ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 27. října 2014,
kterým se podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES sestavuje na období 2015-2019 seznam odvětví a pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku
(oznámeno pod číslem C(2014) 7809)
(Text s významem pro EHP)
(2014/746/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na čl. 10a odst. 13 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 2003/87/ES stanoví, že základním způsobem přidělování povolenek na emise skleníkových plynů provozovatelům zařízení v systému Unie pro obchodování s emisemi (EU ETS) by počínaje rokem 2013 měla být dražba. Způsobilým provozovatelům se však v období 2013-2020 nadále přidělují bezplatné povolenky podle pravidel stanovených směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím Komise 2011/278/EU (2).
(2)
Skutečnost, že neexistuje ambiciózní mezinárodní dohoda o změně klimatu, jejímž cílem by bylo nastavit horní hranici globálního oteplení na 2 °C, by mohla ohrozit příznivé dopady opatření realizovaných Unií. Důsledkem absence mezinárodního závazku by mohl být nárůst emisí skleníkových plynů v třetích zemích, jejichž průmyslová odvětví nejsou vázána srovnatelnými uhlíkovými omezeními (tzv. „únik uhlíku“). V zájmu omezení rizika úniku uhlíku směrnice 2003/87/ES stanoví, že v závislosti na výsledcích mezinárodních jednání Komise sestaví seznam odvětví a pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku (dále jen „seznam odvětví a pododvětví“). Těmto odvětvím a pododvětvím by měly být přiděleny bezplatné povolenky na 100 % množství určeného podle směrnice 2003/87/ES a rozhodnutí 2011/278/EU, s přihlédnutím k opravnému koeficientu platnému pro všechna odvětví a uvedenému v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES a stanovenému v příloze II rozhodnutí Komise 2013/448/EU (3).
(3)
V této souvislosti Komise analyzovala, do jaké míry se třetí země, které mají rozhodující podíl na celosvětové produkci odvětví a pododvětví zařazených na seznam odvětví, u nichž se předpokládá únik uhlíku, pevně zavázaly snížit v příslušných odvětvích emise skleníkových plynů, a zda jsou jejich závazky srovnatelné se závazky Unie a plněny ve stejném časovém rámci. Kromě toho se také posuzovalo, do jaké míry je výkonnost zařízení v těchto zemích srovnatelná s výkonností zařízení v Unii. Komise dospěla k závěru, že závazky ke snížení emisí skleníkových plynů nejsou dostatečně srovnatelné, a srovnatelnost uhlíkové výkonnosti je tak irelevantní.
(4)
První seznam odvětví a pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku, byl sestaven v roce 2009 pro roky 2013 a 2014 v rámci rozhodnutí Komise 2010/2/EU (4).
(5)
Posouzení by se mělo zakládat na určitém počtu kvalitativních a kvantitativních kritérií a na údajích z posledních tří let. V tomto smyslu použila Komise údaje z let 2009, 2010 a 2011, neboť za rok 2012 byly k dispozici údaje jen k některým parametrům.
(6)
Při sestavování seznamu odvětví a pododvětví Komise posuzovala riziko úniku uhlíku v odvětvích a pododvětvích podle klasifikace NACE-4, statistické klasifikace ekonomických činností v rámci Evropské unie podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1893/2006 (5). V rámci klasifikace NACE-4 jsou odvětví přesně definovaná a jsou k dispozici optimální údaje. Každému odvětví je přiřazen čtyřmístný číselný kód a každému pododvětví šestimístný kód CPA nebo osmimístný kód Prodcom, tedy kód podle klasifikace zboží používané pro statistické účely v odvětví průmyslové produkce v Unii, která vychází přímo z klasifikace NACE.
(7)
Jednotlivá odvětví byla nejdříve posouzena na základě kvantitativních kritérií uvedených v čl. 10a odst. 15 a 16 směrnice 2003/87/ES. Pro aplikaci těchto kvantitativních kritérií musela Komise určit součet přímých a nepřímých dodatečných nákladů spojených s uplatňováním směrnice 2003/87/ES.
(8)
Přímé dodatečné náklady spojené s množstvím povolenek, které by dané odvětví muselo koupit, kdyby nebylo považované za odvětví se značným rizikem úniku uhlíku, byly vypočteny na základě údajů o přímých emisích CO2 za jednotlivá odvětví. Tyto údaje pro výpočet přímých nákladů jednotlivých odvětví byly převzaty z protokolu transakcí Evropské unie (EUTL), jenž se považuje za nejpřesnější a nejtransparentnější zdroj dat o emisích CO2 na úrovni zařízení. V databázi EUTL však nejsou k dispozici data pro odvětví a skleníkové plyny, na něž se systém EU ETS vztahuje až od 1. ledna 2013. Komise proto v daných případech použila údaje o přímých emisích CO2, které poskytly členské státy v rámci vnitrostátních prováděcích opatření podle rozhodnutí 2011/278/EU.
