů.
2. Kvalifikační kritéria musí zahrnovat:
a)
znalost institucionálního a právního rámce, zejména tohoto nařízení, jakož i příslušných mezinárodních dohod;
b)
znalosti a zkušenosti v oblasti auditorských postupů;
c)
technickou způsobilost a praktické zkušenosti v příslušné oblasti nebo oblastech podle článku 9.
3. Vedoucí týmů jsou zaměstnanci agentury. Jejich kvalifikační kritéria zahrnují kromě těch, která jsou uvedena v odstavci 2, schopnost vést tým a komunikovat v mezinárodním prostředí a v náročných situacích.
4. Členové týmů jsou zaměstnanci agentury nebo vyslaní pracovníci.
5. Vedoucí týmů i jejich členové musí absolvovat školení zaměřená na příslušné požadavky a postupy agentury. Agentura zajistí trvalou odbornou způsobilost vedoucích a členů týmu, aby se mohli účastnit kontrol jako pověření pracovníci. Agentura k tomuto účelu stanoví vhodné programy průběžné odborné přípravy.
6. Zaměstnanci, kteří splňují kvalifikační kritéria a absolvovali odpovídající odbornou přípravu, mohou být agenturou pověřeni k účasti v kontrolních týmech.
Článek 12
Sestavování kontrolních týmů
1. Kontroly provádějí týmy sestavené agenturou a složené z pověřených pracovníků podle článku 11.
2. Agentura určí složení týmu s cílem vytvořit minimální velikost týmu nezbytnou k pokrytí požadované technické způsobilosti a ke zvládnutí pracovní zátěže, a to s ohledem na typ kontroly, rozsah a počet posuzovaných oblastí a očekávaný program. Každý tým sestává z vedoucího týmu a minimálně jednoho člena týmu. Ve všech případech agentura zajistí, aby velikost těchto týmů zůstala přiměřená rozsahu úkolů.
3. Agentura zajistí, aby při sestavování týmů nedošlo ke střetu zájmů s příslušnými úřady, ve kterých je prováděna kontrola, nebo s podniky či sdruženími podniků, ve kterých je prováděna kontrola.
4. Agentura včas před kontrolou požádá o informace od vysílajících úřadů nebo organizací, pokud jde o dostupnost členů týmu k účasti na kontrole přímo na místě.
5. Výdaje vzniklé účastí vnitrostátních standardizačních koordinátorů podle čl. 14 odst. 2 a čl. 19 odst. 2 a vyslaných pracovníků na kontrolách prováděných agenturou nese agentura v souladu s předpisy Unie, aniž je tím dotčen roční rozpočtový proces Unie.
Článek 13
Provádění kontrol
1. Kontroly uvedené v čl. 10 odst. 1 písm. a) a b) zahrnují následující fáze:
a)
přípravnou fázi v minimální délce deseti týdnů před kontrolou;
b)
fázi na místě;
c)
fázi vypracování zprávy v maximální délce deseti týdnů po skončení kontroly na místě.
2. Kontroly ad hoc uvedené v čl. 10 odst. 1 písm. c) musí být ohlášeny dotčenému příslušnému úřadu dva týdny předem, nicméně nemusí se řídit lhůtami a postupy uvedenými v článcích 14, 15 a 16 kromě požadavku předložit závěrečnou zprávu.
3. Zjištění nesouladu identifikované během kontrol uvedených v článku 10 se oznamují v souladu s článkem 16, přijímají se k nim následná opatření a uzavírají se v souladu s článkem 17 a klasifikují se v souladu s článkem 18.
Článek 14
Přípravná fáze
1. Během přípravné fáze kontroly agentura:
a)
oznámí kontrolu příslušnému úřadu nejméně deset týdnů předtím, než se má kontrola na místě provést, včetně zamýšleného typu, oblasti či oblastí a okruhů kontroly;
b)
shromáždí informace potřebné k přípravě kontroly, přičemž řádně zohlední informace z průběžného sledování;
c)
definuje oblast působnosti, rozsah a program kontroly, včetně kontroly podniků nebo sdružení podniků, přičemž vezme v úvahu informace z průběžného sledování;
d)
stanoví velikost a složení kontrolního týmu.
2. Po oznámení o kontrole spolupracuje příslušný úřad s agenturou s cílem rychle připravit fázi na místě. Pokud je to považováno za nezbytné, může být zorganizováno předběžné jednání mezi kontrolním týmem a vnitrostátním standardizačním koordinátorem.
3. Agentura poskytne program kontroly a složení týmu příslušnému úřadu alespoň dva týdny předtím, než kontrola na místě proběhne.
Článek 15
Fáze na místě
1. Během fáze na místě kontroly agentura:
a)
zorganizuje úvodní setkání s vnitrostátním standardizačním koordinátorem a příslušným úřadem, ve kterém se kontrola provádí;
b)
dále sleduje zjištění nesouladu, která byla identifikována během předchozích kontrol a zůstala otevřená, a přezkoumá příslušné nápravy a nápravná opatření;
c)
oznámí příslušnému úřadu každý bezprostřední bezpečnostní problém, pokud byl během kontroly zjištěn;
d)
na závěrečném zasedání předloží příslušnému úřadu, ve kterém byla kontrola provedena, seznam předběžných zjištění nesouladu, která byla v rámci kontroly identifikována nebo dále sledována.
2. Kromě toho může agentura:
a)
provádět kontroly hlavních kanceláří a v nezbytném rozsahu všech regionálních kanceláří příslušného úřadu a kvalifikovaných subjektů, kterým příslušný úřad mohl přidělit úkoly;
b)
provádět kontroly podniků nebo sdružení podniků pod dozorem příslušného úřadu v rámci kontroly tohoto příslušného úřadu; v takovém případě může příslušný úřad doprovázet kontrolní tým;
c)
provádět rozhovory s pracovníky kontrolovaného příslušného úřadu a kvalifikovaných subjektů, pokud existují, a navštívených podniků nebo sdružení podniků, pokud existují;
d)
posuzovat právní předpisy, postupy, osvědčení, záznamy, údaje a další příslušné materiály.
Článek 16
Fáze vypracování zprávy
1. Během fáze vypracování zprávy o kontrole agentura do šesti týdnů po závěrečném zasedání v rámci fáze kontroly na místě přezkoumá předběžná zjištění, klasifikuje je a na jejich základě vypracuje návrh zprávy, který zašle příslušnému úřadem, ve kterém byla kontrola provedena.
2. Návrh zprávy musí obsahovat alespoň:
a)
souhrn, ve kterém se uvádějí závěry;
b)
podrobnosti o provádění kontroly, včetně typu kontroly, oblasti, jíž se týkala, jejího rozsahu a složení týmu;
c)
analýzu na základě kritického bodu se zaměřením na hlavní zjištění;
d)
seznam identifikovaných zjištění nesouladu, které byly v rámci kontroly identifikovány nebo dále sledovány, spolu s jejich klasifikací;
e)
doporučení, v případě potřeby včetně doporučení o vzájemném uznávání osvědčení.
3. Zjištění o nesouladu jsou oznámena prostřednictvím návrhu zprávy uvedené v odstavci 2 s výjimkou případů, kdy jsou již agenturou písemně oznámena jinými prostředky.
