NAŘÍZENÍ RADY (EU) č. 967/2012
ze dne 9. října 2012,
kterým se mění prováděcí nařízení (EU) č. 282/2011, pokud jde o zvláštní režimy pro neusazené osoby povinné k dani, které poskytují telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby osobám nepovinným k dani
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), a zejména na článek 397 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Evropské komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 2006/112/ES stanoví, že od 1. ledna 2015 musí být veškeré telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání a elektronické služby zdaněny ve členském státě, v němž je příjemce usazen nebo v němž má bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje (dále jen „členský stát spotřeby“), bez ohledu na to, kde je osoba povinná k dani poskytující tyto služby usazená.
(2)
K usnadnění plnění daňových povinností byl v případech, kdy jsou takové služby poskytnuty osobám nepovinným k dani, zaveden zvláštní režim pro osoby povinné k dani usazené ve Společenství, ale nikoliv v členském státě poskytnutí služby (dále jen „režim Unie“). Na veškeré tyto služby byl rozšířen další stávající zvláštní režim pro osoby povinné k dani neusazené ve Společenství (dále jen „režim mimo Unii“). Neusazené osoby povinné k dani tak budou mít možnost určit členský stát identifikace, který bude jediným místem elektronického kontaktu pro účely identifikace daně z přidané hodnoty (DPH) a podávání přiznání k dani.
(3)
Osoba povinná k dani s provozovnami ve více než jednom členském státě by měla mít v rámci režimu Unie možnost určit jakýkoliv z dotčených členských států jako členský stát identifikace, vyjma případu, kdy má ve Společenství sídlo ekonomické činnosti. V takovém případě je členským státem identifikace stát, v němž má osoba povinná k dani sídlo ekonomické činnosti.
(4)
Aby osoby povinné k dani používající režim Unie nebyly nepřiměřeně zatěžovány, mělo by být ujasněno, jakým způsobem může být provedena změna členského státu identifikace v případě, že osoba povinná k dani přesune svou stálou provozovnu nebo sídlo ekonomické činnosti tak, že je pro další používání uvedeného režimu změna členského státu identifikace nezbytná.
(5)
Na telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání a elektronické služby poskytnuté v členském státě, v němž má osoba povinná k dani sídlo ekonomické činnosti nebo stálou provozovnu, se ani jeden ze zvláštních režimů nevztahuje. Mělo by být vyjasněno, že poskytnutí těchto služeb by mělo být přiznáno přímo v dotčeném členském státě.
(6)
Protože jsou oba zvláštní režimy dobrovolné, může se neusazená osoba povinná k dani kdykoliv rozhodnout, že je přestane používat. Je třeba stanovit, od kdy taková rozhodnutí nabývají účinku.
(7)
Aby se zabránilo zbytečné zátěži pro správce daně, měl by však být osobě povinné k dani, která se rozhodne ukončit používání jednoho ze zvláštních režimů, na určité období odepřen opětovný přístup k uvedenému režimu.
(8)
Aby byly identifikační údaje v databázi aktuální, spoléhá se členský stát identifikace na informace od osoby povinné k dani. S cílem zajistit, aby byly databáze aktualizovány neprodleně, je třeba stanovit lhůtu, ve které by osoba povinná k dani používající zvláštní režimy měla sdělit veškeré příslušné informace o ukončení nebo změně činností a o změnách již poskytnutých příslušných informací.
(9)
Neusazené osobě povinné k dani, která chce používat zvláštní režim, musí být přiděleno identifikační číslo pro DPH. Aby se zabránilo nezamýšlenému zpětnému používání režimů ze strany osob povinných k dani, které se již pro účely DPH identifikovaly, je třeba upřesnit, od jakého okamžiku by se zvláštní režimy měly uplatňovat.
(10)
Aby se zabránilo pochybnostem o tom, který členský stát je příslušný, měl by být stanoven členský stát, který může vyjmout osobu povinnou k dani ze zvláštního režimu. Měly by být také upřesněny okolnosti, za kterých má uvedený členský stát přijmout rozhodnutí o vynětí, a okamžik, od kterého nabývá takové rozhodnutí účinku.
(11)
Měl by být vyjasněn koncept ukončení činnosti neusazené osoby povinné k dani, na kterou se vztahuje jeden ze zvláštních režimů, a koncept soustavného porušování pravidel neusazenou osobou povinnou k dani.
(12)
Aby se podpořilo plnění dodržování pravidel a zabránilo se zbytečné zátěži pro správce daně, měl by být osobě povinné k dani vyňaté z jednoho ze zvláštních režimů kvůli soustavnému porušování pravidel na určité období odepřen přístup k oběma zvláštním režimům.
(13)
Mělo by být jasně stanoveno, že pokud osoba povinná k dani přestane jeden ze zvláštních režimů používat, je z jednoho ze zvláštních režimů vyňata, nebo změní členský stát identifikace, měla by plnit veškeré daňové povinnosti týkající se zdaňovacích období předcházejících tomuto ukončení, vynětí nebo této změně u členského státu, který byl členským státem identifikace před ukončením, vynětím nebo změnou.
(14)
Aby členský stát spotřeby mohl snadněji provádět kontrolu, je třeba každé zdaňovací období řešit zvlášť a změny by se měly provádět pouze u dotčeného přiznání k dani.
(15)
Z důvodu kontroly je vhodné požadovat, aby neusazená osoba povinná k dani podala přiznání k dani členským státům identifikace i v případě, že ve zdaňovacím období nedošlo k poskytnutí žádné služby. Mělo by být také vyjasněno, že je nutné uvádět přesnou výši daně bez zaokrouhlení nahoru nebo dolů.
(16)
U změn přiznání k dani je třeba stanovit lhůtu, ve které lze elektronicky podat přiznání členskému státu identifikace. Členské státy spotřeby by měly v každém případě mít možnost přijmout nebo požadovat příslušné informace přímo od osoby povinné k dani a provádět vyměřování DPH v souladu se svými vnitrostátními předpisy.
(17)
V případě členského státu identifikace, jehož měnou není euro, by měla být neusazená osoba povinná k dani vázána rozhodnutím daného členského státu, pokud jde o měnu, v jaké by měla být vyhotovena veškerá přiznání k dani v rámci zvláštních režimů.
(18)
Aniž by byla dotčena vnitrostátní pravidla členských států spotřeby pro kompenzace nadměrných plateb, mělo by být zajištěno výhradně za účelem zajištění účinné správy zvláštních režimů členským státem identifikace a zamezení nadměrné administrativní zátěži jak tohoto členského státu, tak členských států spotřeby, aby osoba povinná k dani nemohla zahrnout částky odvedené DPH do více než jednoho přiznání, a to ani od samého počátku, ani cestou následných úprav.
