NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 231/2013
ze dne 19. prosince 2012,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU, pokud jde o výjimky, obecné podmínky provozování činnosti, depozitáře, pákový efekt, transparentnost a dohled
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů a o změně směrnic 2003/41/ES a 2009/65/ES a nařízení (ES) č. 1060/2009 a (EU) č. 1095/2010 (1), a zejména na čl. 3 odst. 6, čl. 4 odst. 3, čl. 9 odst. 9, čl. 12 odst. 3, čl. 14 odst. 4, čl. 15 odst. 5, čl. 16 odst. 3, článek 17, čl. 18 odst. 2, čl. 19 odst. 11, čl. 20 odst. 7, čl. 21 odst. 17, čl. 22 odst. 4, čl. 23 odst. 6, čl. 24 odst. 6, čl. 25 odst. 9, čl. 34 odst. 2, čl. 35 odst. 11, čl. 36 odst. 3, čl. 37 odst. 15, čl. 40 odst. 11, čl. 42 odst. 3 a čl. 53 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 2011/61/EU zmocňuje Komisi k přijetí aktů v přenesené pravomoci specifikujících zejména pravidla týkající se výpočtu prahové hodnoty, pákového efektu, podmínek provozování činnosti správců alternativních investičních fondů (dále jen „správci“), včetně řízení rizika a likvidity, oceňování a pověření jiné osoby úkoly správce, požadavků na úkoly a povinnosti depozitářů alternativních investičních fondů, pravidel ohledně transparentnosti a specifických požadavků týkajících se třetích zemí. Je důležité, aby se veškerá tato doplňující pravidla začala uplatňovat současně se směrnicí 2011/61/EU, aby bylo možné nové požadavky na správce účinně provádět. Ustanovení tohoto nařízení spolu úzce vzájemně souvisí, jelikož se zabývají povolováním, provozem a transparentností správců, kteří spravují, případně nabízejí alternativní investiční fondy v Unii, přičemž se jedná o pevně propojené aspekty související se zahájením činnosti správy aktiv a pokračování v ní. Za účelem zajištění souladu mezi uvedenými ustanoveními, která by měla vstoupit v platnost současně, a usnadnění komplexního pohledu a jednoduchého přístupu k nim osobám, na něž se tyto povinnosti vztahují, včetně investorů, kteří nejsou rezidenty Unie, je žádoucí zařadit všechny akty v přenesené pravomoci požadované směrnicí 2011/61/EU do jediného nařízení.
(2)
Je důležité zajistit, aby bylo cílů směrnice 2011/61/EU v členských státech dosaženo jednotně v zájmu posílení integrity vnitřního trhu a právní jistoty pro jeho účastníky, včetně institucionálních investorů, příslušných orgánů a ostatních zúčastněných stran, přijetím nařízení. Forma nařízení zajišťuje soudržný rámec pro všechny tržní subjekty a je nejlepší možnou zárukou rovných podmínek, jednotných podmínek hospodářské soutěže a společného přiměřeného standardu ochrany investorů. Kromě toho zajišťuje přímou použitelnost podrobných jednotných pravidel týkajících se provozu správců AIF, která jsou ze své povahy přímo použitelná, a nevyžadují proto další transpozici na vnitrostátní úrovni. Použitím nařízení se dále zamezí zpoždění při uplatňování směrnice 2011/61/EU v členských státech.
(3)
Vzhledem k tomu, že nařízení v přenesené pravomoci specifikuje úkoly a povinnosti „řídícího orgánu“ a „vrcholného vedení“, je důležité vyjasnit význam těchto pojmů, zejména skutečnost, že řídící orgán může být složen z členů vrcholného vedení. Jelikož toto nařízení rovněž zavádí pojem „funkce dohledu“, měla by definice řídícího orgánu také jednoznačně stanovit, že se jedná o orgán zahrnující řídící funkci - pro případ, že je funkce dohledu v souladu s vnitrostátním právem obchodních společností oddělena od řídící funkce. Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby správci poskytovali příslušným orgánům určité informace včetně procentního podílu aktiv alternativních investičních fondů, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti. Toto nařízení vyjasňuje význam zvláštních opatření, aby správci věděli přesně, jaké informace mají poskytovat příslušným orgánům.
(4)
Směrnice 2011/61/EU stanoví mírnější režim pro správce, kteří spravují portfolia alternativních investičních fondů, jejichž celková spravovaná aktiva nepřesahují příslušné prahové hodnoty. Je nezbytné jasně specifikovat, jak by se měla celková hodnota spravovaných aktiv vypočítat. V této souvislosti má zásadní význam definovat kroky nezbytné pro výpočet celkové hodnoty aktiv, jasně určit, která aktiva nejsou do výpočtu zahrnuta, vyjasnit, jak by se měla oceňovat aktiva nabytá za využití pákového efektu, a stanovit pravidla pro zacházení s případy vzájemného držení aktiv mezi alternativními investičními fondy spravovanými správcem.
(5)
Výpočet celkové hodnoty spravovaných aktiv musí být prováděn alespoň jednou ročně za použití aktuálních informací. Hodnota aktiv by proto měla být určena během dvanácti měsíců předcházejících datu výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv a co možná nejblíže tomuto datu.
(6)
Aby se zajistilo, že si správce zachová způsobilost využívat mírnějšího režimu stanoveného směrnicí 2011/61/EU, měl by zavést postup umožňující průběžné sledování celkové hodnoty spravovaných aktiv. Správce může brát v úvahu typy spravovaných alternativních investičních fondů a různé třídy aktiv, do nichž investuje, aby posoudil pravděpodobnost překročení prahové hodnoty nebo potřeby dalšího výpočtu.
(7)
Pokud správce již nesplňuje podmínky související s prahovými hodnotami, měl by to oznámit svému příslušnému orgánu a do 30 kalendářních dnů požádat o povolení. Pokud však k pohybu nad nebo pod prahové hodnoty dochází během daného kalendářního roku pouze příležitostně a takové situace se považují za dočasné, neměli by mít správci povinnost žádat o povolení. V takových případech by správce měl příslušný orgán informovat o porušení prahové hodnoty a vysvětlit, proč je považuje za dočasné. Situaci trvající déle než tři měsíce nelze považovat za dočasnou. Při posuzování pravděpodobnosti toho, že je situace dočasná, by správce měl brát v úvahu očekávané upisování a zpětné odkupy, nebo případně čerpání a rozdělení kapitálu. Správce by do tohoto posouzení neměl zahrnovat předpokládané pohyby trhu.
(8)
Údaje použité správci k výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv nemusí být zpřístupněny veřejnosti ani investorům. Příslušné orgány však musí být schopny ověřit, že správce správně provádí výpočet a sledování celkové hodnoty spravovaných aktiv, včetně posouzení případů, kdy celková hodnota spravovaných aktiv dočasně překročí příslušnou prahovou hodnotu, a měly by proto mít k těmto údajům na vyžádání přístup.
(9)
Je důležité, aby správci využívající mírnějšího režimu směrnice 2011/61/EU poskytli příslušným orgánům v době registrace aktuální informace. Ne všechny typy správců musí mít aktualizované nabídkové dokumenty odrážející nejnovější vývoj související s jimi spravovanými alternativními investičními fondy a pro takové správce může být praktičtější specifikovat požadované informace ve zvláštním dokumentu popisujícím investiční strategii uvedených fondů. Může to být případ fondů soukromého nebo rizikového kapitálu, které často získávají finanční prostředky vyjednáváním s potenciálními investory.
(10)
Alternativní investiční fond, který drží pouze akcie v kotovaných společnostech, by neměl být považován za fond využívající pákového efektu, pokud k nabytí těchto akcií nedochází z půjčky. Pokud tento stejný alternativní investiční fond zakoupí opce z akciového indexu, měl by být považován za fond využívající pákového efektu, protože zvýšil svou expozici vůči riziku z dané investice.
(11)
Pro zajištění jednotného uplatňování povinnosti správce zajistit objektivní přehled použitého pákového efektu je nezbytné stanovit dvě metody výpočtu pákového efektu. Z výsledků tržních studií vyplývá, že nejlepších výsledků lze dosáhnout kombinací tzv. „metody hrubé hodnoty aktiv“ a „závazkové metody“.
(12)
K získání vhodných informací pro sledování systémových rizik a úplného obrazu o používání pákového efektu správci by měly být příslušným orgánům a investorům poskytovány informace o expozici alternativního investičního fondu vůči riziku na základě metody hrubé hodnoty aktiv i závazkové metody, a všichni správci by proto měli provádět výpočet expozice vůči riziku za použití metody hrubé hodnoty aktiv i závazkové metody. Metoda hrubé hodnoty aktiv zachycuje celkovou expozici alternativního investičního fondu vůči riziku, zatímco závazková metoda nabízí náhled do zajišťovacích a nettingových technik používaných správcem; obě metody proto musí být kombinovány. Konkrétně míra, v níž se liší celková expozice vůči riziku mezi metodou hrubé hodnoty aktiv a závazkovou metodou, může poskytnout užitečné informace. Pokud to bude nezbytné k zajištění toho, aby jakékoli zvýšení expozice alternativního investičního fondu vůči riziku bylo řádně zachyceno, může Komise přijmout další akty v přenesené pravomoci týkající se dodatečné a nepovinné metody pro výpočet pákového efektu.
(13)
Při výpočtu expozice vůči riziku by na počátku měly být zahrnuty veškeré pozice alternativních investičních fondů, včetně krátkých a dlouhých aktiv a závazků, půjček, derivátových nástrojů a jakékoli jiné metody zvyšující expozici vůči riziku, kdy jsou v alternativním investičním fondu přítomna rizika a odměny aktiv nebo závazků, a veškeré ostatní pozice, které tvoří čistou hodnotu aktiv.
(14)
Dohody o půjčkách uzavřené alternativním investičním fondem by měly být vyloučeny, pokud jsou dočasné, týkají se kapitálových závazků od investorů a jsou jimi plně pokryty. Revolvingové úvěrové nástroje by neměly být považovány za dočasné.
(15)
Kromě výpočtu expozice vůči riziku za použití metody hrubé hodnoty aktiv by všichni správci měli provádět výpočet expozice vůči riziku za použití závazkové metody. Podle závazkové metody by se měly derivátové finanční nástroje převést na rovnocenné pozice plynoucí z podkladového aktiva. Pokud však alternativní investiční fond investuje do určitých derivátů, aby kompenzoval tržní riziko jiných aktiv, do nichž investoval, uvedené deriváty by za určitých podmínek neměly být převáděny na rovnocennou pozici v podkladových aktivech, jelikož expozice vůči riziku těchto dvou investic se vzájemně vyrovnávají. Mělo by tomu tak být například, pokud portfolio alternativního investičního fondu investuje do určitého indexu a drží derivátový nástroj, který výsledky uvedeného indexu swapuje s výsledky jiného indexu - to by mělo odpovídat držbě expozice vůči riziku druhého indexu v portfoliu, a čistá hodnota alternativního investičního fondu by proto nezávisela na výsledcích prvního indexu.
(16)
Při výpočtu expozice vůči riziku podle závazkové metody deriváty, které splňují kritéria stanovená tímto nařízením, nevytvářejí dodatečnou expozici vůči riziku. Proto pokud alternativní investiční fond investuje do indexových futures a drží hotovostní pozici rovnající se celkové podkladové tržní hodnotě futures, odpovídalo by to přímé investici do akciových indexů, a indexová futures by se proto nebrala v úvahu pro účely výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku.
(17)
Při výpočtu expozice vůči riziku podle závazkové metody by správci měli mít možnost vzít v úvahu mechanismy zajištění a mechanismy výpočtu čistých pozic, pokud splňují kritéria týkající se závazkové metody.
(18)
Požadavek, aby mechanismy výpočtu čistých pozic odkazovaly na stejné podkladové aktivum, by měl být vykládán striktně, takže aktiva, která správce považuje za rovnocenná nebo úzce související, jako jsou různé třídy akcií nebo dluhopisů vydané stejným emitentem, by neměla být pro účely mechanismů výpočtu čistých pozic považována za identická. Cílem definice mechanismů výpočtu čistých pozic je zajistit, aby se braly v úvahu pouze obchody, které kompenzují rizika spojená s jinými obchody, přičemž nezůstává žádné podstatné zbytkové riziko. Kombinace obchodů, jejichž cílem je generovat výnos, jakkoliv nízký, zmenšením některých rizik a ponecháním jiných, by se neměly považovat za mechanismy výpočtu čistých pozic, stejně jako investiční strategie založené na cenové arbitráži, jejichž cílem je generovat výnos využitím cenových rozdílů mezi derivátovými nástroji se stejným podkladovým nástrojem, ale různou splatností.
(19)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je snížit riziko durace kombinací investice do dluhopisu s dlouhou splatností s úrokovým swapem nebo snížit duraci dluhopisového portfolia alternativního investičního fondu uzavřením krátké pozice na dluhopisových futures představujících úrokové riziko portfolia (zajištění durace) by měla být považována za mechanismus zajištění, pokud splňuje kritéria pro zajištění.
(20)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je kompenzovat významná rizika spojená s investicí do řádně diverzifikovaného portfolia akcií zaujetím krátké pozice na future na indexu akciového trhu, kde je složení akciového portfolia velmi blízké složení indexu akciového trhu a jeho výnos úzce souvisí s výnosem indexu akciového trhu a kde krátká pozice na future na indexu akciového trhu umožňuje nezpochybnitelné snížení obecného tržního rizika spojeného s akciovým portfoliem a specifické riziko je nevýznamné, jako například beta-zajištění (beta-hedging) řádně diverzifikovaného akciového portfolia, kde se specifické riziko považuje za nevýznamné, by měla být považována za splňující kritéria pro zajištění.
(21)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je kompenzovat rizika spojená s investicí do dluhopisu s pevnou úrokovou sazbou kombinací dlouhé pozice na swapu úvěrového selhání a na úrokovém swapu, který uvedenou pevnou úrokovou sazbu swapuje úrokovou sazbou rovnající se příslušné referenční sazbě peněžního trhu plus rozpětí, by měla být považována za mechanismus zajištění, pokud jsou v zásadě splněna veškerá zajišťovací kritéria závazkové metody.
(22)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je kompenzovat riziko dané akcie zaujetím krátké pozice prostřednictvím derivátové smlouvy na akcii, která se od první akcie liší, avšak silně s ní souvisí, by neměla být považována za splňující kritéria pro zajištění. Přestože je taková strategie založena na zaujetí opačných pozic na stejné třídě aktiv, nezajišťuje specifické riziko spojené s investicí do určité akcie. Neměla by proto být považována za mechanismus zajištění, jak je uveden v kritériích pro závazkovou metodu.
(23)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je udržet hodnotu alfa koše akcií (zahrnujícího omezený počet akcií) kombinací investice do uvedeného koše akcií s beta-přizpůsobenou (beta-adjusted) krátkou pozicí na future na indexu akciového trhu, by neměla být považována za splňující kritéria pro zajištění. Cílem takové strategie není kompenzovat významná rizika spojená s investicí do koše akcií, ale kompenzovat hodnotu beta (tržní riziko) uvedené investice a udržet hodnotu alfa. Složka alfa koše akcií může dominovat nad složkou beta, a vést tak ke ztrátám na úrovni alternativního investičního fondu. Z tohoto důvodu by neměla být považována za mechanismus zajištění.
(24)
Strategie fúzové arbitráže je strategie kombinující krátkou pozici na akciích s dlouhou pozicí na jiných akciích. Cílem takové strategie je zajistit hodnotu beta (tržní riziko) pozic a generovat výnos spojený s relativními výsledky obou skupin akcií. Podobně složka alfa koše akcií může dominovat nad složkou beta, a vést tak ke ztrátám na úrovni alternativního investičního fondu. Neměla by být považována za mechanismus zajištění, jak je uveden v kritériích pro závazkovou metodu.
(25)
Strategie, jejímž cílem je zajistit dlouhou pozici na akciích nebo dluhopisech se zakoupeným zajištěním úvěrového rizika vůči stejnému emitentovi, se týká dvou různých tříd aktiv, a proto by neměla být považována za mechanismus zajištění.
(26)
Správce by při využívání metod, které zvyšují expozici alternativního investičního fondu vůči riziku, měl dodržovat obecné zásady, jako je zohlednění podstaty transakce vedle její právní formy. Konkrétně pokud jde o repo obchody, měl by správce zvážit, zda alternativní investiční fond rizika a odměny příslušných aktiv posílá dál nebo si je ponechává. Správce by rovněž měl v případě derivátových nástrojů nebo jiných smluvních ujednání analyzovat příslušná podkladová aktiva a stanovit možné budoucí závazky alternativního investičního fondu vyplývající z těchto transakcí.
(27)
Jelikož podle závazkové metody se úrokové sazby s různou splatností považují za různá podkladová aktiva, správci, kteří v souladu se svou hlavní investiční politikou převážně investují do úrokových derivátů, mohou použít specifická pravidla pro netting různých durací, aby vzali v úvahu souvislost mezi rozsahy splatnosti úrokové křivky. Při stanovení své investiční politiky a rizikového profilu by správce měl být schopen definovat míru úrokového rizika a následně určit jeho cílovou dobu trvání. Správce by měl při výběru svých investic zohlednit předem definovanou cílovou dobu trvání. Pokud se doba trvání portfolia odchýlí od cílové doby trvání, neměla by se strategie považovat za mechanismus výpočtu čistých pozic na dobu trvání, jak je uvedena v kritériích pro závazkovou metodu.
(28)
Pravidla pro netting různých durací umožňují netting dlouhých pozic s krátkými pozicemi, jejichž podkladovými aktivy jsou různé úrokové sazby. Lhůty splatnosti sloužící jako prahové hodnoty pro rozsahy splatnosti jsou dva roky, sedm let a 15 let. V rámci každého rozsahu splatnosti by měly být umožněny nettingové pozice.
(29)
Nettingové pozice mezi dvěma různými rozsahy splatnosti by měly být umožněny částečně. Na pozice, jež jsou předmětem nettingu, musí být uplatněny sankce umožňující pouze částečný netting. Měly by být vyjádřeny prostřednictvím procentních podílů vycházejících z průměrných korelací mezi rozsahy splatnosti pro dva roky, pět let, deset let a 30 let úrokové křivky. Čím větší je rozdíl mezi splatností pozic, tím větší sankci musí podléhat jejich netting, a procentní podíl se proto musí zvýšit.
(30)
Pozice, jejichž modifikovaná doba trvání je podstatně delší než modifikovaná doba trvání celého portfolia, nejsou v souladu s investiční strategií alternativního investičního fondu a plné spárování by nemělo být umožněno. Nemělo by tedy být přijatelné spárovat krátkou pozici s 18měsíční splatností (nacházející se v rozsahu splatnosti 1) s dlouhou pozicí s 10letou splatností (v rozsahu splatnosti 3), pokud je cílová doba trvání alternativního investičního fondu okolo dvou let.
(31)
Při výpočtu expozice vůči riziku mohou alternativní investiční fondy nejprve identifikovat mechanismy zajištění. Deriváty zahrnuté v těchto mechanismech jsou poté vyloučeny z výpočtu celkové expozice vůči riziku. Alternativní investiční fondy by měly v mechanismech zajištění používat přesný výpočet. Neměly by pro výpočet zajištění využívat pravidla pro netting různých durací. Tato pravidla lze použít pro převod zbývajících úrokových derivátů na jejich rovnocenné pozice v podkladových aktivech.
(32)
Podle směrnice 2011/61/EU musí správce zajistit, aby rizika spojená s profesní odpovědností plynoucí z jeho činnosti byla přiměřeně kryta buď dodatečným kapitálem nebo pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání. Pro jednotné uplatňování tohoto ustanovení je nezbytné společné chápání rizik spojených s profesní odpovědností, jež mají být kryta. Obecná specifikace rizik plynoucích ze škody způsobené při výkonu povolání správce by měla určit vlastnosti příslušných rizikových událostí a identifikovat rozsah možné profesní odpovědnosti, včetně škody nebo ztrát způsobených osobami, které přímo vykonávají činnosti, za něž správce nese právní odpovědnost, mezi něž patří ředitelé, úředníci nebo zaměstnanci správce a osoby vykonávající činnosti v rámci pověření ze strany správce. V souladu s ustanoveními směrnice 2011/61/EU by odpovědnost správce neměla být dotčena pověřením nebo dalším pověřením a správce by měl zajistit řádné krytí rizik spojených s profesní odpovědností týkajících se třetích osob, za něž nese právní odpovědnost.
(33)
Pro zajištění společného chápání obecné specifikace by měl jako reference pro identifikaci rizikových událostí spojených s profesní odpovědností sloužit seznam příkladů. Tento seznam by měl zahrnovat širokou škálu událostí vzniklých nedbalostí, chybou nebo opomenutím, jako je ztráta dokumentů dokládajících nárok na investice, vědomé poskytnutí nesprávných informací nebo porušení různých povinností správce. Rovněž by měl zahrnovat selhání prevence podvodného jednání v rámci organizace správce prostřednictvím řádných systémů vnitřní kontroly. Škoda vzniklá nedodržením patřičné opatrnosti vůči investici, u níž vyšlo najevo, že šlo o podvod, by zavdala vznik profesní odpovědnosti správce a měla by být přiměřeně kryta. Neměly by však být kryty ztráty vzniklé proto, že investice ztratila hodnotu v důsledku nepříznivých podmínek na trhu. Seznam by měl rovněž zahrnovat nesprávně provedená ocenění, jež je třeba chápat jako nesplnění povinnosti oceňování porušující článek 19 směrnice 2011/61/EU a odpovídající akty v přenesené pravomoci.
(34)
V souladu se svými povinnostmi ohledně řízení rizika by správci měli mít řádné kvalitativní mechanismy vnitřní kontroly pro prevenci nebo zmírnění provozních selhání včetně rizik spojených s profesní odpovědností. Správci by proto v rámci své politiky řízení rizik měli mít řádné postupy a procedury pro provozní řízení rizika, odpovídající povaze, rozsahu a složitosti jejich podnikatelské činnosti. Tyto postupy a procedury by měly v každém případě umožnit vytvoření interní databáze ztrát sloužící účelům posuzování rizikového profilu v oblasti operačního rizika.
(35)
Pro zajištění toho, aby dodatečný kapitál a pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání řádně kryly rizika spojená s profesní odpovědností, měly by být stanoveny minimální kvantitativní referenční hodnoty k určení vhodné úrovně krytí. Tyto kvantitativní referenční hodnoty by měl správce určit jako specifický procentní podíl hodnoty portfolií spravovaných alternativních investičních fondů, vypočítané jako součet absolutní hodnoty veškerých aktiv všech spravovaných alternativních investičních fondů, bez ohledu na to, zda byla nabyta využitím pákového efektu nebo finančních prostředků investorů. V této souvislosti by měly být derivátové nástroje oceněny za jejich tržní cenu, jelikož mohou být za uvedenou cenu nahrazeny. Jelikož je krytí prostřednictvím pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání z podstaty méně jisté, než krytí zajištěné dodatečným kapitálem, měly by se na tyto dva různé nástroje používané ke krytí rizika spojeného s profesní odpovědností vztahovat různé procentní podíly.
(36)
Aby pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání účinně krylo ztráty vzniklé z pojistných událostí, mělo by být sjednáno u pojišťovny oprávněné k poskytování pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání. To zahrnuje pojišťovny z EU a mimounijní pojišťovny, pokud jsou oprávněny poskytovat takové pojistné služby na základě práva Unie nebo vnitrostátního práva.
(37)
V zájmu umožnění určité flexibility při koncipování vhodného pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání by mělo být možné, aby se správce a pojišťovna dohodly na ustanovení, že správce jako první část jakékoli ztráty uhradí předem definovanou částku (definovaná spoluúčast). Pokud je taková definovaná spoluúčast dohodnuta, měl by správce zajistit kapitál odpovídající definované výši ztráty, kterou má správce nést. Takový kapitál by měl existovat navíc k počátečnímu kapitálu správce a ke kapitálu, jejž má správce zajistit podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2011/61/EU.