4. Příslušný úřad může agentuře předložit písemné připomínky do dvou týdnů po oznámení.
5. Agentura do deseti týdnů po závěrečném zasedání vydá závěrečnou zprávu na základě návrhu zprávy uvedeného v odstavci 2, která zohledňuje případné připomínky příslušného úřadu, ve kterém byla kontrola provedena. Agentura může případně upravit popis zjištění nesouladu, jeho právní základ, jeho klasifikaci nebo případně jeho stav, aby se zohlednily připomínky, jakož i nápravy nebo nápravná opatření předložená během fáze vypracování zprávy.
6. Agentura zřídí a udržuje pro každý členský stát stav průběžného sledování, který je na vyžádání poskytnut dotčenému členskému státu a Komisi.
7. Závěrečná zpráva je zaslána příslušnému úřadu, ve kterém byla kontrola provedena, a Komisi, která může následně tuto zprávu předat dotčenému členskému státu a případně jiným příslušným úřadům.
Článek 17
Další sledování a uzavírání zjištění
1. Pro všechna zjištění nesouladu klasifikovaná podle čl. 18 odst. 1 písm. b) a c) příslušný úřad navrhne nápravu a nápravné opatření nejpozději čtyři týdny po obdržení oznámení od agentury.
2. Pro všechna zjištění nesouladu klasifikovaná podle čl. 18 odst. 1 písm. a) příslušný úřad navrhne nápravu a nápravné opatření nejpozději deset týdnů po obdržení oznámení od agentury.
3. Příslušný úřad musí agentuře ve stanovené lhůtě ohlásit provedení nápravných opatření a poskytnout k tomu příslušné důkazy.
4. Agentura:
a)
vyhodnotí nápravy a nápravná opatření předložená příslušným úřadem nebo si včas vyžádá další vysvětlení;
b)
odsouhlasí nebo zamítne nápravu a/nebo nápravná opatření do šestnácti týdnů po oznámení;
c)
sleduje uspokojivé provádění nápravných opatření;
d)
určí všechny potřebné doplňující činnosti v souladu s článkem 22;
e)
pravidelně podává zprávy příslušnému úřadu a Komisi o stavu zjištění nesouladu a příslušných náprav/nápravných opatření prostřednictvím zpráv o stavu;
f)
poté, co jsou ke spokojenosti agentury provedena nápravná opatření a je o tom poskytnut důkaz, zjištění nesouladu uzavře, vytvoří o něm záznam a informuje o tom příslušný úřad.
5. Pro účely písmene c) může agentura od příslušného úřadu vyžádat důkaz nebo vysvětlení. Agentura se může rovněž rozhodnout ověřit provádění na místě prostřednictvím kontroly.
6. Pokud je zjištění nesouladu předmětem postupu v případě protiprávního jednání podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 216/2008 nebo podle Smluv, agentura zajistí po konzultaci s Komisí vhodná následná opatření a nesmí toto zjištění uzavřít bez předchozí koordinace s Komisí.
Článek 18
Klasifikace zjištění
1. Všechna zjištění nesouladu identifikovaná agenturou v rámci kontrol uvedených v článku 10 musí agentura klasifikovat do jedné z následujících kategorií a podat o nich zprávu, a to bez ohledu na to, zda se týkají administrativních nebo technických požadavků:
a)
Třída C: nesoulad s příslušnými požadavky, který vyvolává zejména problémy týkající se standardizace;
b)
Třída D: nesoulad s příslušnými požadavky, který vyvolává problémy týkající se standardizace a obavy ohledně bezpečnosti, pokud nejsou včas napraveny;
c)
Třída G: bezprostřední bezpečnostní problém.
2. Priorita podávání zpráv, následných kontrol a uzavírání zjištění je závislá na jejich klasifikaci.
Článek 19
Bezprostřední bezpečnostní problém
1. Pokud agentura oznámila bezprostřední bezpečnostní problém:
a)
agentura požádá příslušný úřad, aby přijal odpovídající nápravná opatření, včetně okamžité nápravy;
b)
příslušný úřad provede účinnou nápravu k odstranění zjištěných nedostatků a poskytne o tom agentuře příslušné důkazy.
2. Agentura může ve lhůtě dvou týdnů od oznámení o bezprostředním bezpečnostním problému požádat příslušný úřad o účast na zasedání k posouzení toho, jak byla okamžitá náprava provedena.
3. Pokud agentura není spokojena s provedením nápravy, vypracuje doporučení Komisi, včetně případné žádosti o vzájemné uznání osvědčení vydaného nebo vydaných příslušným úřadem. Agentura rovněž okamžitě informuje příslušné úřady členských států.
Článek 20
Záznamy
1. Agentura zavede systém vedení záznamů s patřičnými možnostmi ukládání, zpřístupnění a spolehlivého zpětného sledování změn pro:
a)
odbornou přípravu, kvalifikaci a pověření vedoucích a členů týmu;
b)
programy kontrol;
c)
zprávy;
d)
zjištění a související důkazy;
e)
schválené nápravy a nápravná opatření;
f)
uzavření zjištění nesouladu a související důkazy;
g)
doporučení týkající se vzájemného uznávání osvědčení;
h)
posouzení uvedené v čl. 7 odst. 1 písm. b).
2. Všechny záznamy musí být uchovávány po dobu nejméně patnácti let v souladu s platnými právními předpisy o ochraně údajů.
Článek 21
Přístup k informacím obsaženým ve zprávách o kontrole
1. Pokud se informace obsažené ve zprávě o kontrole týkají podniku nebo sdružení podniků pod bezpečnostním dozorem třetí země a pokud spadají do oblasti působnosti dohody Unie uzavřené podle článku 12 nařízení (ES) č. 216/2008, poskytnou se tyto informace třetí zemi jako jedné ze stran této dohody podle jejích příslušných ustanovení.
2. Pokud informace obsažené ve zprávě o kontrole spadají do oblasti působnosti memoranda o spolupráci mezi Unií a ICAO, poskytnou se tyto informace ICAO v souladu s ustanoveními tohoto memoranda o spolupráci a příslušnou bezpečnostní přílohou.
3. Pokud se informace obsažené ve zprávě o kontrole týkají probíhajících šetření prováděných v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 996/2010 (20), poskytnou se tyto informace úřadu odpovědnému za šetření.
4. Pro účely nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 (21) se rozhodovací proces, který se týká zprávy o kontrole, nepovažuje za završený, dokud se neuzavřou související zjištění o nesouladu.
Článek 22
Doplňující opatření
1. Agentura eviduje každý případ, kdy nebyla přijata následná opatření týkající se zjištění nesouladu, jako jsou:
a)
nápravná opatření, která nebyla podána ve lhůtě uvedené v čl. 17 odst. 1;
b)
nápravná opatření neschválená agenturou ve lhůtě uvedené v čl. 17 odst. 4 písm. b);
c)
nápravná opatření, která nebyla řádně provedena.
2. V případech uvedených v odstavci 1 agentura požádá příslušný úřad, aby jí poskytl vysvětlení ohledně nesplnění povinnosti a předložil doplňující opatření, a stanoví lhůtu pro odpověď.
3. Agentura posoudí důsledek nesplnění povinnosti spolu s odpovědí, kterou ve stanovené lhůtě příslušný úřad předloží. Na základě výsledků tohoto posouzení agentura může:
a)
souhlasit s předloženými doplňujícími opatřeními nebo
b)
vydat doplňující zprávu pro dotčený příslušný úřad a Komisi. Tato zpráva musí obsahovat posouzení agentury a její doporučení agentury Komisi, v případě nutnosti včetně doporučení o vzájemném uznávání osvědčení vydaného nebo vydaných dotčeným příslušným úřadem.