(19)
V případě neuhrazení, částečného uhrazení nebo uhrazení vyšší částky neusazenou osobou povinnou k dani a s ohledem na úroky, sankce a další vedlejší poplatky je důležité přesně určit povinnosti členského státu identifikace i členských států spotřeby, aby se usnadnil výběr DPH a zajistilo, že za služby poskytnuté v rámci zvláštních režimů byla uhrazena správná částka.
(20)
Záznamy, jež vede neusazená osoba povinná k dani, musí být dostatečně podrobné, aby správcům daně členských států spotřeby umožnily ověřit, zda je přiznání k dani správné. Proto by měly být stanoveny minimální požadavky na údaje, které musí tyto záznamy obsahovat.
(21)
Aby se usnadnilo provádění zvláštních režimů a aby služby poskytované od 1. ledna 2015 mohly pod tyto režimy spadat, měly by mít neusazené osoby povinné k dani možnost podávat své identifikační údaje členskému státu, který si určily jako svůj členský stát identifikace, od 1. října 2014.
(22)
Prováděcí nařízení (EU) č. 282/2011 (2) by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V prováděcím nařízení (EU) č. 282/2011 se kapitola XI oddíl 2 nahrazuje tímto:
„ODDÍL 2
Zvláštní režimy pro neusazené osoby povinné k dani, které poskytují telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby osobám nepovinným k dani (články 358 až 369k směrnice 2006/112/ES)
Pododdíl 1
Definice
Článek 57a
Pro účely tohoto oddílu se rozumí:
1)
„režimem mimo Unii“ zvláštní režim pro telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby, které poskytují osoby povinné k dani neusazené ve Společenství, jak je stanoveno v hlavě XII kapitole 6 oddílu 2 směrnice 2006/112/ES;
2)
„režimem Unie“ zvláštní režim pro telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby, které poskytují osoby povinné k dani usazené ve Společenství, avšak neusazené v členském státě spotřeby, jak je stanoveno v hlavě XII kapitole 6 oddílu 3 směrnice 2006/112/ES;
3)
„zvláštním režimem“ podle kontextu „režim mimo Unii“nebo „režim Unie“;
4)
„osobou povinnou k dani“ osoba povinná k dani neusazená ve Společenství ve smyslu čl. 358a bodu 1 směrnice 2006/112/ES nebo osoba povinná k dani neusazená v členském státě spotřeby ve smyslu čl. 369a prvního pododstavce bodu 1 uvedené směrnice.
Pododdíl 2
Uplatňování režimu Unie
Článek 57b
Pokud má osoba povinná k dani používající režim Unie sídlo ekonomické činnosti ve Společenství, je členským státem identifikace členský stát, v němž má sídlo ekonomické činnosti.
Pokud má osoba povinná k dani používající režim Unie sídlo ekonomické činnosti mimo Společenství, avšak má ve Společenství více než jednu stálou provozovnu, může si za členský stát identifikace zvolit podle čl. 369a druhého pododstavce směrnice 2006/112/ES kterýkoli členský stát, v němž má stálou provozovnu.
Pododdíl 3
Oblast působnosti režimu Unie
Článek 57c
Režim Unie se nevztahuje na telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby poskytnuté ve členském státě, v němž má osoba povinná k dani sídlo ekonomické činnosti nebo stálou provozovnu. Poskytnutí těchto služeb se přiznává příslušnému správci daně daného členského státu v přiznání k dani podle článku 250 směrnice 2006/112/ES.
Pododdíl 4
Identifikace
Článek 57d
Pokud osoba povinná k dani oznámí členskému státu identifikace, že hodlá používat jeden ze zvláštních režimů, použije se tento zvláštní režim od prvního dne následujícího kalendářního čtvrtletí.
Pokud se však první poskytnutí služby, na které se má tento zvláštní režim vztahovat, uskuteční přede dnem uvedeným v prvním pododstavci, použije se zvláštní režim ode dne tohoto prvního poskytnutí služby, oznámí-li osoba povinná k dani zahájení činnosti, na kterou se má režim vztahovat, členskému státu identifikace nejpozději desátý den v měsíci následujícím po tomto prvním poskytnutí služby.
Článek 57e
Členský stát identifikace určí osobu povinnou k dani používající režim Unie pomocí jejího identifikačního čísla pro DPH, jak je uvedeno v článcích 214 a 215 směrnice 2006/112/ES.
Článek 57f
1. Pokud osoba povinná k dani používající režim Unie přestane splňovat podmínky stanovené v definici v čl. 369a prvním pododstavci bodu 2 směrnice 2006/112/ES, přestane členský stát, v němž je tato osoba identifikována, být členským státem identifikace. Pokud tato osoba povinná k dani nadále splňuje podmínky pro používání daného zvláštního režimu, označí za účelem jeho dalšího používání za nový členský stát identifikace členský stát, ve kterém má sídlo ekonomické činnosti nebo, pokud nemá sídlo ekonomické činnosti ve Společenství, členský stát, ve kterém má stálou provozovnu.
2. Změní-li se členský stát identifikace podle odstavce 1, použije se tato změna ode dne, kdy osoba povinná k dani přestane mít sídlo ekonomické činnosti nebo stálou provozovnu v členském státě, který dříve uvedla jako členský stát identifikace.
Článek 57 g
Osoba povinná k dani používající zvláštní režim může tento zvláštní režim přestat používat bez ohledu na to, zda nadále poskytuje služby, na něž se tento zvláštní režim může vztahovat. Osoba povinná k dani informuje členský stát identifikace nejpozději 15 dnů před koncem kalendářního čtvrtletí předcházejícího tomu, ve kterém hodlá ukončit používání daného režimu. Toto ukončení nabývá účinku prvním dnem následujícího kalendářního čtvrtletí.
Daňové povinnosti související s poskytnutím telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronických služeb, které vznikly po dni, kdy ukončení používání režimu nabylo účinku, se plní přímo u správce daně dotčeného členského státu spotřeby.
Pokud osoba povinná k dani přestane používat zvláštní režim podle prvního pododstavce, je po dobu dvou kalendářních čtvrtletí od data ukončení vyňata z používání tohoto režimu ve všech členských státech.
Pododdíl 5
Oznamovací povinnost
Článek 57h
1. Osoba povinná k dani elektronicky oznámí nejpozději desátý den následujícího měsíce členskému státu identifikace:
-
ukončení své činnosti, na niž se vztahuje zvláštní režim,
-
jakékoli změny své činnosti, na niž se vztahuje zvláštní režim, takové povahy, že dotyčná osoba již nesplňuje podmínky nezbytné pro používání tohoto zvláštního režimu, a
-
jakékoli změny informací dříve poskytnutých členskému státu identifikace.
