PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 1337/2013
ze dne 13. prosince 2013,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1169/2011, pokud jde o uvádění země původu nebo místa provenience u čerstvého, chlazeného a zmrazeného vepřového, skopového, kozího a drůbežího masa
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1169/2011 ze dne 25. října 2011 o poskytování informací o potravinách spotřebitelům, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 a (ES) č. 1925/2006 a o zrušení směrnice Komise 87/250/EHS, směrnice Rady 90/496/EHS, směrnice Komise 1999/10/ES, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES, směrnic Komise 2002/67/ES a 2008/5/ES a nařízení Komise (ES) č. 608/2004 (1), a zejména na čl. 26 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V čl. 26 odst. 2 nařízení (EU) č. 1169/2011 se stanoví povinnost uvádět zemi původu nebo místo provenience na etiketě masa kódů kombinované nomenklatury uvedených na seznamu v příloze XI zmíněného nařízení, tj. u čerstvého, chlazeného a zmrazeného vepřového, skopového, kozího a drůbežího masa.
(2)
Je třeba dosáhnout rovnováhy mezi potřebou informovat spotřebitele a dodatečnými náklady pro provozovatele a vnitrostátní orgány, které mají v konečném důsledku dopad na konečnou cenu produktu. Posouzení dopadů a studie, kterou Komise zadala, prozkoumaly několik možností, jak uvádět zemi původu nebo místo provenience s ohledem na nejdůležitější fáze života zvířat. Výsledky ukazují, že spotřebitelé požadují především informace ohledně místa, kde bylo zvíře chováno. Poskytování povinných informací o místě narození zvířete by naopak vyžadovalo zřízení nových systémů zpětného vysledování i na úrovni zemědělských podniků s příslušnými náklady z toho plynoucími, zatímco označení místa porážky lze provést za dostupnou cenu a poskytuje cenné informace pro spotřebitele. Pokud jde o zeměpisné značení, existují důkazy, že uvedení členského státu nebo třetí země by pro spotřebitele představovalo nejdůležitější informaci.
(3)
V rámci nařízení (EU) č. 1169/2011 je koncept „země původu“ potraviny stanoven v souladu s články 23 až 26 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (2). Pro živočišné produkty se tento koncept týká země, ve které je produkt zcela vyroben nebo získán, čímž se při použití pro maso rozumí země, v níž se zvíře narodilo, bylo chováno a poraženo. Pokud se na výrobě potraviny podílelo několik zemí, týká se tento koncept země, v níž u těchto produktů došlo k jejich poslednímu podstatnému a hospodářsky zdůvodněnému zpracování nebo opracování. Použití tohoto konceptu na případy, při kterých pochází maso ze zvířat narozených, chovaných a poražených v různých zemích, by však nevedlo k dostatečnému informování spotřebitelů o původu tohoto masa. Ve všech těchto případech je proto nezbytné zajistit na etiketě uvedení členského státu nebo třetí země, kde bylo zvíře chováno po dobu, která představuje podstatnou část obvyklého cyklu chovu pro každý druh, jakož i uvedení členského státu nebo třetí země, kde bylo zvíře poraženo. Pojem „původ“ by měl být vyhrazen pro maso získané ze zvířat narozených, chovaných a poražených, a proto zcela získaných v jednom členském státě nebo třetí zemi.
(4)
V případech, kdy je zvíře chováno v několika členských státech či třetích zemích a dobu chovu nelze dodržet, by mělo být zajištěno odpovídající uvedení místa chovu, aby se mohlo lépe vyhovět potřebám spotřebitelů a zabránilo se zbytečné komplikovanosti etikety.
(5)
Kromě toho by měla být stanovena pravidla pro balení obsahující kusy masa ze stejných nebo různých druhů získaného ze zvířat chovaných a poražených v různých členských státech nebo třetích zemích.