4. Aniž je dotčeno nařízení (ES) č. 2111/2005, po obdržení doplňující zprávy uvedené v odst. 3 písm. b) může Komise podniknout některý z následujících kroků:
a)
zaslat dotčenému členskému státu připomínky nebo si vyžádat další vysvětlení k objasnění všech nebo některých zjištění nesouladu;
b)
požádat agenturu o provedení kontroly ad hoc za účelem ověření uspokojivého provedení nápravy a nápravných opatření;
c)
zahájit postup podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 216/2008 s cílem rozhodnout, zda je osvědčení vydané příslušným úřadem v souladu s příslušnými požadavky;
d)
zahájit postup podle článku 258 Smlouvy.
Článek 23
Výroční zpráva
Agentura předloží Komisi nejpozději do 31. března každého roku výroční zprávu o činnostech průběžného sledování a kontrolách provedených v předchozím roce. Zpráva obsahuje analýzu výsledků činností a kontrol a odráží schopnost příslušných úřadů vykonávat bezpečnostní dozor; zároveň obsahuje doporučení týkající se možných zlepšení. Doporučení zejména určí ta technická pravidla, která by musela být stanovena nebo změněna v souladu s čl. 17 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 216/2008, jakož i ta opatření agentury, která by musela být stanovena nebo změněna podle čl. 18 písm. c) nařízení (ES) č. 216/2008.
Článek 24
Pracovní postupy
Agentura přezkoumá své pracovní postupy pro provádění úkolů jí svěřených podle článků 3 až 23 ve lhůtě šesti měsíců po vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 25
Přechodná ustanovení
1. Zjištění nesouladu identifikovaná agenturou podle nařízení (ES) č. 736/2006, pro které nebyly agentuře v době vstupu tohoto nařízení v platnost předloženy důkazy o uzavření, se považují za uskutečněná v souladu s tímto nařízením a musí být s nimi odpovídajícím způsobem nakládáno.
2. Plány nápravných opatření schválené agenturou podle nařízení (ES) č. 736/2006 se považují za schválené v souladu s tímto nařízením.
3. Členové týmu a vedoucí týmů pověření agenturou podle nařízení (ES) č. 736/2006 se považují za pověřené pracovníky podle tohoto nařízení.
Článek 26
Zrušení
Nařízení (ES) č. 736/2006 se zrušuje.
Článek 27
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2014.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 28. června 2013.
REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) NR. 628/2013 AL COMISIEI
din 28 iunie 2013
privind metodele de lucru ale Agenției Europene de Siguranță a Aviației pentru efectuarea inspecțiilor de standardizare și pentru monitorizarea aplicării normelor din Regulamentul (CE) nr. 216/2008 al Parlamentului European și al Consiliului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 736/2006 al Comisiei
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 216/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 februarie 2008 privind normele comune în domeniul aviației civile și instituirea unei Agenții Europene de Siguranță a Aviației și de abrogare a Directivei 91/670/CEE a Consiliului, a Regulamentului (CE) nr. 1592/2002 și a Directivei 2004/36/CE (1), în special articolul 24 alineatul (5),
întrucât:
(1)
Articolul 24 alineatul (1) și articolul 54 din Regulamentul (CE) nr. 216/2008 prevăd obligația Agenției Europene de Siguranță a Aviației (denumită în continuare „agenția”) de a asista Comisia la monitorizarea aplicării dispozițiilor sale, precum și a normelor sale de aplicare, de către autoritățile competente ale statelor membre, prin efectuarea de inspecții de standardizare.
(2)
Articolul 54 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 216/2008 prevede că, atunci când o inspecție la o autoritate competentă dintr-un stat membru presupune și inspectarea unei întreprinderi sau a unei asocieri de întreprinderi, agenția ar trebui să urmeze dispozițiile articolului 55.
(3)
Regulamentul (CE) nr. 736/2006 al Comisiei (2) stabilește metodele de lucru ale agenției pentru desfășurarea inspecțiilor de standardizare (denumite în continuare „metodele de lucru actuale”).
(4)
De la adoptarea metodelor de lucru actuale au trecut șase ani. Între timp, au fost adoptate modificări considerabile ale normelor comune; de asemenea, au fost adoptate o serie de acorduri internaționale; iar Agenția și statele membre au acumulat o experiență valoroasă care trebuie luată în considerare.
(5)
Atunci când a fost adoptat Regulamentul (CE) nr. 736/2006, normele comune în domeniul aviației civile erau limitate la navigabilitatea inițială și la menținerea navigabilității. Regulamentul (CE) nr. 1702/2003 al Comisiei (3) a stabilit normele de aplicare pentru certificarea de navigabilitate și de mediu a aeronavelor și a produselor, reperelor și dispozitivelor conexe, precum și pentru certificarea întreprinderilor de proiectare și producție; Regulamentul (CE) nr. 2042/2003 (4) al Comisiei a stabilit normele de aplicare pentru menținerea navigabilității aeronavelor și a produselor, reperelor și dispozitivelor aeronautice și pentru autorizarea întreprinderilor și a personalului cu atribuții în domeniu.
(6)
De atunci, Regulamentul (CE) nr. 1592/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2002 privind normele comune în domeniul aviației civile și instituirea unei Agenții Europene de Siguranță a Aviației (5) a fost înlocuit de Regulamentul (CE) nr. 216/2008, iar normele comune au fost extinse în două rânduri: prima oară pentru a include personalul navigant, operațiunile aeriene și inspecțiile la platformă; iar a doua oară pentru a include managementul traficului aerian și serviciile de navigație aeriană (ATM/ANS), precum și siguranța aeroportuară; în urma acestei a doua modificări, Comisia a adoptat mai multe norme de aplicare corespunzând noilor domenii de competență respective, precum Regulamentul (UE) nr. 805/2011 al Comisiei din 10 august 2011 de stabilire a normelor detaliate privind licențele controlorilor de trafic aerian și anumite certificate (6), Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1034/2011 al Comisiei (7) care stabilește proceduri administrative pentru supravegherea siguranței în managementul traficului aerian și în serviciile de navigație aeriană, Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1035/2011 al Comisiei din 17 octombrie 2011 de stabilire a cerințelor comune pentru furnizarea de servicii de navigație aeriană (8), Regulamentul (UE) nr. 691/2010 al Comisiei din 29 iulie 2010 de stabilire a unui sistem de performanță pentru serviciile de navigație aeriană și pentru funcțiile de rețea și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2096/2005 de stabilire a unor cerințe comune pentru furnizarea de servicii de navigație aeriană (9), Regulamentul (CEE) nr. 3922/91 al Consiliului din 16 decembrie 1991 privind armonizarea cerințelor tehnice și a procedurilor administrative în domeniul aviației civile (10), modificat prin Regulamentul (CE) nr. 859/2008 al Comisiei (11), Directiva 2004/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind siguranța aeronavelor țărilor terțe care folosesc aeroporturile comunitare (12), modificată prin Directiva 2008/49/CE a Comisiei din 16 aprilie 2008 de modificare a anexei II la Directiva 2004/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind criteriile de efectuare a inspecțiilor la sol pe aeronavele care folosesc aeroporturile comunitare (13), Regulamentul (UE) nr. 965/2012 al Comisiei din 5 octombrie 2012 de stabilire a cerințelor tehnice și a procedurilor administrative referitoare la operațiunile aeriene (14) și Regulamentul (UE) nr. 1178/2011 al Comisiei din 3 noiembrie 2011 de stabilire a cerințelor tehnice și a procedurilor administrative referitoare la personalul navigant din aviația civilă (15).