(38)
Přiměřenost krytí prostřednictvím dodatečného kapitálu nebo pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání by měla být v zásadě revidována nejméně jednou ročně. Správci by však měli mít zavedené postupy zajišťující průběžné sledování celkové hodnoty spravovaných portfolií alternativních investičních fondů a průběžnou úpravu výše krytí rizika spojeného s profesní odpovědností, pokud bude identifikován významný nesoulad. Příslušný orgán domovského členského státu správce navíc může snížit nebo zvýšit minimální požadavek na dodatečný kapitál po zohlednění rizikového profilu správce, jeho historie ztrát a přiměřenosti jeho dodatečného kapitálu nebo pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
(39)
Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby správci jednali v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů, jejich investorů a integrity trhu. Správci by proto měli uplatňovat vhodné postupy a procedury, které jim umožní předcházet nekalým praktikám, jako je „market timing“ nebo „late trading“. Market timing spočívá ve využití zastaralých cen cenných papírů v portfoliu, které mají vliv na výpočet čisté hodnoty aktiv alternativního investičního fondu, nebo v koupi a zpětném odkupu podílových jednotek fondu během několika dnů, čímž se využívá způsobu, jakým fond provádí výpočet čisté hodnoty aktiv. Late trading je založen na umisťování pokynů ke koupi nebo zpětnému odkupu podílových jednotek alternativních investičních fondů po určené lhůtě pro rozhodnutí, kdy obdržená cena je však cenou z momentu pro rozhodnutí. Obě tyto nekalé praktiky poškozují zájmy dlouhodobých investorů, protože rozřeďují jejich výnos, a poškozují výnosy alternativních investičních fondů, protože zvyšují transakční náklady a narušují správu portfolia. Správci by měli rovněž zavést vhodné procedury pro zajištění efektivního řízení alternativního investičního fondu a měli by jednat způsobem, který předchází tomu, aby alternativní investiční fond a jeho investoři nesli nepřiměřené náklady.
(40)
V souladu s přístupem uplatňovaným na správce SKIPCP by měli správci zajistit vysoký standard péče při výběru a sledování investic. Měli by mít řádné odborné znalosti aktiv, do nichž alternativní investiční fondy investují. Aby bylo zajištěno, že budou investiční rozhodnutí prováděna v souladu s investiční strategií a popřípadě s omezeními rizik spravovaných alternativních investičních fondů, by správci měli zavést a provádět písemné postupy a procedury týkající se patřičné opatrnosti. Tyto postupy a procedury by měly být pravidelně přezkoumávány a aktualizovány. Pokud správci investují do specifických druhů aktiv s dlouhou dobou trvání a nižší likviditou, jako jsou nemovitosti nebo partnerské podíly, měly by se požadavky patřičné opatrnosti uplatnit i na fázi vyjednávání. Činnosti, které správce provádí před uzavřením smlouvy, by měly být řádně zdokumentovány s cílem prokázat, že jsou v souladu s hospodářským a finančním plánem, a tím i s dobou trvání alternativního investičního fondu. Správci by měli vést zápisy ze všech příslušných jednání, přípravnou dokumentaci a hospodářské a finanční analýzy provedené pro posouzení proveditelnosti projektu a smluvního závazku.
(41)
Požadavek, aby správci jednali s patřičnou dovedností, péčí a opatrností, by se měl uplatnit, i pokud správce jmenuje hlavního makléře nebo protistranu. Správce by měl vybrat a jmenovat pouze ty hlavní makléře a protistrany, kteří podléhají průběžnému dohledu, jsou finančně zdraví a mají nezbytnou a vhodnou organizační strukturu pro služby, které mají správci a alternativnímu investičnímu fondu poskytovat. V zájmu zajištění řádné ochrany zájmů investorů je důležité objasnit, že jedním z kritérií pro posouzení finančního zdraví je to, zda hlavní makléři nebo protistrany podléhají příslušným obezřetnostním právním předpisům, včetně požadavků na kapitálovou přiměřenost, a účinnému dohledu.
(42)
V souladu se směrnicí 2011/61/EU, která vyžaduje, aby správci jednali čestně, spravedlivě a s patřičnou dovedností, by osoby, které fakticky řídí podnikatelskou činnost správce, které jsou členy řídícího orgánu nebo vrcholného vedení v případě subjektů, které řídící orgán nemají, měly disponovat patřičnými znalostmi, dovednostmi a zkušenostmi pro výkon svých úkolů, a zejména by měly chápat rizika spojená s činností správce. V souladu se zelenou knihou Komise o správě a řízení podniku ve finančních institucích (2) by osoby, které fakticky řídí podnikatelskou činnost správce, měly výkonu svých funkcí ve správci rovněž věnovat dostatečný čas a jednat čestně, bezúhonně a nezávisle, aby byly schopny mimo jiné účinně posoudit rozhodnutí vrcholného vedení a případně je podrobit kritice.
(43)
S cílem zajistit řádný výkon příslušných činností by správci měli zaměstnávat pracovníky s nezbytnými dovednostmi, znalostmi a zkušenostmi pro provádění úkolů, jež jsou jim přidělovány.
(44)
Správci, kteří poskytují služby individuální správy portfolia, musí dodržovat pravidla pro materiální stimuly stanovená směrnicí Komise 2006/73/ES ze dne 10. srpna 2006, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES, pokud jde o organizační požadavky a provozní podmínky investičních podniků a o vymezení pojmů pro účely zmíněné směrnice (3). Z důvodů jednotného uplatňování by tyto zásady měly platit i pro správce, kteří poskytují služby kolektivní správy portfolia a marketingu. Existence, povaha a výše odměny, provize nebo výhody (nebo pokud tuto výši nelze určit, metoda jejího výpočtu), by měla být uvedena ve výroční zprávě správce.
(45)
Investoři do alternativních investičních fondů by měli požívat ochrany podobné ochraně klientů správců, jimž správci poskytují služby individuální správy portfolia, jelikož v takovém případě musí dodržovat pravidla nejlepšího způsobu provedení stanovená směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS (4) a směrnicí 2006/73/ES. Měly by však být zohledněny rozdíly mezi různými druhy aktiv, do nichž alternativní investiční fondy investují, protože nejlepší způsob provedení není relevantní, pokud například správce investuje do nemovitostí nebo partnerských podílů a k investici dochází po rozsáhlém vyjednávání o podmínkách smlouvy. Pokud neexistuje volba různých převodních míst, správce by měl být schopen prokázat příslušným orgánům a auditorům, že taková volba neexistuje.
(46)
Z důvodu souladu s požadavky platnými pro správce SKIPCP by se na správce při zajišťování kolektivní správy portfolia měla uplatnit pravidla pro zpracování pokynů a pro slučování a přidělování pokynů k obchodování. Tato pravidla by se však neměla uplatnit, pokud k investici do aktiv dochází po rozsáhlém vyjednávání o podmínkách smlouvy - jedná se například o investice do nemovitostí, partnerských podílů nebo do nekotovaných společností -, jelikož v takových případech se neprovádí žádný pokyn.
(47)
Je důležité specifikovat situace, v nichž je pravděpodobný vznik střetu zájmů, zejména v nichž existuje vyhlídka na finanční zisk nebo zamezení finanční ztrátě nebo kde jsou poskytnuty finanční nebo jiné materiální stimuly s cílem vést jednání správce způsobem, který upřednostňuje konkrétní zájmy na úkor zájmů jiných osob, například jiného alternativního investičního fondu, jeho klientů, subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) nebo jiných klientů správce.
(48)
Postup k omezení možnosti střetu zájmů zavedený správcem by měl identifikovat situace, v nichž by činnosti prováděné správcem mohly představovat střet zájmů, ať už vede k možnému riziku poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo zájmů jeho investorů, nebo nikoli. Správce by za účelem jejich identifikace měl vzít v úvahu nejen činnost kolektivní správy portfolia, ale také jiné činnosti, jež je oprávněn provádět, včetně činností jím pověřených nebo dále pověřených osob, externího znalce nebo protistrany.
(49)
V souladu s přístupem obsaženým ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/65/EC ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (5) pro správcovské společnosti SKIPCP a ve směrnici 2004/39/ES pro investiční podniky by měli správci přijmout procedury a opatření zajišťující, aby příslušné osoby zapojené do různých obchodních činností, při nichž by mohl vzniknout střet zájmů, tyto činnosti prováděly na nezávislé úrovni přiměřené velikosti a činnostem správce.
(50)
Je nezbytné stanovit obecný rámec, podle něhož by byly střety zájmů, pokud k nim dojde, řízeny a oznamovány. Podrobné kroky a procedury, jež je třeba v takových situacích dodržovat, by měly být uvedeny v postupu k omezení možnosti střetu zájmů, který správce zavede.
(51)
Jednou z klíčových složek systému řízení rizik je stálá funkce řízení rizik. V zájmu jednotného uplatňování by její úkoly a odpovědnost měly být podobné, jako ty, jež stanoví směrnice Komise 2010/43/EU ze dne 1. července 2010, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES, pokud jde o organizační požadavky, střety zájmů, pravidla jednání, řízení rizik a obsah smlouvy mezi depozitářem a správcovskou společností (6) pro stálou funkci řízení rizik správcovských společností SKIPCP. Tato funkce by měla mít hlavní roli při formování politiky řízení rizik alternativního investičního fondu a při sledování a měření rizik, aby se zajistilo, že úroveň rizika stále odpovídá rizikovému profilu fondu. Stálá funkce řízení rizik by měla mít nezbytné pravomoci, přístup ke všem relevantním informacím a pravidelný kontakt s vrcholným vedením a řídícím orgánem správce, aby jim podávala informace, na jejichž základě mohou v případě potřeby podniknout okamžitá nápravná opatření.
(52)
Politika řízení rizik tvoří další pilíř systému řízení rizik. Měla by být řádně zdokumentovaná a měla by zejména vysvětlit opatření a procedury použité k měření a řízení rizik, záruky pro nezávislý výkon funkce řízení rizik, metody použité k řízení rizik a podrobnosti rozdělení odpovědnosti za řízení rizik a provozní procedury v rámci správce. Za účelem zajištění efektivity politiky řízení rizik by ji mělo vrcholné vedení nejméně jednou ročně přezkoumat.
(53)
Podle požadavku směrnice 2011/61/EU by funkce řízení rizik měla být funkčně a hierarchicky oddělena od provozních jednotek. Mělo by se proto objasnit, že toto oddělení by mělo být zajištěno až do úrovně řídícího orgánu správce a že osoby plnící funkci řízení rizik by neměly vykonávat žádné činnosti, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, a neměl by na ně dohlížet nikdo, kdo odpovídá za funkce, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů.
(54)
Je nezbytné specifikovat záruky, které má správce využívat přinejmenším v zájmu zajištění nezávislého výkonu funkce řízení rizik a zejména to, že osoby plnící funkci řízení rizik by neměly vykonávat žádné činnosti, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, že by měly rozhodovat na základě údajů, které mohou řádně posoudit, a že by mělo být možné podrobit rozhodovací proces přezkumu.
(55)
Přestože směrnice 2011/61/EU alternativním investičním fondům neukládá žádná investiční omezení, rizika, která každému fondu vznikají, není možné efektivně řídit, pokud správce předem nestanovil omezení rizik. Omezení rizik by měla být v souladu s rizikovým profilem alternativního investičního fondu a měla by být sdělena investorům v souladu se směrnicí 2011/61/EU.
(56)
Z důvodu jednotného uplatňování vycházejí požadavky na identifikaci, měření a sledování rizik z podobných ustanovení směrnice 2010/43/EU. Správci by měli řádně řešit možnou zranitelnost svých metod a modelů měření rizik prováděním zátěžových testů, záložních testů a analýz scénářů. Pokud zátěžové testy a analýza scénářů odhalí obzvláštní zranitelnost za určitých okolností, měli by správci podniknout okamžité kroky a nápravná opatření.
(57)
Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby Komise specifikovala systémy a postupy řízení likvidity, které správci umožní sledovat rizika likvidity alternativního investičního fondu, s výjimkou případů, kdy se jedná o uzavřený alternativní investiční fond nevyužívající pákového efektu, a zajistit, aby povaha investic fondu z hlediska likvidity odpovídala jeho souvisejícím závazkům. Je proto důležité stanovit základní obecné požadavky pro všechny správce, jejichž uplatňování by se mělo přizpůsobit velikosti, struktuře a povaze alternativních investičních fondů spravovaných dotčeným správcem.
(58)
Správci by měli být schopni prokázat svým příslušným orgánům, že mají zavedeny přiměřené a účinné postupy a procedury řízení likvidity. To vyžaduje, aby byla náležitě zohledněna povaha alternativního investičního fondu, včetně druhu podkladových aktiv a výše rizik likvidity, jimž je fond vystaven, rozsah a složitost fondu nebo složitost procesu likvidace či prodeje aktiv.
(59)
Systémy a postupy řízení likvidity mohou správcům umožnit používat nástroje a opatření nezbytné k tomu, aby se vyrovnali s nelikvidními aktivy a se souvisejícími problémy s oceňováním, a mohli tak reagovat na žádosti o odkup. Mezi tyto nástroje a opatření mohou patřit, jsou-li povoleny podle vnitrostátního práva, omezení odkupovat (gates), částečný odkup, dočasné půjčky, výpovědní lhůty a zásoby likvidních aktiv. Vyčleněná aktiva (side pockets) a další mechanismy, kde některá aktiva alternativního investičního fondu podléhají podobným mechanismům mezi fondem a jeho investory, by se měla považovat za „zvláštní opatření“, jelikož mají vliv na specifická práva na odkup investorů do fondu. Pozastavení alternativního investičního fondu by nemělo být považováno za zvláštní opatření, protože se vztahuje na veškerá aktiva fondu a všechny jeho investory. Použití nástrojů a zvláštních opatření pro řízení likvidity by mělo záviset na konkrétních okolnostech a mělo by se lišit podle povahy, rozsahu a investiční strategie alternativního investičního fondu.
(60)
Požadavek na sledování řízení likvidity podkladových subjektů kolektivního investování, do nichž alternativní investiční fond investuje, spolu s požadavkem zavést nástroje a mechanismy pro řízení rizika likvidity a identifikovat, řídit a sledovat střety zájmů mezi investory, by se neměl uplatnit na správce spravující uzavřené fondy, bez ohledu na to, zda jsou považovány za fondy využívající pákový efekt, či nikoli. Výjimka z požadavků na řízení likvidity, které se týkají zpětného odkupu, by měla odrážet rozdíly v obecných podmínkách zpětného odkupu investorů do uzavřeného alternativního investičního fondu ve srovnání s investory do otevřeného fondu.
(61)
Použití minimálních limitů ohledně likvidity nebo nelikvidity alternativního investičního fondu by mohlo některým typům správců zajistit účinný nástroj sledování. Překročení limitu nemusí samo o sobě vyžadovat opatření ze strany správce, jelikož ta závisejí na příslušných skutečnostech a okolnostech a na tolerancích stanovených správcem. Limity by tak bylo možné v praxi použít v souvislosti se sledováním průměrného denního zpětného odkupu vůči denní likviditě fondu za stejné období. To by bylo možné rovněž využít pro sledování koncentrace investorů na podporu scénářů zátěžových testů. Uvedené limity by podle okolností mohly fungovat jako spouštěcí mechanismy trvalého sledování nebo nápravných opatření.
(62)
Zátěžové testy by tam, kde je to na místě, měly simulovat nedostatek likvidity aktiv, stejně jako typické žádosti o zpětný odkup. Nedávné a očekávané úpisy a zpětné odkupy by se měly vzít v úvahu spolu s dopadem předpokládaných výsledků alternativního investičního fondu na podobné fondy provádějící stejnou činnost. Správci by měli v simulovaných zátěžových scénářích analyzovat časové období nutné k uspokojení žádostí o zpětný odkup. Správci by měli rovněž provádět zátěžové testy vycházející z tržních faktorů, například pohyby na devizovém trhu, které by mohly podstatně ovlivnit úvěrový profil správce nebo alternativního investičního fondu a následně i požadavky na zajištění. Správci by měli ve svém přístupu k zátěžovým testům nebo analýzám scénářů zohlednit citlivosti ocenění za podmínek finančního tlaku.
(63)
Četnost provádění zátěžových testů by měla záviset na povaze alternativního investičního fondu, investiční strategii, povaze investic z hlediska likvidity, typu investora a pravidlech fondu pro zpětný odkup. Očekává se však, že se uvedené testy budou provádět alespoň jednou ročně. Pokud zátěžové testy naznačí výrazně vyšší než očekávané riziko likvidity, měl by správce jednat v nejlepším zájmu všech investorů do alternativního investičního fondu se zohledněním povahy investic fondu z hlediska likvidity, objemu žádostí o zpětný odkup a popřípadě přiměřenosti postupů a procedur řízení likvidity.
(64)
Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby Komise vymezila vzájemný soulad investiční strategie, povahy investic z hlediska likvidity a pravidel pro zpětný odkup. Konzistence mezi těmito třemi prvky je zajištěna, pokud mohou investoři odkoupit své investice v souladu s pravidly alternativního investičního fondu pro zpětný odkup, která by měla zahrnovat podmínky pro zpětný odkup za běžných i výjimečných okolností v souladu se spravedlivým zacházením s investory.
(65)
Směrnice 2011/61/EU požaduje zajištění souladu v celém odvětví a odstranění nesouladu mezi zájmy původců, kteří transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry, a správců, kteří do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů investují jménem alternativních investičních fondů. K dosažení uvedeného cíle byla zohledněna příslušná ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu (7), která stanoví kvantitativní a kvalitativní požadavky, jež mají splnit investoři vystavení úvěrovému riziku ze sekuritizace provedené původci a sponzory. Jelikož toto nařízení sleduje stejný cíl jako příslušná ustanovení směrnice 2006/48/ES - sladění zájmů původce nebo sponzora a zájmů investorů -, je nezbytné používat v obou právních aktech jednotnou terminologii, a proto jsou formou odkazu převzaty definice stanovené směrnicí 2006/48/ES. Vzhledem k tomu, že Evropský výbor orgánů bankovního dohledu, předchůdce Evropského orgánu pro bankovnictví, vydal podrobné pokyny pro výklad příslušných ustanovení směrnice 2006/48/ES (8), vyžaduje zajištění souladu v celém odvětví, aby byla aktuální ustanovení, jejichž cílem je sladit zájmy původců, sponzorů a správců, vykládána s ohledem na uvedené pokyny.
(66)
Je důležité, aby transakce, které transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry, nebyly strukturovány tak, aby znemožnily uplatnění požadavků na investování do sekuritizačních pozic. Odkazy na investování do obchodovatelných cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů založených na transformovaných úvěrech by proto neměly být vykládány striktně jako právně platný a závazný převod vlastnického práva ve vztahu k takovým nástrojům, ale jako investice provedená v materiálně ekonomickém smyslu, takže by se specifické požadavky měly vztahovat i na jakékoli jiné formy syntetických investic. V zájmu vyhnutí se nedorozuměním a sladění terminologie s terminologií používanou v právních předpisech v oblasti bankovnictví by se namísto pojmu „investování do obchodovatelných cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů založených na transformovaných úvěrech“ měl používat pojem „vstup do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace“.
(67)
Požadavky, které mají splnit instituce jednající jako původci, sponzoři nebo původní věřitelé sekuritizace, jim přímo ukládá směrnice 2006/48/ES. Je proto důležité stanovit odpovídající povinnosti správce, který se vystavuje expozici vůči riziku ze sekuritizace. Správce by tak měl vstoupit do expozice vůči riziku ze sekuritizace, pouze pokud původce, sponzor nebo původní věřitel správci výslovně sdělil, že si v podkladovém aktivu ponechal významný ekonomický podíl, což se označuje jako požadavek na ponechání expozice. Správce by měl dále zajistit splnění různých kvalitativních požadavků, které sponzorovi a původci ukládá směrnice 2006/48/ES. Kromě toho by sám správce měl splňovat kvalitativní požadavky, aby komplexně a důkladně porozuměl sekuritizační investici a její podkladové expozici. Za tímto účelem by správci měli přijímat své investiční rozhodnutí až poté, kdy provedli důkladnou hloubkovou analýzu, z níž by měli získat řádné informace a znalosti o dotyčných sekuritizacích.
(68)
Existují okolnosti, kdy subjekty splňují definici původce nebo sponzora, nebo vykonávají úlohu původního věřitele; nicméně jiný subjekt, který ani nesplňuje definici sponzora nebo původce, ani nevykonává úlohu původního věřitele, ale jehož zájmy jsou neoptimálněji sladěny se zájmy investorů, může usilovat o splnění požadavku na ponechání expozice. Z důvodů právní jistoty by se od takového jiného subjektu nemělo požadovat, aby splnil požadavek na ponechání expozice, pokud jej splňuje původce, sponzor nebo původní věřitel.
(69)
V případě porušení požadavku na ponechání expozice nebo kvalitativních požadavků by správce měl zvážit přijetí určitých nápravných opatření, jako je zajištění, prodej nebo snížení expozice vůči riziku nebo kontaktování osoby, která požadavek na ponechání expozice porušuje, s cílem obnovit jeho dodržování. Taková nápravná opatření by měla být vždy v zájmu investorů a neměla by zahrnovat žádnou přímou povinnost prodat aktiva ihned potom, co vyšlo porušení najevo, aby nedošlo k rozprodávání pod cenou. Správce by měl vzít porušení v úvahu při zvažování jiných investic v další transakci, do níž je zapojena osoba, která uvedený požadavek porušuje.
(70)
Aby splnili požadavky směrnice 2011/61/EU na specifikování vnitřních postupů a organizačních opatření, které má každý správce uplatňovat, měla by být správcům uložena povinnost zavést řádně zdokumentovanou organizační strukturu, která jasně přiděluje odpovědnost, definuje kontrolní mechanismy a zajišťuje kvalitní tok informací mezi všemi zúčastněnými stranami. Správci by měli rovněž zavést systémy pro ochranu informací a zajištění kontinuity činnosti. Při zavádění uvedených postupů a struktur by měli správci brát v úvahu zásadu přiměřenosti, která umožňuje, aby byly postupy, mechanismy a organizační struktura přizpůsobeny povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a povaze a rozsahu činností prováděných v jejím rámci.
(71)
Informování investorů má zásadní důležitost pro jejich ochranu, takže by správci měli zavést vhodné postupy a procedury zajišťující, aby podmínky zpětného odkupu týkající se konkrétního alternativního investičního fondu byly investorům sděleny dostatečně podrobně a výrazně předtím, než investici provedou, jakož i v případě podstatných změn. Mohou sem patřit informace o výpovědních lhůtách v souvislosti se zpětným odkupem, podrobnosti o obdobích bez možnosti odkoupení (lock-up periods) a uvedení okolností, za nichž se běžné mechanismy zpětného odkupu nemusí uplatnit nebo mohou být pozastaveny, a podrobnosti o jakýchkoli opatřeních, která může řídící orgán zvážit, jako jsou omezení odkupovat (gates), vyčleněná aktiva (side pockets), jelikož mají vliv na specifická práva na odkup investorů do konkrétního alternativního investičního fondu.
(72)
Pro zajištění řádného výkonu příslušných činností by správci měli zejména využívat vhodné elektronické systémy s cílem splnit požadavky na evidenci ve vztahu k transakcím portfolia nebo pokynům k upisování nebo k vyplacení a měli by zavést, provádět a udržovat účetní zásady a postupy, aby bylo zajištěno, že výpočet čisté hodnoty aktiv je prováděn v souladu s požadavky směrnice 2011/61/EU a tohoto nařízení.
(73)
Pro zajištění souladu s požadavky, které směrnice 2009/65/ES ukládá správcům SKIPCP, by měly být řídícímu orgánu, vrcholnému vedení nebo případně funkci dohledu správce svěřeny podobné druhy úkolů, jimž by měla být přidělena odpovídající odpovědnost. Takové přidělení odpovědnosti by nicméně mělo odpovídat úloze a odpovědnostem řídícího orgánu, vrcholného vedení a funkce dohledu podle použitelného vnitrostátního práva. Členy vrcholného vedení mohou být někteří nebo všichni členové řídícího orgánu.
(74)
Požadavek na zavedení stálé a účinné funkce zajišťování souladu s předpisy by měl vždy plnit správce, bez ohledu na rozsah a složitost své podnikatelské činnosti. Podrobnosti technické a personální organizace funkce zajišťování souladu s předpisy by však měly být přizpůsobeny povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a povaze a rozsahu činností prováděných v jejím rámci. Správci by neměli mít povinnost zřizovat nezávislý útvar zajišťování souladu s předpisy, pokud by takový požadavek byl nepřiměřený s ohledem na velikost správce nebo na povahu, rozsah a složitost jeho podnikatelské činnosti.
(75)
Standardy oceňování se liší napříč jurisdikcemi a třídami aktiv. Toto nařízení by mělo doplnit společná obecná pravidla a stanovit pro správce referenční hodnoty pro vypracování a provedení jejich vhodných a soudržných postupů a procedur pro řádné a nezávislé ocenění aktiv alternativních investičních fondů. Tyto postupy a procedury by měly popisovat povinnosti, úlohy a odpovědnost všech osob zapojených do oceňování, včetně externích znalců.
(76)
Hodnotu aktiv lze určit různými způsoby, například odkazem na pozorovatelné ceny na aktivním trhu nebo odhadem za použití jiných technik oceňování podle vnitrostátního práva, statutu alternativního investičního fondu nebo jeho zakládacích dokumentů. Jelikož lze hodnotu jednotlivých aktiv a závazků určit různými metodikami a lze ji získat z různých zdrojů, měl by správce určit a popsat metodiky oceňování, které používá.