2. Změní-li se členský stát identifikace podle článku 57f, uvědomí o tom osoba povinná k dani oba členské státy změnou dotčené nejpozději desátý den v měsíci následujícím po změně usazení. Tato osoba sdělí novému členskému státu identifikace identifikační údaje, které jsou vyžadovány, používá-li osoba povinná k dani zvláštní režim poprvé.
Pododdíl 6
Vynětí
Článek 58
Pokud dojde u osoby povinné k dani používající režim mimo Unii k naplnění alespoň jednoho z kritérií pro vynětí podle článků 363 nebo 369e směrnice 2006/112/ES, členský stát identifikace tuto osobu povinnou k dani z příslušného režimu vyjme.
Osobu povinnou k dani je oprávněn z používání zvláštních režimů vyjmout pouze členský stát identifikace.
Členský stát identifikace založí své rozhodnutí o vynětí na jakýchkoli dostupných informacích, včetně informací poskytnutých jiným členským státem.
Vynětí nabývá účinku prvním dnem kalendářního čtvrtletí následujícího po dni, kdy bylo rozhodnutí o vynětí zasláno elektronickými prostředky osobě povinné k dani.
Je-li však vynětí způsobeno změnou sídla ekonomické činnosti nebo stálé provozovny, nabývá vynětí účinku ode dne této změny.
Článek 58a
Pokud osoba povinná k dani používající zvláštní režim po dobu osmi po sobě následujících kalendářních čtvrtletí neposkytla ani v jednom členském státě spotřeby službu, na kterou se daný režim vztahuje, má se za to, že její zdanitelné činnosti skončily ve smyslu čl. 363 písm. b) nebo čl. 369e písm. b) směrnice 2006/112/ES. Toto ukončení osobě povinné k dani nebrání zvláštní režim používat, pokud znovu zahájí svou činnost, na niž se vztahuje jeden z obou režimů.
Článek 58b
1. Pokud je osoba povinná k dani vyňata ze zvláštního režimu kvůli soustavnému porušování pravidel souvisejících s daným režimem, je vyňata z obou režimů ve všech členských státech po dobu osmi kalendářních čtvrtletí následujících po kalendářním čtvrtletí, v němž byla tato osoba povinná k dani z režimu vyňata.
2. Má se za to, že osoba povinná k dani soustavně porušuje pravidla související se zvláštním režimem ve smyslu čl. 363 písm. d) nebo čl. 369e písm. d) směrnice 2006/112/ES přinejmenším v těchto případech:
a)
pokud jí byly členským státem identifikace vystaveny upomínky podle článku 60a za tři bezprostředně předcházející kalendářní čtvrtletí a přiznání k dani za každé z těchto kalendářních čtvrtletí nebylo podáno do deseti dnů po odeslání upomínky;
b)
pokud jí byly členským státem identifikace vystaveny upomínky podle článku 63a za tři bezprostředně předcházející kalendářní čtvrtletí a osoba povinná k dani neuhradila v plné výši přiznanou daň za každé z těchto kalendářních čtvrtletí do deseti dnů po odeslání upomínky, s výjimkou případů, kdy je zbývající neuhrazená částka nižší než 100 EUR za každé kalendářní čtvrtletí;
c)
pokud na žádost členského státu identifikace nebo členského státu spotřeby a do jednoho měsíce po následné upomínce ze strany členského státu identifikace osoba povinná k dani elektronicky nezpřístupnila záznamy uvedené v článcích 369 a 369k směrnice 2006/112/ES.
Článek 58c
Osoba povinná k dani, která je vyňata z jednoho ze zvláštních režimů, plní všechny své daňové povinnosti související s poskytnutím telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronických služeb, které vznikly po dni, kdy vynětí nabylo účinku, přímo u správce daně dotčeného členského státu spotřeby.
Pododdíl 7
Přiznání k dani
Článek 59
1. Každé zdaňovací období ve smyslu článku 364 nebo článku 369f směrnice 2006/112/ES je samostatným zdaňovacím obdobím.
2. Použije-li se zvláštní režim ode dne prvního poskytnutí služby podle čl. 57d druhého pododstavce, podá osoba povinná k dani samostatné přiznání k dani za kalendářní čtvrtletí, během kterého došlo k prvnímu poskytnutí služeb.
3. Pokud byla osoba povinná k dani zaregistrována během zdaňovacího období do obou zvláštních režimů, podá přiznání k dani a odvede příslušnou daň členskému státu identifikace v každém z režimů za poskytnuté služby a za období, na která se daný režim vztahuje.
4. Změní-li se členský stát identifikace podle článku 57f po prvním dni dotčeného kalendářního čtvrtletí, podá osoba povinná k dani přiznání k dani a odvede příslušnou daň jak dřívějšímu, tak novému členskému státu identifikace za služby poskytnuté v průběhu příslušných období, ve kterých tyto členské státy byly členským státem identifikace.
Článek 59a
Pokud osoba povinná k dani používající zvláštní režim neposkytla během zdaňovacího období v žádném z členských států spotřeby žádné služby v rámci tohoto zvláštního režimu, podá přiznání k dani, ve kterém uvede, že v daném období nebyly poskytnuty žádné služby (nulové přiznání k dani).
Článek 60
Částky uvedené na přiznáních k dani v rámci zvláštních režimů se nezaokrouhlují nahoru ani dolů na nejbližší celou peněžní jednotku. Přiznána a uhrazena musí být přesná výše daně.
Článek 60a
Členský stát identifikace elektronickými prostředky upomene osoby povinné k dani, které nepodaly daňové přiznání podle článku 364 nebo článku 369f směrnice 2006/112/ES, ohledně jejich povinnosti podat přiznání k dani. Členský stát identifikace vystaví upomínku desátý den ode dne, kdy mělo být přiznání podáno a informuje o vystavení upomínky elektronickými prostředky ostatní členské státy.
Všechny následné upomínky a opatření přijatá za účelem vyměření daně a výběru daně jsou odpovědností dotčeného členského státu spotřeby.
Bez ohledu na upomínky vystavené nebo opatření přijatá členským státem spotřeby podá osoba povinná k dani přiznání k dani členskému státu identifikace.
Článek 61
1. Změny číselných údajů obsažených v přiznání k dani se po jeho podání provedou pouze formou změn tohoto přiznání k dani a nikoli úpravami některého následného přiznání k dani.
2. Změny uvedené v odstavci 1 jsou předávány elektronicky členskému státu identifikace po období tří let ode dne, kdy mělo být podáno původní přiznání.