(7)
Regulamentul (CE) nr. 216/2008 a introdus, de asemenea, o serie de noi dispoziții care trebuie să se reflecte în metodele de lucru ale Agenției pentru efectuarea de inspecții de standardizare. În special, articolul 11 stabilește condițiile pentru recunoașterea reciprocă a certificatelor eliberate de autoritățile competente ale statelor membre, precum și condițiile pentru suspendarea acestei recunoașteri, caz în care inspecțiile de standardizare constituie un instrument important pentru luarea acestor decizii. Articolul 15 instituie o rețea de informare care oferă informații utile ce trebuie luate în considerare pentru inspecțiile de standardizare, fiind în același timp posibil ca unele rezultate ale acestor inspecții de standardizare să trebuiască să fie puse la dispoziție fără întârziere prin intermediul acestei rețele de informare. Articolul 27 alineatul (3) stabilește faptul că Agenția trebuie să sprijine statele membre în îndeplinirea obligațiilor care le revin față de OACI.
(8)
Fără a aduce atingere unor modificări suplimentare ale normelor comune astfel cum sunt stabilite de Regulamentul (CE) nr. 216/2008 și de normele sale de aplicare, Agenția ar trebui să sprijine Comisia în monitorizarea implementării altor cerințe de siguranță a aviației care decurg, de exemplu, din legislația privind cerul unic european sau din legislația privind investigarea accidentelor și raportarea evenimentelor.
(9)
Începând din 2006, și politica europeană externă în domeniul aviației a înregistrat evoluții semnificative, în ceea ce privește atât Organizația Aviației Civile Internaționale (OACI), cât și statele din vecinătatea Uniunii Europene și anumiți parteneri-cheie de la nivel mondial.
(10)
În 2010 a fost semnat un memorandum de cooperare cu Organizația Aviației Civile Internaționale (OACI) (16), care creează cadrul unei cooperări structurate între părți, în special în ceea ce privește schimbul de informații referitoare la siguranță, cu scopul de a se evita suprapunerea sarcinilor, dacă este posibil; ca urmare a semnării acestui memorandum, gradul de interconectare dintre programul Agenției privind inspecțiile de standardizare și programul universal de auditare a supravegherii siguranței al OACI (USOAP - Universal Safety Oversight Audit Programme) ar trebui să crească. Metodele de lucru pentru inspecție ar trebui de asemenea să ia în considerare documentul OACI 9735 - Manualul de monitorizare continuă USOAP.
(11)
În ceea ce privește statele care sunt incluse în politica de vecinătate și de extindere a UE, în special statele care sunt părți la Acordul privind spațiul aerian comun european, inspecțiile de standardizare ar trebui organizate în conformitate cu aceleași metode de lucru și în conformitate cu aceleași standarde ca pentru statele membre, sub rezerva unor acorduri sau acorduri de lucru corespunzătoare.
(12)
În ceea ce privește statele care au semnat acorduri bilaterale privind siguranța aeriană ce prevăd acceptarea reciprocă a anumitor rezultate ale certificării și aprobări, inspecțiile de standardizare ar trebui să sprijine monitorizarea implementării acordului respectiv, iar rezultatele ar trebui raportate comitetului bilateral de supraveghere corespunzător, în vederea unor posibile modificări. Inspecțiile din acele state membre ale căror rezultate ale certificării și aprobări sunt acceptate în cadrul acordurilor bilaterale ar trebui să includă verificări suplimentare pentru a se asigura că autoritățile competente își îndeplinesc în mod corect responsabilitățile care le revin în temeiul acordurilor bilaterale.
(13)
În vederea monitorizării eficiente a aplicării Regulamentului (CE) nr. 216/2008 și a normelor sale de aplicare, precum și a altor norme de siguranță a aviației care decurg din reglementări și acorduri existente, este necesar să se revizuiască metodele de lucru actuale, în special pentru a se asigura că acestea devin mai sistemice, urmăresc o abordare de monitorizare mai continuă, axată în mai mare măsură asupra performanțelor în materie de siguranță, asigură o utilizare mai eficientă a resurselor pentru a nu genera o sarcină nejustificată pentru autoritățile competente și includ o buclă de feedback către activitățile de reglementare ale Agenției. Echipele de inspecție ar trebui să fie formate din personal cu pregătire și calificare adecvată, iar Agenția trebuie facă tot posibilul pentru a asigura o participare echilibrată a personalului autorizat din diferite state membre.
(14)
Metodele de lucru ar trebui să reflecte definițiile și principiile de audit specificate în standardul ISO 19011.
(15)
Dincolo de nivelul inspecțiilor, metodele de lucru ar trebui să se bazeze pe monitorizarea la nivel de sistem și la nivel de constatare.
(16)
Metodele de lucru ar trebui să ofere mai multă flexibilitate Agenției pentru luarea de măsuri în cazurile în care acest lucru ține de competența sa tehnică, menținând în același timp securitatea juridică aferentă metodelor de lucru.
(17)
Prin urmare, Regulamentul (CE) nr. 736/2006 ar trebui abrogat.
(18)
Măsurile prevăzute de prezentul regulament sunt conforme cu avizul comitetului instituit prin articolul 65 din Regulamentul (CE) nr. 216/2008,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Obiect și domeniu de aplicare
(1) Prezentul regulament stabilește metodele de lucru pentru:
(a)
monitorizarea aplicării, de către autoritățile competente ale statelor membre, a Regulamentului (CE) nr. 216/2008 și a normelor sale de aplicare în domeniile reglementate de articolul 1 alineatul (1) din respectivul regulament;
(b)
realizarea inspecțiilor de standardizare la autoritățile competente din statele membre;
(c)
verificarea că autoritățile competente ale statelor membre emit și supraveghează certificatele în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 216/2008 și cu normele sale de aplicare;
(d)
contribuirea la evaluarea impactului implementării Regulamentului (CE) nr. 216/2008 și a normelor sale de aplicare de către autoritățile competente din statele membre.
(2) Metodele de lucru stabilite în prezentul regulament se aplică de asemenea, în măsura în care este posibil, atunci când Agenția trebuie să îndeplinească sarcina de a monitoriza aplicarea cerințelor de siguranță a aviației stabilite de alte acte legislative ale UE, de acorduri încheiate de Uniune sau de acorduri de lucru încheiate de Agenție.
Articolul 2
Definiții
În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
1.
„inspecție” înseamnă inspecția de standardizare menționată la articolul 24 alineatul (1) și la articolul 54 din Regulamentul (CE) nr. 216/2008, inclusiv inspecția la întreprinderi sau asocieri de întreprinderi menționată la articolul 54 alineatul (4) și la articolul 55 din același regulament, efectuată de Agenție;
2.
„autoritate competentă” înseamnă entitatea desemnată de statul membru ca fiind competentă pentru implementarea Regulamentului (CE) nr. 216/2008 și a normelor sale de aplicare;
3.
„personal autorizat” înseamnă persoanele autorizate de Agenție să efectueze inspecții, inclusiv personal detașat;
4.
„personal detașat” înseamnă funcționarii puși la dispoziție de autoritățile competente ale statelor membre, de Organizația Aviației Civile Internaționale (OACI), de alte organizații internaționale de aviație civilă sau de autoritățile competente din țări terțe care au încheiat acorduri cu Uniunea sau acorduri de lucru cu Agenția, care sunt desemnați de aceste autorități să ofere asistență Agenției pentru realizarea inspecțiilor;
5.