(77)
Pokud se k ocenění aktiv používá model, měly by postupy a procedury oceňování uvádět hlavní vlastnosti tohoto modelu. Než bude použit, měl by model projít validačním procesem, který provede interní nebo externí fyzická osoba, která se nepodílela na koncipování modelu. Osoba se považuje za kvalifikovanou k provedení validačního procesu pro model použitý k oceňování aktiv, pokud disponuje řádnými schopnostmi a zkušenostmi při oceňování aktiv za použití takových modelů; takovou osobou může být auditor.
(78)
Jelikož alternativní investiční fondy provozují činnost v dynamickém prostředí, v němž se mohou investiční strategie postupem času změnit, měly by se postupy a procedury oceňování přezkoumávat alespoň jednou ročně a v každém případě předtím, než fond přijme závazek s novou investiční strategií nebo novým druhem aktiv. Jakákoli změna postupů a procedur oceňování, včetně metodik oceňování, by měla dodržovat předem určený proces.
(79)
Správce musí zajistit řádné ocenění jednotlivých aktiv alternativního investičního fondu v souladu s postupy a procedurami oceňování. U některých aktiv, zejména u složitých a nelikvidních finančních nástrojů, existuje vyšší riziko nesprávného ocenění. Správce by měl takovou situaci řešit zavedením dostatečných kontrol zajišťujících, že lze hodnotu aktiv alternativního investičního fondu stanovit s přiměřenou mírou objektivity.
(80)
Výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii se řídí vnitrostátním právem a případně statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu. Toto nařízení se vztahuje pouze na proceduru pro výpočet a nikoli na metodiku výpočtu. Správce může provést výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii sám v rámci administrativních funkcí, které pro alternativní investiční fond vykonává. Alternativně může být pro výkon administrativních funkcí, včetně výpočtu čisté hodnoty aktiv, jmenována třetí osoba. Třetí osoba, která pro správce provádí výpočet čisté hodnoty aktiv, by neměla být pro účely směrnice 2011/61/EU považována za externího znalce, pokud neprovádí oceňování jednotlivých aktiv, včetně aktiv vyžadujících subjektivní úsudek, nýbrž zadává do procesu výpočtu hodnoty získané od správce, zdrojů ocenění nebo externího znalce.
(81)
Existují procedury oceňování, které lze provádět denně, například oceňování finančních nástrojů, avšak existují také procedury oceňování, které nelze provádět se stejnou četností, s jakou probíhají emise, úpisy, zpětné odkupy a zrušení, například oceňování nemovitostí. Četnost oceňování aktiv v držení otevřeného fondu by měla zohledňovat rozdíly v procedurách oceňování ve vztahu k druhům aktiv v držení alternativního investičního fondu.
(82)
Striktní požadavky a omezení, jimž je nutné vyhovět, když má správce v úmyslu pověřit úkoly správce jinou osobu, jsou stanoveny ve směrnici 2011/61/EU. Správce zůstává vždy plně odpovědný za řádný výkon delegovaných úkolů a za to, že budou splňovat požadavky směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření. Správce by proto měl zajistit, že pověřená osoba vykonává a uplatňuje standardy kvality, které by uplatňoval sám správce. Je-li to nutné k zajištění toho, aby byly delegované úkoly soustavně vykonávány ve vysokém standardu, musí být správce rovněž schopen pověření ukončit, a pověření by proto správci mělo udělovat flexibilní právo na ukončení. Omezení a požadavky pověření by se měly vztahovat na činnosti spojené se správou uvedené v příloze I směrnice 2011/61/EU, zatímco podpůrné úkoly typu administrativních nebo technických funkcí napomáhajících výkonu činností spojených se správou, jako je logistická podpora v podobě úklidu, stravování a zajišťování základních služeb nebo produktů, by neměly být považovány za pověření jiné osoby úkoly správce. Dalšími příklady technických nebo administrativních funkcí jsou nákup standardního běžně komerčně dostupného softwaru a využívání příležitostné provozní podpory poskytovatelů softwaru v souvislosti s běžně komerčně dostupnými systémy nebo podpora v oblasti lidských zdrojů, jako je výběr dočasných zaměstnanců nebo zpracování výplatních pásek.
(83)
Aby byla kromě zvýšené efektivity provozování činnosti správce zajištěna i vysoká úroveň ochrany investorů, mělo by být celé pověření založeno na objektivních důvodech. Při posuzování těchto důvodů by příslušné orgány měly zvážit strukturu pověření a její dopad na strukturu správce a vzájemné působení delegovaných činností a činností ponechaných u správce.
(84)
Za účelem posouzení, zda osoba, která fakticky vykonává činnost pověřené osoby, má dostatečně dobrou pověst, by měl být ověřen výkon její činnosti a to, zda se nedopustila trestné činnosti v oblasti financí. Při posuzování požadavku dostatečně dobré pověsti by měly být zváženy veškeré další relevantní informace o osobních kvalitách, které by mohly nepříznivě ovlivnit výkon činnosti dané osoby, například pochybnosti o její čestnosti a integritě.
(85)
Investiční společnosti povolené podle směrnice 2009/65/ES se nepovažují za podniky povolené nebo registrované pro účely správy aktiv podléhající dohledu, protože na základě uvedené směrnice nesmějí provozovat jinou činnost než kolektivní správu portfolia. Podobně samosprávný alternativní investiční fond by neměl být považován za takový podnik, protože by neměl provozovat jinou činnost než vnitřní správu fondu.
(86)
Pokud se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik, jež představují hlavní podnikatelskou činnost správce a mají proto velký význam pro ochranu investorů a systémová rizika, měly by mít příslušný orgán domovského členského státu správce a orgán dohledu podniku třetí země uzavřenou písemnou dohodu o spolupráci, a to navíc k požadavkům čl. 20 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/61/EU. Tato dohoda by měla existovat před pověřením jiné osoby. Její ustanovení by měla zohledňovat mezinárodní standardy.
(87)
Písemné dohody by měly příslušným orgánům udělovat právo provádět kontroly na místě, včetně případů, kdy požádají orgán dohledu podniku třetí země, jenž byl pověřen příslušnými úkoly, aby provedl kontroly na místě, i případů, kdy orgán dohledu třetí země požádají o povolení, aby mohly kontrolu provést samy nebo doprovodit pracovníky orgánu dohledu třetí země, aby jim pomohly při provedení kontrol na místě.
(88)
Na základě povinností stanovených směrnicí 2011/61/EU by správci měli vždy jednat v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů do fondů, které spravují. Pověření jiné osoby by proto mělo být přípustné, pouze pokud správcům nebrání v jednání nebo ve správě alternativních investičních fondů v nejlepším zájmu investorů.
(89)
Pro zachování vysokého standardu ochrany investorů musí být u každého pověření jiné osoby zohledněny možné střety zájmů. Několik kritérií by mělo stanovit referenční hodnoty pro identifikaci situací, které by vyústily v podstatný střet zájmů. Uvedená kritéria je třeba chápat jako nevyčerpávající a znamenají, že střety zájmů, jež nejsou podstatné, jsou pro účely směrnice 2011/61/EU rovněž relevantní. Provádění funkcí zajišťování souladu s předpisy nebo auditu by tak mělo být považováno za činnost ve střetu zájmů s úkoly správy portfolia, zatímco tvorba trhu nebo upisování by měly být chápány jako činnosti ve střetu zájmů se správou portfolia nebo řízením rizik. Uvedenou povinností není dotčena povinnost pověřené osoby funkčně a hierarchicky vzájemně oddělit úkoly správy portfolia a řízení rizik v souladu s ustanoveními článku 15 směrnice 2011/61/EU.
(90)
Požadavky na pověření jiné osoby úkoly správce by se měly uplatnit obdobně, pokud pověřená osoba jakýmikoli úkoly, jimiž byla pověřena, dále pověří jinou osobu, a rovněž v případě jakéhokoli dalšího pověření.
(91)
Aby bylo zajištěno, že správce v každém případě vykonává činnosti spojené se správou investic, neměl by delegovat své úkoly v takovém rozsahu, že ho nelze nadále považovat za správce, ale za subjekt typu „poštovní schránka“. Správce by si měl vždy zachovávat dostatečné zdroje, aby mohl účinně dohlížet nad delegovanými úkoly. Správce musí sám vykonávat činnosti spojené se správou investic, mít nezbytné odborné znalosti a zdroje, zachovat si pravomoc k přijímání rozhodnutí spadajících do odpovědnosti vrcholného vedení a vykonávat úkoly vrcholného vedení, mezi něž může patřit provádění obecné investiční politiky a investičních strategií.
(92)
Posouzení struktury pověření je složitý úkol, jenž musí být založen na souboru kritérií, aby si mohly příslušné orgány vytvořit úsudek. Kombinace je nezbytná, aby se zohlednily rozličné struktury fondů a rozličné investiční strategie v Unii. Evropský orgán pro cenné papíry může vypracovat pokyny k zajištění konzistentního posouzení struktur pověření po celé Unii.
(93)
Komise sleduje, jak jsou kritéria uplatňována a jaký mají dopad na trhy. Komise přezkoumá situaci po dvou letech a bude-li to nezbytné, přijme vhodná opatření, kterými podrobněji specifikuje podmínky, za nichž se má za to, že správce delegoval své činnosti v takovém rozsahu, že se stal subjektem typu „poštovní schránka“ a nelze jej dále považovat za správce alternativního investičního fondu.
(94)
Směrnice 2011/61/EU za účelem zajištění vysokého standardu ochrany investorů stanoví rozsáhlý soubor požadavků na depozitáře alternativního investičního fondu. Příslušné konkrétní práva a povinnosti depozitáře, správce, a případně alternativního investičního fondu a třetích osob by proto měly být jasně uvedeny. Písemná smlouva by měla obsahovat veškeré podrobnosti nezbytné pro řádnou úschovu veškerých aktiv alternativního investičního fondu depozitářem nebo třetí osobou, kteří byli pověřeni úkoly úschovy v souladu se směrnicí 2011/61/EU, a pro to, aby depozitář řádně plnil své úkoly v oblasti dohledu a kontroly. S cílem umožnit depozitáři posouzení a kontrolu rizik vyplývajících z opatrování by smlouva měla stanovit dostatečné podrobnosti o kategoriích aktiv, do nichž může alternativní investiční fond investovat, a o zeměpisných regionech, v nichž má fond v úmyslu investovat. Smlouva by rovněž měla obsahovat podrobnosti o postupu eskalace. Depozitář by tak měl správce upozornit na jakákoli podstatná rizika zjištěná v systému vypořádání obchodů s cennými papíry konkrétního trhu. Pokud jde o ukončení smlouvy, mělo by odrážet skutečnost, že ukončení smlouvy je poslední možností depozitáře, pokud není přesvědčen o tom, že jsou aktiva dostatečně chráněna. Mělo by rovněž zamezit morálnímu hazardu, kdy by správce přijímal investiční rozhodnutí bez ohledu na rizika opatrování, protože ve většině případů by nesl odpovědnost depozitář. Za účelem zachování vysokého standardu ochrany investorů by se měl požadavek na sledování třetích osob uplatnit na celý řetězec opatrování.
(95)
Depozitář usazený ve třetí zemi by měl podléhat veřejné obezřetnostní regulaci a obezřetnostnímu dohledu prováděnému orgánem dohledu příslušným pro průběžný dohled, vyšetřování a ukládání sankcí. Pokud uvedený dohled nad depozitářem zahrnuje několik orgánů dohledu, měl by jeden orgán dohledu působit jako kontaktní místo pro účely směrnice 2011/61/EU a veškerá opatření v přenesené pravomoci a prováděcí opatření přijatá na jejím základě.
(96)
Evropská komise by měla provést posouzení právních předpisů třetí země podle čl. 21 odst. 6 posledního pododstavce směrnice 2011/61/EU porovnáním kritérií pro povolení a průběžných podmínek provozování činnosti platných pro depozitáře ve třetí zemi s odpovídajícími požadavky platnými podle práva Unie pro úvěrové instituce, případně investiční podniky pro přístup k činnosti depozitáře a výkon úkolů depozitáře, aby zjistila, zda mají místní kritéria stejný účinek jako kritéria stanovená podle práva Unie. Evropská komise může depozitáře podléhajícího obezřetnostnímu dohledu a licencovanému ve třetí zemi v rámci místní kategorie jiné, než je úvěrová instituce nebo investiční podnik, posoudit, aby zjistila, zda mají příslušná ustanovení práva třetí země stejný účinek jako ustanovení práva Unie pro úvěrové instituce, případně investiční podniky.
(97)
Aby měl depozitář vždy jasný přehled o všech peněžních tocích vstupujících do alternativního investičního fondu i fond opouštějících, měl by správce zajistit, aby depozitář neprodleně obdržel přesné informace o všech peněžních tocích, včetně toků od jakékoli třetí osoby, u níž má fond otevřený hotovostní účet.
(98)
V zájmu řádného sledování peněžních toků alternativního investičního fondu spočívá povinnost depozitáře v zajištění toho, že budou zavedeny a účinně prováděny postupy pro řádné sledování peněžních toků fondu, a že tyto postupy budou pravidelně revidovány. Depozitář by měl konkrétně prozkoumat postup odsouhlasení, aby se přesvědčil, že je postup pro alternativní investiční fond vhodný a že je prováděn ve vhodných intervalech s ohledem na povahu, rozsah a složitost fondu. V rámci takového postupu by se například měl každý jednotlivý peněžní tok vykázaný v bankovních výpisech porovnat s bankovním tokem vykázaným na účtech alternativního investičního fondu. Pokud se odsouhlasení provádí denně, jako je tomu u většiny otevřených alternativních investičních fondů, měl by depozitář své odsouhlasení provádět rovněž denně. Depozitář by měl zejména sledovat případy nesouladu zjištěné v postupech odsouhlasení a nápravná opatření přijatá s cílem neprodleně správce informovat o jakékoli anomálii, která nebyla odstraněna, a provést úplný přezkum postupů odsouhlasení. Tento přezkum by měl být proveden alespoň jednou ročně. Depozitář by měl rovněž včas identifikovat významné peněžní toky, zejména takové, jež by nemusely být v souladu s operacemi alternativního investičního fondu, například změny pozic v aktivech fondu nebo v úpisech a zpětném odkupu, a měl by pravidelně dostávat výkazy hotovostních účtů a kontrolovat soulad svých vlastních záznamů hotovostních pozic se záznamy správce. Depozitář svou evidenci průběžně aktualizuje v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU.
(99)
Depozitář musí zajistit, aby veškeré platby provedené investory nebo jménem investorů při úpisu akcií nebo podílových jednotek alternativního investičního fondu byly obdrženy a zaevidovány na jednom nebo několika hotovostních účtech v souladu se směrnicí 2011/61/EU. Správce by proto měl zajistit, že budou depozitáři poskytnuty relevantní informace, které potřebuje k řádnému sledování příjmu plateb od investorů. Správce musí zajistit, že depozitář tyto informace obdrží neprodleně, když třetí osoba dostane pokyn odkoupit nebo emitovat akcie nebo podílové jednotky alternativního investičního fondu. Aby se zamezilo jakémukoli zneužití plateb od investorů, subjekt odpovědný za úpis a zpětný odkup akcií nebo podílových jednotek alternativního investičního fondu by proto měl tyto informace na konci pracovního dne předat depozitáři.
(100)
V závislosti na druhu aktiv, které mají být uschovány, jsou aktiva buď držena v opatrování, například finanční nástroje, které lze zaregistrovat na účtu finančních nástrojů, nebo které lze fyzicky doručit depozitáři v souladu se směrnicí 2011/61/EU, nebo které mohou podléhat ověření vlastnictví a vedení záznamů. Depozitář by měl držet v opatrování veškeré finanční nástroje alternativního investičního fondu nebo správce jednajícího jménem fondu, které lze zaregistrovat nebo držet na účtu přímo nebo nepřímo jménem depozitáře nebo třetí osoby, která je pověřena úkoly opatrování, zejména na úrovni centrálního depozitáře cenných papírů. Kromě uvedených situací je třeba držet v opatrování finanční nástroje, které jsou přímo zaregistrovány pouze u samotného emitenta nebo jeho zástupce jménem depozitáře nebo třetí osoby, která je pověřena úkoly opatrování. Finanční nástroje, které jsou v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy zaregistrovány u emitenta nebo jeho zástupce pouze jménem alternativního investičního fondu, jako jsou investice fondů soukromého a rizikového kapitálu do nekotovaných společností, by neměly být drženy v opatrování. Všechny finanční nástroje, které lze fyzicky doručit depozitáři, by měly být drženy v opatrování. Pokud jsou splněny podmínky ohledně toho, které finanční nástroje mají být drženy v opatrování, finanční nástroje, které se poskytují jako zajištění třetí osobě nebo je třetí osoba poskytuje ve prospěch alternativního investičního fondu, musí být rovněž drženy v opatrování, a to samotným depozitářem nebo třetí osobou, která je pověřena úkoly opatrování, pokud je vlastní alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu. Rovněž finanční nástroje ve vlastnictví alternativního investičního fondu nebo správce jménem fondu, u nichž fond nebo správce jménem fondu udělil souhlas s opětovným použitím ze strany depozitáře, zůstávají v opatrování, dokud není vykonáno právo na opětovné použití.
(101)
Finanční nástroje držené v opatrování by měly být vždy předmětem patřičné péče a ochrany. Aby bylo zajištěno řádné posouzení rizik opatrování, měl by depozitář v rámci výkonu patřičné péče zejména vědět, které třetí osoby představují řetězec opatrování, zajistit, aby byla v celém řetězci opatrování splněna povinnost patřičné opatrnosti a oddělení aktiv, zajistit, aby měl příslušná práva na přístup ke knihám a záznamům třetích osob, které jsou pověřeny úkoly opatrování, zajistit dodržení těchto požadavků, zdokumentovat veškeré tyto povinnosti a zpřístupnit tyto dokumenty správci a podávat mu zprávy.
(102)
Aby se zamezilo obcházení požadavků směrnice 2011/61/EU, měl by depozitář uplatnit povinnosti úschovy na podkladová aktiva finančních struktur, případně právních struktur kontrolovaných přímo nebo nepřímo alternativním investičním fondem nebo správcem jednajícím jménem fondu. Uvedený přístup se zohledněním by se neměl uplatnit na fondy fondů ani na řídící a podřízené fondy, pokud mají depozitáře, který provádí řádnou úschovu aktiv fondu.
(103)
Depozitář by měl mít vždy komplexní přehled o všech aktivech, která nejsou finančními nástroji, které mají být drženy v opatrování. Uvedená aktiva by měla podléhat povinnosti ověřování vlastnictví a vedení záznamů podle směrnice 2011/61/EU. Příklady takových aktiv jsou fyzická aktiva, která se nekvalifikují jako finanční nástroje podle směrnice 2011/61/EU nebo je nelze fyzicky doručit depozitáři, finanční smlouvy jako jsou deriváty, peněžní vklady nebo investice do soukromě vlastněných společností a partnerských podílů.
(104)
Aby bylo dosaženo dostatečné jistoty o tom, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu je skutečným vlastníkem aktiv, měl by depozitář zajistit, aby získal veškeré informace, jež považuje za nezbytné k tomu, aby se ujistil, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu je držitelem vlastnického práva k danému aktivu. Takové informace může představovat kopie úředního dokumentu dokládajícího, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu je vlastníkem aktiva, nebo jakékoli oficiální a spolehlivé důkazy, které depozitář považuje za vhodné. Pokud je to nezbytné, měl by si depozitář od alternativního investičního fondu nebo správce, případně od třetí osoby, vyžádat další důkazy.
(105)
Depozitář by si měl vést záznamy o všech aktivech, u nichž je přesvědčen, že je alternativní investiční fond jejich vlastníkem. Může zavést postup pro získávání informací od třetích osob, v jehož rámci mohou být realizovatelné postupy zajišťující, že aktiva nelze převést, aniž by o takové transakci byl informován depozitář nebo třetí osoba pověřená úkoly úschovy, a to v případě alternativních investičních fondů s málo častými transakcemi, případně transakcemi, u nichž před vypořádáním dochází k vyjednávání. U alternativních investičních fondů s častějšími obchody v rámci portfolia, jako jsou investice do kotovaných derivátů, může být na místě požadavek mít pro každou transakci přístup k listinným důkazům od třetí osoby.
(106)
Aby bylo zajištěno, že je depozitář schopen vykonávat své povinnosti, je nezbytné vyjasnit úkoly stanovené v čl. 21 odst. 9 směrnice 2011/61/EU, a zejména kontroly druhé úrovně, které má depozitář provádět. Takové úkoly by depozitáři neměly bránit v provádění ověřování ex ante, pokud to považuje za vhodné a po dohodě se správcem. Aby bylo zajištěno, že je schopen vykonávat své povinnosti, měl by depozitář zavést svůj vlastní postup eskalace pro řešení situací, v nichž byly zjištěny nesrovnalosti. Tento postup byl měl zajistit, aby bylo příslušným orgánům oznámeno jakékoli podstatné porušení. Povinností dohledu depozitáře vůči třetím osobám specifikovanou v tomto nařízení nejsou dotčeny povinnosti správce podle směrnice 2011/61/EU.
(107)
Depozitář by měl kontrolovat soulad mezi počtem emitovaných podílových jednotek nebo akcií a výnosy získanými z upisování. Kromě toho aby se zajistilo, že byly při upsání přijaty platby od investorů, měl by depozitář dále zajistit, aby bylo provedeno další odsouhlasení mezi pokyny k upsání a výnosy z upsání. Stejné odsouhlasení by mělo být provedeno ve vztahu k pokynům k vyplacení. Depozitář by měl rovněž ověřit, zda počet podílových jednotek nebo akcií na účtech alternativního investičního fondu odpovídá počtu podílových jednotek nebo akcií v oběhu zapsaných v registru fondu. Depozitář by měl své postupy příslušně upravit s ohledem na četnost upisování a zpětného odkupu.
(108)
Depozitář by měl podniknout veškeré nezbytné kroky k zajištění účinného provedení vhodných postupů a procedur oceňování aktiv alternativního investičního fondu, a to kontrolou vzorků nebo porovnáním konzistentnosti změn při výpočtu čisté hodnoty aktiv v průběhu času s referenční hodnotou. Při zavádění svých postupů by měl depozitář jasně chápat metodiky oceňování, které správce nebo externí znalec používá k ocenění aktiv alternativního investičního fondu. Četnost takových kontrol by měla odpovídat četnosti oceňování aktiv alternativního investičního fondu.
(109)
Depozitář by měl na základě své povinnosti dohledu podle směrnice 2011/61/EU zavést postup pro ex post ověření toho, že alternativní investiční fond dodržuje příslušné právní a správní předpisy a svůj statut a zakládací dokumenty. Patří sem například kontrola toho, že investice alternativního investičního fondu jsou v souladu s jeho investičními strategiemi popsanými ve statutu a nabídkových dokumentech fondu, a zajištění toho, aby fond neporušil svá případná investiční omezení. Depozitář by měl sledovat transakce alternativního investičního fondu a jakékoli nezvyklé transakce vyšetřit. Pokud jsou limity nebo omezení stanovené v příslušných vnitrostátních právních a správních předpisech nebo ve statutu a zakládacích dokumentech alternativního investičního fondu porušeny, depozitář by měl například od správce získat pokyn zastavit transakci, která limity nebo omezení porušuje, na náklady správce. Toto nařízení depozitáři nebrání v tom, aby přijal přístup ex ante, pokud to považuje za vhodné a po dohodě se správcem.
(110)
Depozitář by měl zajistit, aby byly příjmy správně vypočítány v souladu se směrnicí 2011/61/EU. Za tímto účelem musí zajistit, aby byly příjmy řádně rozděleny, a pokud zjistí chybu, aby správce přijal vhodná nápravná opatření. Poté, co depozitář výše uvedené zajistí, měl by ověřit úplnost a správnost rozdělení příjmů a zejména plateb dividend.