(6)
Tento systém označování vyžaduje pravidla pro zpětné vysledování ve všech fázích produkce a distribuce masa, od porážky až po balení, aby byla zaručena souvislost mezi označeným masem a zvířetem nebo skupinou zvířat, ze kterých bylo maso získáno.
(7)
Je třeba stanovit zvláštní pravidla pro maso dovážené ze třetích zemí, kdy informace požadované pro označení nejsou k dispozici.
(8)
Co se týče mletého masa a ořezů, mělo by být provozovatelům vzhledem k povaze příslušných výrobních procesů umožněno využívat zjednodušený systém označení.
(9)
S ohledem na obchodní význam informací, které mají být podle tohoto nařízení poskytovány, by provozovatelé potravinářských podniků měli mít možnost doplnit k povinnému označení na etiketě další prvky odkazující na provenienci masa.
(10)
Jelikož jsou příslušná ustanovení nařízení (EU) č. 1169/2011 použitelná ode dne 13. prosince 2014 a článek 47 uvedeného nařízení stanoví použití prováděcích pravidel podle uvedeného nařízení od 1. dubna každého kalendářního roku, mělo by se toto nařízení začít používat od 1. dubna 2015.
(11)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
Toto nařízení stanoví pravidla pro uvádění země původu nebo místa provenience na etiketě čerstvého, chlazeného a zmrazeného vepřového masa, skopového nebo kozího masa a masa z drůbeže příslušných kódů kombinované nomenklatury uvedených na seznamu v příloze XI nařízení (EU) č. 1169/2011.
Článek 2
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se použijí definice „provozovatele potravinářského podniku“ v čl. 3 bodě 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 (3), definice „provozu“ v čl. 2 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 (4) a definice „mletého masa“, „jatek“ a „bourárny/porcovny“ stanovené v bodech 1.13, 1.16 a 1.17 přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 (5).
2. Použijí se rovněž tyto definice:
a)
„ořezy“ se rozumí malé kousky masa kódů kombinované nomenklatury uvedených na seznamu v příloze XI nařízení (EU) č. 1169/2011, uznané za vhodné k lidské spotřebě a získané výhradně z ořezávání při vykosťování jatečně upravených těl nebo bourání/porcování masa;
b)
„šarží“ se rozumí maso kódů kombinované nomenklatury uvedených na seznamu v příloze XI nařízení (EU) č. 1169/2011, získané z jednoho živočišného druhu, též s kostí, též bourané/porcované nebo mleté, které bylo bouráno/porcováno, mleto nebo baleno za téměř stejných podmínek.
Článek 3
Zpětné vysledování
1. Provozovatelé potravinářských podniků mají k dispozici a používají ve všech fázích produkce a distribuce masa uvedeného v článku 1 systém identifikace a registrace.
2. Uvedený systém se používá tak, aby byla zaručena:
a)
souvislost mezi masem a zvířetem nebo skupinou zvířat, ze kterých bylo maso získáno, přičemž během porážky za tuto souvislost odpovídají jatka, a
b)
předávání informací týkajících se označení uvedených v článcích 5, 6 nebo 7 spolu s masem, provozovatelům v následujících fázích produkce a distribuce.
Každý provozovatel potravinářského podniku je odpovědný za provádění systému identifikace a registrace stanoveného v prvním pododstavci, a to ve fázi výroby a distribuce, ve které působí.
Provozovatel potravinářského podniku, který balí nebo značí maso v souladu s články 5, 6 nebo 7, zajistí vzájemnou souvislost mezi kódem šarže identifikujícím maso dodané spotřebiteli nebo zařízení společného stravování a příslušnou šarží nebo šaržemi masa, z nichž se balení nebo označená šarže skládá. Všechna balení se stejným kódem šarže musí odpovídat stejným označením v souladu s články 5, 6 nebo 7.
3. Systém uvedený v odstavci 1 obsahuje zejména záznamy o dovozech zvířat, jatečně upravených těl nebo kusů těl do provozu provozovatele potravinářského podniku a odvozech z něj a zajišťuje vzájemnou souvislost mezi o dovozy a odvozy.