(9)
Pro účely stanovení nepřímých dodatečných nákladů Komise shromáždila data o spotřebě elektrické energie podle odvětví poskytnutá členskými státy a ujistila se, že spotřeba elektřiny nebyla pod různými kódy NACE započítaná dvakrát. K určení objemu emisí spojených s výrobou elektřiny spotřebované v různých odvětvích Komise pro účely seznamu odvětví a pododvětví v rozhodnutí 2010/2/EU použila faktor průměrných emisí odvozený z celkové skladby pohonných hmot pro výrobu elektřiny, který, jak usoudila, vycházel z nejpřesnějších údajů. Tentýž faktor průměrných emisí byl použit i v posudcích, na nichž se zakládá toto rozhodnutí.
(10)
Kromě toho, aby Komise mohla určit přímé a nepřímé dodatečné náklady, musela provést odhad průměrné ceny uhlíku. Při posuzování pro účely sestavení seznamu odvětví a pododvětví byla použita předpokládaná cena uhlíku 30 EUR za tunu ekvivalentu CO2. V době platnosti rozhodnutí 2010/2/EU se předpokládaná cena uhlíku použitá v posudcích značně lišila od ceny skutečné, která byla výrazně nižší. Komise ovšem ve svém sdělení nazvaném „Rámec politiky v oblasti klimatu a energetiky na období 2020-2030“ (6) navrhla bezpodmínečně snížit emise skleníkových plynů do roku 2030 o 40 % oproti stavu v roce 1990 a nastavit tomu odpovídající cíl pro energii z obnovitelných zdrojů. Navrhla také vytvořit v systému EU ETS rezervu pro zachování stability trhu. Vzhledem k těmto okolnostem se proto předpokládá, že cena uhlíku se bude v budoucnu více řídit snižováním emisí ve střednědobém a dlouhodobém horizontu. Používat při posuzování pro účely tohoto rozhodnutí i nadále předpokládanou cenu uhlíku na úrovni 30 EUR za ekvivalent tuny CO2 se proto jeví jako odůvodněné.
(11)
Přímé a nepřímé dodatečné náklady by se měly počítat jako podíl hrubé přidané hodnoty. K odhadu hrubé přidané hodnoty u jednotlivých odvětví byla použita data ze strukturální statistiky podnikání Eurostatu.
(12)
Dále Komise posoudila intenzitu obchodu jednotlivých odvětví a pododvětví na základě dat získaných z databáze Eurostatu Comext.
(13)
Celkem posoudila Komise 245 průmyslových odvětví a 24 pododvětví zařazených do oddílů „Těžba a dobývání“ a „Zpracovatelský průmysl“ klasifikace NACE. Odvětví a pododvětví uvedená v bodě 1 přílohy tohoto rozhodnutí splňují kritéria podle čl. 10a odst. 15 a 16 směrnice 2003/87/ES a měla by být považována za odvětví a pododvětví, jimž hrozí značné riziko úniku uhlíku.
(14)
Řada odvětví, u nichž se na základě kvantitativních kritérií stanovených v čl. 10a odst. 15 a 16 nemělo za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku, byla posouzena z hlediska kvalitativních kritérií podle čl. 10a odst. 17 směrnice 2003/87/ES. Z kvalitativního hlediska byla posouzena odvětví, jež splňovala kvalitativní kritéria při sestavování předchozího seznamu, odvětví považovaná za mezní případy a odvětví, u nichž si posouzení vyžádali zástupci průmyslových podniků.
(15)
V případě odvětví „Konečná úprava textilií“ (kód NACE 1330), „Výroba pálených zdicích materiálů, tašek, dlaždic a podobných výrobků“ (kód NACE 2332), „Výroba sádrových výrobků pro stavební účely“ (kód NACE 2362), „Odlévání železa“ (kód NACE 2451) a „Odlévání lehkých kovů“ (kód NACE 2453) byla aktualizována kvalitativní posouzení provedená v rámci sestavování předchozího seznamu odvětví a pododvětví platného pro roky 2013 a 2014. Bylo přitom zjištěno, že skutečnosti, které byly důvodem pro zařazení těchto odvětví na seznam odvětví a pododvětví, stále platí. Proto by tato odvětví a pododvětví měla být považována za odvětví a pododvětví, u nichž hrozí značné riziko úniku uhlíku, i v období 2015-2019.