(111)
Při delegování úkolů správy souvisejících s jinými aktivy podle směrnice 2011/61/EU se bude pověření ve většině případů pravděpodobně týkat administrativních úkolů. Pokud depozitář deleguje úkoly vedení evidence, bude tedy mít povinnost zavést a uplatňovat vhodný a zdokumentovaný postup zajišťující, že pověřená osoba bude vždy splňovat požadavky čl. 21 odst. 11 písm. d) směrnice 2011/61/EU. Pro zajištění dostatečné úrovně ochrany aktiv je nezbytné stanovit určité zásady, které by se měly uplatňovat na delegování úkolů správy. Pro delegování povinností opatrování je důležité stanovit několik klíčových zásad, které musí být v průběhu procesu pověření účinně uplatňovány. Tyto zásady by neměly být považovány za vyčerpávající, ať už jde o uvedení všech podrobností jednání s patřičnou dovedností, péčí a opatrností ze strany depozitáře, nebo o uvedení všech kroků, které by depozitář měl podniknout ve vztahu k samotným těmto zásadám. Povinnost průběžně sledovat třetí osobu pověřenou úkoly správy by měla spočívat v ověřování toho, že tato třetí osoba správně provádí veškeré delegované úkoly a dodržuje smlouvu o pověření. Třetí osoba by měla jednat čestně, v dobré víře s ohledem na nejlepší zájmy alternativního investičního fondu a jeho investorů, v souladu s regulačními požadavky a požadavky dohledu a měla by jednat s dovedností, péčí a opatrností, jež se za srovnatelných podmínek obvykle očekávají od velmi obezřetného subjektu uvedené finanční profese. Depozitář by měl přezkoumat mimo jiné prvky posouzené v průběhu procesu výběru a jmenování a postavit tyto prvky do perspektivy jejich porovnáním s vývojem na trhu. Forma pravidelného přezkumu by měla odrážet okolnosti, aby byl depozitář schopen řádně posoudit rizika spojená s rozhodnutím svěřit aktiva třetí osobě. Četnost přezkumu by měla být přizpůsobena, aby byla vždy v souladu s tržními podmínkami a souvisejícími riziky. Aby mohl depozitář účinně reagovat na možnou platební neschopnost třetí osoby, měl by provádět krizové plánování včetně případného koncipování alternativních strategií nebo možného výběru alternativních poskytovatelů. Taková opatření mohou sice snížit riziko opatrování pro depozitáře, nemění však povinnost vrátit finanční nástroje nebo uhradit odpovídající částku v případě jejich ztráty, což závisí na tom, zda jsou splněny požadavky čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU či nikoli.
(112)
Při delegování úkolů úschovy by měl depozitář zajistit, aby byly splněny požadavky čl. 21 odst. 11 písm. d) bodu iii) směrnice 2011/61/EU a aby aktiva klientů alternativního investičního fondu depozitáře byla řádně oddělena. Tato povinnost by měla zejména zajistit, aby nedošlo ke ztrátě aktiv alternativního investičního fondu v důsledku platební neschopnosti třetí osoby, která je pověřena úkoly úschovy. Za účelem minimalizace tohoto rizika v zemích, kde insolvenční právo účinky oddělení neuznává, by měl depozitář podniknout další kroky. Depozitář by mohl informovat alternativní investiční fond a správce jednajícího jménem fondu, aby byly takovéto aspekty rizik opatrování řádně zohledněny v investičním rozhodnutí, nebo podniknout opatření, která jsou možná v místních jurisdikcích, aby byla aktiva maximálně chráněna proti platební neschopnosti podle místních právních předpisů. Depozitář by dále mohl zakázat dočasné schodky v aktivech klientů, využít rezervy nebo zavést mechanismy zakazující využití debetního zůstatku pro jednoho klienta na kompenzaci kreditního zůstatku jiného klienta. Taková opatření mohou sice snížit riziko opatrování pro depozitáře při delegování úkolů opatrování, nemění však povinnost vrátit finanční nástroje nebo uhradit odpovídající částku v případě jejich ztráty, což závisí na tom, zda jsou splněny požadavky směrnice 2011/61/EU či nikoli.
(113)
Odpovědnost depozitáře podle čl. 21 odst. 12 druhého pododstavce směrnice 2011/61/EU nastává v případě ztráty finančního nástroje, který drží v opatrování sám depozitář nebo třetí osoba pověřená úkoly opatrování, neprokáže-li depozitář, že ke ztrátě došlo vlivem vnějších okolností, jež nebylo možné ovlivnit a jejichž důsledky by i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné. Takováto ztráta by se měla rozlišovat od investiční ztráty pro investory, k níž dojde snížením hodnoty aktiv v důsledku investičního rozhodnutí.
(114)
Pro určení ztráty je důležité, aby byla uznána za definitivní, kdy neexistuje vyhlídka na opětovné získání finančního aktiva. Situace, kdy je finanční nástroj pouze dočasně nedostupný nebo zmrazený, by se proto neměly považovat za ztrátu ve smyslu čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU. Naproti tomu lze stanovit tři situace, kdy by ztráta měla být považována za definitivní: pokud finanční nástroj již neexistuje nebo nikdy neexistoval; pokud finanční nástroj existuje, ale alternativní investiční fond k němu definitivně ztratil vlastnické právo; a pokud alternativní investiční fond má vlastnické právo, avšak již jej není schopen převádět nebo trvale vytvářet omezená vlastnická práva
(115)
Má se za to, že finanční nástroj již neexistuje, například pokud se ztratil v důsledku účetní chyby, kterou nelze opravit, nebo že nikdy neexistoval, pokud bylo vlastnictví alternativního investičního fondu zaregistrováno na základě zfalšovaných dokumentů. Situace, kdy je ztráta finančních nástrojů způsobena podvodným jednáním, by měla být považována za ztrátu.
(116)
Ztrátu nelze konstatovat, pokud byl finanční nástroj nahrazen jiným finančním nástrojem nebo na něj převeden, například v situacích, kdy jsou v rámci reorganizace společnosti zrušeny akcie a nahrazeny emisí nových akcií. Alternativní investiční fond by neměl být považován za trvale zbavený svého vlastnického práva na finanční nástroj, pokud fond nebo správce jednající jménem fondu legitimně převedl vlastnictví na třetí osobu. Pokud existuje rozdíl mezi právním vlastnictvím a skutečným vlastnictvím aktiv, měla by definice ztráty odkazovat na ztrátu skutečného vlastnictví.
(117)
Pouze v případě vnějších okolností, které nemohl depozitář ovlivnit, a jejichž důsledky i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné, se může depozitář vyhnout odpovědnosti podle čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU. Aby byl depozitář zproštěn odpovědnosti, měl by prokázat kumulativní splnění uvedených podmínek.
(118)
Nejprve je třeba určit, zda okolnosti, které vedly ke ztrátě, byly vnější. Odpovědnost depozitáře by neměla být dotčena pověřením, a okolnost by proto měla být považována za vnější, pokud k ní nedojde v důsledku jednání nebo opomenutí depozitáře nebo třetí osoby, jež byla pověřena úkoly opatrování finančních nástrojů držených v opatrování. Poté by se mělo posuzovat, zda bylo nemožné okolnost ovlivnit, a to ověřením, že nebylo nic, co by obezřetný depozitář mohl přiměřeně učinit, aby zabránil vzniku dané okolnosti. V této fázi lze za vnější okolnosti, jež nebylo možné ovlivnit, považovat přírodní jevy a jednání veřejného orgánu. Proto jsou v situaci platební neschopnosti třetí osoby pověřené úkoly opatrování právní předpisy země, v níž jsou nástroje drženy v opatrování a která neuznává účinky řádně provedeného oddělení aktiv, považovány za vnější okolnost, již není možné ovlivnit. Naproti tomu ztrátu způsobenou neprovedením požadavků na oddělení aktiv stanovených v čl. 21 odst. 11 písm. d) bodu iii) směrnice 2011/61/EU nebo ztrátu aktiv v důsledku narušení činnosti třetí osoby v souvislosti s její platební neschopností nelze považovat za vnější okolnosti, jež není možné ovlivnit.
(119)
Depozitář by měl také prokázat, že ztráta byla i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, nevyhnutelná. Depozitář by měl v této souvislosti informovat správce a přijmout vhodná opatření v závislosti na okolnostech. Například v situaci, kdy se depozitář domnívá, že jediným vhodným opatřením je zcizení finančních nástrojů, měl by řádně informovat správce, jenž musí následně depozitáři dát písemný pokyn, zda má finanční nástroje nadále držet, nebo je zcizit. O jakémkoli pokynu, aby depozitář aktiva nadále držel, by měli být neprodleně informováni investoři alternativního investičního fondu. Správce nebo alternativní investiční fond by měli náležitě brát v úvahu doporučení depozitáře. V závislosti na okolnostech, pokud se depozitář nadále obává, že standard ochrany finančního nástroje není i přes opakovaná varování dostatečný, měl by zvážit další možná opatření, například ukončení smlouvy, pokud je alternativnímu investičnímu fondu poskytnuta určitá doba, aby si v souladu s vnitrostátním právem našel jiného depozitáře.
(120)
V zájmu zajištění stejného standardu ochrany investorů by se měla stejná kritéria uplatňovat na pověřenou osobu, na niž depozitář smluvně převedl svou odpovědnost. Proto aby byla pověřená osoba zproštěna odpovědnosti podle čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU, měla by prokázat kumulativní splnění stejných podmínek.
(121)
Depozitář se za určitých okolností může zprostit odpovědnosti za ztrátu finančních nástrojů, které má v opatrování třetí osoba pověřená úkoly opatrování. Aby bylo takové zproštění odpovědnosti povoleno, musí existovat objektivní důvod pro uzavření smlouvy o takovém zproštění odpovědnosti, který přijme depozitář i alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu. Pro každé zproštění odpovědnosti by měl být stanoven objektivní důvod s ohledem na konkrétní okolnosti, za nichž bylo opatrování delegováno.
(122)
Při zvažování objektivního důvodu by mělo být dosaženo správné rovnováhy, aby bylo zajištěno, že se lze smluvního zproštění účinně dovolávat, je-li to třeba, a že existují dostatečné záruky k zamezení jakéhokoli zneužití smluvního zproštění odpovědnosti depozitářem. Smluvní zproštění odpovědnosti by za žádných okolností nemělo být použito k obcházení požadavků na odpovědnost depozitáře podle směrnice 2011/61/EU. Depozitář by měl prokázat, že jej specifické okolnosti donutily pověřit úkoly opatrování třetí osobu. Smluvní zproštění odpovědnosti by mělo vždy být v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu nebo jeho investorů a fond nebo správce jednající jménem fondu by měli výslovně uvést, že jednají v takovém nejlepším zájmu. Příklady scénářů by měly uvádět situace, v nichž lze dospět k závěru, že depozitář nemá jinou možnost než pověřit úkoly opatrování třetí osoby.
(123)
Je důležité, aby příslušné orgány pravidelně dostávaly řádné a dostatečné informace pro účely dohledu nad činností správců a s ní souvisejících rizik. Navíc protože může mít činnost správců důsledky napříč hranicemi a na finančních trzích, měly by příslušné orgány správce a alternativní investiční fondy pečlivě sledovat, aby mohly přijmout vhodná opatření s cílem zamezit vzniku systémových rizik. Díky zvýšené transparentnosti a soudržnosti dosažených prostřednictvím ustanovení o podávání zpráv a příslušných informací v souladu s prováděcími opatřeními by příslušné orgány měly být schopny odhalit rizika na finančních trzích a reagovat na ně.
(124)
Je nezbytné, aby investoři získali o konkrétních správcích a alternativních investičních fondech a o jejich struktuře minimální nezbytné informace, aby mohli přijímat správná investiční rozhodnutí uzpůsobená jejich potřebám a ochotě podstupovat riziko. Tyto informace by měly být jasné, spolehlivé, snadno pochopitelné a jasně prezentované, přičemž užitečnost informací se zvyšuje, pokud jsou porovnatelné mezi jednotlivými správci a alternativními investičními fondy a mezi po sobě následujícími obdobími. Správce by neměl provozovat činnosti, jež jsou na úkor cíle porozumění a užitečnosti informací pro investory před jejich poskytnutím, například maskování skutečného stavu věcí.
(125)
Je nezbytné stanovit rámec určující minimální standardy ohledně podávání výročních zpráv včetně klíčových prvků a nevyčerpávajícího seznamu položek. Podstatné změny údajů podle čl. 22 odst. 2 písm. d) směrnice 2011/61/EU by se měly poskytnout ve výroční zprávě v rámci finančních výkazů. Kromě nevyčerpávajícího seznamu podkladových řádkových položek mohou být uvedeny další řádkové položky, nadpisy a mezisoučty, pokud je uvedení těchto položek relevantní pro porozumění celkové finanční situaci nebo výsledkům alternativního investičního fondu. Položky s rozdílnou povahou nebo funkcí lze seskupit, pokud jednotlivě nemají podstatný význam. Mohou být seskupeny jako „jiné“, například „jiná aktiva“ nebo „jiná pasiva“. Pokud se určité řádkové položky konkrétního alternativního investičního fondu vůbec netýkají, nemusí být uvedeny. Bez ohledu na účetní standardy používané v souladu se směrnicí 2011/61/EU by měla být všechna aktiva oceněna alespoň jednou ročně. Rozvaha nebo výkaz aktiv a pasiv podle směrnice 2011/61/EU by měly zahrnovat mimo jiné hotovost a peněžní ekvivalenty. Peněžní ekvivalenty by se tak pro účely výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku měly považovat za vysoce likvidní investice.
(126)
Pokud jde o obsah a formát zprávy o činnosti v účetním období, jež musí být podle směrnice 2011/61/EU součástí výroční zprávy, měla by obsahovat poctivý a vyvážený přehled činností alternativního investičního fondu s popisem hlavních rizik a investic nebo ekonomických nejistot, kterým čelí. Poskytnutí uvedených informací by nemělo mít za následek zveřejnění vlastnických informací alternativního investičního fondu, jež by poškozovalo jeho zájmy a zájmy jeho investorů. Proto pokud by zveřejnění konkrétních vlastnických informací mělo takový účinek, mohou být shrnuty tak, aby se takovému účinku zamezilo, a není nutné uvádět například výsledky nebo statistiky individuální společnosti nebo investice v portfoliu, jež by mohly vést ke zveřejnění vlastnických informací alternativního investičního fondu. Takové informace by měly být uvedeny ve zprávě vedení, která se obvykle předkládá spolu s finančními výkazy.
(127)
Pokud jde o obsah a formát informací o odměňování, kdy se informace předkládají na úrovni správce, měly by být poskytnuty další informace o přidělení nebo rozdělení celkové odměny ve vztahu k příslušnému alternativnímu investičnímu fondu. Toho lze dosáhnout poskytnutím údajů o celkové odměně správce rozdělené na pevnou a pohyblivou složku, prohlášením, že se tyto údaje vztahují na správce jako celek a nikoli na alternativní investiční fond, uvedením počtu alternativních investičních fondů a fondů SKIPCP spravovaných správcem a veškerých aktiv spravovaných těmito alternativními investičními fondy a fondy SKIPCP s přehledem zásad odměňování a poskytnutím odkazu, kde jsou úplné zásady odměňování správce na žádost investorů dostupné. Lze poskytnout další podrobnosti uvedením celkové pohyblivé odměny financované platbami alternativního investičního fondu, a to podle případu buď prostřednictvím výkonnostního poplatku nebo odměny za zhodnocení kapitálu. Kromě poskytnutí informací o odměňování může být vhodné, aby správci poskytli informace o finančních a nefinančních kritériích zásad a postupů odměňování pro příslušné kategorie zaměstnanců, aby mohli investoři posoudit stávající pobídky.
(128)
Pokud alternativní investiční fond emituje podílové jednotky, měl by být v době převodu proveden výpočet jakýchkoli aktiv převáděných do vyčleněných aktiv (side pockets), a to na základě počtu podílových jednotek přidělených při převodu aktiv vynásobeném cenou za podílovou jednotku. Za všech okolností by měly být jasně poskytnuty informace o oceňovacím základu a měly by obsahovat údaje využité pro provedení ocenění.
(129)
Za účelem řízení likvidity by správci měli mít možnost uzavírat jménem alternativních investičních fondů, které spravují, dohody o půjčkách. Tyto dohody mohou být krátkodobé nebo mít trvalejší povahu. Ve druhém případě je pravděpodobnější, že taková dohoda bude mít podobu zvláštního opatření pro účely řízení nelikvidních aktiv.
(130)
V souladu se zásadou rozlišení a s uznáním rozmanitosti druhů alternativních investičních fondů by se poskytování informací investorům, jež se od správců vyžaduje, mělo lišit podle druhu fondu a mělo by záviset na dalších faktorech, jako je investiční strategie a složení portfolia.
(131)
Směrnice 2011/61/EU požaduje od správců, aby příslušnému orgánu svého domovského členského státu pravidelně poskytovali určité informace, a to za každý unijní alternativní investiční fond, který spravují, a za každý alternativní investiční fond, který nabízejí v Unii. Je proto důležité dále specifikovat informace, které se mají poskytovat, a četnost podávání zpráv v závislosti na hodnotě spravovaných aktiv v portfoliích alternativních investičních fondů spravovaných daným správcem. Je třeba určit pro forma vzory pro podávání zpráv, které by měli správci vyplňovat pro alternativní investiční fondy, které spravují. Pokud subjekt, který má povolení jako správce, nabízí alternativní investiční fondy spravované jinými správci, nejedná jako správce uvedených fondů, ale jako zprostředkovatel jako jakýkoli investiční podnik, na nějž se vztahuje směrnice 2004/39/ES. Neměl by proto mít povinnost podávat za tyto alternativní investiční fondy zprávy, jelikož by to vedlo k dvojnásobnému nebo vícenásobnému podávání zpráv. Povinnost podávat zprávy by nicméně měla platit pro mimounijní správce, kteří spravují alternativní investiční fondy nabízené v Unii.
(132)
Prahová hodnota stanovená tímto nařízením vyvolává pouze povinnosti podávat zprávy stanovené v čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU. Alternativní investiční fond, jehož hodnota pákového efektu vypočítaná v souladu se závazkovou metodou je nižší než trojnásobek čisté hodnoty jeho aktiv, se nepovažuje za fond využívající pákový efekt ve velké míře. Příslušné orgány si však mohou vyžádat další informace, je-li to nezbytné pro účinné sledování systémových rizik. Kromě toho jsou díky stanovení prahové hodnoty pro podávání zpráv informace související se vznikem systémového rizika v celé Unii shromažďovány jednotně, což správcům zajišťuje jistotu.
(133)
Dohledové pravomoci příslušného orgánu podle čl. 25 odst. 3 směrnice 2011/61/EU se vykonávají v rámci nového systému dohledu, jehož součástí jsou průběžné procesy dohledu a posuzování systémových rizik správců prováděné příslušnými orgány a evropskými orgány dohledu s ohledem na stabilitu a integritu finančního systému. Příslušné orgány by měly řádně využívat obdržené informace a měly by uložit limity pákového efektu využívaného správcem nebo jiná omezení správy alternativního investičního fondu ve vztahu k spravovaným fondům, pokud to považují za nezbytné v zájmu zajištění stability a integrity finančního systému. Posouzení systémového rizika se bude pravděpodobně lišit v závislosti na ekonomickém prostředí, přičemž kterýkoli správce může ve vztahu k alternativním investičním fondům, které spravuje, potenciálně mít systémový význam. Je proto základním požadavkem, aby příslušné orgány obdržely veškeré informace nezbytné k řádnému posouzení uvedených situací, aby se zamezilo vzniku systémového rizika. Příslušné orgány by poté měly informace důkladně posoudit a přijmout vhodná opatření.
(134)
Aby umožnila unijním správcům spravovat a nabízet mimounijní alternativní investiční fondy a mimounijním správcům spravovat a nabízet alternativní investiční fondy v Unii, požaduje směrnice 2011/61/EU, aby byly s příslušnými orgány dohledu třetí země, v nichž je usazen mimounijní alternativní investiční fond, případně mimounijní správce, uzavřeny vhodné dohody o spolupráci. Tyto dohody by měly zajistit alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům Unie umožní plnit své povinnosti v souladu se směrnicí 2011/61/EU.
(135)
Dohody o spolupráci by měly příslušným orgánům umožnit provádění jejich povinností v oblasti dohledu a prosazování ve vztahu ke třetím zemím. Měly by proto stanovit jasný a konkrétní rámec pro přístup k informacím, pro provádění kontrol na místě a pro pomoc, kterou mají poskytovat orgány třetí země. Měly by zajistit, že obdržené informace bude možné sdílet s ostatními dotčenými příslušnými orgány, jakož i s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a s Evropskou radou pro systémová rizika.
(136)
S cílem umožnit příslušným orgánům, správcům a depozitářům přizpůsobit se novým požadavkům tohoto nařízení, aby mohly být účinně a účelně uplatňovány, mělo by být datum zahájení použitelnosti tohoto nařízení sladěno s datem pro provedení směrnice 2011/61/EU,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
DEFINICE
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se vedle definic uvedených v článku 2 směrnice 2011/61/EU použijí tyto definice:
1)
„kapitálovým závazkem“ se rozumí smluvní závazek investora poskytnout alternativnímu investičnímu fondu na žádost správce dohodnutou částku investice;
2)
„příslušnou osobou“ v souvislosti se správcem se rozumí:
a)
ředitel, společník či jemu rovnocenná osoba nebo člen vedení správce;
b)
zaměstnanec správce, jakož i jiná fyzická osoba, jejíž služby má správce k dispozici a pod kontrolou a jež se účastní kolektivní správy portfolií prováděné správcem;
c)
fyzická nebo právnická osoba, která se přímo účastní poskytování služeb správci na základě pověřovacího opatření pro třetí osoby za účelem poskytování kolektivní správy portfolií správcem;
3)
„vrcholným vedením“ se rozumí osoba nebo osoby, které skutečně řídí podnikatelskou činnost správce v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/61/EU, a případně exekutivní člen nebo členové řídícího orgánu;
4)
„řídícím orgánem“ se rozumí orgán, jenž má ve správci konečnou rozhodovací pravomoc, zahrnující funkci dohledu a řízení, nebo pouze funkci řízení, pokud jsou tyto dvě funkce oddělené;
5)
„zvláštním opatřením“ se rozumí opatření, které je přímým důsledkem nelikvidní povahy aktiv alternativního investičního fondu, má vliv na specifická práva investorů na odkup u určitého druhu podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu a je specifickým nebo odděleným opatřením lišícím se od obecných práv investorů na odkup.
KAPITOLA II
OBECNÁ USTANOVENÍ
ODDÍL 1
Výpočet spravovaných aktiv
(čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU)
Článek 2
Výpočet celkové hodnoty spravovaných aktiv
1. Aby se kvalifikoval pro výjimku stanovenou v čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU, musí správce:
a)
identifikovat veškeré alternativní investiční fondy, pro něž je jmenován jako správce nesamosprávného alternativního investičního fondu, nebo alternativní investiční fondy, pro něž je správcem, umožňuje-li právní forma fondu samosprávu, v souladu s článkem 5 směrnice 2011/61/EU;
b)
pro každý spravovaný alternativní investiční fond identifikovat portfolio aktiv a v souladu s pravidly pro oceňování stanovenými právními předpisy země, v níž je fond usazen, případně statutem nebo zakládacími dokumenty fondu určit odpovídající hodnotu spravovaných aktiv, včetně veškerých aktiv nabytých s využitím pákového efektu;
c)
sloučit určené hodnoty spravovaných aktiv všech spravovaných alternativních investičních fondů a výslednou celkovou hodnotu spravovaných aktiv porovnat s příslušnou prahovou hodnotou stanovenou v čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU.
2. Pro účely odstavce 1 se do výpočtu nezahrnují subjekty kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP), pro něž správce jedná jako ustanovená správcovská společnost podle směrnice 2009/65/ES.
Pro účely odstavce 1 se do výpočtu zahrnují alternativní investiční fondy spravované správcem v rámci pověření jiné osoby v souladu s článkem 20 směrnice 2011/61/EU. Portfolia alternativních investičních fondů, které správce spravuje v rámci pověření jiné osoby, jsou však z výpočtu vyloučena.
3. Pro účely výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv se každá pozice plynoucí z derivátového nástroje, včetně jakéhokoli derivátu vloženého do převoditelných cenných papírů, převede na svou rovnocennou pozici plynoucí z podkladových aktiv derivátu za použití převodních metodik stanovených v článku 10. Absolutní hodnota uvedené rovnocenné pozice se následně použije pro výpočet celkové hodnoty spravovaných aktiv.
4. Pokud alternativní investiční fond investuje do jiných alternativních investičních fondů spravovaných stejným správcem nesamosprávného alternativního investičního fondu, může být uvedená investice vyloučena z výpočtu aktiv spravovaných správcem.
5. Pokud jeden podfond v rámci samosprávného nebo nesamosprávného alternativního investičního fondu investuje do jiného podfondu uvedeného fondu, může být uvedená investice vyloučena z výpočtu aktiv spravovaných správcem.