Článek 4
Skupina zvířat
1. Velikost skupiny zvířat uvedené v článku 3 je dána:
a)
počtem jatečně upravených těl bouraných/porcovaných společně a tvořících jednu šarži příslušné bourárny/porcovny v případě bourání/porcování jatečně upravených těl;
b)
počtem jatečně upravených těl, jejichž maso tvoří jednu šarži příslušné bourárny/porcovny nebo zařízení na mletí masa v případě dalšího bourání/porcování nebo mletí.
2. Velikost šarže nesmí být větší než denní produkce jednoho provozu.
3. Kromě případu, kdy se použije článek 7, provozy, v nichž se maso bourá/porcuje nebo mele, zajistí při vytváření šarží, že všechna jatečně upravená těla v šarži odpovídají zvířatům, na jejichž maso se vztahuje totožné označení v souladu s čl. 5 odst. 1 nebo čl. 5 odst. 2.
Článek 5
Označování masa
1. Etiketa masa uvedeného v článku 1 a určeného pro dodání konečnému spotřebiteli nebo zařízením společného stravování obsahuje tyto údaje:
a)
členský stát nebo třetí země, kde probíhal chov, s označením „Chov v: (název členského státu nebo třetí země)“ v souladu s těmito kritérii:
i)
pro prasata:
-
pokud je poražené zvíře starší 6 měsíců, členský stát nebo třetí země, kde probíhala poslední, alespoň čtyřměsíční doba chovu,
-
pokud je poražené zvíře mladší 6 měsíců a jeho živá hmotnost je nejméně 80 kilogramů, členský stát nebo třetí země, kde probíhala doba chovu poté, co zvíře dosáhlo hmotnosti 30 kilogramů,
-
pokud je poražené zvíře mladší 6 měsíců a jeho živá hmotnost je nižší než 80 kilogramů, členský stát nebo třetí země, kde probíhala celá doba chovu;
ii)
pro ovce a kozy: členský stát nebo třetí země, kde probíhala poslední, alespoň šestiměsíční doba chovu, nebo pokud je poražené zvíře mladší 6 měsíců, členský stát nebo třetí země, kde probíhala celá doba chovu,
iii)
pro drůbež: členský stát nebo třetí země, kde probíhala poslední, alespoň jednoměsíční doba chovu, nebo pokud je poražené zvíře mladší než jeden měsíc, členský stát nebo třetí země, kde probíhala celá doba chovu poté, co bylo zvíře umístěno na výkrm;
b)
členský stát nebo třetí země, kde došlo k porážce, s označením „Porážka v: (název členského státu nebo třetí země)“ a
c)
kód šarže identifikující maso dodané spotřebiteli nebo zařízení společného stravování.
Pokud doby chovu uvedené v písmenu a) není dosaženo v žádném z členských států nebo třetích zemí, kde se zvíře chovalo, údaj uvedený v písmenu a) se nahradí údajem „Chov v: několik členských států EU“ nebo v případě, že maso nebo zvířata byla dovezena do Unie, údajem „Chov v: několik zemí mimo EU“ nebo „Chov v: několik zemí EU a mimo EU“.
Pokud však doby chovu uvedené v písmenu a) není dosaženo v žádném z členských států nebo třetích zemí, kde se zvíře chovalo, údaj uvedený v písmenu a) lze nahradit údajem „Chov v: (seznam členských států nebo třetích zemí, kde se zvíře chovalo)“, jestliže provozovatel potravinářského podniku doloží ke spokojenosti příslušného orgánu, že zvíře bylo v těchto členských státech či třetích zemích chováno.
2. Údaje uvedené v písmenech a) a b) odstavce 1 lze nahradit údajem „Původ: (název členského státu nebo třetí země)“, jestliže provozovatel potravinářského podniku doloží ke spokojenosti příslušného orgánu, že maso uvedené v článku 1 bylo získáno ze zvířat narozených, chovaných a poražených v jednom členském státě nebo třetí zemi.