Pravidla členského státu spotřeby ohledně vyměření a změn však nejsou dotčena.
Článek 61a
Pokud osoba povinná k dani:
a)
přestane jeden ze zvláštních režimů používat;
b)
je z jednoho ze zvláštních režimů vyňata nebo
c)
změní členský stát identifikace podle článku 57f,
podá poslední přiznání k dani a odvede odpovídající platbu, jakož i jakékoliv opravy nebo opožděná předchozí přiznání a odpovídající platby členskému státu, který byl členským státem identifikace v okamžiku ukončení, vynětí nebo změny.
Pododdíl 8
Měna
Článek 61b
Pokud členský stát identifikace, jehož měnou není euro, rozhodne, že údaje v přiznání k dani musí být vyjádřeny v jeho národní měně, vztahuje se takové rozhodnutí na přiznání k dani všech osob povinných k dani používajících zvláštní režimy.
Pododdíl 9
Platby
Článek 62
Aniž je dotčen čl. 63a třetí pododstavec a článek 63b, odvede osoba povinná k dani veškeré platby členskému státu identifikace.
Platby daně provedené osobou povinnou k dani podle článku 367 nebo článku 369i směrnice 2006/112/ES odpovídají přiznání k dani podanému podle článku 364 nebo článku 369f uvedené směrnice. Případné pozdější úpravy odvedených částek provede osoba povinná k dani pouze s odkazem na uvedené přiznání k dani a nesmí být přiřazeny k jinému přiznání k dani ani upraveny v některém následném přiznání k dani. Všechny platby odkazují na referenční číslo příslušného přiznání k dani.
Článek 63
Členský stát identifikace, který obdrží platbu vyšší, než je částka vyplývající z přiznání k dani podaného podle článku 364 nebo 369f směrnice 2006/112/ES, vrátí přeplatek přímo dané osobě povinné k dani.
Obdržel-li členský stát identifikace částku na základě přiznání k dani, o němž se následně zjistí, že je nesprávné, a rozdělil-li již tento členský stát tuto částku mezi členské státy spotřeby, tyto členské státy spotřeby vrátí svou příslušnou část přeplatku přímo osobě povinné k dani.
Pokud se však přeplatky vztahují k obdobím až do posledního zdaňovacího období v roce 2018 včetně, vrátí členský stát identifikace náležitou poměrnou část z příslušného podílu, který si ponechal podle čl. 46 odst. 3 nařízení (EU) č. 904/2010, a členský stát spotřeby vrátí přeplatek po odečtení částky, kterou má vrátit členský stát identifikace.
Členské státy spotřeby informují elektronickými prostředky členský stát identifikace o výši těchto vratek.
Článek 63a
Pokud osoba povinná k dani podala přiznání k dani podle článku 364 nebo článku 369f směrnice 2006/112/ES, ale nebyla provedena platba nebo provedená platba je nižší než platba vyplývající z přiznání k dani, zašle členský stát identifikace osobě povinné k dani desátý den po dni, k němuž měla platba být nejpozději provedena podle článku 367 nebo 369i směrnice 2006/112/ES, elektronickými prostředky upomínku ohledně dlužné daně a informuje elektronickými prostředky členské státy spotřeby.
Členský stát identifikace informuje elektronickými prostředky členské státy spotřeby o zaslání upomínky.
Všechny následné upomínky a opatření přijatá za účelem výběru daně jsou odpovědností dotčeného členského státu spotřeby. Pokud tyto následné upomínky vystavil členský stát spotřeby, je příslušná daň odvedena tomuto členskému státu.
O vystavení upomínky informuje členský stát spotřeby elektronickými prostředky členský stát identifikace.
Článek 63b
Pokud přiznání k dani nebylo podáno, nebo pokud je podáno pozdě nebo je neúplné či nesprávné, nebo pokud dojde k prodlení v odvodu daně, vypočítá a vyměří veškeré úroky, sankce či jiné poplatky členský stát spotřeby. Osoba povinná k dani tyto úroky, sankce či jiné poplatky uhradí přímo členskému státu spotřeby.
Pododdíl 10
Záznamy
Článek 63c
1. Aby byly záznamy, které vede osoba povinná k dani, považovány za dostatečně podrobné ve smyslu článků 369 a 369k směrnice 2006/112/ES, musí obsahovat tyto informace:
a)
členský stát spotřeby, do něhož byla služba poskytnuta;
b)
druh poskytnuté služby;
c)
datum poskytnutí služby;
d)
základ daně s uvedením použité měny;
e)
veškerá následná zvýšení nebo snížení základu daně;
f)
uplatněnou sazbu daně;
g)
výši splatné daně s uvedením použité měny;
h)
datum a výši obdržených plateb;
i)
veškeré platby na účet obdržené před poskytnutím služby;
j)
je-li vystavena faktura, informace na ní uvedené;
k)
jméno příjemce, je-li osobě povinné k dani známo;
l)
informace použité ke stanovení místa, kde je příjemce usazen nebo kde má bydliště nebo kde se obvykle zdržuje.
2. Informace uvedené v odstavci 1 zaznamenává osoba povinná k dani tak, aby mohly být dány k dispozici elektronickými prostředky bez prodlení a za jednotlivé poskytnuté služby.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se od 1. ledna 2015.
Členské státy však povolí neusazeným osobám povinným k dani podat informace požadované podle článku 360 nebo 369c směrnice 2006/112/ES k registraci v rámci zvláštních režimů pro neusazené osoby povinné k dani, které poskytují telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby osobám nepovinným k dani, od 1. října 2014.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Lucemburku dne 9. října 2012.
REGULAMENTUL (UE) NR. 967/2012 AL CONSILIULUI
din 9 octombrie 2012
de modificare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 în ceea ce privește regimurile speciale pentru persoanele impozabile nestabilite care prestează servicii de telecomunicații, servicii de radiodifuziune și de televiziune sau servicii electronice către persoane neimpozabile
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), în special articolul 397,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
întrucât:
(1)
Directiva 2006/112/CE prevede că, de la 1 ianuarie 2015, toate serviciile de telecomunicații, de radiodifuziune și de televiziune și toate serviciile electronice trebuie impozitate în statul membru în care clientul este stabilit, sau are domiciliul stabil sau reședința obișnuită (denumit în continuare „stat membru de consum”), indiferent de locul în care este stabilită persoana impozabilă care prestează aceste servicii.