6. Celková hodnota spravovaných aktiv se vypočítá v souladu s odstavci 1 až 4 alespoň jednou ročně a za použití nejnovějších dostupných hodnot aktiv. Nejnovější dostupná hodnota aktiv každého alternativního investičního fondu se získá během dvanácti měsíců předcházejících datu výpočtu prahové hodnoty v souladu s první větou tohoto odstavce. Správce určí datum výpočtu prahové hodnoty a konzistentně jej uplatňuje. Veškeré následné změny zvoleného data musí být odůvodněny příslušnému orgánu. Při výběru data výpočtu prahové hodnoty vezme správce v úvahu dobu a četnost oceňování spravovaných aktiv.
Článek 3
Průběžné sledování spravovaných aktiv
Správci zřídí, provedou a uplatňují postupy průběžného sledování celkové hodnoty spravovaných aktiv. Sledování odráží aktuální přehled spravovaných aktiv a zahrnuje pozorování úpisů a zpětných odkupů, nebo případně čerpání kapitálu, rozdělení kapitálu a hodnotu investovaných aktiv pro každý alternativní investiční fond.
Blízkost celkové hodnoty spravovaných aktiv k prahové hodnotě stanovené v čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU a předpokládané upisování a zpětný odkup se vezmou v úvahu pro posouzení potřeby častějšího provádění výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv.
Článek 4
Příležitostné překročení prahové hodnoty
1. Správce posuzuje situace, kdy celková hodnota spravovaných aktiv překročí příslušnou prahovou hodnotu, aby určil, zda mají dočasnou povahu či nikoli.
2. Pokud celková hodnota spravovaných aktiv překročí příslušnou prahovou hodnotu a správce má za to, že situace nemá dočasnou povahu, oznámí to neprodleně příslušnému orgánu, uvede, že se má za to, že situace nemá dočasnou povahu, a v souladu s článkem 7 směrnice 2011/61/EU požádá do 30 kalendářních dnů o povolení.
3. Pokud celková hodnota spravovaných aktiv překročí příslušnou prahovou hodnotu a správce má za to, že situace má dočasnou povahu, oznámí to neprodleně příslušnému orgánu a uvede, že se má za to, že situace má dočasnou povahu. V oznámí se uvedou podpůrné informace odůvodňující posouzení dočasné povahy situace správcem včetně popisu situace a vysvětlení důvodů, proč je považována za dočasnou.
4. Situace se nepovažuje za dočasnou, pokud bude pravděpodobně trvat déle než tři měsíce.
5. Tři měsíce po datu, kdy celková hodnota spravovaných aktiv překročila příslušnou prahovou hodnotu, správce přepočítá celkovou hodnotu spravovaných aktiv s cílem prokázat, že je nižší, než příslušná prahová hodnota, nebo prokázat příslušnému orgánu, že situace, jež způsobila překročení prahové hodnoty spravovanými aktivy, byla vyřešena a že žádost o povolení správce není nutná.
Článek 5
Informace, jež mají být poskytnuty v rámci registrace
1. V rámci požadavku čl. 3 odst. 3 písm. b) směrnice 2011/61/EU sdělí správci příslušným orgánům celkovou hodnotu spravovaných aktiv vypočítanou v souladu s postupem uvedeným v článku 2.
2. V rámci požadavku čl. 3 odst. 3 písm. c) směrnice 2011/61/EU poskytnou správci za každý alternativní investiční fond nabídkový dokument nebo příslušný výpis z nabídkového dokumentu nebo obecný popis investiční strategie. Příslušný výpis z nabídkového dokumentu a popis investiční strategie obsahují alespoň tyto informace:
a)
hlavní kategorie aktiv, do nichž alternativní investiční fond může investovat;
b)
jakékoli průmyslové, zeměpisné nebo jiné tržní sektory nebo konkrétní třídy aktiv, na něž se investiční strategie zaměřuje;
c)
popis politiky alternativního investičního fondu pro půjčky nebo pákový efekt.
3. Informace, které má správce poskytnout podle čl. 3 odst. 3 písm. d) směrnice 2011/61/EU, jsou uvedeny v čl. 110 odst. 1 tohoto nařízení. Poskytnou se v souladu s pro forma vzorem pro podávání zpráv uvedeným v příloze IV.
4. Informace získané v souladu s čl. 3 odst. 3 písm. d) směrnice 2011/61/EU jsou sdíleny mezi příslušnými orgány v Unii, s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika, pokud je to nezbytné pro výkon jejich povinností.
5. Informace požadované pro účely registrace se aktualizují a poskytují každoročně. Z důvodů souvisejících s výkonem jejich pravomocí podle článku 46 směrnice 2011/61/EU mohou příslušné orgány od správce požadovat, aby informace uvedené v článku 3 směrnice 2011/61/EU poskytoval častěji.
ODDÍL 2
Výpočet pákového efektu
(čl. 4 odst. 3 směrnice 2011/61/EU)
Článek 6
Obecná ustanovení ohledně výpočtu pákového efektu
1. Pákový efekt alternativního investičního fondu se vyjádří jako poměr expozice fondu vůči riziku a jeho čisté hodnoty aktiv.
2. Správci vypočítají expozici spravovaných alternativních investičních fondů vůči riziku v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv uvedenou v článku 7 a závazkovou metodou uvedenou v článku 8.
Komise s ohledem na vývoj na trhu a nejpozději do 21. července 2015 přezkoumá metody výpočtu uvedené v prvním pododstavci s cílem rozhodnout, zda jsou tyto metody dostatečné a vhodné pro všechny druhy alternativních investičních fondů, nebo zda by měla být vypracována dodatečná a nepovinná metoda výpočtu pákového efektu.
3. Do výpočtu expozice vůči riziku se zahrne expozice vůči riziku obsažená v jakýchkoli finančních nebo právních strukturách s účastí třetích osob kontrolovaných příslušným alternativním investičním fondem, pokud jsou uvedené struktury specificky zřízeny, aby přímo či nepřímo zvýšily expozici na úrovni fondu. U alternativních investičních fondů, jejichž hlavní investiční politikou je získání kontroly nekotovaných společností nebo emitentů, správce do výpočtu pákového efektu nezahrnuje expozici vůči riziku, která existuje na úrovni uvedených nekotovaných společností a emitentů, pokud alternativní investiční fond nebo správce fondu jednající jménem fondu nemají povinnost nést možné ztráty nad rámec investice do příslušné společnosti nebo emitenta.
4. Správce vyloučí dohody o půjčkách, pokud mají dočasnou povahu a jsou plně kryty smluvními kapitálovými závazky od investorů do alternativního investičního fondu.
5. Správce musí mít řádně zdokumentované postupy pro výpočet expozice vůči riziku každého alternativního investičního fondu ve své správě v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv a závazkovou metodou. Výpočet musí být v průběhu času prováděn konzistentně.
Článek 7
Metoda hrubé hodnoty aktiv pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku
Expozice alternativního investičního fondu vůči riziku vypočítaná v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv je součtem absolutních hodnot všech pozic oceněných v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a všemi akty v přenesené pravomoci přijatými na jejím základě.
Pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv správce:
a)
vyloučí hodnotu veškeré hotovosti a peněžních ekvivalentů, které jsou vysoce likvidními investicemi drženými v základní měně alternativního investičního fondu, které lze snadno směnit na známou částku hotovosti, podléhají nevýznamnému riziku změny hodnoty a poskytují výnos maximálně ve výši sazby tříměsíčního vysoce kvalitního státního dluhopisu;
b)
převede derivátové nástroje na rovnocennou pozici plynoucí z jejich podkladových aktiv za použití metodik pro převod uvedených v článku 10 a metod uvedených v příloze I bodech 4 až 9 a 14;
c)
vyloučí hotovostní půjčky, které zůstávají v hotovosti nebo v peněžním ekvivalentu podle písmena a) a u nichž jsou známy splatné částky;
d)
zahrne expozici vůči riziku vyplývající z reinvestice hotovostních půjček, vyjádřenou buď jako tržní hodnotu realizované investice, nebo jako celkovou půjčenou částku podle přílohy I bodů 1 a 2, podle toho, která z těchto hodnot je vyšší;
e)
zahrne pozice v rámci repo nebo reverzních repo obchodů a v rámci půjček nebo výpůjček cenných papírů nebo jiných dohod v souladu s přílohou I body 3 a 10 až 13.
Článek 8
Závazková metoda pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku
1. Expozice alternativního investičního fondu vůči riziku vypočítaná v souladu se závazkovou metodou je součtem absolutních hodnot všech pozic oceněných v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a jejími příslušnými akty v přenesené pravomoci, se splněním kritérií stanovených v odstavcích 2 až 9.
2. Pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku v souladu se závazkovou metodou správce:
a)
převede každou pozici plynoucí z derivátového nástroje na rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva uvedeného derivátu za použití metodik pro převod uvedených v článku 10 a v příloze II bodech 4 až 9 a 14;
b)
uplatní mechanismy výpočtu čistých pozic a mechanismy zajištění;
c)
vypočítá expozici vůči riziku vzniklou reinvesticí půjček, pokud taková reinvestice zvyšuje expozici alternativního investičního fondu vůči riziku definovanou v příloze I bodech 1 a 2;
d)
zahrne do výpočtu ostatní mechanismy v souladu s přílohou I body 3 a 10 až 13.
3. Pro účely výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku v souladu se závazkovou metodou:
a)
mechanismy výpočtu čistých pozic zahrnují kombinace obchodů s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech, které se vztahují ke stejnému podkladovému aktivu, nehledě na - v případě derivátových nástrojů - datum splatnosti derivátových nástrojů, a kde se uvedené obchody s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech uzavírají s výlučným cílem eliminovat rizika spojená s pozicemi zaujatými prostřednictvím ostatních derivátových nástrojů nebo pozic v cenných papírech;
b)
mechanismy zajištění zahrnují kombinace obchodů s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech, které se nemusí vztahovat ke stejnému podkladovému aktivu, a kde se uvedené obchody s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech uzavírají s výlučným cílem kompenzovat rizika spojená s pozicemi zaujatými prostřednictvím ostatních derivátových nástrojů nebo pozic v cenných papírech.
4. Odchylně od odstavce 2 se derivátový nástroj nepřevede na rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva, pokud má všechny tyto vlastnosti:
a)
swapuje výsledky finančních aktiv držených v portfoliu alternativního investičního fondu za výsledky ostatních referenčních finančních aktiv;
b)
zcela kompenzuje rizika swapovaných aktiv držených v portfoliu alternativního investičního fondu, takže výsledky fondu nezávisejí na výsledcích swapovaných aktiv;
c)
neobsahuje ani další volitelné prvky, ani ustanovení o pákovém efektu, ani jiná dodatečná rizika v porovnání s přímou držbou referenčních finančních aktiv.
5. Odchylně od odstavce 2 se derivátový nástroj při výpočtu expozice vůči riziku v souladu se závazkovou metodou nepřevede na rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva, pokud splňuje obě tyto podmínky:
a)
držba alternativního investičního fondu, spočívající v kombinaci derivátového nástroje souvisejícího s finančním aktivem a hotovosti investované do peněžního ekvivalentu definovaného v čl. 7 písm. a), odpovídá držbě dlouhé pozice v daném finančním aktivu;
b)
derivátový nástroj nezavdává vznik žádné další expozici vůči riziku a pákovému efektu nebo riziku.
6. Mechanismy zajištění se při výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku zohledňují, pouze pokud splňují všechny tyto podmínky:
a)
cílem pozic přítomných v zajišťovacím vztahu není generovat výnos a obecná a specifická rizika jsou kompenzována;
b)
na úrovni alternativního investičního fondu existuje ověřitelné snížení rizika;
c)
případná obecná a specifická rizika spojená s derivátovými nástroji jsou kompenzována;
d)
mechanismy zajištění se týkají stejné třídy aktiv;
e)
jsou efektivní v situaci obtížných podmínek na trhu.
7. S výhradou odstavce 6 se derivátové nástroje používané pro účely zajištění proti měnovému riziku, které nezavdávají vznik žádné další expozici vůči riziku, pákovému efektu nebo jiným rizikům, do výpočtu nezahrnují.
8. Správce provádí netting pozic v kterémkoli z těchto případů:
a)
mezi derivátovými nástroji, pokud se vztahují ke stejnému podkladovému aktivu, a to i když mají různá data splatnosti;
b)
mezi derivátovým nástrojem, jehož podkladovým aktivem je převoditelný cenný papír, nástroj peněžního trhu nebo podílové jednotky v subjektu kolektivního investování podle přílohy I oddílu C bodů 1 až 3 směrnice 2004/39/ES, a stejným odpovídajícím podkladovým aktivem.
9. Správci spravující alternativní investiční fondy, které v souladu se svou hlavní investiční politikou primárně investují do úrokových derivátů, využijí specifická pravidla pro netting různých durací, aby se zohlednila souvislost mezi rozsahy splatnosti úrokové křivky, jak je uvedeno v článku 11.
Článek 9
Metody zvýšení expozice alternativního investičního fondu vůči riziku
Správci při výpočtu expozice vůči riziku pro situace uvedené v příloze I použijí metody popsané v uvedené příloze.
Článek 10
Metodiky převodu pro derivátové nástroje
Správci pro derivátové nástroje uvedené v příloze II použijí metodiky převodu popsané v uvedené příloze.
Článek 11
Pravidla pro netting různých durací
1. Správci při výpočtu expozice alternativních investičních fondů vůči riziku v souladu s čl. 8 odst. 9 uplatňují pravidla pro netting různých durací.
2. Pravidla pro netting různých durací se nepoužijí, pokud by vedly k vědomému poskytnutí nesprávných informací o rizikovém profilu alternativního investičního fondu. Správci používající uvedená pravidla pro netting do své úrokové strategie nezahrnují další zdroje rizika, jako je volatilita. Strategie úrokové arbitráže tedy uvedená pravidla pro netting neuplatňují.
3. Použití uvedených pravidel pro netting různých durací nesmí generovat neodůvodněnou míru pákového efektu prostřednictvím investic do krátkých pozic. Pro alternativní investiční fond se střední dobou trvání, který používá pravidla pro netting různých durací, nesmí být hlavním zdrojem výsledků krátkodobé úrokové deriváty.
4. Úrokové deriváty se převedou na svou rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva a provede se jejich netting v souladu s přílohou III.
5. Alternativní investiční fond používající pravidla pro netting různých durací může stále využívat zajišťovací rámec. Pravidla pro netting různých durací se mohou uplatnit pouze na úrokové deriváty, jež nejsou zahrnuty do mechanismů zajištění.
ODDÍL 3
Dodatečný kapitál a pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání
(čl. 9 odst. 7 a článek 15 směrnice 2011/61/EU)
Článek 12
Rizika spojená s profesní odpovědností
1. Riziky spojenými s profesní odpovědností, která mají být pokryta podle čl. 9 odst. 7 směrnice 2011/61/EU, jsou rizika ztráty nebo škody způsobených příslušnou osobou v důsledku nedbalosti při provádění činností, za něž správce nese právní odpovědnost.
2. Mezi rizika spojená s profesní odpovědností definovaná v odstavci 1 patří mimo jiné rizika:
a)
ztráty dokumentů dokládajících vlastnictví aktiv alternativního investičního fondu;
b)
vědomého poskytnutí nesprávných informací nebo zavádějících prohlášení adresovaných alternativnímu investičnímu fondu nebo jeho investorům;
c)
jednání, omylů nebo opomenutí, jejichž důsledkem je porušení:
i)
právních a regulačních povinností,
ii)
povinnosti dovednosti a péče vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům,
iii)
povinností při správě cizího majetku,
iv)
povinností mlčenlivosti,
v)
statutu nebo zakládacích dokumentů alternativního investičního fondu,
vi)
podmínek jmenování správce alternativním investičním fondem;
d)
nesplnění povinnosti zavést, provádět a udržovat řádné postupy k předcházení nečestnému, podvodnému nebo zlovolnému jednání;
e)
nesprávného ocenění aktiv nebo výpočtu cen podílových jednotek nebo akcií;
f)
ztrát způsobených přerušením obchodní činnosti, selháním systému, chybami při zpracování transakcí nebo při řízení procesů.
3. Rizika spojená s profesní odpovědností musí být vždy pokryta buď příslušným dodatečným kapitálem určeným v souladu s článkem 14 nebo příslušným pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání určeným v souladu s článkem 15.
Článek 13
Kvalitativní požadavky pro řešení rizik spojených s profesní odpovědností
1. Správce zavede účinné vnitřní postupy a procedury řízení provozního rizika s cílem řádně identifikovat, měřit, řídit a sledovat provozní rizika, včetně rizik spojených s profesní odpovědností, jimž je nebo může přiměřeně být vystaven. Činnosti řízení provozního rizika se provádějí nezávisle v rámci politiky řízení rizik.
2. Správce zřídí databázi minulých ztrát, do níž se zaznamenávají veškerá provozní selhání, ztráty a škody. V databázi se zaznamenávají mimo jiné veškerá rizika spojená s profesní odpovědností podle čl. 12 odst. 2, která nastala.
3. Správce v rámci řízení rizik využívá své interní údaje o minulých ztrátách a případně externí údaje, analýzy scénářů a faktory odrážející obchodní prostředí a systémy vnitřní kontroly.
4. Expozice vůči provoznímu riziku a ztráty se průběžně sledují a jsou předmětem pravidelných interních zpráv.
5. Správcovy postupy a procedury pro řízení provozního rizika jsou řádně zdokumentovány. Správce zavede opatření zajišťující dodržování jeho postupů řízení provozního rizika a účinná opatření řešící jejich nedodržení. Správce zavede postupy pro přijetí příslušných nápravných opatření.
6. Postupy a procedury řízení provozního rizika a měřicí systémy jsou předmětem pravidelného přezkumu alespoň jednou ročně.
7. Správce udržuje finanční prostředky odpovídající jeho posouzenému rizikovému profilu.
Článek 14
Dodatečný kapitál
1. Tento článek se vztahuje na správce, kteří se rozhodnou krýt svá rizika spojená s profesní odpovědností prostřednictvím dodatečného kapitálu.
2. Správce zajistí dodatečný kapitál pro pokrytí rizik spojených s profesní odpovědností ve výši nejméně 0,01 % hodnoty portfolií spravovaných alternativních investičních fondů.
Hodnotou portfolií spravovaných alternativních investičních fondů je součet absolutních hodnot všech aktiv všech alternativních investičních fondů spravovaných správcem, včetně aktiv nabytých s využitím pákového efektu, přičemž derivátové nástroje se ocení v jejich tržní hodnotě.
3. Požadavek na dodatečný kapitál podle odstavce 2 se přepočítá na konci každého účetního období a výše dodatečného kapitálu se příslušně upraví.
Správce zřídí, provede a uplatňuje postupy průběžného sledování hodnoty portfolií spravovaných alternativních investičních fondů, vypočítaných v souladu s odst. 2 druhým pododstavcem. Pokud před provedením každoročního přepočtu podle prvního pododstavce hodnota portfolií spravovaných alternativních investičních fondů podstatně vzroste, správce požadavek na dodatečný kapitál neprodleně přepočítá a dodatečný kapitál příslušně upraví.
4. Příslušný orgán domovského členského státu správce může správci povolit, aby zajistil dodatečný kapitál nižší, než je částka uvedená v odstavci 2, pouze pokud je na základě údajů o minulých ztrátách správce zaznamenaných během období pozorování v délce nejméně tří let před posouzením přesvědčen, že správce zajišťuje dostatečný dodatečný kapitál k řádnému krytí rizik spojených s profesní odpovědností. Povolená nižší částka dodatečného kapitálu nesmí být nižší, než 0,008 % hodnoty portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem.
5. Příslušný orgán domovského členského státu správce může správce požádat, aby zajistil dodatečný kapitál vyšší, než je částka uvedená v odstavci 2, pokud není přesvědčen, že správce má dostatečný dodatečný kapitál k řádnému krytí rizik spojených s profesní odpovědností. Příslušný orgán musí zdůvodnit, proč se domnívá, že správcův dodatečný kapitál není dostatečný.
Článek 15
Pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání
1. Tento článek se vztahuje na správce, kteří se rozhodnou krýt svá rizika spojená s profesní odpovědností prostřednictvím pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
2. Správce si sjedná a stále udržuje pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, které:
a)
má počáteční dobu trvání nejméně jeden rok;
b)
má výpovědní lhůtu pro zrušení v délce nejméně 90 dnů;
c)
kryje rizika spojená s profesní odpovědností definovaná v čl. 12 odst. 1 a 2;
d)
je sjednáno u unijního nebo mimounijního podniku, jenž má povolení poskytovat pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání v souladu s právem Unie nebo vnitrostátními právními předpisy;
e)
je poskytováno třetí osobou.
Jakákoli dohodnutá definovaná spoluúčast musí být plně kryta kapitálem zajištěným navíc ke kapitálu, jenž má být zajištěn v souladu s čl. 9 odst. 1 a 3 směrnice 2011/61/EU.
3. Pojistné krytí na jednotlivý nárok se rovná nejméně 0,7 % hodnoty portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem, vypočítané podle čl. 14 odst. 2 druhého pododstavce.
4. Pojistné krytí na celkové nároky za rok se rovná nejméně 0,9 % hodnoty portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem, vypočítané podle čl. 14 odst. 2 druhého pododstavce.
5. Správce přezkoumá pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání a to, zda splňuje požadavky stanovené tímto článkem, nejméně jednou ročně a v případě jakékoli změny, která má vliv na to, zda pojištění splňuje požadavky tohoto článku.
KAPITOLA III
PODMÍNKY PROVOZOVÁNÍ ČINNOSTI SPRÁVCŮ
ODDÍL 1
Obecné zásady
(čl. 12 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 16
Obecné povinnosti příslušných orgánů
Při posuzování, zda správce dodržuje čl. 12 odst. 1 směrnice 2011/61/EU, příslušné orgány použijí alespoň kritéria stanovená v tomto oddíle.
Článek 17
Povinnost jednat v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu či investorů do alternativního investičního fondu a v zájmu integrity trhu
1. Správci uplatňují postupy a procedury pro předcházení nekalým praktikám, včetně takových, u nichž lze přiměřeně očekávat, že nepříznivě ovlivňují stabilitu a integritu trhu.
2. Správci zajistí, aby alternativním investičním fondům nebo investorům do těchto fondů nebyly účtovány nepřiměřené náklady.
Článek 18
Patřičná opatrnost
1. Správci uplatňují při výběru a průběžném sledování investic vysoký standard opatrnosti.
2. Správci zajistí, aby měli řádné znalosti a porozumění aktivům, do nichž alternativní investiční fond investuje.
3. Správci zřídí, provedou a uplatňují písemné postupy a procedury jednání s patřičnou opatrností a zavedou účinná opatření zajišťující, aby investiční rozhodnutí jménem alternativních investičních fondů byla prováděna v souladu s cíli, investiční strategií a případně omezeními rizik dotyčného fondu.
4. Postupy a procedury týkající se patřičné opatrnosti, uvedené v odstavci 3, se pravidelně přezkoumávají a aktualizují.
Článek 19
Patřičná opatrnost při investování do aktiv s omezenou likviditou
1. Pokud správci investují do aktiv s omezenou likviditou a pokud takové investici předchází fáze vyjednávání, pak ve vztahu k fázi vyjednávání navíc k požadavkům stanoveným v článku 18:
a)
stanoví a pravidelně aktualizují obchodní plán odpovídající době trvání alternativního investičního fondu a tržním podmínkám;
b)
vyhledávají a volí možné transakce v souladu s obchodním plánem uvedeným v písmenu a);
c)
zvolené transakce posuzují se zvážením případných příležitostí a celkového souvisejícího rizika, veškerých relevantních právních, daňových, finančních nebo jiných faktorů s vlivem na hodnotu, lidských a materiálních zdrojů a strategií, včetně strategií ukončení;
d)
před provedením transakce provádějí činnosti patřičné opatrnosti související s transakcemi;
e)
sledují výsledky alternativního investičního fondu ve vztahu k obchodnímu plánu uvedenému v písmenu a).
2. Správci uchovávají záznamy o činnostech prováděných podle odstavce 1 po dobu nejméně pěti let.
Článek 20
Patřičná opatrnost při výběru a jmenování protistran a hlavních makléřů
1. Správci při výběru a jmenování protistran a hlavních makléřů jednají s patřičnou dovedností, péčí a opatrností před uzavřením smlouvy a poté průběžně, se zohledněním plného rozsahu a kvality jejich služeb.
2. Při výběru hlavních makléřů nebo protistran správce nebo alternativního investičního fondu v transakci s OTC deriváty, při výpůjčce cenných papírů nebo repo obchodu správci zajistí, aby uvedení hlavní makléři a protistrany splňovali všechny tyto podmínky:
a)
podléhají průběžnému dohledu veřejného orgánu;
b)
jsou finančně zdraví;
c)
mají nezbytnou organizační strukturu a zdroje pro výkon služeb, které mají správci nebo alternativnímu investičnímu fondu poskytovat.