„probă” înseamnă înregistrări, declarații de fapt sau alte informații care sunt relevante și verificabile;
6.
„constatare” înseamnă rezultatul comparației dintre probele disponibile și cerințele aplicabile;
7.
„corecție” înseamnă o acțiune având ca scop eliminarea unei neconformități constatate în raport cu cerințele aplicabile;
8.
„măsură corectivă” înseamnă o acțiune având ca scop eliminarea cauzei unei neconformități constatate în raport cu cerințele aplicabile, pentru a preveni repetarea acesteia;
9.
„problemă imediată de siguranță” înseamnă o situație în care există probe că un produs, un serviciu, un sistem, un element constitutiv, un echipament sau o instalație este fie într-o asemenea stare, fie este exploatat(ă), furnizat(ă) sau întreținut(ă) într-un asemenea mod încât persoanele s-ar putea afla în pericol dacă situația nu este corectată imediat.
Articolul 3
Principii aplicabile monitorizării
(1) Agenția monitorizează aplicarea de către autoritățile competente a cerințelor menționate la articolul 1, precum și implementarea lor uniformă în conformitate cu metodologia prevăzută în prezentul regulament și prezintă un raport în acest sens.
(2) Monitorizarea trebuie să fie continuă și bazată pe riscuri, realizată pe baza informațiilor de care dispune Agenția. Ea trebuie să implice evaluarea capacității autorităților competente de a își îndeplini responsabilitățile de supraveghere în materie de siguranță, realizarea inspecțiilor necesare, precum și luarea de măsuri privind constatările rezultate în urma inspecțiilor, pentru a asigura implementarea la timp a corecțiilor și a măsurilor corective corespunzătoare.
(3) Monitorizarea trebuie să urmeze o abordare sistemică, abordând toate domeniile și elementele critice ale sistemului de supraveghere a siguranței definite de OACI. O atenție specială trebuie acordată interfețelor dintre domenii.
(4) Monitorizarea se efectuează în mod transparent, eficient, eficace, armonizat și consecvent.
(5) Agenția analizează rezultatul activităților sale de monitorizare pentru a identifica necesitățile de îmbunătățire a reglementărilor.
Articolul 4
Principii aplicabile inspecțiilor și constatărilor
(1) Inspecțiile la autoritățile competente trebuie să țină seama de rezultatele inspecțiilor anterioare și să abordeze în special modificările cerințelor de reglementare și ale capacității autorității competente de a își îndeplini sarcinile de supraveghere în materie de siguranță și trebuie să fie proporționale cu nivelul și complexitatea industriei pe care o supraveghează, asigurându-se ca prioritate un nivel ridicat și uniform de siguranță pentru transportul aerian comercial.
(2) Inspecțiile pot include inspecții la întreprinderi sau la asocieri de întreprinderi aflate sub supravegherea autorității competente inspectate.
(3) Inspecțiile pot include, atunci când părțile interesate convin acest lucru, inspecții ale instalațiilor militare deschise spre utilizare publicului sau ale serviciilor furnizate de personalul militar publicului, pentru a verifica respectarea cerințelor de la articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 216/2008.
(4) Inspecțiile se efectuează de o echipă compusă din personal autorizat de Agenție, fiecare membru trebuind să fie calificat și format în domeniul sau domeniile sale respective. Personalul autorizat trebuie să aplice principiile de independență, integritate, conduită etică, diligență necesară, prezentare fidelă și confidențialitate.
(5) În cazul în care Agenția constată că unul sau mai multe certificate nu sunt în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 216/2008 și cu normele de aplicare ale acestuia, constatarea de neconformitate respectivă trebuie raportată autorității competente în cauză. În cazul în care neconformitatea constatată nu este corectată în timp util, Agenția formulează recomandări în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 216/2008, pentru a permite adoptarea unei decizii privind recunoașterea reciprocă a certificatului sau certificatelor respective.
(6) Agenția clasifică și urmărește constatările de neconformitate identificate în cursul inspecțiilor menționate la alineatele (1), (2) și (3) în funcție de impactul acestora asupra siguranței, constatările legate de siguranță trebuind să fie prioritare. De asemenea, Agenția informează fără întârziere autoritățile competente ale statelor membre în cazul în care corecția unei probleme imediate de siguranță nu a fost realizată în mod satisfăcător.
(7) Prezentul regulament nu aduce atingere articolelor 15 și 58 din Regulamentul (CE) nr. 216/2008, Deciziei 2001/844/CE, CECO, Euratom a Comisiei (17), Regulamentului (CE) nr. 2111/2005 al Parlamentului European și al Consiliului (18) și Regulamentului (CE) nr. 473/2006 al Comisiei (19).
Articolul 5
Schimbul de informații
(1) Autoritățile competente ale statelor membre furnizează Agenției toate informațiile necesare relevante pentru activitatea lor de supraveghere a siguranței, abordând toate elementele critice ale sistemului lor de supraveghere a siguranței, inclusiv întreprinderile sau asocierile de întreprinderi aflate sub supravegherea lor. Informațiile trebuie furnizate în forma și modalitatea precizate de Agenție, ținând seama de informațiile care au fost puse la dispoziția OACI.
(2) De asemenea, Agenția poate solicita informații ad-hoc de la autoritățile competente ale statelor membre. Atunci când prezintă o astfel de cerere de informații, Agenția indică temeiul juridic și scopul acestei cereri, precizează care sunt informațiile solicitate și stabilește termenul în care trebuie furnizate informațiile.
(3) Agenția furnizează autorităților competente ale statelor membre informații relevante pentru sprijinirea implementării uniforme a cerințelor aplicabile.
Articolul 6
Coordonatorul național pentru standardizare
(1) Statele membre desemnează un coordonator național pentru standardizare, care să acționeze ca principal punct de contact pentru toate activitățile de standardizare și în special pentru a coordona schimbul de informații menționa la articolul 5 alineatul (1). Coordonatorul național pentru standardizare este responsabil pentru:
(a)
păstrarea și actualizarea informațiilor furnizate Agenției în mod continuu, inclusiv informațiile solicitate în conformitate cu articolele 3, 4 și 5, planurile de măsuri corective și corecțiile, precum și probe privind implementarea măsurilor corective convenite;
(b)
furnizarea de asistență Agenției în toate etapele unei inspecții și garantarea faptului că echipa de inspecție este însoțită pe parcursul întregii inspecții la fața locului.
(2) Autoritățile competente se asigură că există linii clare de comunicare între coordonatorul național pentru standardizare desemnat și organizația lor internă, pentru ca acesta să își îndeplinească responsabilitățile în mod corespunzător.
Articolul 7
Monitorizare continuă
(1) Monitorizarea continuă menționată la articolul 3 trebuie să cuprindă următoarele:
(a)
colectarea și analizarea datelor și informațiilor furnizate de autoritățile competente ale statelor membre, de Organizația Aviației Civile Internaționale (OACI), de Comisie sau de alte surse pertinente;
(b)
evaluarea capacității autorității competente de a își îndeplini responsabilitățile de supraveghere a siguranței;
(c)
în funcție de evaluarea menționată la litera (b), stabilirea priorităților, planificarea și determinarea domeniului de aplicare pentru inspecții;
(d)
desfășurarea acestor inspecții, inclusiv raportarea aferentă;
(e)
urmărirea și închiderea constatărilor de neconformitate rezultate în urma inspecțiilor.