3. Pokud několik kusů masa ze stejných nebo různých druhů odpovídá různým údajům na etiketě v souladu s odstavci 1 a 2 a je předkládáno ve stejném balení pro spotřebitele nebo zařízení společného stravování, musí být na etiketě uveden:
a)
seznam příslušných členských států nebo třetích zemí v souladu s odstavci 1 nebo 2, a to pro každý druh;
b)
kód šarže identifikující maso dodané spotřebiteli nebo zařízení společného stravování.
Článek 6
Odchylka pro maso ze třetích zemí
Odchylně od čl. 5 odst. 1 písm. a) musí etiketa masa uvedeného v článku 1, které bylo dovezeno pro uvedení na trh Unie a pro které nejsou informace stanovené v čl. 5 odst. 1 písm. a) k dispozici, obsahovat údaj „Chov v: mimo EU“ a „Porážka v: (název třetí země, kde bylo zvíře poraženo)“.
Článek 7
Odchylky pro mleté maso a ořezy
Odchylně od čl. 5 odst. 1 písm. a) a b), čl. 5 odst. 2 a článku 6, pokud jde o mleté maso a ořezy, lze použít tyto údaje:
a)
„Původ: EU“, pokud jsou mleté maso nebo ořezy vyrobeny výlučně z masa získaného ze zvířat narozených, chovaných a poražených v různých členských státech;
b)
„Chov a porážka v: EU“, pokud jsou mleté maso nebo ořezy vyrobeny výlučně z masa získaného ze zvířat chovaných a poražených v různých členských státech;
c)
„Chov a porážka v: mimo EU“, pokud jsou mleté maso nebo ořezy vyrobeny výlučně z masa dovezeného do Unie;
d)
„Chov v: mimo EU“ a „Porážka v: EU“, pokud jsou mleté maso nebo ořezy vyrobeny výlučně z masa získaného ze zvířat dovezených do Unie jako zvířata na porážku a poražených v jednom nebo několika členských státech;
e)
„Chov a porážka v: EU a mimo EU“, pokud jsou mleté maso nebo ořezy vyrobeny z:
i)
masa získaného ze zvířat chovaných a poražených v jednom nebo několika členských státech a z masa dovezeného do Unie nebo
ii)
masa získaného ze zvířat dovezených do Unie a poražených v jednom nebo několika členských státech.
Článek 8
Doplňkové dobrovolné informace na etiketě
Provozovatelé potravinářských podniků mohou údaje uvedené v článcích 5, 6 nebo 7 doplnit o doplňkové informace týkající se provenience masa.
Doplňkové informace uvedené v prvním pododstavci nesmí být v rozporu s údaji uvedenými v článcích 5, 6 nebo 7 a musí být v souladu s pravidly kapitoly V nařízení (EU) č. 1169/2011.
Článek 9
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. dubna 2015. Nepoužije se pro maso, které bylo na trh Unie uvedeno v souladu s právními předpisy před 1. dubnem 2015, a to až do spotřebování zásob.
Je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 13. prosince 2013.
REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) NR. 1337/2013 AL COMISIEI
din 13 decembrie 2013
de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (UE) nr. 1169/2011 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește indicarea țării de origine sau a locului de proveniență pentru carnea proaspătă, refrigerată sau congelată de animale din specia porcină, ovină, caprină și de păsări de curte
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2011 privind informarea consumatorilor cu privire la produsele alimentare, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1924/2006 și (CE) nr. 1925/2006 ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Directivei 87/250/CEE a Comisiei, a Directivei 90/496/CEE a Consiliului, a Directivei 1999/10/CE a Comisiei, a Directivei 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului, a Directivelor 2002/67/CE și 2008/5/CE ale Comisiei și a Regulamentului (CE) nr. 608/2004 al Comisiei (1), în special articolul 26 alineatul (8),
întrucât:
(1)
Articolul 26 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 prevede obligația de a indica țara de origine sau locul de proveniență pe eticheta cărnii care se încadrează la codurile din Nomenclatura combinată enumerate în anexa XI la regulamentul respectiv, mai precis carnea proaspătă, refrigerată sau congelată de animale din specia porcină, ovină, caprină și de păsări de curte.