3. Při posuzování finančního zdraví podle odst. 2 písm. b) správci berou v úvahu, zda hlavní makléř či protistrana podléhá obezřetnostní regulaci včetně dostatečných kapitálových požadavků a účinnému dohledu, či nikoli.
4. Seznam vybraných hlavních makléřů schválí vrcholné vedení správce. Ve výjimečných případech mohou být jmenováni hlavní makléři neuvedení na seznamu, pokud splňují požadavky stanovené v odstavci 2 a pokud to schválí vrcholné vedení. Správce musí být schopen prokázat důvody takového výběru a to, že při výběru a sledování hlavních makléřů, kteří nejsou na seznamu, jednal s patřičnou opatrností.
Článek 21
Čestné a spravedlivé jednání s patřičnou dovedností
Při stanovení toho, zda správce provozuje svou činnost čestně, spravedlivě a s patřičnou dovedností, příslušné orgány posuzují, zda jsou splněny alespoň tyto podmínky:
a)
řídící orgán správce disponuje řádnými kolektivními znalostmi, dovednostmi a zkušenostmi, aby byl schopen porozumět činnostem správce, zejména hlavním rizikům přítomným v těchto činnostech a v aktivech, do nichž alternativní investiční fond investuje;
b)
členové řídícího orgánu věnují dostatečný čas řádnému výkonu svých úkolů ve správci;
c)
každý člen řídícího orgánu jedná čestně, bezúhonně a nezávisle;
d)
správce věnuje odpovídající zdroje na zaškolení a odbornou přípravu členů řídícího orgánu.
Článek 22
Zdroje
1. Správce zaměstnává dostatečný počet personálu s takovými dovednostmi, vědomostmi a odbornými znalostmi, jaké jsou potřebné ke splnění přidělených povinností.
2. Pro účely odstavce 1 správci zohlední povahu, rozsah a složitost své podnikatelské činnosti, jakož i povahu a škálu služeb a aktivit poskytovaných a vykonávaných v rámci uvedené činnosti.
Článek 23
Spravedlivé zacházení s investory do alternativního investičního fondu
1. Správce zajistí, aby jeho rozhodovací postupy a jeho organizační struktura uvedená v článku 57 zajišťovaly spravedlivé zacházení s investory.
2. Zvláštní výhody, které správce přizná jednomu nebo více investorům, nesmí mít za následek celkové podstatné znevýhodnění ostatních investorů.
Článek 24
Materiální stimuly
1. Má se za to, že správci nejednají čestně, spravedlivě a v souladu s nejlepšími zájmy alternativních investičních fondů, které spravují, nebo investorů do těchto fondů, pokud v souvislosti s výkonem činností uvedených v příloze I směrnice 2011/61/EU platí nebo obdrží jakýkoli poplatek nebo provizi, nebo poskytují nebo obdrží jakékoli nepeněžní plnění, s výjimkou následujícího:
a)
poplatku, provize či nepeněžního plnění placeného či poskytnutého alternativnímu investičnímu fondu nebo osobě, která fond zastupuje, nebo placeného či poskytnutého alternativním investičním fondem nebo osobou, která fond zastupuje;
b)
poplatku, provize či nepeněžního plnění placeného či poskytnutého třetí straně nebo osobě jednající jménem třetí strany nebo placené či poskytnuté třetí stranou nebo osobou jednající jménem třetí strany, pokud může správce prokázat, že jsou splněny tyto podmínky:
i)
investoři do alternativního investičního fondu jsou o existenci, povaze a výši poplatku, provize nebo plnění, případně o způsobu výpočtu jeho/její výše v případě, že jeho/její výši není možno zjistit, informováni jasně, komplexně, přesně a srozumitelně ještě před poskytnutím příslušné služby,
ii)
úhrada poplatku nebo provize či poskytnutí nepeněžního plnění mají za účel zvýšení kvality příslušné služby a neohrožují splnění povinnosti správce jednat v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu, který spravuje, nebo investorů do tohoto fondu;
c)
řádných poplatků, které umožní poskytnutí příslušné služby nebo jsou pro tento účel nutné, včetně poplatků za opatrování, za vypořádání a směnu měn, odvodů vymáhaných regulačními orgány nebo právních poplatků, a které svou povahou nevedou k rozporu s povinnostmi správce jednat čestně, spravedlivě a v souladu s nejlepšími zájmy alternativního investičního fondu, který spravuje, nebo investorů do tohoto fondu.
2. Pro účely odst. 1 písm. b) bodu i) se považuje za uspokojující poskytnutí informací o hlavních podmínkách ujednání týkajících se poplatku, provize nebo nepeněžního plnění v souhrnné formě, pokud se správce zaváže poskytnout na žádost investora do alternativního investičního fondu, který spravuje, další údaje, a pokud tento závazek splní.
Článek 25
Efektivní využití zdrojů a postupů - zpracování pokynů
1. Správci zřídí, zavedou a uplatňují postupy a opatření zajišťující okamžité, spravedlivé a rychlé provedení pokynů jménem alternativního investičního fondu.
2. Postupy a opatření uvedené v odstavci 1 musí splňovat tyto požadavky:
a)
zajistí, aby byly pokyny prováděné jménem alternativních investičních fondů neprodleně a přesně zaznamenávány a přidělovány;
b)
provádějí jinak srovnatelné pokyny alternativního investičního fondu v pořadí, v jakém byly podány, a neprodleně, ledaže by to znemožňovala povaha pokynu nebo aktuální podmínky na trhu nebo by to bylo v rozporu se zájmy alternativního investičního fondu nebo investorů do tohoto fondu.
3. Finanční nástroje, peněžní částky nebo jiná aktiva obdržené při vypořádání provedených pokynů jsou neprodleně a správně doručeny příslušnému alternativnímu investičnímu fondu nebo zaznamenány na jeho účet.
4. Správci nezneužijí informace o nevyřízených pokynech alternativního investičního fondu a učiní veškeré přiměřené kroky k tomu, aby zabránili zneužití těchto informací ze strany svých příslušných osob.
Článek 26
Informační povinnosti v souvislosti s prováděním pokynů k upsání a vyplacení
1. Pokud správce provedl investorův pokyn k upsání, případně k vyplacení, neprodleně investorovi na trvalém nosiči poskytne zásadní informace o provedení uvedeného pokynu nebo případně o přijetí nabídky k upisování.
2. Odstavec 1 se nepoužije, pokud má třetí osoba povinnost poskytnout investorovi potvrzení o provedení pokynu a pokud toto potvrzení obsahuje zásadní informace.
Správce zajistí, aby uvedená třetí osoba své povinnosti splnila.
3. Zásadní informace uvedené v odstavcích 1 a 2 zahrnují:
a)
totožnost správce;
b)
totožnost investora;
c)
datum a čas přijetí pokynu;
d)
datum provedení pokynu;
e)
totožnost alternativního investičního fondu;
f)
hodnotu pokynu v hrubém vyjádření včetně poplatku za upsání nebo v čisté výši po odečtení poplatku za vyplacení.
4. Správce investorovi na požádání poskytne informace o stavu pokynu nebo přijetí nabídky k upisování, případně obou.
Článek 27
Provádění rozhodnutí o obchodu jménem spravovaného alternativního investičního fondu
1. Při provádění rozhodnutí o obchodu jménem spravovaného alternativního investičního fondu v souvislosti se správou jeho portfolia správce jedná v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů do těchto fondů, které spravuje.
2. Kdykoli správce kupuje nebo prodává finanční nástroje nebo jiná aktiva, pro něž je relevantní nejlepší způsob provedení, a pro účely odstavce 1, podnikne veškeré přiměřené kroky, aby pro alternativní investiční fondy, které spravuje, nebo pro investory do těchto fondů dosáhl nejlepšího možného výsledku s ohledem na cenu, náklady, rychlost, pravděpodobnost realizace a vypořádání, objem, povahu nebo jiný faktor související s provedením pokynu. Konkrétní význam těchto faktorů se stanoví podle následujících kritérií:
a)
cíle, investiční politika a rizika specifická pro alternativní investiční fond, jak jsou uvedeny ve statutu nebo zakládacích dokumentech fondu nebo v prospektu nebo nabídkových dokumentech fondu;
b)
povaha pokynu;
c)
povaha finančních nástrojů nebo jiných aktiv, které jsou předmětem tohoto pokynu;
d)
charakteristika převodních míst, do nichž lze tento pokyn nasměrovat.
3. Správce zřídí a zavede účinná opatření pro splnění povinností uvedených v odstavcích 1 a 2. Správce zejména písemně stanoví a zavede politiku pro provádění pokynů, která alternativním investičním fondům a jejich investorům umožní dosáhnout pro pokyny těchto fondů nejlepšího možného výsledku v souladu s odstavcem 2.
4. Správce pravidelně sleduje účinnost opatření a politiky pro provádění pokynů za účelem zjištění a nápravy případných nedostatků.
5. Správce svou politiku pro provádění pokynů každoročně přezkoumává. Přezkum se provede také vždy, když dojde k podstatné změně ovlivňující schopnost správce nadále dosahovat pro spravované alternativní investiční fondy nejlepších možných výsledků.
6. Správce musí být schopen doložit, že provádí pokyny jménem alternativního investičního fondu v souladu se svou politikou pro provádění pokynů.
7. Pokud neexistuje volba různých převodních míst, odstavce 2 až 5 se nepoužijí. Správce však musí být schopen doložit, že volba různých převodních míst neexistuje.
Článek 28
Zadávání pokynů k obchodu jménem alternativních investičních fondů k provedení jiným subjektům
1. Kdykoli správce kupuje nebo prodává finanční nástroje nebo jiná aktiva, pro něž je relevantní nejlepší způsob provedení, jedná při zadávání pokynů k obchodu jménem spravovaných alternativních investičních fondů k provedení jiným subjektům v nejlepším zájmu těchto fondů, které spravuje, nebo investorů do těchto fondů, a to v souvislosti se správou jejich portfolií.
2. Správce podnikne veškeré přiměřené kroky, aby pro alternativní investiční fond nebo investory do tohoto fondu dosáhl nejlepšího možného výsledku s ohledem na cenu, náklady, rychlost, pravděpodobnost realizace a vypořádání, objem, povahu nebo jiný faktor související s provedením pokynu. Konkrétní význam těchto faktorů se stanoví odkazem na kritéria v čl. 27 odst. 2.
Správce zřídí, zavede a uplatňuje politiku, která mu umožní splnit povinnost uvedenou v prvním pododstavci. V rámci této politiky jsou pro jednotlivé druhy nástrojů určeny subjekty, jimž je možné zadávat pokyny k provedení. Správce uzavírá dohody o provádění pokynů, pouze pokud jsou tyto dohody v souladu s povinnostmi stanovenými v tomto článku. Správce zpřístupní investorům do alternativních investičních fondů, které spravuje, patřičné informace o politice stanovené podle tohoto odstavce a jejích případných podstatných změnách.
3. Správce pravidelně sleduje účinnost politiky stanovené v souladu s odstavcem 2, a zejména kvalitu provádění pokynů ze strany subjektů uvedených v předmětné politice, a zjedná nápravu případných nedostatků.
Správce tuto politiku dále každoročně přezkoumává. Tento přezkum se provede také vždy, když dojde k podstatné změně ovlivňující schopnost správce nadále dosahovat pro spravované alternativní investiční fondy nejlepších možných výsledků.
4. Správce musí být schopen prokázat, že zadává pokyny jménem alternativního investičního fondu v souladu s politikou stanovenou podle odstavce 2.
5. Pokud neexistuje volba různých převodních míst, odstavce 2 až 5 se nepoužijí. Správce však musí být schopen doložit, že volba různých převodních míst neexistuje.
Článek 29
Slučování a přidělování pokynů k provedení obchodu
1. Správce smí provést pokyn alternativního investičního fondu společně s pokynem jiného alternativního investičního fondu, SKIPCP nebo klienta nebo s pokynem provedeným při investování svých vlastních prostředků, pouze pokud:
a)
lze přiměřeně očekávat, že sloučení pokynů nebude v souhrnu nevýhodné pro žádný alternativní investiční fond, SKIPCP ani pro žádného klienta, jejichž pokyny se mají sloučit;
b)
je vytvořena a zavedena politika přidělování pokynů, která za dostatečně přesných podmínek zajišťuje spravedlivé přidělování sloučených pokynů, včetně stanovení toho, jak objem a cena pokynů určuje přidělení a zacházení s částečně provedenými pokyny.
2. Pokud správce sloučí pokyn alternativního investičního fondu s jedním nebo více pokyny jiných alternativních investičních fondů, SKIPCP nebo klientů a sloučený pokyn je proveden částečně, správce přidělí příslušné obchody v souladu se svou politikou přidělování pokynů.
3. Pokud správce transakce na svůj vlastní účet slučuje s jedním nebo více pokyny alternativních investičních fondů, SKIPCP nebo klientů, nesmí související obchody přidělit způsobem nevýhodným pro alternativní investiční fond, SKIPCP nebo klienta.
4. Pokud správce sloučí pokyn alternativního investičního fondu, SKIPCP nebo jiného klienta s transakcí na vlastní účet a sloučený pokyn je proveden částečně, přidělí související obchody přednostně alternativnímu investičnímu fondu, SKIPCP nebo jinému klientovi.
Jestliže však správce může alternativnímu investičnímu fondu nebo klientovi na základě rozumných důvodů prokázat, že by bez sloučení nebyl schopen pokyn provést za tak výhodných podmínek nebo vůbec, může přidělit transakci na vlastní účet proporcionálně v souladu se svou politikou přidělování pokynů podle odst. 1 písm. b).
ODDÍL 2
Střety zájmů
(článek 14 směrnice 2011/61/EU)
Článek 30
Druhy střetů zájmů
Pro účely identifikace druhů střetů zájmů, které vznikají při správě alternativního investičního fondu, správci zejména zohlední, zda správce, příslušná osoba nebo osoba přímo nebo nepřímo spojená se správcem prostřednictvím kontroly:
a)
pravděpodobně získá finanční prospěch nebo se vyhne finanční ztrátě na úkor alternativního investičního fondu nebo jeho investorů;
b)
má zájem na výsledku služby nebo činnosti poskytované alternativnímu investičnímu fondu nebo jeho investorům nebo klientovi nebo na výsledku transakce prováděné jménem alternativního investičního fondu nebo klienta a tento zájem je odlišný od zájmu alternativního investičního fondu na daném výsledku;
c)
má finanční nebo jinou motivaci upřednostnit:
-
zájem SKIPCP, klienta nebo skupiny klientů nebo jiného alternativního investičního fondu před zájmem alternativního investičního fondu,
-
zájem jednoho investora před zájmem jiného investora nebo skupiny investorů do stejného alternativního investičního fondu;
d)
provádí stejné činnosti pro alternativní investiční fond a pro jiný alternativní investiční fond, SKIPCP nebo klienta nebo
e)
dostává nebo dostane v souvislosti s činnostmi kolektivní správy portfolia, které jsou poskytovány alternativnímu investičnímu fondu, od osoby jiné než alternativní investiční fond nebo jeho investoři, materiální stimul v podobě peněz, zboží nebo služeb, který není běžnou provizí či poplatkem za poskytovanou službu.
Článek 31
Postup k omezení možnosti střetu zájmů
1. Správce zřídí, zavede a uplatňuje účinný postup k omezení možnosti střetu zájmů. Tento postup se vypracuje písemně a je přiměřený s ohledem na velikost a organizaci správce i na povahu, rozsah a složitost jeho podnikatelské činnosti.
Pokud je správce součástí skupiny, zohlední tento postup též okolnosti, jichž si správce je nebo by měl být vědom a jež mohou vyvolat střet zájmů v důsledku struktury a podnikatelské činnosti dalších členů skupiny.
2. Postup k omezení možnosti střetu zájmů přijatý v souladu s odstavcem 1 zahrnuje:
a)
s odkazem na činnosti prováděné správcem nebo jeho jménem, včetně činností prováděných pověřenou osobou, dále pověřenou osobou, externím znalcem nebo protistranou, identifikace okolností, které představují střet zájmů, z něhož plyne podstatné riziko poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo jeho investorů, nebo které mohou takový střet zájmů způsobit;
b)
postupy, které je třeba dodržet, a opatření, která je nutno přijmout k předcházení, zvládání a sledování takových střetů zájmů.
Článek 32
Střety zájmů v souvislosti s vyplacením investic
Správce, jenž spravuje otevřený alternativní investiční fond, identifikuje, zvládá a sleduje střety zájmů vznikající mezi investory, kteří mají zájem o vyplacení svých investic, a investory, kteří si přejí ponechat své investice v alternativním investičním fondu, a veškeré střety mezi motivací správce investovat do nelikvidních aktiv a pravidly alternativního investičního fondu pro zpětný odkup v souladu s povinnostmi správce podle čl. 14 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Článek 33
Postupy a opatření pro předcházení střetům zájmů nebo jejich zvládání
1. Účelem postupů a opatření zřízených pro předcházení střetům zájmů nebo jejich zvládání je zajistit, aby příslušné osoby zapojené do různých obchodních činností, v nichž je přítomno riziko střetu zájmů, tyto činnosti prováděly s mírou nezávislosti, která je přiměřená velikosti a činnostem správce a skupiny, do níž patří, a závažnosti rizika poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo jeho investorů.
2. Je-li to nezbytné a vhodné k tomu, aby správce zajistil žádoucí míru nezávislosti, zahrnují postupy, jež mají být dodrženy, a opatření, jež mají být přijata v souladu s čl. 31 odst. 2 písm. b), následující postupy a opatření:
a)
účinné postupy k zabránění nebo kontrole výměny informací mezi příslušnými osobami zapojenými do činností kolektivní správy portfolií nebo jiných činností podle čl. 6 odst. 2 a 4 směrnice 2011/61/EU, v nichž je přítomen střet zájmů, pokud by výměna informací mohla poškodit zájem jednoho nebo více alternativních investičních fondů nebo jejich investorů;
b)
samostatný dohled nad příslušnými osobami, mezi jejichž hlavní úkoly patří vykonávání činností kolektivní správy portfolií jménem klientů nebo investorů nebo poskytování služeb klientům nebo investorům, jejichž zájmy mohou být ve střetu nebo kteří zastupují odlišné zájmy, jež mohou být ve střetu (včetně zájmů správce);
c)
odstranění jakékoli přímé vazby mezi odměňováním příslušných osob, které se zabývají především jednou činností, a odměňováním či příjmy různých příslušných osob, které se zabývají především jinou činností, pokud ze vztahu těchto činností může vznikat střet zájmů;
d)
opatření, která komukoli zabrání v možnosti vykonávat nepatřičný vliv na způsob, jakým příslušná osoba provádí činnosti kolektivní správy portfolií, nebo tuto možnost omezí;
e)
opatření k předcházení nebo kontrole souběžného či postupného zapojení příslušné osoby do samostatných činností kolektivní správy portfolií nebo jiných činností podle čl. 6 odst. 2 a 4 směrnice 2011/61/EU, pokud takové zapojení může být na újmu řádného zvládání střetů zájmů.
V případě, že přijetí či uplatňování jednoho nebo více těchto opatření a postupů nezajistí žádoucí míru nezávislosti, správce přijme jiná nebo další opatření a postupy, které jsou pro tyto účely nezbytné a vhodné.
Článek 34
Zvládání střetů zájmů
Pokud organizační nebo administrativní opatření provedená správcem nepostačují k tomu, aby s přiměřenou jistotou předešla rizikům poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo jeho investorů, musí být vrcholné vedení nebo jiný příslušný vnitřní orgán správce neprodleně informováno, aby přijalo jakékoli nezbytné rozhodnutí nebo opatření s cílem zajistit, aby správce jednal v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu nebo jeho investorů.
Článek 35
Sledování střetů zájmů
1. Správce vede a pravidelně aktualizuje evidenci druhů činností prováděných správcem nebo jeho jménem, při nichž vznikl anebo v případě probíhající činnosti může vzniknout střet zájmů, který s sebou nese značné riziko poškození zájmů jednoho nebo více alternativních investičních fondů nebo jeho investorů.
2. Vrcholnému vedení se často, a nejméně jednou ročně, poskytují písemné zprávy o činnostech uvedených v odstavci 1.
Článek 36
Informování o střetech zájmů
1. Informace, které mají být oznámeny investorům v souladu s čl. 14 odst. 1 a 2 směrnice 2011/61/EU, se investorům poskytnou na trvalém nosiči nebo prostřednictvím internetové stránky.
2. Pokud jsou informace uvedené v odstavci 1 poskytnuty prostřednictvím internetové stránky a nejsou adresovány osobně investorovi, musí být splněny tyto podmínky:
a)
investorovi byla sdělena adresa internetové stránky a umístění na internetové stránce, kde lze informace získat, a investor s tímto způsobem poskytování informací souhlasil;
b)
informace musí být aktuální;
c)
přístup k informacím na těchto internetových stránkách musí být nepřetržitý po tak dlouhou dobu, jakou investor přiměřeně potřebuje k jejich prohlédnutí.
Článek 37
Pravidla týkající se výkonu hlasovacích práv
1. Správce vypracuje náležitá a účinná pravidla pro určení, kdy a jakým způsobem mají být vykonána hlasovací práva držená v jím spravovaných portfoliích alternativního investičního fondu, tak aby práva byla vykonávána výlučně ve prospěch dotčeného alternativního investičního fondu a jeho investorů.
2. Pravidla podle odstavce 1 stanoví opatření a postupy pro:
a)
sledování relevantních podnikových událostí;
b)
zajištění toho, aby hlasovací práva byla vykonávána v souladu s investičními cíli a politikou příslušného alternativního investičního fondu;
c)
zabránění nebo zvládání střetů zájmů plynoucích z výkonu hlasovacích práv.
3. Investorům se na jejich žádost zpřístupní souhrnný popis pravidel a podrobnosti o opatřeních přijatých na jejich základě.
ODDÍL 3
Řízení rizik
(článek 15 směrnice 2011/61/EU)
Článek 38
Systémy řízení rizik
Pro účely tohoto oddílu se systémy řízení rizik rozumí systémy sestávající z příslušných prvků organizační struktury správce, přičemž hlavní úlohu mají stálá funkce řízení rizik, politiky a postupy týkající se řízení rizik relevantních pro investiční strategii každého alternativního investičního fondu, a opatření, procesy a metody související s měřením a řízením rizik, které správce používá pro každý spravovaný alternativní investiční fond.
Článek 39
Stálá funkce řízení rizik
1. Správce zřídí a udržuje stálou funkci řízení rizik, která:
a)
provádí účinné politiky a postupy řízení rizik s cílem průběžně identifikovat, měřit, řídit a sledovat veškerá rizika související s investiční strategií každého alternativního investičního fondu, kterým je nebo může být každý alternativní investiční fond vystaven;
b)
zajišťuje, aby byl rizikový profil alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU, v souladu s omezeními rizik stanovenými v souladu s článkem 44 tohoto nařízení;
c)
sleduje dodržování omezení rizik stanovených v souladu s článkem 44 a včas informuje řídící orgán správce a - pokud existuje - funkci dohledu správce, pokud se domnívá, že rizikový profil alternativního investičního fondu není s těmito omezeními v souladu, nebo pokud spatřuje podstatné riziko, že rizikový profil bude s těmito omezeními v budoucnu v nesouladu;
d)
poskytuje řídícímu orgánu správce a - pokud existuje - funkci dohledu správce s četností, která odpovídá povaze, rozsahu a složitosti alternativního investičního fondu nebo činností správce tyto pravidelné aktualizace:
i)
vzájemná konzistentnost a dodržování omezení rizik stanovených v souladu s článkem 44 a rizikového profilu alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU,
ii)
přiměřenost a účinnost procesu řízení rizik, s uvedením zejména toho, zda byla nebo budou přijata patřičná nápravná opatření v případě existujících nebo očekávaných nedostatků;
e)
poskytuje vrcholnému vedení pravidelné aktualizace o současné úrovni rizik podstupovaných každým spravovaným alternativním investičním fondem a o případném existujícím nebo předpokládaném porušení omezení rizik stanovených v souladu s článkem 44 s cílem zajistit, aby byla rychle přijata patřičná opatření.
2. Funkce řízení rizik má nezbytné pravomoci a přístup ke všem příslušným informacím potřebným k plnění úkolů stanovených v odstavci 1.
Článek 40
Politika řízení rizik
1. Správce zřídí, provádí a udržuje řádnou a zdokumentovanou politiku řízení rizik, která identifikuje veškerá relevantní rizika, kterým je nebo může být jím spravovaný alternativní investiční fond vystaven.
2. Politika řízení rizik obsahuje nezbytné postupy, které správci umožní posoudit u každého jím spravovaného alternativního investičního fondu expozici tohoto fondu vůči tržnímu riziku, riziku likvidity a riziku selhání protistrany, jakož i vůči všem ostatním relevantním rizikům, která mohou být pro každý jím spravovaný alternativní investiční fond závažná, včetně provozního rizika.