(2) Pentru evaluarea menționată la litera (b) de la alineatul (1), Agenția elaborează, dezvoltă și menține un model unic, ținând seama cel puțin de următoarele elemente:
(a)
dimensiunea și complexitatea sectorului aviației;
(b)
incidentele grave, accidentele, accidentele mortale și decesele aferente;
(c)
rezultatele inspecțiilor la platformă;
(d)
rezultatele inspecțiilor anterioare;
(e)
capacitatea autorităților competente de a implementa în mod eficace corecții și măsuri corective;
(f)
rezultatul auditurilor efectuate în temeiul convențiilor internaționale sau al programelor naționale de evaluare a siguranței;
(g)
existența unor măsuri în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 216/2008 sau cu articolul 258 din tratat;
(3) Rezultatul modelului prezentat la alineatul (2), precum și datele de intrare și rezultatele evaluării se pun la dispoziția coordonatorului național pentru standardizare al statului membru în cauză.
(4) Agenția adaptează programul de inspecție în lumina monitorizării sale continue, reflectând atât îmbunătățirile, cât și deteriorările performanței în materie de siguranță. Agenția ia măsuri adecvate atunci când există probe că performanța în materie de siguranță se deteriorează.
Articolul 8
Programul de inspecție
(1) Agenția stabilește, în coordonare cu Comisia, un program multianual care indică inspecțiile menționate la articolul 10 alineatul (1) litera (a), precum și un program anual care indică inspecțiile menționate la articolul 10 alineatul (1) literele (a) și (b).
(2) Programele de inspecție trebuie să precizeze statul membru (statele membre) în cauză, tipul de inspecție, domeniile care trebuie inspectate și calendarul prevăzut pentru etapa de la fața locului, luând în considerare modelul menționat la articolul 7.
(3) Programele de inspecție pot fi ajustate de Agenție pentru a ține seama de riscurile emergente constatate prin monitorizarea continuă menționată la articolul 7.
(4) Programul anual este comunicat Comisiei, membrilor Consiliului de administrație al Agenției, ca parte a programului de activitate al Agenției în conformitate cu articolul 33 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 216/2008, și coordonatorului național pentru standardizare al statului membru în cauză.
Articolul 9
Domeniile de inspecție
(1) Agenția efectuează inspecții care abordează fiecare domeniu definit în capitolul II din Regulamentul (CE) nr. 216/2008. Aceste domenii includ:
(a)
navigabilitatea, definită la articolul 5 din regulamentul menționat, și protecția mediului, definită la articolul 6 din același regulament;
(b)
personalul navigant, definit la articolele 7 și 8 din regulamentul menționat;
(c)
operațiunile aeriene, definite la articolele 8 și 9 din regulamentul menționat;
(d)
inspecțiile la platformă, definite (ca „inspecții la sol”) la articolul 10 din regulamentul menționat;
(e)
aerodromurile, definite la articolul 8a din regulamentul menționat;
(f)
ATM/ANS și controlorii de trafic aerian, definiți la articolele 8b și 8c din regulamentul menționat.
Pot fi definite și alte domenii, în funcție de evoluțiile Regulamentului (CE) nr. 216/2008 sau la cererea Comisiei.
(2) Agenția se asigură că resursele sale sunt alocate în mod adecvat pentru monitorizarea și inspectarea diferitelor domenii în funcție de rezultatele monitorizării continue menționate la articolul 7.
Articolul 10
Tipuri de inspecție
(1) Agenția efectuează:
(a)
inspecții cuprinzătoare, pentru inspectarea unuia sau mai multor domenii; aceste inspecții se efectuează la intervale de timp stabilite pe baza rezultatelor monitorizării continue;
(b)
inspecții punctuale, pentru inspectarea unor aspecte specifice din cadrul unuia sau mai multor domenii și/sau pentru a evalua stadiul de implementare a corecțiilor și măsurilor corective convenite;
(c)
inspecții ad-hoc, pentru investigarea aspectelor problematice specifice constatate prin monitorizarea continuă de către Agenție sau la cererea Comisiei.
(2) Fără a aduce atingere inspecțiilor menționate la alineatul (1), atunci când a colectat suficiente probe de neconformitate Agenția poate formula constatări în afara unei inspecții la fața locului.
Articolul 11
Criterii privind formarea, calificarea și autorizarea echipelor de inspecție
(1) Agenția stabilește criterii de calificare pentru personalul care participă la echipele de inspecție.
(2) Criteriile de calificare includ:
(a)
cunoașterea cadrului instituțional și de reglementare, în special a prezentului regulament, precum și a acordurilor internaționale relevante;
(b)
cunoștințe și experiență în domeniul tehnicilor de audit;
(c)
competență tehnică și experiență practică în domeniu (domeniile) relevant(e) menționat(e) la articolul 9.
(3) Șefii echipelor trebuie să facă parte din personalul Agenției. Criteriile de calificare pentru aceștia trebuie să includă, în plus față de cele menționate la alineatul (2), capacități de gestionare a unei echipe și de comunicare într-un mediu internațional și în situații sensibile.
(4) Membrii echipei trebuie să facă parte din personalul Agenției sau să fie personal detașat.
(5) Atât șefii de echipă, cât și membrii echipelor trebuie să fi urmat o formare cu privire la cerințele aplicabile și la procedurile Agenției. Agenția asigură competența continuă a șefilor de echipă și a membrilor echipelor pentru a participa la inspecții ca personal autorizat. Agenția instituie programe corespunzătoare de formare continuă în acest scop.
(6) Personalul care îndeplinește criteriile de calificare și a beneficiat de o formare corespunzătoare poate fi autorizat de Agenție să facă parte din echipele de inspecție.
Articolul 12
Constituirea echipelor pentru inspecții
(1) Inspecțiile se efectuează de echipe constituite de Agenție, compuse din personal autorizat în conformitate cu articolul 11.
(2) Agenția determină componența echipei în vederea stabilirii numărului de membri ai echipei de care este nevoie pentru acoperirea competențelor tehnice și a volumului de muncă necesar, luând în considerare tipul de inspecție, domeniul de aplicare, numărul domeniilor avute în vedere și programul preconizat. Fiecare echipă are cel puțin un șef de echipă și un membru al echipei. În toate cazurile, Agenția asigură faptul că dimensiunea echipelor este proporționată cu domeniul inspecției.
(3) La constituirea echipelor, Agenția se asigură că nu există niciun conflict de interese, nici cu autoritățile competente inspectate, nici cu întreprinderile sau asocierile de întreprinderi inspectate.
(4) Agenția solicită, cu suficient timp înaintea unei inspecții, de la autoritățile sau organizațiile care au detașat personal, informații privind disponibilitatea membrilor echipei de a participa la etapa de inspecție la fața locului.
(5) Cheltuielile care decurg din participarea coordonatorilor naționali pentru standardizare menționați la articolul 14 alineatul (2) și la articolul 19 alineatul (2) și a personalului detașat pentru inspecțiile efectuate de Agenție sunt suportate de Agenție, în conformitate cu normele Uniunii și fără a aduce atingere procedurii bugetare anuale a Uniunii.
Articolul 13
Realizarea inspecțiilor
(1) Inspecțiile menționate la articolul 10 alineatul (1) literele (a) și (b) trebuie să includă următoarele etape:
(a)
o etapă pregătitoare, cu durata minimă de 10 săptămâni înaintea inspecției;
(b)
o etapă la fața locului;
(c)
o etapă de raportare, cu durata maximă de 10 săptămâni de la încheierea etapei de la fața locului.