(2)
Este necesar să se asigure un echilibru între nevoia consumatorilor de a fi informați și costurile suplimentare suportate de operatori și de autoritățile naționale, care, în cele din urmă, au un impact asupra prețului final al produsului. Evaluarea impactului și un studiu comandat de Comisie au examinat mai multe opțiuni de indicare a țării de origine sau a locului de proveniență cu privire la cele mai relevante etape ale vieții animalelor. Rezultatele arată că, în primul rând, consumatorii au nevoie de informații cu privire la locul în care au fost crescute animalele. În același timp, furnizarea de informații obligatorii privind locul nașterii animalului ar necesita instituirea unor noi sisteme de trasabilitate la nivel de exploatație, acestea implicând costuri, în timp ce indicarea pe etichetă a locului de sacrificare se poate efectua la un cost rezonabil și oferă informații utile pentru consumator. În ceea ce privește nivelul geografic, există dovezi că indicarea statului membru sau a țării terțe ar fi cele mai relevante informații pentru consumatori.
(3)
În Regulamentul (UE) nr. 1169/2011, conceptul de „țară de origine” a unui produs alimentar este stabilit în conformitate cu dispozițiile articolelor 23-26 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului (2). Pentru produsele de origine animală, acest concept se referă la țara în care produsul este obținut integral, care - în cazul cărnii - înseamnă țara în care animalul s-a născut, a fost crescut și sacrificat. În cazul în care mai multe țări au fost implicate în producția unui produs alimentar, acest concept se referă la țara în care produsele au fost supuse ultimei transformări sau prelucrări substanțiale și justificate din punct de vedere economic. Cu toate acestea, aplicarea conceptului respectiv în situații în care carnea provine de la animale născute, crescute și sacrificate în țări diferite nu ar informa în mod satisfăcător consumatorii cu privire la originea cărnii respective. Prin urmare, în toate aceste situații este necesar să se indice, pe etichetă, statul membru sau țara terță în care a fost crescut animalul timp de o perioadă care reprezintă o parte importantă a ciclului normal de creștere pentru fiecare specie, precum și statul membru sau țara terță în care animalul a fost sacrificat. Termenul „origine” ar trebui să fie rezervat pentru carnea care este obținută de la animale născute, crescute și sacrificate într-un singur stat membru sau într-o singură țară terță și care, prin urmare, este obținută în întregime într-un singur stat membru sau o singură țară terță.
(4)
În cazul în care animalul a fost crescut în mai multe state membre sau țări terțe și nu pot fi îndeplinite condițiile referitoare la perioada de creștere, o indicare adecvată a locului de creștere ar trebui să fie asigurată, astfel încât nevoile consumatorilor să fie mai bine îndeplinite și să se evite o complexitate inutilă a etichetei.
(5)
În plus, este necesar să se stabilească norme pentru ambalajele care conțin bucăți de carne din aceeași specie sau din specii diferite, obținute de la animale crescute și sacrificate în diferite state membre sau în diferite țări terțe.
(6)
Acest sistem de etichetare necesită norme de trasabilitate în toate etapele de producție și de distribuție a cărnii, de la sacrificarea animalelor până la ambalarea cărnii, pentru a se asigura legătura dintre carnea etichetată și animalul sau grupul de animale de la care provine carnea.
(7)
Ar trebui să se prevadă norme specifice pentru carnea importată din țări terțe în care informațiile necesare pentru etichetare nu sunt disponibile.
(8)
În ceea ce privește carnea tocată și resturile rezultate din fasonare, având în vedere caracteristicile proceselor de producție a acestora, operatorilor ar trebui să li se permită să utilizeze un sistem simplificat de indicații.