3. Správcova politika řízení rizik se musí zabývat alespoň těmito prvky:
a)
metodami, nástroji a opatřeními, které mu umožňují dodržovat článek 45;
b)
metodami, nástroji a opatřeními, které umožňují posouzení a sledování rizika likvidity alternativního investičního fondu za běžných i mimořádných potřeb likvidity, včetně použití pravidelně prováděných zátěžových testů v souladu s článkem 48;
c)
rozdělením odpovědnosti v rámci správce v souvislosti s řízením rizik;
d)
omezeními stanovenými v souladu s článkem 44 tohoto nařízení a odůvodněním toho, jak jsou sladěna s rizikovým profilem alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU;
e)
podmínkami, obsahem, četností a adresáty zpráv podávaných stálou funkcí řízení rizik uvedenou v článku 39.
4. Politika řízení rizik obsahuje popis ochranných opatření uvedených v článku 43, zejména:
a)
povahy možných střetů zájmů;
b)
zavedených nápravných opatření;
c)
důvodů, proč by se od uvedených opatření mělo přiměřeně očekávat, že vyústí v nezávislý výkon funkce řízení rizika;
d)
jak má správce v úmyslu zajistit, že ochranná opatření budou stále účinná.
5. Politika řízení rizik uvedená v odstavci 1 musí odpovídat povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a alternativního investičního fondu, který spravuje.
Článek 41
Posuzování, sledování a přezkum systémů řízení rizik
1. Správce posuzuje, sleduje a pravidelně, nejméně jednou ročně, přezkoumává:
a)
přiměřenost a účinnost politiky řízení rizik a opatření, procesů a metod uvedených v článku 45;
b)
míru, v jaké správce dodržuje politiku řízení rizik a opatření, procesy a metody uvedené v článku 45;
c)
přiměřenost a účinnost opatření přijatých k nápravě případných nedostatků v procesu řízení rizik;
d)
výkon funkce řízení rizik;
e)
přiměřenost a účinnost opatření, jejichž cílem je zajistit funkční a hierarchické oddělení funkce řízení rizik v souladu s článkem 42.
Vrcholné vedení rozhodne o četnosti pravidelného přezkumu uvedeného v prvním pododstavci v souladu se zásadou proporcionality s ohledem na povahu, rozsah a složitost podnikatelské činnosti správce a alternativního investičního fondu, který spravuje.
2. Navíc k pravidelnému přezkumu uvedenému v odstavci 1 se systémy řízení rizik přezkoumají, pokud:
a)
dojde k podstatným změnám politik a postupů řízení rizik a opatření, procesů a metod uvedených v článku 45;
b)
vnitřní nebo vnější události nasvědčují tomu, že je nutný dodatečný přezkum;
c)
dojde k podstatným změnám investiční strategie a cílů alternativního investičního fondu, který správce spravuje.
3. Správce na základě výsledků přezkumu uvedeného v odstavcích 1 a 2 aktualizuje systémy řízení rizik.
4. Správce oznámí příslušnému orgánu domovského členského státu veškeré podstatné změny politiky řízení rizik a opatření, procesů a metod uvedených v článku 45.
Článek 42
Funkční a hierarchické oddělení funkce řízení rizik
1. Funkce řízení rizik se považuje za funkčně a hierarchicky oddělenou od provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia, pouze pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
osoby zapojené do výkonu funkce řízení rizik nepodléhají dohledu osob odpovědných za výkon provozních jednotek správce, včetně činnosti správy portfolia;
b)
osoby zapojené do výkonu funkce řízení rizik nejsou zapojeny do výkonu činností v rámci provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia;
c)
osoby zapojené do výkonu funkce řízení rizik jsou odměňovány podle dosažení cílů souvisejících s touto funkcí nezávisle na výsledcích provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia;
d)
na odměňování vrcholných zaměstnanců funkce řízení rizik přímo dohlíží výbor pro odměňování, pokud byl takový výbor zřízen.
2. Funkční a hierarchické oddělení funkce řízení rizik v souladu s odstavcem 1 musí být zajištěno v rámci celé hierarchické struktury správce až k jeho řídícímu orgánu. Je předmětem přezkumu ze strany řídícího orgánu a - pokud existuje - funkce dohledu správce.
3. Příslušné orgány domovského členského státu správce přezkoumají způsob, jakým správce uplatnil odstavce 1 a 2, na základě kritérií stanovených v čl. 15 odst. 1 druhém pododstavci směrnice 2011/61/EU.
Článek 43
Ochranná opatření proti střetům zájmů
1. Ochranná opatření proti střetům zájmů uvedená v čl. 15 odst. 1 směrnice 2011/61/EU zajistí alespoň, že:
a)
rozhodnutí přijímaná funkcí řízení rizik jsou založena na spolehlivých údajích, které ze strany funkce řízení rizik podléhají přiměřené míře kontroly;
b)
odměňování osob zapojených do výkonu funkce řízení rizik odráží dosažení cílů souvisejících s funkcí řízení rizik nezávisle na výsledcích obchodních útvarů, v nichž jsou zapojeny;
c)
funkce řízení rizik je předmětem řádného nezávislého přezkumu zajišťujícího, že jsou rozhodnutí přijímána nezávisle;
d)
funkce řízení rizik je v řídícím orgánu nebo ve funkci dohledu, pokud byla zřízena, zastoupena nejméně se stejnou autoritou, jako činnost správy portfolia;
e)
jakékoli funkce, které jsou ve vzájemném střetu, jsou řádně odděleny.
2. Pokud je to na místě s ohledem na povahu, rozsah a složitost správce, ochranná opatření uvedená v odstavci 1 rovněž zajistí, že:
a)
výsledky funkce řízení rizik jsou předmětem pravidelného přezkumu ze strany funkce interního auditu, nebo pokud nebyla zřízena, třetí stranou jmenovanou řídícím orgánem;
b)
pokud byl zřízen výbor pro rizika, disponuje dostatečnými zdroji a jeho členové, kteří nejsou nezávislí, nemají nepatřičný vliv na výsledky funkce řízení rizik.
3. Řídící orgán správce a - pokud existuje - funkce dohledu zavedou ochranná opatření proti střetům zájmů stanovená v odstavcích 1 a 2, pravidelně přezkoumávají jejich účinnost a včas přijímají nápravná opatření k odstranění případných nedostatků.
Článek 44
Omezení rizik
1. Správce pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, zřídí a zavede kvantitativní nebo kvalitativní omezení rizik (nebo oboje) s ohledem na všechna relevantní rizika. Pokud jsou stanovena pouze kvalitativní omezení rizik, správce musí být schopen odůvodnit tento přístup příslušnému orgánu.
2. Kvalitativní a kvantitativní omezení rizik zahrnují pro každý alternativní investiční fond alespoň tato rizika:
a)
tržní rizika;
b)
úvěrová rizika;
c)
rizika likvidity;
d)
rizika selhání protistrany;
e)
operační rizika.
3. Při stanovení omezení rizik vezme správce v úvahu strategie a aktiva použité pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, jakož i vnitrostátní předpisy platné pro každý z těchto fondů. Uvedená omezení rizik musí být sladěna s rizikovým profilem alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU, a musí je schválit řídící orgán.
Článek 45
Měření a řízení rizik
1. Správce přijme řádná a účinná opatření, procesy a metody s cílem:
a)
kdykoli identifikovat, měřit, řídit a sledovat rizika, jimž jsou nebo mohou být vystaveny alternativní investiční fondy, které spravuje;
b)
zajistit dodržování omezení stanovených v souladu s článkem 44.
2. Opatření, procesy a metody uvedené v odstavci 1 musí být přiměřené povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a každého alternativního investičního fondu, který spravuje, a musí odpovídat rizikovému profilu tohoto fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU.
3. Pro účely odstavce 1 podnikne správce pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, tyto kroky:
a)
zavede opatření, procesy a metody měření rizik nezbytné k zajištění, aby rizika přijatých pozic a jejich vliv na celkový rizikový profil byly přesně měřeny na základě důvěryhodných a spolehlivých údajů a aby opatření, procesy a metody měření rizik byly náležitým způsobem zdokumentovány;
b)
provádí pravidelné zpětné testování za účelem kontroly platnosti opatření pro měření rizik, mezi něž patří prognózy a odhady založené na modelech;
c)
provádí pravidelné zátěžové testy a analýzy scénářů za účelem podchycení rizik plynoucích z možných změn tržních podmínek, která by mohla mít nepříznivý dopad na alternativní investiční fond;
d)
zajišťuje, aby aktuální úroveň rizika byla v souladu s omezeními rizik stanovenými v souladu s článkem 44;
e)
vytvoří, zavede a udržuje náležité postupy, které v případě skutečného nebo předpokládaného porušení omezení rizik určitého alternativního investičního fondu zabezpečí včasné kroky k nápravě v nejlepším zájmu investorů;
f)
zajistí, aby pro každý alternativní investiční fond existovaly řádné systémy a postupy řízení likvidity v souladu s požadavky stanovenými v článku 46.
ODDÍL 4
Řízení likvidity
(článek 16 směrnice 2011/61/EU)
Článek 46
Systém a postupy řízení likvidity
Správce musí být schopen prokázat příslušným orgánům svého domovského státu, že je zaveden vhodný systém řízení likvidity a účinné postupy uvedené v čl. 16 odst. 1 směrnice 2011/61/EU, zohledňující investiční strategii, povahu investic z hlediska likvidity a pravidla pro zpětný odkup každého alternativního investičního fondu.
Článek 47
Sledování a řízení rizika likvidity
1. Systém a postupy řízení likvidity uvedené v článku 46 zajistí alespoň, že:
a)
správce v alternativním investičním fondu udržuje úroveň likvidity přiměřenou jeho podkladovým závazkům na základě posouzení relativní likvidity aktiv fondu na trhu, s ohledem na čas nutný na likvidaci a na cenu nebo hodnotu, za niž lze uvedená aktiva likvidovat, a jejich citlivost na jiná tržní rizika nebo faktory;
b)
správce sleduje povahu investic portfolia aktiv alternativního investičního fondu z hlediska likvidity s ohledem na poměrný příspěvek jednotlivých aktiv, jež mohou mít podstatný vliv na likviditu, a podstatné podmíněné či nepodmíněné závazky a přísliby, které může fond mít ve vztahu ke svým podkladovým závazkům. Správce pro tyto účely zohledňuje profil investorské základny alternativního investičního fondu včetně druhu investorů, relativní velikosti investic a podmínek zpětného odkupu, které se na tyto investice vztahují;
c)
pokud alternativní investiční fond investuje do jiných subjektů kolektivního investování, správce sleduje přístup, který správci uvedených jiných subjektů přijali k řízení likvidity, a to včetně provádění pravidelného přezkumu ke sledování změn v podmínkách zpětného odkupu podkladových subjektů kolektivního investování, do nichž alternativní investiční fond investuje. S výhradou čl. 16 odst. 1 směrnice 2011/61/EU se tato povinnost nepoužije, pokud se jiné subjekty kolektivního investování, do nichž alternativní investiční fond investuje, aktivně obchodují na regulovaném trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 směrnice 2004/39/ES nebo na rovnocenném trhu třetí země;
d)
správce zavede a udržuje vhodná opatření a postupy řízení likvidity pro posouzení kvantitativních a kvalitativních rizik pozic a zamýšlených investic, které mají podstatný vliv na povahy investic portfolia aktiv alternativního investičního fondu z hlediska likvidity, aby bylo možné řádně změřit jejich účinky na celkovou povahu investic z hlediska likvidity. Použité postupy zajistí, aby správce měl řádné znalosti a chápání likvidity aktiv, do nichž alternativní investiční fond investoval nebo zamýšlí investovat, popřípadě včetně obchodovaného objemu a citlivosti cen a případně rozpětí jednotlivých aktiv za běžných i mimořádných potřeb likvidity;
e)
správce zvažuje a zavádí nástroje a opatření, včetně zvláštních opatření, nezbytné pro řízení rizika likvidity každého alternativního investičního fondu, který spravuje. Správce identifikuje druhy okolností, za nichž mohou být tyto nástroje a opatření použity za běžných i mimořádných okolností, s ohledem na spravedlivé zacházení se všemi investory do alternativního investičního fondu a ve vztahu ke každému spravovanému fondu. Správce může takové nástroje a opatření použít pouze za těchto okolností a pokud byly řádně poskytnuty veškeré informace v souladu s článkem 108.
2. Správce svou politiku a postupy řízení likvidity uvedené v odstavci 1 dokumentuje, alespoň jednou ročně provádí jejich přezkum a aktualizuje je o případné změny nebo nová opatření.
3. Správce do svého systému a postupů řízení likvidity uvedených v odstavci 1 začlení vhodná opatření eskalace pro řešení předpokládaného nebo existujícího nedostatku likvidity nebo jiných situací obtíží alternativního investičního fondu.
4. Pokud správce spravuje alternativní investiční fond, jenž je uzavřeným alternativním investičním fondem, který využívá pákový efekt, odst. 1 písm. e) se nepoužije.
Článek 48
Omezení pro řízení likvidity a zátěžové testy
1. Správce zavede a udržuje, případně s ohledem na povahu, rozsah a složitost každého alternativního investičního fondu, jejž spravuje, přiměřená omezení likvidity nebo nelikvidity fondu v souladu s jeho souvisejícími závazky a pravidly pro zpětný odkup a s požadavky stanovenými v článku 44, týkajícími se kvantitativních a kvalitativních omezení rizik.
Správce sleduje dodržování uvedených omezení, a pokud jsou nebo pravděpodobně budou překročena, určí požadovaný (nebo nezbytný) postup. Při určování vhodného postupu správce zváží přiměřenost politiky a postupů řízení likvidity, vhodnost povahy investic aktiv alternativního investičního fondu z hlediska likvidity a účinek netypických objemů žádostí o zpětný odkup.
2. Správce pravidelně provádí zátěžové testy za podmínek běžné i mimořádné potřeby likvidity, které mu umožní posoudit riziko likvidity každého alternativního investičního fondu, který spravuje. Zátěžové testy:
a)
jsou prováděny na základě spolehlivých a aktuálních informací vyjádřených kvantitativně, případně pokud to není vhodné, kvalitativně;
b)
pokud je to na místě, simulují nedostatek likvidity aktiv alternativního investičního fondu a atypické žádosti o zpětný odkup;
c)
zahrnují tržní rizika a veškeré vyplývající dopady, včetně výzev k doplnění zajištění (margin calls), požadavků na zajištění nebo úvěrových linek;
d)
zohledňují citlivosti ocenění za podmínek finančního tlaku;
e)
jsou prováděny s četností, jež je přiměřená povaze alternativního investičního fondu s ohledem na investiční strategii, povahu investic z hlediska likvidity, druh investora a pravidla pro zpětný odkup fondu, avšak alespoň jednou ročně.
3. Správce v souvislosti s výsledkem jakéhokoli zátěžového testu jedná v nejlepším zájmu investorů.
Článek 49
Soulad investiční strategie, povahy investic z hlediska likvidity a pravidel pro zpětný odkup
1. Pro účely čl. 16 odst. 2 směrnice 2011/61/EU se má za to, že investiční strategie, povaha investic z hlediska likvidity a pravidla pro zpětný odkup každého alternativního investičního fondu spravovaného správcem jsou ve vzájemném souladu, pokud mohou investoři odkoupit své investice způsobem konzistentním se spravedlivým zacházením se všemi investory do fondu a v souladu s pravidly fondu pro zpětný odkup a jeho závazky.
2. Při posuzování souladu investiční strategie, povahy investic z hlediska likvidity a pravidel pro zpětný odkup správce rovněž zohledňuje dopad, jejž může zpětný odkup mít na podkladové ceny nebo rozpětí jednotlivých aktiv alternativního investičního fondu.
ODDÍL 5
Investování do sekuritizačních pozic
(článek 17 směrnice 2011/61/EU)
Článek 50
Definice
Pro účely tohoto oddílu se
a)
„sekuritizací“ rozumí sekuritizace ve smyslu čl. 4 bodu 36 směrnice 2006/48/ES;
b)
„sekuritizační pozicí“ rozumí sekuritizační pozice ve smyslu čl. 4 bodu 40 směrnice 2006/48/ES;
c)
„sponzorem“ rozumí sponzor ve smyslu čl. 4 bodu 42 směrnice 2006/48/ES;
d)
„tranší“ rozumí tranše ve smyslu čl. 4 bodu 39 směrnice 2006/48/ES.
Článek 51
Požadavky na ponechaný podíl
1. Správci vstoupí do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, které spravují, pouze pokud původce, sponzor nebo původní věřitel správci alternativního investičního fondu výslovně sdělil, že si průběžně ponechá významný čistý ekonomický podíl, který v každém případě činí nejméně 5 %.
Ponecháním významného čistého ekonomického podílu ve výši nejméně 5 % se rozumí pouze následující případy:
a)
ponechání nejméně 5 % nominální hodnoty každé tranše prodané investorům či na ně převedené;
b)
v případě sekuritizace revolvingových expozic ponechání podílu původce ve výši nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
c)
ponechání náhodně zvolených expozic, odpovídajících nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic, pokud by tyto expozice jinak byly sekuritizovány v rámci sekuritizace, za předpokladu, že výše potenciálně sekuritizovaných expozic činí na počátku nejméně 100;
d)
ponechání první ztrátové tranše a případně jiných tranší, které mají stejný nebo horší profil rizika než tranše převedené na investory nebo jim prodané a nejsou splatné dříve než tyto tranše, tak aby ponechané expozice v celkovém součtu činily nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
e)
ponechání první ztrátové expozice v hodnotě nejméně 5 % z každé sekuritizované expozice v rámci sekuritizace.
Čistý ekonomický podíl se měří při vzniku a průběžně se zachovává. Čistý ekonomický podíl, včetně ponechaných pozic, podílu nebo expozice, nesmí být předmětem žádného snižování úvěrového rizika nebo jakékoli krátké pozice či jiného zajištění a nesmí být prodán. Čistý ekonomický podíl se stanoví podle pomyslné hodnoty podrozvahových položek.
Požadavky na ponechání nesmí být pro žádnou sekuritizaci uplatňovány vícenásobně.
2. Odstavec 1 se nepoužije, pokud sekuritizované expozice představují pohledávky nebo podřízené pohledávky vůči institucím uvedeným na seznamu v čl. 122a odst. 3 prvním pododstavci směrnice 2006/48/ES nebo těmito institucemi plně, nepodmíněně a nevratně zaručeny, a rovněž se nepoužije na transakce vyjmenované v čl. 122a odst. 3 druhém pododstavci směrnice 2006/48/ES.
Článek 52
Kvalitativní požadavky ohledně sponzorů a původců
Předtím, než správce vstoupí do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, zajistí, aby sponzor a původce:
a)
poskytli úvěr založený na řádných a jasně vymezených kritériích a jasně stanovili, že na expozice, které mají být sekuritizovány, použijí postup pro schvalování, změnu, obnovu a refinancování půjček, jaký používají na expozice, které drží;
b)
měli zavedeny a využívali efektivní systémy ke zvládání průběžné administrativy a sledování svých portfolií a expozic představujících úvěrové riziko a rovněž k identifikaci a zvládání problémových půjček a k provádění odpovídajících úprav ocenění a vytváření rezerv;
c)
přiměřeně diverzifikovali každé úvěrové portfolio na základě cílového trhu a celkové úvěrové strategie;
d)
měli písemnou politiku pro úvěrové riziko, jež obsahuje přípustné odchylky rizik a systém tvorby opravných položek a rezerv a popis toho, jak se toto riziko měří, sleduje a kontroluje;
e)
poskytli snadný přístup k příslušným významným údajům o kvalitě úvěru a výkonnosti jednotlivých podkladových expozic, hotovostních toků a doprovodného zajištění sekuritizační expozice, jakož i k informacím, jež jsou nezbytné k provedení komplexních dobře navržených zátěžových testů pro hotovostní toky a hodnoty doprovodného zajištění podkladové expozice. Pro tyto účely se příslušné významné údaje stanoví ke dni sekuritizace a případně z důvodu povahy sekuritizace poté;
f)
poskytli snadný přístup ke všem ostatním příslušným údajům nezbytným k tomu, aby správce splnil požadavky stanovené v článku 53;
g)
sdělili úroveň svého ponechaného čistého ekonomického podílu, jak uvádí článek 51, jakož i jakýchkoli záležitostí, jež by mohly bránit zachování minimálního požadovaného čistého ekonomického podílu uvedeného v témže článku.
Článek 53
Kvalitativní požadavky pro správce vystavené sekuritizacím
1. Dříve, než se správce vystaví úvěrovému riziku ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, a případně poté, musí být schopen u každé jednotlivé sekuritizační pozice příslušným orgánům prokázat, že této pozici zcela a důkladně rozumí a že zavedl formální postupy a procedury, jež odpovídají rizikovému profilu investic příslušného alternativního investičního fondu do sekuritizovaných pozic, k analýze a zaznamenávání:
a)
informací oznámených původci nebo sponzory podle článku 51 ke konkretizaci čistého ekonomického podílu, který průběžně drží v sekuritizaci;
b)
rizikových charakteristik jednotlivých sekuritizačních pozic;
c)
rizikových charakteristik podkladových expozic sekuritizačních pozic;
d)
pověsti a ztrát vzniklých z předchozích sekuritizací původců nebo sponzorů v příslušných kategoriích podkladových expozic sekuritizační pozice;
e)
prohlášení a informací oznámených původci nebo sponzory či jejich zástupci nebo poradci o jejich hloubkové kontrole sekuritizovaných expozic a případně o kvalitě doprovodného zajištění sekuritizovaných expozic;
f)
ve vhodných případech metodiky a konceptů, na nichž je založeno oceňování doprovodného zajištění sekuritizované expozice, a zásad přijatých původcem nebo sponzorem k zajištění nezávislosti oceňovatele;
g)
všech strukturálních rysů sekuritizace, které mohou významně ovlivnit výkonnost sekuritizační pozice instituce, mezi něž se řadí smluvní kaskádovité a s nimi související spouštěcí mechanismy, úvěrová posílení, posílení likvidity, spouštěcí mechanismy založené na tržní ceně a specifická selhání pro daný obchod.
2. Pokud správce vstoupí do expozice vůči materiální hodnotě úvěrového rizika ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, provádí v souladu s čl. 15 odst. 3 písm. b) směrnice 2011/61/EU pravidelně zátěžové testy vhodné pro takové sekuritizační pozice. Zátěžový test by měl být přiměřený povaze, rozsahu a složitosti rizika obsaženého v sekuritizačních pozicích.
Správce vytvoří formální postupy sledování v souladu se zásadami stanovenými v článku 15 směrnice 2011/61/EU, které budou přiměřené rizikovému profilu příslušného alternativního investičního fondu ve vztahu k úvěrovému riziku sekuritizační pozice, aby bylo možné průběžně a včas sledovat informace o výkonnosti podkladových expozic takových sekuritizačních pozic. Tyto informace (jsou-li relevantní vzhledem ke konkrétnímu typu sekuritizace a neomezují se na níže popsané druhy informací) zahrnují druh expozice, procento úvěrů po splatnosti více než 30, 60 a 90 dní, míry selhání, sazby u předčasného splacení, úvěry, k nimž se vztahuje zabavení majetku, druhy a využití zajištění, distribuci četnosti úvěrového hodnocení nebo jiných měření úvěruschopnosti v rámci podkladových expozic, odvětvovou a geografickou diverzifikaci a distribuci četnosti poměrů úvěru k hodnotě v rozpětích, která umožňují příslušnou analýzu citlivosti. V případě, že podkladové expozice jsou samy sekuritizačními pozicemi, musí mít správce informace uvedené v tomto pododstavci nejen o podkladových sekuritizačních tranších, jako je název emitenta a kvalita úvěru, ale také o charakteristikách a výkonnosti seskupení podkládajících tyto sekuritizační tranše.
Správci použijí stejné normy analýzy na účasti nebo úpisy u emisí sekuritizací nakupovaných od třetích stran.
3. Pro účely odpovídajícího řízení rizika a likvidity musí správce vstupující jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace řádně rozpoznávat, měřit, sledovat, řešit, kontrolovat a oznamovat rizika, která vznikají kvůli nesouladu mezi aktivy a pasivy příslušného alternativního investičního fondu, koncentraci rizika nebo investičnímu riziku plynoucímu z těchto nástrojů. Správce zajistí, aby rizikový profil takové sekuritizační pozice odpovídal velikosti, celkové struktuře portfolia, investičním strategiím a cílům příslušného alternativního investičního fondu stanoveným ve statutu nebo v zakládacích dokumentech, v prospektu a v nabídkových dokumentech.