(2)
Pentru a facilita respectarea obligațiilor fiscale în cazul în care astfel de servicii sunt prestate către persoane neimpozabile a fost instituit un regim special pentru persoanele impozabile stabilite în Comunitate, dar într-un alt stat membru decât cel în care sunt prestate serviciile (denumit în continuare „regimul UE”). Celălalt regim special, pentru persoanele impozabile care nu sunt stabilite în Comunitate (denumit în continuare „regimul non-UE”), aflat în prezent în vigoare, a fost extins pentru a acoperi toate serviciile respective. Astfel, persoanele impozabile nestabilite vor putea desemna un stat membru de identificare, ca punct de contact electronic unic pentru identificarea în scopuri de TVA (taxa pe valoarea adăugată) și pentru declarații de TVA.
(3)
În cadrul regimului UE, o persoană impozabilă stabilită în mai multe state membre ar trebui să poată desemna pe oricare dintre statele membre în cauză ca stat membru de identificare, cu excepția cazului în care persoana respectivă are sediul activității sale economice în Comunitate. În acest caz, statul membru de identificare este cel în care persoana impozabilă își are sediul activității sale economice.
(4)
Pentru a evita sarcinile disproporționate pentru persoanele impozabile care utilizează regimul UE, ar trebui să se clarifice modalitatea prin care se poate schimba statul membru de identificare în cazul în care o persoană impozabilă își schimbă sediul fix sau sediul activității economice, iar ca urmare se impune schimbarea statului membru de identificare pentru ca persoana să poată folosi în continuare regimul.
(5)
Serviciile de telecomunicații, de radiodifuziune și de televiziune și serviciile electronice prestate în statele membre în care persoana impozabilă și-a stabilit sediul activității economice sau are un sediu fix nu sunt incluse în niciunul dintre regimurile speciale. Ar trebui să se specifice clar că prestările respective ar trebui declarate direct statului membru în cauză.
(6)
Deoarece ambele regimuri speciale sunt opționale, o persoană impozabilă nestabilită poate, în orice moment, să ia decizia de a nu le mai utiliza. Este necesar să se stabilească de când produce efecte o astfel de decizie.
(7)
Cu toate acestea, pentru a evita sarcini inutile pentru autoritățile fiscale, unei persoane impozabile care decide să înceteze utilizarea unuia dintre regimurile speciale ar trebui să i se refuze, pentru o anumită perioadă, reintrarea în regimul respectiv.
(8)
Pentru a menține la zi datele de înregistrare din baza sa de date, statul membru de identificare se bazează pe informațiile primite de la persoana impozabilă. Pentru a asigura actualizarea fără întârziere a bazelor de date, este necesar să se stabilească un termen limită în cadrul căruia persoana impozabilă care utilizează regimul special ar trebui să comunice orice informație relevantă cu privire la încetarea sau modificarea activităților și cu privire la modificarea oricăror informații relevante deja comunicate.
(9)
Unei persoane impozabile nestabilite care dorește să utilizeze un regim special trebuie să i se aloce un număr de identificare în scopuri de TVA. Pentru a preveni utilizarea retroactivă neintenționată de către persoanele impozabile deja identificate în scopuri de TVA, este necesar să se clarifice momentul de la care ar trebui să se aplice regimurile speciale.
(10)
Pentru a se evita incertitudini cu privire la ce stat membru are jurisdicție, ar trebui să se specifice ce stat membru poate să excludă o persoană impozabilă de la utilizarea unui regim special. Ar trebui de asemenea să se specifice situațiile în care statul membru respectiv trebuie să ia o astfel de decizie privind excluderea, precum și momentul de la care decizia respectivă produce efecte.
(11)
Ar trebui să se clarifice noțiunea de încetare, de către o persoană impozabilă nestabilită, a activităților eligibile în cadrul unuia din regimurile speciale, precum și noțiunea de neîndeplinire repetată din partea unei persoane impozabile nestabilite.
(12)
Pentru a promova respectarea regimurilor speciale și a evita sarcini inutile pentru autoritățile fiscale, unei persoane impozabile excluse de la unul dintre regimurile speciale din cauza neîndeplinirii repetate ar trebui să i se refuze, pentru o anumită perioadă, intrarea în oricare dintre regimurile speciale.
(13)
Dacă o persoană impozabilă încetează să utilizeze unul din regimurile speciale, este exclusă de la unul din regimurile speciale sau schimbă statul membru de identificare, ar trebui să se specifice clar faptul că toate obligațiile fiscale privind perioadele de declarare anterioare încetării, excluderii sau schimbării trebuie îndeplinite către statul membru care era statul membru de identificare înaintea încetării, excluderii sau schimbării.
(14)
Fiecare perioadă de declarare ar trebui tratată separat, astfel încât să se faciliteze controlul de către statele membre de consum, iar modificările ar trebui operate numai asupra declarației de TVA în cauză.
(15)
Din motive de control, este oportun să se solicite depunerea de către persoanele impozabile nestabilite a unor declarații de TVA în statele membre de identificare, chiar și atunci când nu au fost prestate servicii în cursul perioadei de declarare. Ar trebui să se clarifice de asemenea faptul că trebuie declarată valoarea exactă a TVA, fără rotunjiri în plus sau în minus.
(16)
În ceea ce privește modificările declarațiilor de TVA, este necesar să se stabilească un termen limită până la care declarațiile pot fi transmise pe cale electronică statului membru de identificare. În orice caz, statele membre de consum ar trebui să poată accepta informațiile relevante provenind direct de la persoana impozabilă sau să poată solicita informațiile respective direct acesteia și să prelucreze declarațiile de TVA în conformitate cu normele lor naționale.
(17)
Dacă statul membru de identificare nu are ca monedă euro, persoanele impozabile nestabilite ar trebui să fie supuse, prin decizia statului membru respectiv, unei obligații în ceea ce privește moneda în care ar trebui efectuate toate declarațiile de TVA în cadrul regimurilor speciale.
(18)
Fără a aduce atingere normelor naționale ale statelor membre de consum cu privire la compensarea plăților în exces și în scopul unic de a asigura administrarea eficientă a regimurilor speciale de către statul membru de identificare și de a evita o sarcină administrativă excesivă atât asupra statului membru respectiv, cât și a statelor membre de consum, ar trebui să se asigure faptul că persoanele impozabile nu pot aloca sume plătite de TVA decât unei singure declarații, fie de la început, fie prin operarea unor ajustări ulterioare.
(19)
În caz de neplată, de plăți insuficiente sau de plăți în exces efectuate de persoana impozabilă nestabilită și cu privire la dobânzi, penalități și alte cheltuieli accesorii, este important să se specifice obligațiile statului membru de identificare și, respectiv, ale statelor membre de consum, pentru a se facilita colectarea TVA și a se asigura faptul că este plătită suma corectă pentru serviciile prestate în cadrul regimurilor speciale.