(9)
Având în vedere interesul comercial al informațiilor care trebuie furnizate în temeiul prezentului regulament, operatorilor din sectorul alimentar ar trebui să li se acorde posibilitatea de a adăuga la mențiunile obligatorii de pe etichetă și alte elemente referitoare la proveniența cărnii.
(10)
Întrucât dispozițiile relevante din Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 se aplică începând cu 13 decembrie 2014, iar articolul 47 din regulamentul respectiv prevede aplicarea normelor de punere în aplicare în temeiul regulamentului respectiv începând cu 1 aprilie în fiecare an calendaristic, prezentul regulament ar trebui să se aplice începând cu 1 aprilie 2015.
(11)
Măsurile prevăzute de prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Obiect și domeniu de aplicare
Prezentul regulament stabilește normele privind indicarea țării de origine sau a locului de proveniență pe eticheta cărnii proaspete, refrigerate sau congelate de animale din specia porcină, ovină, caprină și de păsări de curte, care se încadrează la codurile din Nomenclatura combinată enumerate în anexa XI la Regulamentul (UE) nr. 1169/2011.
Articolul 2
Definiții
(1) În sensul prezentului regulament, se aplică definiția pentru „operator din sectorul alimentar” prevăzută la articolul 3 punctul 3 din Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului (3), definiția pentru „unitate” prevăzută la articolul 2 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 852/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (4), precum și definițiile pentru „carne tocată”, „abator” și „unitate de tranșare” prevăzute la punctele 1.13, 1.16 și 1.17 din Anexa I la Regulamentul (CE) nr. 853/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (5).
(2) Se aplică, de asemenea, următoarele definiții:
(a)
„resturi rezultate din fasonare” înseamnă bucăți mici de carne, care se încadrează la codurile din Nomenclatura combinată enumerate în anexa XI la Regulamentul (UE) nr. 1169/2011, recunoscute ca fiind adecvate consumului uman și obținute exclusiv în timpul operațiunilor de fasonare, dezosare a carcaselor sau tranșare a cărnii;
(b)
„lot” înseamnă carnea care se încadrează la codurile din Nomenclatura combinată enumerate în anexa XI la Regulamentul (UE) nr. 1169/2011, obținută de la o singură specie, dezosată sau nu, tranșată sau tocată, care a fost tranșată, tocată sau ambalată în condiții, practic, identice.
Articolul 3
Trasabilitatea
(1) Operatorii din sectorul alimentar, care își desfășoară activitatea în fiecare etapă de producție și de distribuție a cărnii menționate la articolul 1, dețin și utilizează un sistem de identificare și de înregistrare.
(2) Acest sistem se aplică în așa fel încât să se asigure:
(a)
legătura între carne și animalul sau grupul de animale de la care carnea a fost obținută, în etapa sacrificării păstrarea acestei legături fiind responsabilitatea abatorului; și
(b)
transmiterea informațiilor referitoare la indicațiile menționate la articolele 5, 6 sau 7, după caz, împreună cu carnea, către operatorii care își desfășoară activitatea în etapele ulterioare de producție și de distribuție.
Fiecare operator din sectorul alimentar este responsabil de aplicarea sistemului de identificare și de înregistrare, astfel cum se prevede în primul paragraf, în etapa de producție și de distribuție în care își desfășoară activitatea.
Operatorul din sectorul alimentar care ambalează sau etichetează carnea în conformitate cu articolele 5, 6 sau 7 asigură corespondența între codul de identificare a lotului de carne livrat consumatorilor sau unităților de restaurație colectivă și lotul sau loturile de carne corespunzătoare din care este constituit produsul ambalat sau lotul etichetat. Toate ambalajele care poartă același cod de identificare a lotului fac obiectul acelorași indicații în conformitate cu articolele 5, 6 sau 7.