(2) Inspecțiile ad hoc menționate la articolul 10 alineatul (1) litera (c) se anunță autorității competente în cauză cu un preaviz de 2 săptămâni, dar nu este necesar să respecte termenele și procedurile prevăzute la articolele 14, 15 și 16, cu excepția obligației de a prezenta un raport final.
(3) Constatările de neconformitate identificate în cursul inspecțiilor menționate la articolul 10 se raportează în conformitate cu articolul 16, sunt urmărite și închise în conformitate cu articolul 17 și clasificate în conformitate cu articolul 18.
Articolul 14
Etapa pregătitoare
(1) În cursul etapei pregătitoare a unei inspecții, Agenția:
(a)
notifică inspecția autorității competente cu cel puțin 10 săptămâni înainte de etapa de la fața locului, inclusiv tipul inspecției, domeniul (domeniile) și aspectele vizate de inspecție;
(b)
colectează informațiile necesare pentru pregătirea inspecției, ținând seama în mod corespunzător de informațiile obținute în urma monitorizării continue;
(c)
definește domeniul de aplicare, amploarea și programul inspecției, inclusiv inspecția la întreprinderi sau asocieri de întreprinderi, ținând seama de informațiile obținute în urma monitorizării continue;
(d)
stabilește dimensiunea și componența echipei de inspecție.
(2) În urma primirii notificării privind inspecția, autoritatea competentă trebuie să coopereze cu Agenția în vederea pregătirii rapide a etapei de la fața locului. Dacă se consideră necesar, se poate organiza o reuniune preliminară între echipa de inspecție și coordonatorul național pentru standardizare.
(3) Agenția pune la dispoziția autorității competente, cu cel puțin 2 săptămâni înainte de etapa de la fața locului, programul de inspecție și componența echipei.
Articolul 15
Etapa de la fața locului
(1) În cursul etapei de la fața locului a unei inspecții, Agenția:
(a)
organizează o reuniune de deschidere cu coordonatorul național pentru standardizare și cu autoritatea competentă care face obiectul inspecției;
(b)
examinează constatările de neconformitate identificate în cursul inspecțiilor anterioare care sunt încă deschise și analizează corecțiile și măsurile corective corespunzătoare;
(c)
notifică autoritatea competentă cu privire la orice problemă imediată de siguranță, dacă în timpul inspecției se identifică o astfel de problemă;
(d)
cu ocazia unei sesiuni de închidere, prezintă autorității competente inspectate o listă a constatărilor preliminare de neconformitate identificate sau examinate în cursul inspecției.
(2) În plus, Agenția poate:
(a)
să inspecteze sediile principale și, în măsura în care se consideră necesar, orice birouri regionale ale autorității competente și ale entităților calificate cărora este posibil ca autoritatea competentă să le fi atribuit sarcini;
(b)
să inspecteze întreprinderi sau asocieri de întreprinderi aflate sub supravegherea autorității competente, ca parte a inspecției realizate la autoritatea competentă respectivă; în acest caz, autoritatea competentă poate însoți echipa de inspecție;
(c)
să realizeze interviuri cu personalul autorității competente inspectate și al entităților calificate, dacă este cazul, precum și al întreprinderilor sau asocierilor de întreprinderi vizitate, dacă este cazul;
(d)
să examineze legislația, procedurile, certificatele, evidențele, datele și orice alte materiale pertinente.
Articolul 16
Etapa de raportare
(1) În cursul etapei de raportare a unei inspecții, Agenția trebuie ca, în termen de 6 săptămâni de la sesiunea de închidere a etapei de la fața locului, să analizeze constatările preliminare, să le clasifice și să elaboreze pe această bază un proiect de raport adresat autorității competente inspectate.
(2) Proiectul de raport trebuie să conțină cel puțin:
(a)
un rezumat care prezintă concluziile;
(b)
detalii cu privire la realizarea inspecției, inclusiv tipul de inspecție, aspectele tratate, domeniul de aplicare și componența echipei;
(c)
o analiză a fiecărui element critic în parte, cu accent pe principalele constatări;
(d)
o listă a constatărilor de neconformitate identificate sau examinate în cursul inspecției, împreună cu clasificarea acestora;
(e)
recomandări, inclusiv, dacă este necesar, privind recunoașterea reciprocă a certificatelor.
(3) Constatările de neconformitate trebuie notificate prin intermediul proiectului de raport menționat la alineatul (2), cu excepția cazului în care au fost deja comunicate în scris de Agenție prin alte mijloace.
(4) Autoritatea competentă poate prezenta Agenției observații în scris, în termen de două săptămâni de la notificare.
(5) În termen de 10 săptămâni de la sesiunea de închidere, Agenția emite un raport final pe baza proiectului de raport menționat la alineatul (2), care reflectă observațiile autorității competente inspectate, dacă s-au primit astfel de observații. Agenția poate adapta descrierea constatărilor de neconformitate, precum și temeiul juridic, clasificarea sau situația acestora, după cum este necesar pentru a lua în considerare observațiile, precum și corecțiile sau măsurile corective prezentate în cursul etapei de raportare.
(6) Agenția instituie și menține o situație a monitorizării continue pentru fiecare stat membru, care este furnizată, la cerere, statului membru în cauză și Comisiei.
(7) Raportul final se adresează autorității competente inspectate și Comisiei, care poate transmite ulterior acest raport statului membru în cauză și altor autorități competente, după caz.
Articolul 17
Urmărirea și închiderea constatărilor
(1) Pentru toate constatările de neconformitate clasificate în conformitate cu articolul 18 alineatul (1) literele (b) și (c), autoritatea competentă trebuie să propună o corecție și o măsură corectivă în termen de cel mult patru săptămâni de la primirea notificării din partea Agenției.
(2) Pentru toate constatările de neconformitate clasificate în conformitate cu articolul 18 alineatul (1) litera (a), autoritatea competentă trebuie să propună o măsură corectivă în termen de cel mult 10 săptămâni de la primirea notificării din partea Agenției;
(3) Autoritatea competentă informează la timp Agenția cu privire la finalizarea măsurilor corective și furnizează probe în acest sens.
(4) Agenția:
(a)
evaluează corecțiile și măsurile corective prezentate de autoritatea competentă sau solicită clarificări suplimentare în timp util;
(b)
se declară de acord cu sau respinge corecțiile și/sau măsurile corective prezentate, în termen de 16 săptămâni de la notificare;
(c)
monitorizează implementarea în mod satisfăcător a măsurilor corective;
(d)
identifică eventualele necesități de măsuri suplimentare în conformitate cu articolul 22;
(e)
raportează periodic autorității competente și Comisiei situația constatărilor de neconformitate și corecțiile/măsurile corective aferente, prin rapoarte de situație;
(f)
închide constatările de neconformitate atunci când este satisfăcută de finalizarea măsurilor corective și de probele furnizate, înregistrează închiderea constatărilor de neconformitate și informează autoritatea competentă în consecință.
(5) În sensul literei (c), Agenția poate solicita probe sau clarificări de la autoritatea competentă. Agenția poate decide, de asemenea, să verifice implementarea la fața locului prin intermediul unei inspecții.
(6) În cazul în care constatările de neconformitate fac obiectul unei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 216/2008 sau al tratatelor, Agenția asigură o urmărire corespunzătoare în consultare cu Comisia și nu închide nicio astfel de constatare fără a se consulta în prealabil cu Comisia.