(20)
Registrele ținute de persoanele impozabile nestabilite trebuie să fie suficient de detaliate pentru a permite autorităților fiscale din statele membre de consum să verifice exactitatea declarației privind TVA. Ar trebui prin urmare să se precizeze care sunt informațiile minime solicitate în aceste registre.
(21)
Pentru a facilita punerea în aplicare a regimurilor speciale și pentru ca serviciile prestate începând cu 1 ianuarie 2015 să poată fi incluse în aceste regimuri, persoanele impozabile nestabilite ar trebui să poată depune datele lor de înregistrare în statul membru pe care l-au desemnat ca stat membru de identificare, începând cu 1 octombrie 2014.
(22)
Prin urmare, Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 al Consiliului (2) ar trebui modificat în consecință,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
În Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011, secțiunea 2 din capitolul XI se înlocuiește cu următorul text:
„SECȚIUNEA 2
Regimuri speciale pentru persoanele impozabile nestabilite care prestează servicii de telecomunicații, servicii de radiodifuziune și de televiziune sau servicii electronice către persoane neimpozabile (Articolele 358-369k din Directiva 2006/112/CE)
Subsecțiunea 1
Definiții
Articolul 57a
În sensul prezentei secțiuni, se aplică următoarele definiții:
1.
„regimul non-UE” înseamnă regimul special pentru serviciile de telecomunicații, serviciile de radiodifuziune și de televiziune sau serviciile electronice prestate de persoane impozabile nestabilite în Comunitate, prevăzut în titlul XII capitolul 6 secțiunea 2 din Directiva 2006/112/CE;
2.
„regimul UE” înseamnă regimul special pentru serviciile de telecomunicații, serviciile de radiodifuziune și de televiziune sau serviciile electronice prestate de persoane impozabile stabilite în Comunitate, dar care nu sunt stabilite în statul membru de consum, prevăzut în titlul XII capitolul 6 secțiunea 3 din Directiva 2006/112/CE;
3.
„regimuri speciale” înseamnă „regimul non-UE” și/sau „regimul UE”, în funcție de context;
4.
„persoană impozabilă” înseamnă o persoană impozabilă nestabilită în Comunitate, astfel cum este definită la articolul 358a punctul 1 din Directiva 2006/112/CE, sau o persoană impozabilă nestabilită în statul membru de consum, astfel cum este definită la articolul 369a primul paragraf punctul 1 din directiva respectivă.
Subsecțiunea 2
Aplicarea regimului UE
Articolul 57b
Dacă persoana impozabilă care utilizează regimul UE și-a stabilit sediul activității economice în Comunitate, statul membru în care și-a stabilit sediul activității economice este stat membru de identificare.
Dacă persoana impozabilă care utilizează regimul UE și-a stabilit sediul activității economice în afara Comunității, însă are mai multe sedii fixe în Comunitate, poate alege orice stat membru în care are un sediu fix ca stat membru de identificare, în conformitate cu articolul 369a alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE.
Subsecțiunea 3
Domeniul de aplicare al regimului UE
Articolul 57c
Regimul UE nu se aplică în cazul serviciilor de telecomunicații, de radiodifuziune și de televiziune sau al serviciilor electronice prestate într-un stat membru în care persoana impozabilă și-a stabilit sediul activității economice sau are un sediu fix. Prestarea serviciilor respective se declară la autoritățile fiscale competente din statul membru respectiv, în declarația de TVA prevăzută la articolul 250 din Directiva 2006/112/CE.
Subsecțiunea 4
Identificare
Articolul 57d
Atunci când o persoană impozabilă informează statul membru de identificare că intenționează să utilizeze unul dintre regimurile speciale, regimul special respectiv se aplică începând cu prima zi a trimestrului calendaristic următor
Cu toate acestea, în cazul în care prima prestare de servicii care poate face obiectul aplicării regimului special este efectuată înainte de data menționată la primul paragraf, regimul special se aplică începând cu data primei prestări respective, cu condiția ca persoana impozabilă să informeze statul membru de identificare cu privire la începerea activităților sale care pot face obiectul regimului special, nu mai târziu de cea de-a zecea zi a lunii ulterioare primei prestări respective.
Articolul 57e
Statul membru de identificare înregistrează persoana impozabilă care utilizează regimul UE cu ajutorul codului său de înregistrare în scopuri de TVA, conform dispozițiilor articolelor 214 și 215 din Directiva 2006/112/CE.
Articolul 57f
(1) În cazul în care o persoană impozabilă care utilizează regimul UE nu mai îndeplinește condițiile din definiția prevăzută la articolul 369a alineatul (1) punctul 2 din Directiva 2006/112/CE, statul membru în care a fost înregistrată nu mai este statul membru de identificare. În cazul în care persoana impozabilă respectivă îndeplinește mai departe condițiile pentru utilizarea regimului special respectiv, pentru a-l putea folosi în continuare, indică drept nou stat membru de identificare statul membru în care și-a stabilit sediul activității economice sau, dacă nu și-a stabilit activitatea economică în Comunitate, menționează un stat membru în care are un sediu fix.
(2) În cazul în care se schimbă statul membru de identificare în conformitate cu alineatul (1), schimbarea respectivă se aplică începând cu data la care persoana impozabilă încetează să aibă sediul activității economice sau un sediu fix în statul membru care a fost indicat anterior ca stat membru de identificare.
Articolul 57g
O persoană impozabilă care utilizează unul dintre regimurile speciale poate înceta utilizarea regimului special respectiv indiferent dacă prestează în continuare servicii care pot fi eligibile pentru regimul special respectiv. Persoana impozabilă informează statul membru de identificare cu cel puțin 15 zile înainte de sfârșitul trimestrului calendaristic anterior celui în care intenționează să înceteze utilizarea regimului. Încetarea devine efectivă începând cu prima zi a trimestrului calendaristic următor.
Obligațiile privind TVA aferente prestărilor de servicii de telecomunicații, de servicii de radiodifuziune și de televiziune sau de servicii electronice care rezultă după data la care încetarea a devenit efectivă sunt îndeplinite direct către autoritățile fiscale ale statului membru de consum în cauză.
Dacă o persoană impozabilă încetează să mai utilizeze un regim special conform primului paragraf, aceasta este exclusă de la utilizarea regimului respectiv în orice stat membru timp de două trimestre calendaristice de la data încetării.
Subsecțiunea 5
Obligații de raportare
Articolul 57h
(1) Nu mai târziu de cea de-a zecea zi a lunii următoare, persoana impozabilă înștiințează pe cale electronică statul membru de identificare cu privire la:
-
încetarea activităților sale reglementate de unul dintre regimurile speciale;
-
orice modificare a activităților sale reglementate de unul dintre regimurile speciale, în urma căreia nu mai îndeplinește condițiile necesare pentru utilizarea regimului special respectiv; și
-
orice modificare a informațiilor furnizate anterior statului membru de identificare.