(3) Sistemul menționat la alineatul (1) înregistrează, în special, sosirea și plecarea animalelor, a carcaselor sau a bucăților, după caz, în/din unitatea operatorului din sectorul alimentar și asigură o corelație între sosiri și plecări.
Articolul 4
Grupul de animale
(1) Dimensiunea grupului de animale menționat la articolul 3 se definește prin:
(a)
numărul de carcase tranșate împreună care constituie un lot pentru unitatea de tranșare respectivă, în cazul tranșării carcaselor;
(b)
numărul de carcase a căror carne constituie un singur lot pentru unitatea de tranșare sau tocare respectivă, în cazul tranșării sau al tocării ulterioare.
(2) Dimensiunea unui lot nu trebuie să depășească producția de o zi din aceeași unitate.
(3) Cu excepția cazului în care se aplică articolul 7, la alcătuirea de loturi, unitățile în care carnea este tranșată sau tocată se asigură că toate carcasele dintr-un lot corespund unor animale pentru a căror carne se aplică indicații de etichetare identice, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) sau cu articolul 5 alineatul (2).
Articolul 5
Etichetarea cărnii
(1) Eticheta cărnii menționate la articolul 1 destinată să fie furnizată consumatorilor finali sau unităților de restaurație colectivă trebuie să conțină următoarele indicații:
(a)
statul membru sau țara terță în care a fost crescut animalul, indicat(ă) sub forma „crescut în: (numele statului membru sau al țării terțe)”, în conformitate cu următoarele criterii:
(i)
pentru porcine:
-
în cazul în care animalul sacrificat este în vârstă de peste 6 luni, statul membru sau țara terță în care a avut loc ultima perioadă de creștere de cel puțin patru luni;
-
în cazul în care animalul sacrificat este în vârstă de sub 6 luni și are o greutate în viu de cel puțin 80 de kilograme, statul membru sau țara terță în care a avut loc perioada de creștere ulterioară momentului în care animalul a atins greutatea de 30 de kilograme;
-
în cazul în care animalul sacrificat este în vârstă de sub 6 luni și are o greutate în viu de sub 80 de kilograme, statul membru sau țara terță în care a avut loc întreaga perioadă de creștere;
(ii)
pentru ovine și caprine: statul membru sau țara terță în care a avut loc ultima perioadă de creștere de cel puțin șase luni sau, în cazul în care animalul sacrificat este în vârstă de sub șase luni, statul membru sau țara terță în care a avut loc întreaga perioadă de creștere;
(iii)
pentru păsări de curte: statul membru sau țara terță în care a avut loc ultima perioadă de creștere de cel puțin o lună sau, în cazul în care pasărea sacrificată este în vârstă de sub o lună, statul membru sau țara terță în care a avut loc întreaga perioadă de creștere ulterioară momentului în care pasărea a fost pusă la îngrășare;
(b)
statul membru sau țara terță în care a avut loc sacrificarea, sub forma „sacrificat în: (numele statului membru sau al țării terțe)”; și
(c)
codul de identificare a lotului prin care se identifică carnea furnizată consumatorilor sau unităților de restaurație colectivă.
În cazul în care perioada de creștere menționată la litera (a) nu este realizată în niciunul dintre statele membre sau în niciuna dintre țările terțe în care a fost crescut animalul, mențiunea prevăzută la litera (a) se înlocuiește cu mențiunea „crescut în: mai multe țări din afara UE” sau „crescut în: mai multe state membre ale UE și țări din afara UE”.
Cu toate acestea, în cazul în care perioada de creștere menționată la litera (a) nu este realizată în niciunul dintre statele membre sau în niciuna dintre țările terțe în care a fost crescut animalul, mențiunea prevăzută la litera (a) se poate înlocui cu mențiunea „crescut în: (lista statelor membre sau a țărilor terțe în care animalul a fost crescut)”, în cazul în care operatorul din sectorul alimentar furnizează autorității competente dovezi satisfăcătoare, care atestă faptul că animalul a fost crescut în statele membre sau în țările terțe respective.