(16)
Bylo provedeno kvalitativní posouzení odvětví „Výroba sladu“ (kód NACE 1106), neboť představuje mezní případ ve vztahu k čl. 10a odst. 16 písm. b) směrnice 2003/87/ES. S ohledem na zvýšené náklady plynoucí z provádění směrnice 2003/87/ES prokázalo posouzení vysokou intenzitu obchodu a významný propad ziskovosti tohoto odvětví v Unii. Nízké ziskové marže omezují investiční možnosti zařízení a jejich schopnost snižovat emise. Na základě kombinovaného dopadu těchto faktorů by mělo být odvětví považováno za odvětví, u nějž se má za to, že mu hrozí značné riziko úniku uhlíku.
(17)
Odvětví uvedená v bodě 2 přílohy by měla být považována za odvětví, u nichž na základě kvalitativních kritérií hrozí značné riziko úniku uhlíku.
(18)
Jelikož seznam odvětví a pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku, který má tvořit přílohu tohoto rozhodnutí, má platit pro období 2015-2019, mělo by se toto rozhodnutí použít od 1. ledna 2015.
(19)
Z důvodu právní jistoty a přehlednosti by rozhodnutí 2010/2/EU mělo být s účinností od 1. ledna 2015 zrušeno.
(20)
Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro změnu klimatu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Má se za to, že odvětvím a pododvětvím uvedeným v příloze hrozí značné riziko úniku uhlíku.
Článek 2
Rozhodnutí 2010/2/EU se s účinností od 1. ledna 2015 zrušuje.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije od 1. ledna 2015.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 27. října 2014.
DECIZIA COMISIEI
din 27 octombrie 2014
de stabilire pentru perioada 2015-2019, în temeiul Directivei 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului, a listei sectoarelor și subsectoarelor considerate a fi expuse unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de dioxid de carbon
[notificată cu numărul C(2014) 7809]
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2014/746/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (1), în special articolul 10a alineatul (13),
întrucât:
(1)
Directiva 2003/87/CE prevede că licitația trebuie să fie principiul de bază pentru alocarea, începând din 2013, a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră către operatorii instalațiilor care intră sub incidența Schemei Uniunii de comercializare a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră („EU ETS”). Cu toate acestea, în perioada 2013-2020, operatorii eligibili continuă să primească certificate gratuite, în conformitate cu normele stabilite în Directiva 2003/87/CE și în Decizia 2011/278/UE a Comisiei (2).
(2)
Lipsa unui acord internațional ambițios privind schimbările climatice, care să urmărească limitarea creșterii temperaturii globale la 2 °C, poate submina efectele benefice ale acțiunilor întreprinse de Uniune. Lipsa unor măsuri obligatorii la nivel internațional poate conduce la o creștere a emisiilor de gaze cu efect de seră în țările terțe în care industria nu este supusă unor restricții comparabile în ceea ce privește carbonul („relocarea emisiilor de dioxid de carbon”). Pentru a preveni riscul de relocare a emisiilor de dioxid de carbon, Directiva 2003/87/CE prevede că, sub rezerva rezultatului negocierilor internaționale, Comisia trebuie să stabilească o listă a sectoarelor și subsectoarelor considerate a fi expuse unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de dioxid de carbon („lista sectoarelor și subsectoarelor”). Aceste sectoare și subsectoare ar trebui să primească certificate gratuite reprezentând 100 % din cantitatea stabilită conform Directivei 2003/87/CE și Deciziei 2011/278/UE, sub rezerva aplicării factorului de corecție transsectorial menționat la articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE și stabilit în anexa II la Decizia 2013/448/UE a Comisiei (3).
(3)
În acest sens, Comisia a analizat măsura în care țările terțe ce dețin o cotă decisivă din producția globală în sectoarele și subsectoarele incluse în lista referitoare la riscul de relocare a emisiilor de dioxid de carbon se angajează ferm să reducă emisiile de gaze cu efect de seră în sectoarele respective, precum și dacă aceste angajamente sunt comparabile cu cele ale Uniunii și sunt îndeplinite în aceleași termene. În plus, a fost examinată și măsura în care eficiența instalațiilor situate în țările respective este comparabilă cu eficiența instalațiilor situate în Uniune. Comisia a concluzionat că, în ceea ce privește angajamentul de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră, nu se poate stabili o comparabilitate suficientă și, prin urmare, comparabilitatea eficienței de reducere a emisiilor de dioxid de carbon nu este relevantă.