(2) În cazul în care se schimbă statul membru de identificare în conformitate cu articolul 57f, persoana impozabilă informează ambele state membre implicate cu privire la schimbare nu mai târziu de cea de-a zecea zi a lunii următoare schimbării sediului. Aceasta furnizează noului stat membru de identificare detaliile de înregistrare, astfel cum sunt solicitate atunci când o persoană impozabilă utilizează un regim special pentru prima dată.
Subsecțiunea 6
Excludere
Articolul 58
Dacă cel puțin unul dintre criteriile de excludere stabilite la articolul 363 sau la articolul 369e din Directiva 2006/112/CE se aplică unei persoane impozabile care utilizează unul dintre regimurile speciale, statul membru de identificare exclude persoana impozabilă în cauză de la regimul respectiv.
Numai statul membru de identificare poate exclude o persoană impozabilă de la utilizarea unuia dintre regimurile speciale.
Statul membru de identificare își bazează decizia de excludere pe orice informație disponibilă, inclusiv pe informațiile furnizate de oricare alt stat membru.
Excluderea devine efectivă începând cu prima zi a trimestrului calendaristic care urmează datei la care decizia de excludere se transmite pe cale electronică persoanei impozabile.
Cu toate acestea, dacă excluderea este cauzată de o schimbare a sediului activității economice sau a sediului fix, excluderea devine efectivă începând cu data schimbării în cauză.
Articolul 58a
În cazul în care o persoană impozabilă care utilizează un regim special nu a prestat, în niciun stat membru de consum, servicii acoperite de regimul respectiv, pentru o perioadă de opt trimestre calendaristice consecutive, se prezumă că aceasta și-a încetat activitățile impozabile în sensul articolului 363 litera (b) sau al articolului 369e litera (b) din Directiva 2006/112/CE. Această încetare nu împiedică persoana respectivă să utilizeze un regim special în cazul în care își reia activitățile acoperite de oricare dintre regimuri.
Articolul 58b
(1) Dacă o persoană impozabilă este exclusă de la unul din regimurile speciale din cauza nerespectării repetate a regulilor aferente regimului respectiv, persoana impozabilă în cauză rămâne exclusă de la utilizarea oricăruia dintre cele două regimuri în orice stat membru timp de opt trimestre calendaristice care urmează după trimestrul calendaristic în care persoana impozabilă a fost exclusă.
(2) Se consideră că o persoană impozabilă nu a respectat în mod repetat regulile aferente unuia din regimurile speciale, în sensul articolului 363 litera (d) sau al articolului 369e litera (d) din Directiva 2006/112/CE, în cel puțin următoarele cazuri:
(a)
dacă notificările în temeiul articolului 60a au fost emise către aceasta de către statul membru de identificare pentru trei trimestre calendaristice imediat precedente, și declarația de TVA nu a fost depusă pentru fiecare din trimestrele respective în termen de zece zile de la emiterea notificării;
(b)
dacă notificările în temeiul articolului 63a au fost emise către aceasta de către statul membru de identificare pentru trei trimestre calendaristice imediat precedente, iar persoana impozabilă nu a achitat suma integrală declarată cu titlu de TVA pentru fiecare din trimestrele respective, în termen de zece zile de la emiterea notificării, cu excepția cazului în care suma rămasă neachitată este mai mică de 100 EUR pentru fiecare trimestru calendaristic;
(c)
dacă în urma unei solicitări din partea statului membru de identificare sau a statului membru de consum și la o lună după o notificare ulterioară din partea statului membru de identificare, persoana nu a pus la dispoziție pe cale electronică registrele prevăzute la articolele 369 și 369k din Directiva 2006/112/CE.
Articolul 58c
Persoana impozabilă care este exclusă de la unul din regimurile speciale își îndeplinește toate obligațiile privind TVA aferente prestărilor de servicii de telecomunicații, de servicii de radiodifuziune și de televiziune sau de servicii electronice care rezultă după data la care excluderea a devenit efectivă, direct către autoritățile fiscale ale statului membru de consum în cauză.
Subsecțiunea 7
Declarația de TVA
Articolul 59
(1) Orice perioadă de declarare în sensul articolului 364 sau al articolului 369f din Directiva 2006/112/CE este o perioadă de declarare separată.
(2) Dacă, în conformitate cu articolul 57d al doilea paragraf, se aplică un regim special de la data primei prestări, persoana impozabilă depune o declarație de TVA separată pentru trimestrul calendaristic în care a avut loc prima prestare.
(3) Dacă o persoană impozabilă a fost înregistrată în cadrul fiecăruia dintre regimurile speciale în cursul unei perioade de declarare, aceasta depune declarațiile de TVA și efectuează plățile aferente în statul membru de identificare pentru fiecare regim în raport cu prestările efectuate și cu perioadele acoperite de regimul respectiv.
(4) Dacă schimbarea statului membru de identificare în temeiul articolului 57f are loc după prima zi a trimestrului calendaristic în cauză, persoana impozabilă depune declarațiile de TVA și efectuează plățile aferente atât în statul membru de identificare inițial, cât și în noul stat membru de identificare, acoperind prestările efectuate în perioadele respective în care statele membre au fost stat membru de identificare.
Articolul 59a
În cazul în care o persoană impozabilă care utilizează un regim special nu prestează servicii în cadrul regimului special în niciun stat membru de consum în cursul unei perioade de declarare, aceasta trebuie să depună o declarație de TVA în care să indice că nu au avut loc prestări de servicii în cursul perioadei respective (declarație de TVA „zero”).
Articolul 60
Sumele din declarațiile de TVA întocmite în cadrul regimurilor speciale nu se rotunjesc în plus sau în minus la cel mai apropiat număr întreg. Trebuie raportată și plătită valoarea exactă a TVA.
Articolul 60a
Statul membru de identificare notifică prin mijloace electronice persoanele impozabile care nu au depus o declarație de TVA în conformitate cu articolul 364 sau cu articolul 369f din Directiva 2006/112/CE cu privire la obligația lor de a depune declarația respectivă. Statul membru de identificare emite notificarea în cea de-a zecea zi de la data la care ar fi trebuit depusă declarația și informează celelalte state membre prin mijloace electronice că a fost emisă o notificare.
Orice notificare ulterioară și măsurile luate în vederea stabilirii și a colectării TVA intră în responsabilitatea statului membru de consum în cauză.