(2) Mențiunile prevăzute la alineatul (1) literele (a) și (b) pot fi înlocuite cu mențiunea „origine: (numele statului membru sau al țării terțe)”, în cazul în care operatorul din sectorul alimentar furnizează autorității competente dovezi satisfăcătoare, care atestă faptul că carnea menționată la articolul 1 a fost obținută de la animale născute, crescute și sacrificate într-un singur stat membru sau într-o singură țară terță.
(3) În cazul în care mai multor bucăți de carne, din aceeași specie sau din specii diferite, le corespund indicații de etichetare diferite în conformitate cu alineatele (1) și (2) și sunt prezentate în același ambalaj consumatorilor sau unităților de restaurație colectivă, eticheta trebuie să indice:
(a)
lista statelor membre sau a țărilor terțe în cauză, în conformitate cu alineatele (1) sau (2), pentru fiecare specie;
(b)
codul de identificare a lotului prin care se identifică carnea furnizată consumatorilor sau unităților de restaurație colectivă.
Articolul 6
Derogare pentru carnea provenită din țări terțe
Prin derogare de la articolul 5 alineatul (1) litera (a), eticheta cărnii menționate la articolul 1, care a fost importată în scopul introducerii pe piața Uniunii și pentru care informațiile prevăzute la articolul 5 alineatul (1) litera (a) nu sunt disponibile, trebuie să conțină mențiunile „crescut în: afara UE” și „sacrificat în: (numele țării terțe în care a fost sacrificat animalul)”.
Articolul 7
Derogări pentru carnea tocată și pentru resturile rezultate din fasonare
Prin derogare de la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b), de la articolul 5 alineatul (2) și de la articolul 6, în ceea ce privește carnea tocată și resturile rezultate din fasonare, pot fi aplicate următoarele mențiuni:
(a)
„origine: UE”, în cazul în care carnea tocată sau resturile rezultate din fasonare sunt produse exclusiv din carne obținută de la animale născute, crescute și sacrificate în state membre diferite;
(b)
„crescut și sacrificat în: UE”, în cazul în care carnea tocată sau resturile rezultate din fasonare sunt produse exclusiv din carne obținută de la animale crescute și sacrificate în state membre diferite;
(c)
„crescut și sacrificat în: afara UE”, în cazul în care carnea tocată sau resturile rezultate din fasonare sunt produse exclusiv din carne importată în Uniune;
(d)
„crescut în: afara UE” și „sacrificat în: UE”, în cazul în care carnea tocată sau resturile rezultate din fasonare sunt produse exclusiv din carne obținută de la animale importate în Uniune drept animale destinate sacrificării și sacrificate într-un stat membru sau în state membre diferite;
(e)
„crescut și sacrificat în: UE și în afara UE”, în cazul în care carnea tocată sau resturile rezultate din fasonare sunt fabricate din:
(i)
carne obținută de la animale crescute și sacrificate în unul sau în mai multe state membre diferite și din carne importată în Uniune; sau
(ii)
carne obținută de la animale importate în Uniune și sacrificate în unul sau în mai multe state membre diferite.
Articolul 8
Informații suplimentare furnizate pe etichetă în mod opțional
Operatorii din sectorul alimentar pot completa mențiunile prevăzute la articolele 5, 6, sau 7 cu informații suplimentare privind proveniența cărnii.
Informațiile suplimentare menționate la primul alineat nu sunt în contradicție cu indicațiile menționate la articolele 5, 6 și 7 și respectă normele prevăzute în capitolul V din Regulamentul (UE) nr. 1169/2011.
Articolul 9
Intrarea în vigoare și aplicarea
Prezentul regulament intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Se aplică de la 1 aprilie 2015. Nu se aplică în cazul cărnii care a fost introdusă legal pe piața Uniunii înaintea datei de 1 aprilie 2015, până la epuizarea stocurilor.
Regulamentul este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 13 decembrie 2013.