(4)
Prima listă a sectoarelor și subsectoarelor considerate a fi expuse unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de dioxid de carbon a fost elaborată în 2009 pentru anii 2013 și 2014, prin Decizia 2010/2/UE a Comisiei (4).
(5)
Evaluarea ar trebui să se bazeze pe o serie de criterii cantitative și calitative și pe datele din ultimii trei ani. În acest sens, Comisia a utilizat date din anii 2009, 2010 și 2011, deoarece datele din 2012 erau disponibile numai pentru o parte din parametri.
(6)
Pentru a întocmi lista sectoarelor și subsectoarelor, Comisia a evaluat riscul de relocare a emisiilor de dioxid de carbon din sectoare și subsectoare la nivelul NACE-4 al Nomenclatorului statistic al activităților economice din Uniune stabilit de Regulamentul (CE) nr. 1893/2006 al Parlamentului European și al Consiliului (5). NACE-4 este nivelul care definește sectoarele cu precizie, corespunzând unei disponibilități optime a datelor. Sectoarele sunt identificate la nivelul Nomenclatorului NACE printr-un cod de 4 cifre, iar subsectoarele sunt identificate la nivelul CPA sau Prodcom printr-un cod de 6 cifre sau, respectiv, de 8 cifre, corespunzând nomenclatorului bunurilor utilizat pentru statisticile privind producția industrială în Uniune, care derivă direct din Nomenclatorul NACE.
(7)
Sectoarele au fost evaluate mai întâi pe baza criteriilor cantitative stabilite la articolul 10a alineatele (15) și (16) din Directiva 2003/87/CE. Pentru a aplica aceste criterii cantitative, Comisia a trebuit să determine suma costurilor suplimentare directe și indirecte generate de punerea în aplicare a Directivei 2003/87/CE.
(8)
Costurile suplimentare directe, generate de cantitatea de certificate pe care un sector trebuie să le cumpere dacă nu este considerat a fi expus unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de dioxid de carbon, au fost calculate pe baza datelor privind emisiile directe de CO2 la nivel sectorial. Datele din Registrul de tranzacții al Uniunii Europene („EUTL”) sunt considerate a fi cea mai precisă și transparentă sursă de date privind emisiile de CO2 la nivel de instalație și, prin urmare, au fost utilizate pentru a calcula costurile directe ale sectoarelor. Pentru sectoarele și gazele cu efect de seră incluse în EU ETS de la 1 ianuarie 2013, nu sunt disponibile în EUTL date privind emisiile. Prin urmare, Comisia a utilizat în aceste cazuri datele privind emisiile directe de CO2 furnizate de statele membre în cadrul Măsurilor naționale de punere în aplicare, elaborate în temeiul Deciziei 2011/278/UE.
(9)
Pentru a determina costurile suplimentare indirecte, Comisia a colectat din statele membre date privind consumul de energie electrică la nivel sectorial, asigurându-se că, la diferitele coduri NACE, nu a avut loc nicio dublă contabilizare a energiei electrice consumate. Pentru a determina emisiile legate de producția energiei electrice consumate de diferitele sectoare de pe lista sectoarelor și subsectoarelor stabilită de Decizia 2010/2/UE, Comisia a utilizat factorul de emisie mediu, determinat pentru întregul mix energetic aferent producției de energie electrică, deoarece s-a considerat că acesta se bazează pe cele mai precise date. Același factor de emisie mediu a fost utilizat în evaluările care stau la baza prezentei decizii.
(10)
De asemenea, pentru a determina costurile suplimentare directe și indirecte, Comisia a trebuit să estimeze prețul mediu al carbonului. În vederea întocmirii primei liste a sectoarelor și subsectoarelor, s-a utilizat pentru evaluări un preț estimat al carbonului de 30 EUR pe tona de echivalent CO2. În perioada de aplicare a Deciziei 2010/2/UE, s-a înregistrat o diferență substanțială între prețul estimat al carbonului, utilizat pentru evaluări, și prețul real al carbonului, acesta din urmă fiind considerabil mai scăzut. Cu toate acestea, în comunicarea sa intitulată „Un cadru pentru politica privind clima și energia în perioada 2020-2030” (6), Comisia a propus un obiectiv necondiționat de reducere, până în 2030, a emisiilor de gaze cu efect de seră cu 40 % față de nivelul din 1990, precum și un obiectiv corespunzător privind sursele regenerabile de energie. Comisia a propus, de asemenea, crearea în EU ETS a unei rezerve de stabilitate a pieței. În aceste circumstanțe, este de așteptat ca prețul carbonului să fie, în viitor, mai puternic influențat de reducerea emisiilor pe termen mediu și lung. Prin urmare, se consideră justificată utilizarea în continuare a unui preț al carbonului de 30 EUR pe tona de echivalent CO2 pentru evaluările care stau la baza prezentei decizii.