În pofida oricăror notificări emise și a oricăror măsuri luate de către statul membru de consum, persoana impozabilă depune declarația de TVA în statul membru de identificare.
Articolul 61
(1) Cifrele înscrise într-o declarație de TVA, după depunerea acesteia, pot fi modificate numai prin intermediul unor modificări ale declarației în cauză și nu prin ajustări aduse unei declarații ulterioare.
(2) Modificările menționate la alineatul (1) se transmit pe cale electronică statului membru de identificare în decursul a trei ani de la data la care trebuia depusă declarația inițială.
Cu toate acestea, nu se aduce atingere normelor statului membru de consum referitoare la evaluări și modificări.
Articolul 61a
Dacă o persoană impozabilă:
(a)
încetează să utilizeze unul dintre regimurile speciale;
(b)
este exclusă din unul dintre regimurile speciale; sau
(c)
își schimbă statul membru de identificare, în conformitate cu articolul 57f,
persoana respectivă depune declarația finală de TVA și plata aferentă, precum și eventualele rectificări la declarațiile anterioare sau declarațiile anterioare depuse cu întârziere și plățile aferente, la statul membru care a fost statul membru de identificare în momentul încetării, al excluderii sau al schimbării.
Subsecțiunea 8
Monedă
Articolul 61b
Dacă un stat membru de identificare a cărui monedă nu este euro decide că declarațiile de TVA trebuie întocmite în moneda sa națională, această decizie se aplică declarațiilor de TVA ale tuturor persoanelor impozabile care utilizează regimurile speciale.
Subsecțiunea 9
Plăți
Articolul 62
Fără a aduce atingere articolului 63a paragraful al treilea și articolului 63b, persoana impozabilă efectuează orice plată către statul membru de identificare.
Sumele plătite cu titlu de TVA de către persoana impozabilă în temeiul articolului 367 sau al articolului 369i din Directiva 2006/112/CE sunt asociate în mod specific declarației de TVA depuse în temeiul articolului 364 sau al articolului 369f din directiva respectivă. Orice ajustare ulterioară a sumelor plătite poate fi efectuată de către persoana impozabilă numai cu referire la declarația în cauză și nu poate fi alocată altei declarații sau efectuată prin ajustarea unei declarații ulterioare. Fiecare plată trebuie să specifice numărul de referință al declarației la care se raportează.
Articolul 63
Un stat membru de identificare care primește o plată mai mare decât cea rezultată din declarația de TVA depusă în temeiul articolului 364 sau al articolului 369f din Directiva 2006/112/CE rambursează suma plătită în exces direct persoanei impozabile în cauză.
În cazul în care un stat membru de identificare a primit o sumă pentru o declarație de TVA despre care s-a constatat ulterior că este incorectă, iar statul membru în cauză a distribuit deja această sumă statelor membre de consum, respectivele state membre de consum rambursează direct persoanei impozabile orice sumă plătită în exces, fiecare achitând partea care îi revine.
Cu toate acestea, dacă plățile în exces se referă la perioadele anterioare și inclusiv la ultima perioadă de declarare din 2018, statul membru de identificare rambursează cuantumul relevant al părții care corespunde sumei reținute în conformitate cu articolul 46 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 904/2010, iar statul membru de consum rambursează plata în exces mai puțin suma care este rambursată de statul membru de identificare.
Statele membre de consum comunică statului membru de identificare, prin mijloace electronice, suma rambursărilor în cauză.
Articolul 63a
În cazul în care persoana impozabilă depune o declarație de TVA, în conformitate cu articolul 364 sau articolul 369f din Directiva 2006/112/CE, dar nu efectuează nicio plată sau plata efectuată este inferioară celei rezultate din declarație, statul membru de identificare notifică persoana impozabilă, prin mijloace electronice, în cea de-a zecea zi care urmează datei la care ar fi trebuit cel mai târziu efectuată plata în conformitate cu articolul 367 sau cu articolul 369i din Directiva 2006/112/CE, cu privire la orice sumă restantă datorată cu titlu de TVA.
Statul membru de identificare informează prin mijloace electronice statele membre de consum cu privire la transmiterea notificării.
Orice notificări ulterioare și măsuri luate în vederea colectării TVA intră în responsabilitatea statului membru de consum în cauză. Dacă astfel de notificări ulterioare au fost emise de către un stat membru de consum, valoarea TVA corespunzătoare este achitată respectivului stat membru.
Statul membru de consum informează, prin mijloace electronice, statul membru de identificare cu privire la emiterea notificării.
Articolul 63b
În cazul în care declarația de TVA nu este depusă sau este depusă cu întârziere sau este incompletă ori incorectă, sau în cazul în care plata TVA se efectuează cu întârziere, orice dobândă, penalități sau alte taxe se calculează și se stabilesc de către statul membru de consum. Persoana impozabilă achită contravaloarea unor astfel de dobânzi, penalități sau orice alte taxe direct statului membru de consum.
Subsecțiunea 10
Registre
Articolul 63c
(1) Pentru a fi considerate suficient de detaliate în sensul articolelor 369 și 369k din Directiva 2006/112/CE, registrele ținute de persoana impozabilă trebuie să conțină următoarele informații:
(a)
statul membru de consum în care este prestat serviciul;
(b)
tipul de serviciu prestat;
(c)
data prestării serviciului;
(d)
baza de impozitare cu indicarea monedei utilizate;
(e)
orice creștere sau reducere ulterioară a bazei de impozitare;
(f)
cota de TVA aplicată;
(g)
valoarea TVA de plată cu indicarea monedei utilizate;
(h)
data și suma plăților primite;
(i)
orice plată în avans primită înainte de prestarea serviciului;
(j)
dacă se emite o factură, informațiile cuprinse în factură;
(k)
numele clientului, dacă persoana impozabilă deține această informație;
(l)
informațiile utilizate pentru a determina locul în care clientul este stabilit sau în care își are domiciliul stabil sau reședința obișnuită.
(2) Informațiile menționate la alineatul (1) sunt înregistrate de către persoana impozabilă în așa fel încât să poată fi puse la dispoziție prin mijloace electronice fără întârziere și pentru fiecare serviciu prestat.”
Articolul 2
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Prezentul regulament se aplică de la 1 ianuarie 2015.
Cu toate acestea, statele membre permit persoanelor impozabile nestabilite să depună informațiile solicitate la articolul 360 sau la articolul 369c din Directiva 2006/112/CE, pentru înregistrare în cadrul regimurilor speciale pentru persoanele impozabile nestabilite care prestează servicii de telecomunicații, servicii de radiodifuziune și de televiziune sau servicii electronice către persoane neimpozabile, începând cu 1 octombrie 2014.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Luxemburg, 9 octombrie 2012.