Articolul 18
Clasificarea constatărilor
(1) Toate constatările de neconformitate identificate de Agenție în cadrul inspecțiilor menționate la articolul 10 trebuie clasificate și raportate de către agenție, indiferent dacă țin de cerințe administrative sau de cerințe tehnice, într-una din următoarele clase:
(a)
clasa C: neconformitate cu cerințele aplicabile, prezentând în principal probleme de standardizare;
(b)
clasa D: neconformitate cu cerințele aplicabile, prezentând probleme de standardizare probleme de siguranță dacă nu este corectată la timp;
(c)
clasa G: problemă imediată de siguranță.
(2) Raportarea, urmărirea și închiderea trebuie realizate într-o ordine prioritară în funcție de clasificarea acestora.
Articolul 19
Problemă imediată de siguranță
(1) Atunci Agenția a notificat o problemă imediată de siguranță:
(a)
Agenția solicită autorității competente să ia măsuri corective adecvate, inclusiv să realizeze corecții imediate;
(b)
autoritatea competentă aplică corecții eficace pentru a elimina neconformitatea constatată și transmite Agenției probe în acest sens.
(2) În termen de două săptămâni de la notificarea problemei imediate de siguranță, Agenția poate solicita autorității competente să participe la o reuniune pentru evaluarea implementării corecțiilor imediate.
(3) În cazul în care Agenția nu este mulțumită de corecții, aceasta înaintează recomandări Comisiei, inclusiv, dacă este necesar, o cerere cu privire la recunoașterea reciprocă a certificatului (certificatelor) eliberat(e) de autoritatea competentă. Agenția informează de îndată, de asemenea, autoritățile competente ale statelor membre.
Articolul 20
Evidențe
(1) Agenția instituie un sistem de ținere a evidențelor care permite stocarea adecvată, accesibilitatea și trasabilitatea fiabilă a modificărilor privind:
(a)
pregătirea, calificarea și autorizarea șefilor de echipă și membrilor echipelor;
(b)
programele de inspecție;
(c)
rapoartele;
(d)
constatările și probele aferente;
(e)
măsurile corective și corecțiile convenite;
(f)
închiderea constatărilor de neconformitate și probele aferente;
(g)
recomandări cu privire la recunoașterea reciprocă a certificatelor;
(h)
evaluările menționate la articolul 7 alineatul (1) litera (b).
(2) Toate evidențele se păstrează pe o perioadă de minimum 15 ani, sub rezerva legislației aplicabile privind protecția datelor.
Articolul 21
Accesul la informațiile conținute în rapoartele de inspecție
(1) În cazul în care informațiile cuprinse într-un raport de inspecție se referă la o întreprindere sau la o asociere de întreprinderi aflată sub supravegherea în materie de siguranță a unei țări terțe și intră în domeniul de aplicare a unui acord încheiat de Uniune în temeiul articolului 12 din Regulamentul (CE) nr. 216/2008, informațiile respective se pun la dispoziția țării terțe, ca parte la un astfel de acord, în conformitate cu dispozițiile relevante ale acestuia.
(2) În cazul în care informațiile cuprinse într-un raport de inspecție intră în domeniul de aplicare al Memorandumului de cooperare dintre Uniunea Europeană și OACI, informațiile respective se pun la dispoziția OACI în conformitate cu dispozițiile acestui Memorandum de cooperare și a anexei corespunzătoare privind siguranța.
(3) În cazul în care informațiile cuprinse într-un raport de inspecție se referă la investigații privind siguranța aflate în curs în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 996/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (20), informațiile respective se pun fără întârziere la dispoziția autorității responsabile cu investigația privind siguranța în cauză.
(4) În sensul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului (21), procesul decizional legat de un raport de inspecție nu se consideră a fi încheiat înainte de închiderea constatărilor de neconformitate aferente.
Articolul 22
Măsuri suplimentare
(1) Agenția identifică orice deficiență în soluționarea unei constatări de neconformitate, precum:
(a)
nu s-a prezentat măsura corectivă în termenul menționat la articolul 17 alineatul (1);
(b)
măsura corectivă nu a fost acceptată de Agenție în termenul menționat la articolul 17 alineatul (4) litera (b);
(c)
măsura corectivă nu a fost implementată în mod corespunzător.
(2) În cazurile menționate la alineatul (1), Agenția solicită autorității competente să furnizeze clarificări cu privire la această deficiență și să prezinte măsuri suplimentare, fixând un termen limită de răspuns.
(3) Agenția evaluează consecința deficienței, împreună cu răspunsul furnizat de autoritatea competentă în termenul limită stabilit. Pe baza rezultatelor acestei evaluări, Agenția poate:
(a)
accepta măsurile suplimentare prezentate; sau
(b)
emite un raport suplimentar adresat autorității competente în cauză și Comisiei. Acest raport trebuie să includă evaluarea Agenției și recomandări către Comisie, inclusiv, dacă se consideră necesar, recomandări cu privire la recunoașterea reciprocă a certificatului (certificatelor) eliberat(e) de autoritatea competentă.
(4) Fără a aduce atingere Regulamentului (CE) nr. 2111/2005, după primirea raportului suplimentar menționat la alineatul (3) litera (b), Comisia poate lua următoarele măsuri:
(a)
transmiterea de observații statului membru respectiv sau solicitarea de explicații suplimentare pentru clarificarea tuturor constatărilor de neconformitate sau a unei părți din acestea;
(b)
adresarea către Agenție a unei solicitări de a realiza o inspecție ad-hoc pentru a verifica implementarea satisfăcătoare a corecțiilor și a măsurilor corective;
(c)
inițierea procedurii menționate la articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 216/2008 pentru a decide dacă certificatele eliberate de autoritatea competentă îndeplinesc cerințele aplicabile;
(d)
inițierea unei proceduri în temeiul articolului 258 din tratat.
Articolul 23
Raportul anual
Agenția prezintă Comisiei, cel târziu până la data de 31 martie a fiecărui an, un raport anual privind activitățile de monitorizare continuă și inspecțiile realizate în anul precedent. Raportul trebuie să includă o analiză a rezultatelor activităților și inspecțiilor, reflectând capacitatea autorităților competente de a își îndeplini responsabilitățile de supraveghere a siguranței, precum și recomandări de posibile îmbunătățiri. Recomandările trebuie să identifice în special normele tehnice care ar trebui instituite sau modificate în conformitate cu articolul 17 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 216/2008, precum și măsurile Agenției care ar trebui instituite sau modificate în conformitate cu articolul 18 litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 216/2008.
Articolul 24
Proceduri de lucru
Agenția își revizuiește procedurile de lucru pentru a implementa sarcinile care îi revin în temeiul articolelor 3-23, în termen de maximum șase luni de la intrarea în vigoare a prezentului regulament.
Articolul 25
Dispoziții tranzitorii
(1) Constatările de neconformitate identificate de Agenție în temeiul Regulamentului (CE) nr. 736/2006 pentru care probele de închidere nu au fost prezentate Agenției până la momentul intrării în vigoare a prezentului regulament sunt considerate a fi fost efectuate în conformitate cu prezentul regulament și trebuie tratate în consecință.
(2) Planurile de măsuri corective convenite de Agenție în temeiul Regulamentului (CE) nr. 736/2006 se consideră a fi fost convenite în conformitate cu prezentul regulament.
(3) Membrii echipelor și șefii de echipă autorizați de Agenție în temeiul Regulamentului (CE) nr. 736/2006 sunt considerați personal autorizat în conformitate cu prezentul regulament.
Articolul 26
Abrogare
Regulamentul (CE) nr. 736/2006 se abrogă.
Articolul 27
Intrare în vigoare și aplicare
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Se aplică de la 1 ianuarie 2014.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 28 iunie 2013.