(11)
Costurile suplimentare directe și indirecte trebuie calculate ca parte din valoarea adăugată brută. Pentru estimarea valorii adăugate brute la nivel sectorial, au fost utilizate date din statisticile structurale ale Eurostat privind întreprinderile.
(12)
De asemenea, Comisia a evaluat intensitatea schimburilor comerciale din fiecare sector și subsector, pe baza datelor obținute din baza de date Comext a Eurostat.
(13)
În total, Comisia a evaluat 245 de sectoare industriale și 24 de subsectoare clasificate la diviziunile „Industria extractivă și exploatarea în cariere” și „Industria prelucrătoare” ale nomenclatorului NACE. Sectoarele și subsectoarele indicate la punctul 1 din anexa la prezenta decizie îndeplinesc criteriile stabilite la articolul 10a alineatele (15) și (16) din Directiva 2003/87/CE și trebuie considerate ca fiind expuse unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de dioxid de carbon.
(14)
Pe baza criteriilor calitative stabilite la articolul 10a alineatul (17) din Directiva 2003/87/CE, au fost efectuate evaluări cu privire la un număr de sectoare care, conform criteriilor cantitative stabilite la articolul 10a alineatele (15) și (16), nu au fost considerate a fi expuse riscului de relocare a emisiilor de dioxid de carbon. Evaluările calitative au fost efectuate în cazurile care au îndeplinit criteriile calitative în contextul elaborării listei precedente, în cazurile sectoarelor considerate a fi „de graniță”, precum și la cererea reprezentanților sectoarelor.
(15)
În cazul sectoarelor „Finisarea materialelor textile” (cod NACE 1330), „Fabricarea cărămizilor, țiglelor și produselor pentru construcții din lut ars” (cod NACE 2332), „Fabricarea articolelor din ipsos pentru construcții” (cod NACE 2362), „Turnarea fontei” (cod NACE 2451) și „Turnarea metalelor ușoare” (cod NACE 2453), au fost actualizate evaluările calitative efectuate în contextul elaborării listei precedente a sectoarelor și subsectoarelor, valabilă pentru anii 2013 și 2014. S-a concluzionat că circumstanțele care au justificat adăugarea acestor sectoare pe lista sectoarelor și subsectoarelor își păstrează în continuare valabilitatea. Prin urmare, și pentru perioada 2015-2019, sectoarele respective trebuie considerate a fi expuse unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de dioxid de carbon.
(16)
S-a efectuat o evaluare calitativă pentru sectorul „Fabricarea malțului” (cod NACE 1106), deoarece acesta a reprezentat un caz „de graniță” din punctul de vedere al articolului 10a alineatul (16) litera (b) din Directiva 2003/87/CE. Ținând seama de creșterea costurilor rezultată din punerea în aplicare a Directivei 2003/87/CE, evaluarea a evidențiat o mare intensitate a schimburilor comerciale și o scădere semnificativă a profitabilității acestui sector în Uniune. Marjele de profit scăzute limitează capacitatea instalațiilor de a investi și de a-și reduce emisiile. Având în vedere impactul combinat al acestor factori, sectorul trebuie considerat a fi expus unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de dioxid de carbon.
(17)
Pe baza criteriilor calitative, sectoarele indicate la punctul 2 din anexă trebuie considerate a fi expuse unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de dioxid de carbon.
(18)
Având în vedere că lista sectoarelor și subsectoarelor considerate a fi expuse unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de dioxid de carbon, care figurează în anexă, trebuie să fie valabilă pentru perioada 2015-2019, prezenta decizie trebuie să se aplice de la 1 ianuarie 2015.
(19)
Din motive de securitate juridică și claritate, Decizia 2010/2/CE trebuie abrogată cu efect de la 1 ianuarie 2015.
(20)
Măsurile prevăzute de prezenta decizie sunt conforme cu avizul Comitetului privind schimbările climatice,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Sectoarele și subsectoarele indicate în anexă sunt considerate a fi expuse unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de dioxid de carbon.
Articolul 2
Decizia 2010/2/UE se abrogă cu efect de la 1 ianuarie 2015.
Articolul 3
Prezenta decizie se aplică de la 1 ianuarie 2015.
Articolul 4
Prezenta decizie se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles, 27 octombrie 2014.