4. Správce v souladu s požadavky stanovenými v článku 18 směrnice 2011/61/EU zajistí, aby vrcholnému vedení bylo v přiměřené míře podáváno vnitřní hlášení tak, aby si vrcholné vedení bylo plně vědomo významného vstupu do expozice vůči riziku ze sekuritizací, a že rizika plynoucí z těchto expozic jsou odpovídajícím způsobem řízena.
5. Správci zahrnou odpovídající informace o svých expozicích vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace a o svých postupech řízení rizika v této oblasti do zpráv a oznámení, které mají být předkládány podle článků 22, 23 a 24 směrnice 2011/61/EU.
Článek 54
Nápravná opatření
1. Pokud po vstupu do expozice vůči riziku ze sekuritizace správci zjistí, že stanovení a oznámení ponechaného podílu nesplnilo požadavky uložené tímto nařízením, přijmou taková nápravná opatření, která jsou v nejlepším zájmu investorů do daného alternativního investičního fondu.
2. Pokud v jakémkoli okamžiku po vstupu do expozice vůči riziku ponechaný podíl klesne na méně než 5 % a tato situace není výsledkem přirozeného platebního mechanismu dané transakce, přijmou správci taková nápravná opatření, která jsou v nejlepším zájmu investorů do daného alternativního investičního fondu.
Článek 55
Ustanovení o zachování právních účinků
Články 51 až 54 se použijí na nové sekuritizace emitované od 1. ledna 2011. Na stávající sekuritizace se články 51 až 54 použijí po 31. prosinci 2014, pokud budou po tomto datu doplněny či nahrazeny nové podkladové expozice.
Článek 56
Výklad
Není-li k dispozici konkrétní výklad ze strany Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy nebo smíšeného výboru evropských orgánů dohledu, vykládají se ustanovení tohoto oddílu v souladu s odpovídajícími ustanoveními směrnice 2006/48/ES a s pokyny k článku 122a směrnice o kapitálových požadavcích ze dne 31. prosince 2010 (9) vydanými Evropským výborem orgánů bankovního dohledu a s jejich pozdějšími změnami.
ODDÍL 6
Organizační požadavky - obecné zásady
(článek 12 a 18 směrnice 2011/61/EU)
Článek 57
Obecné požadavky
1. Správci musí:
a)
vytvořit, zavést a udržovat rozhodovací postupy a organizační strukturu, která jasně upřesňuje hierarchické vztahy, rozděluje úkoly a odpovědnost a je zdokumentována;
b)
zajistit, aby jejich příslušné osoby věděly, jaké postupy je třeba dodržet, pokud mají řádně plnit své povinnosti;
c)
vytvořit, zavést a udržovat náležité mechanismy vnitřní kontroly, jejichž účelem je zajistit plnění rozhodnutí a dodržování postupů na všech úrovních správce;
d)
vytvořit, zavést a udržovat účinný systém vnitřního hlášení a předávání informací na všech příslušných úrovních správce, jakož i účinnou výměnu informací se zúčastněnými třetími stranami;
e)
vést náležitou a systematickou evidenci o své obchodní činnosti a vnitřní organizaci.
Správci zohlední povahu, rozsah a složitost své obchodní činnosti, jakož i povahu a škálu služeb a činností poskytovaných a vykonávaných v rámci této obchodní činnosti.
2. Správci vytvoří, zavedou a udržují takové systémy a postupy, které dostatečně zajišťují bezpečnost, celistvost a důvěrnost informací a zohledňují přitom povahu dotčených informací.
3. Správci vytvoří, zavedou a udržují náležitou strategii kontinuity činnosti, jejímž cílem je zajistit zachování nejdůležitějších údajů a funkcí a pokračování služeb a činností v případě výpadku systémů a postupů, anebo (pokud pokračování není možné) která umožní včasnou obnovu těchto údajů a funkcí a včasné obnovení služeb a činností.
4. Správci vytvoří, zavedou a udržují takové účetní zásady a postupy a pravidla oceňování, které jim umožní na žádost příslušného orgánu včas poskytnout účetní výkazy, jež podávají pravdivý a věrný obraz o jejich finanční situaci a jsou v souladu se všemi platnými účetními standardy a předpisy.
5. Správci zavedou vhodné postupy a procedury, kterými zajistí, že pravidla alternativního investičního fondu pro zpětný odkup budou dostatečně podrobně sdělena investorům předtím, než do fondu investují, či v případě významných změn.
6. Správci průběžně sledují a vyhodnocují přiměřenost a účinnost svých systémů, mechanismů vnitřní kontroly a uspořádání zavedených podle odstavců 1 až 5 a přijímají vhodná opatření k nápravě případných nedostatků.
Článek 58
Elektronické zpracování údajů
1. Správci přijmou přiměřená a dostatečná opatření, aby získali vhodné elektronické systémy, které umožní u každého portfolia včas a řádně evidovat pokyny k transakcím nebo upsání či případně k vyplacení.
2. Správci při elektronickém zpracování údajů vhodným způsobem zajistí vysokou úroveň bezpečnosti, jakož i celistvost a důvěrnost evidovaných informací.
Článek 59
Účetní postupy
1. Správci použijí účetní zásady a postupy podle čl. 57 odst. 4, aby zajistili ochranu investorů. Účetní evidence je vedena způsobem, který umožňuje kdykoli přímo zjistit veškerá aktiva a pasiva alternativního investičního fondu. Má-li alternativní investiční fond různé podfondy, vede se pro tyto podfondy oddělená účetní evidence.
2. Správci vytvoří, zavedou a udržují zásady a postupy pro účetnictví a oceňování, které zajistí, že čistá hodnota aktiv každého alternativního investičního fondu je přesně vypočtena na základě platných účetních předpisů a standardů.
Článek 60
Kontrola prováděná řídícím orgánem, vrcholným vedením a funkcí dohledu
1. Při interním přidělování funkcí správci zajistí, že řídící orgán, vrcholné vedení, a - pokud existuje - funkce dohledu ponesou odpovědnost za plnění povinností správce podle směrnice 2011/61/EU.
2. Správce zajistí, aby jeho vrcholné vedení:
a)
odpovídalo za provádění obecné investiční politiky každého spravovaného alternativního investičního fondu vymezené případně ve statutu fondu, zakládacích dokumentech, v prospektu nebo nabídkových dokumentech fondu;
b)
dohlíželo na proces schvalování investičních strategií každého spravovaného AIF;
c)
odpovídalo za zajištění toho, že jsou vytvořeny a zavedeny zásady a postupy oceňování v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU;
d)
odpovídalo za zajištění toho, že správce trvale a účinně zabezpečuje dodržování předpisů, a to i v případě, že tuto funkci vykonává třetí osoba;
e)
zajišťovalo a pravidelně ověřovalo, že u každého spravovaného alternativního investičního fondu je řádně a účinně prováděna a dodržována obecná investiční politika, investiční strategie a omezení rizik, a to i v případě, že funkci řízení rizik vykonávají třetí osoby;
f)
schvalovalo a pravidelně vyhodnocovalo přiměřenost vnitřních postupů pro přijímání investičních rozhodnutí za každý spravovaný alternativní investiční fond, tak aby tato rozhodnutí odpovídala schváleným investičním strategiím;
g)
schvalovalo a pravidelně vyhodnocovalo politiku řízení rizik a opatření, procesy a metody jejího provádění, včetně systému omezení rizika u každého spravovaného alternativního investičního fondu;
h)
odpovídalo za vytvoření a používání systému odměňování v souladu s přílohou II směrnice 2011/61/EU.
3. Správce rovněž zajistí, aby jeho vrcholné vedení a případně řídící orgán či funkce dohledu:
a)
posuzovaly a pravidelně vyhodnocovaly účinnost politik, opatření a postupů přijatých za účelem splnění povinností stanovených směrnicí 2011/61/EU;
b)
přijímaly náležitá opatření k nápravě nedostatků.
4. Správce zajistí, aby jeho vrcholné vedení dostávalo často, avšak nejméně jedenkrát ročně, písemné zprávy o otázkách dodržování předpisů, interního auditu a řízení rizik, v nichž se uvede zejména to, zda byla přijata náležitá nápravná opatření v případě eventuálních nedostatků.
5. Správce zajistí, aby jeho vrcholné vedení dostávalo pravidelně zprávy o provádění investičních strategií a vnitřních postupech pro přijímání investičních rozhodnutí uvedených v odst. 2 písm. b) až e).
6. Správce zajistí, aby případný řídící orgán nebo funkce dohledu pravidelně dostávaly písemné zprávy o otázkách uvedených v odstavci 4.
Článek 61
Stálá funkce zajišťování souladu s předpisy
1. Správci vytvoří, zavedou a udržují přiměřené strategie a postupy k odhalování případného rizika, že správce neplní své povinnosti stanovené ve směrnici 2011/61/EU, jakož i s tím spojených rizik, a přijmou přiměřená opatření a postupy, které takové riziko minimalizují a umožňují příslušným orgánům účinně vykonávat jejich pravomoci podle zmíněné směrnice.
Správce zohlední povahu, rozsah a složitost své obchodní činnosti, jakož i povahu a škálu služeb a činností poskytovaných a vykonávaných v rámci této obchodní činnosti.
2. Správce vytvoří a udržuje stálou a efektivní funkci pro zajišťování souladu s předpisy, která je nezávislá a je pověřena plněním těchto úkolů:
a)
sledovat a pravidelně vyhodnocovat přiměřenost a účinnost opatření, strategií a postupů přijatých podle odstavce 1 a kroků učiněných za účelem řešení nedostatků v plnění povinností správce;
b)
radit příslušným osobám, které odpovídají za výkon služeb a činností, a pomáhat jim v plnění povinností správce vyplývajících ze směrnice 2011/61/EU.
3. Aby osoby vykonávající funkci zajišťování souladu s předpisy uvedenou v odstavci 2 mohly řádně a nezávisle plnit své úkoly, správce zajistí:
a)
aby osoba vykonávající funkce zajišťování shody s předpisy měla nezbytné pravomoci, zdroje, odbornost a přístup ke všem potřebným informacím;
b)
aby byl jmenován „kontrolor souladu s předpisy“, který odpovídá za výkon funkce zajišťování souladu s předpisy a pravidelně, nejméně však jednou za rok, podává zprávy vrcholnému vedení o otázkách dodržování předpisů, kde uvede zejména to, zda byla v případě eventuálních nedostatků přijata patřičná nápravná opatření;
c)
aby příslušné osoby podílející se na výkonu funkce zajišťování souladu s předpisy nebyly zapojeny do poskytování služeb či výkonu činností, jež sledují;
d)
aby způsob určování odměny kontrolora souladu s předpisy a dalších osob podílejících se na výkonu funkce zajišťování souladu s předpisy nebyla, ani pravděpodobně nebude, na újmu jejich objektivity.
Od správce se však nevyžaduje splnit požadavky uvedené v prvním pododstavci písm. c) nebo d), pokud je schopen prokázat, že vzhledem k povaze, rozsahu a složitosti jeho obchodní činnosti i vzhledem k povaze a škále jeho služeb a činností jsou dané požadavky neúměrné a že funkce zajišťování souladu s předpisy je trvale účinně vykonávána.
Článek 62
Stálá funkce interního auditu
1. Pokud to je vhodné a přiměřené s ohledem na povahu, rozsah a složitost jejich obchodní činnosti i s ohledem na povahu a škálu činností kolektivní správy portfolií prováděných v rámci jejich obchodní činnosti, správci zřídí a udržují funkci interního auditu, která je oddělena od jiných funkcí a činností správce a je na nich nezávislá.
2. Funkce interního auditu uvedená v odstavci 1:
a)
vypracuje, zavede a udržuje plán auditu zaměřený na posouzení a zhodnocení přiměřenosti a účinnosti systémů správce, jeho mechanismů vnitřní kontroly a souvisejících opatření;
b)
vydává doporučení na základě výsledků získaných podle písmene a);
c)
ověřuje dodržování doporučení uvedených v písmeni b);
d)
podává zprávy o záležitostech interního auditu.
Článek 63
Osobní obchody
1. Pro jakoukoli příslušnou osobu, která se zabývá činnostmi, jež by mohly dát vznik střetu zájmů, nebo která má přístup k důvěrným informacím ve smyslu čl. 1 bodu 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES ze dne 28. ledna 2003 o obchodování zasvěcených osob a manipulaci s trhem (zneužívání trhu) (10) nebo k jiným důvěrným informacím týkajícím se alternativního investičního fondu nebo obchodů s takovým fondem či na jeho účet, správce vytvoří, zavede a udržuje přiměřená opatření s cílem zabránit takovým příslušným osobám:
a)
v uzavření osobního obchodu s finančními nástroji nebo jinými aktivy, který splňuje jedno z následujících kritérií:
i)
obchod podléhá čl. 2 odst. 1 směrnice 2003/6/ES,
ii)
obchod má za následek zneužití či neoprávněné zveřejnění důvěrných informací,
iii)
obchod je v rozporu nebo je pravděpodobně v rozporu s některou povinností správce podle směrnice 2011/61/EU;
b)
v poskytnutí poradenství jiné osobě či nabádání jiné osoby, nad rámec běžného plnění pracovních povinností či smlouvy o poskytování služeb, k uzavření osobního obchodu uvedeného v písm. a) bodech i) a ii) nebo obchodu, který by jinak vedl ke zneužití informací týkajících se nevyřízených pokynů klientů;
c)
aniž je dotčen čl. 3 písm. a) směrnice 2003/6/ES, v prozrazení jiné osobě jakýchkoli informací či názorů, nad rámec běžného plnění pracovních povinností či smlouvy o poskytování služeb, pokud příslušná osoba ví nebo by rozumně měla vědět, že následkem takového prozrazení jiná osoba učiní nebo by pravděpodobně učinila tyto kroky:
i)
uzavře osobní obchod uvedený v písm. a) bodech i) a ii) s finančními nástroji nebo jinými aktivy nebo obchod, který by jinak vedl ke zneužití informací týkajících se nevyřízených pokynů klientů,
ii)
poradí jiné osobě nebo ji přiměje, aby takový osobní obchod uzavřela.
2. Smyslem opatření uvedených v odstavci 1 je zajistit zejména, aby:
a)
každá příslušná osoba věděla o omezeních osobních obchodů uvedených v odstavci 1 a opatřeních, která správce v souvislosti s osobními obchody a prozrazováním informací v souladu s odstavcem 1 přijal;
b)
správce byl neprodleně informován o každém osobním obchodu, který uzavřela příslušná osoba, na niž se vztahuje odstavec 1, buď formou oznámení, či jinými postupy, které správci umožní takové obchody zjistit;
c)
o osobním obchodu, který byl správci oznámen nebo správcem zjištěn, byla vedena evidence včetně povolení či zákazu vydaného v souvislosti s takovým obchodem.
Jestliže určité činnosti správce vykonávají třetí osoby, správce zajistí pro účely prvního pododstavce písm. b), aby subjekt vykonávající tyto činnosti vedl evidenci osobních obchodů uzavřených jakoukoli příslušnou osobou, na niž se vztahuje odstavec 1, a aby tyto informace bezodkladně na požádání poskytl správci.
3. Odstavce 1 a 2 se nevztahují na osobní obchody:
a)
provedené při správě portfolií na základě volné úvahy, pokud mezi správcem portfolia a příslušnou osobou či jinou osobou, na jejíž účet se daný obchod provádí, nedošlo k předchozí komunikaci o obchodu;
b)
se SKIPCP nebo alternativními investičními fondy, které podléhají dohledu podle právních předpisů členského státu, které vyžadují rovnoměrné rozložení rizika mezi aktiva, pokud se příslušná osoba nebo jiná osoba, na jejíž účet se obchody provádějí, nepodílí na řízení dotyčného subjektu.
4. Pro účely odstavce 1 zahrnuje osobní obchod také obchod s finančním nástrojem nebo jiným aktivem provedený jménem nebo na účet:
a)
příslušné osoby;
b)
jakékoli osoby, s níž má příslušná osoba rodinné vazby nebo s níž má úzké propojení;
c)
osoby, jejíž vztah s příslušnou osobou je takový, že příslušná osoba má na výsledku obchodu přímý nebo nepřímý hmotný zájem, který není poplatkem či provizí za provedení obchodu.
Článek 64
Evidence portfoliových obchodů
1. Správci u každého portfoliového obchodu týkajícího se spravovaného alternativního investičního fondu neprodleně zaznamenají informace, jež jsou nezbytné k rekonstrukci podobností o pokynu a provedeném obchodu nebo dohodě.
2. V případě portfoliových obchodů na převodním místě zahrnuje evidence uvedená v odstavci 1 následující informace:
a)
jméno či jiné označení alternativního investičního fondu a osoby jednající na účet tohoto fondu;
b)
dané aktivum;
c)
případně jeho množství;
d)
typ pokynu nebo obchodu;
e)
cenu;
f)
u pokynů datum a přesný čas předání pokynu a jméno nebo jiné označení osoby, které byl pokyn předán, u obchodů datum a přesný čas rozhodnutí o provedení obchodu a datum a přesný čas provedení obchodu;
g)
případně jméno osoby, která předala pokyn nebo provedla obchod;
h)
důvody případného odvolání pokynu;
i)
u provedených obchodů totožnost protistrany a převodního místa.
3. V případě portfoliových obchodů alternativního investičního fondu mimo převodní místo zahrnuje evidence uvedená v odstavci 1 následující informace:
a)
název či jiné označení alternativního investičního fondu;
b)
právní a jinou dokumentaci, jež tvoří základ portfoliového obchodu, zahrnující zejména dohodu, jež byla provedena;
c)
cenu.
4. Převodní místo pro účely odstavců 2 a 3 zahrnuje systematický internalizátor ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 7 směrnice 2004/39/ES, regulovaný trh ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 uvedené směrnice, mnohostranný systém obchodování ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 15 uvedené směrnice, tvůrce trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 8 uvedené směrnice či jiného zajišťovatele likvidity nebo subjekt, který plní ve třetí zemi funkci podobnou těm, jaké plní kterýkoli z výše uvedených subjektů.
Článek 65
Evidence pokynů k upsání a vyplacení
1. Správci přijmou všechny přiměřené kroky k zajištění, aby přijaté pokyny k upsání a vyplacení pro alternativní investiční fond byly zaznamenány neprodleně po jejich přijetí.
2. Záznam obsahuje tyto informace:
a)
příslušný alternativní investiční fond;
b)
osobu, která pokyn podala nebo předala;
c)
osobu, která pokyn přijala;
d)
datum a čas pokynu;
e)
podmínky platby a platební prostředek;
f)
typ pokynu;
g)
datum provedení pokynu;
h)
počet podílových jednotek nebo akcií nebo rovnocenné upsané či vyplacené částky;
i)
cenu, za niž byla každá podílová jednotka nebo akcie upsána nebo případně vyplacena, či případně částku upsaného nebo vyplaceného kapitálu;
j)
celkovou hodnotu upsaných nebo vyplacených podílových jednotek či akcií;
k)
hodnotu pokynu v hrubém vyjádření včetně poplatku za upsání nebo v čisté výši po odečtení poplatku za vyplacení.
Informace podle písmen i), j) a k) se zaznamenají, jakmile jsou k dispozici.
Článek 66
Požadavky na vedení evidence
1. Správci zajistí, aby veškeré požadované záznamy uvedené v článcích 64 a 65 byly uchovány po dobu nejméně pěti let.
Příslušné orgány však mohou od správců vyžadovat, aby uchovávali všechny nebo některé tyto záznamy delší dobu v závislosti na povaze aktiva nebo portfoliového obchodu, jestliže je to nutné k tomu, aby příslušný orgán mohl vykonávat dohled v souladu se směrnicí 2011/61/EU.
2. Jakmile skončí platnost správcova povolení, záznamy se uchovají alespoň do uplynutí zbytku stanovené pětileté lhůty uvedené v odstavci 1. Příslušné orgány mohou požadovat uchování záznamů po delší dobu.
Přenese-li správce své povinnosti ve vztahu k alternativnímu investičnímu fondu na jiného správce, zajistí tomuto novému správci k záznamům uvedeným v odstavci 1 přístup.
3. Záznamy se uchovávají na nosiči, který umožní takové uložení informací, aby k nim měl příslušný orgán do budoucna přístup, a v takové formě a takovým způsobem, aby:
a)
příslušný orgán měl k záznamům snadný přístup a byl schopen rekonstruovat z nich všechny klíčové fáze zpracování každého portfoliového obchodu;
b)
bylo možné snadno zjistit jakékoli opravy či jiné změny i původní obsah záznamů před opravami či změnami;
c)
nebyla možná žádná jiná manipulace nebo změna záznamů.
ODDÍL 7
Oceňování
(článek 19 směrnice 2011/61/EU)
Článek 67
Zásady a postupy oceňování aktiv alternativního investičního fondu
1. Správci pro každý spravovaný alternativní investiční fond vytvoří, udržují, zavedou a vyhodnocují písemné zásady a postupy, kterými zajistí řádný, transparentní, komplexní a přiměřeně zdokumentovaný proces oceňování. Zásady a postupy oceňování zahrnují všechny materiální aspekty procesu oceňování a postupů a kontrol oceňování ve vztahu k příslušnému alternativnímu investičnímu fondu.
Aniž jsou dotčeny požadavky podle vnitrostátního práva a statut nebo zakládací dokumenty alternativního investičního fondu, správce zajistí, že na alternativní investiční fondy, jež spravuje, budou použity spravedlivé, přiměřené a transparentní metody oceňování. Zásady oceňování určí a postupy zavedou metody oceňování používané pro každý druh aktiva, do něhož může alternativní investiční fond investovat v souladu s platným vnitrostátním právem, statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu. Správce nesmí do určitého druhu aktiva poprvé investovat, dokud pro tento konkrétní druh aktiva nebyla stanovena odpovídající metoda či metody oceňování.
Zásady a postupy, kterými se stanoví metody oceňování, zahrnují vstupy, modely a kritéria výběru zdrojů oceňování a zdrojů tržních údajů. Zásady a postupy stanoví, že kdykoli je to možné a vhodné, ceny mají být získávány z nezávislých zdrojů. Při výběru konkrétní metody jsou zhodnoceny dostupné vhodné metody s přihlédnutím k jejich citlivosti na změny v proměnných a k tomu, jak jednotlivé strategie ovlivňují relativní hodnotu aktiv v portfoliu.
2. Zásady oceňování určí povinnosti, úlohy a odpovědnost všech stran účastnících se procesu oceňování, a to včetně vrcholného vedení správce. Organizační struktura stanovená zásadami oceňování se poté promítne do postupů.
Zásady a postupy oceňování řeší alespoň následující záležitosti:
a)
schopnosti a nezávislost pracovníků, kteří skutečně provádějí oceňování aktiv;
b)
konkrétní investiční strategie alternativního investičního fondu a aktiva, do kterých by fond mohl investovat;
c)
kontroly výběru vstupů, zdrojů a metod oceňování;
d)
způsob eskalace k řešení rozdílů v hodnotách aktiv;
e)
oceňování jakýchkoli úprav týkajících se velikosti a likvidity pozic, nebo případně změn v tržních podmínkách;
f)
vhodný moment k provedení účetní závěrky pro účely oceňování;
g)
odpovídající četnost oceňování aktiv.
3. Je-li jmenován externí znalec, v zásadách a postupech oceňování se stanoví postup pro výměnu informací mezi správcem a externím znalcem, aby bylo zajištěno, že jsou poskytnuty všechny potřebné informace požadované pro účely oceňování.
Zásady a postupy oceňování zajistí, že správce provádí počáteční a pravidelnou hloubkovou kontrolu třetích stran, kterým bylo přiděleno poskytování služeb oceňování.
4. Provádí-li oceňování správce sám, zásady obsahují popis ochranných opatření pro funkčně nezávislé oceňování v souladu s čl. 19 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU. Tato ochranná opatření mimo jiné předchází tomu, aby jakákoli osoba nepatřičně ovlivňovala způsob, jakým je oceňování prováděno, nebo takové ovlivňování omezují.
Článek 68
Použití modelu k oceňování aktiv
1. Je-li k oceňování aktiv alternativního investičního fondu používán model, v zásadách a postupech oceňování se tento model a jeho základní rysy vysvětlí a odůvodní. Řádně se zdokumentuje důvod pro výběr tohoto modelu, podkladové údaje, předpoklady použité v modelu a odůvodnění jejich použití a rovněž to, jaká má oceňování pomocí modelů omezení.
2. Zásady a postupy oceňování zajistí, aby byl model před použitím zvalidován osobou s dostatečnými odbornými znalostmi, která se nepodílela na tvorbě daného modelu. Validační proces se řádně zdokumentuje.
3. Model podléhá předchozímu schválení vrcholného vedení správce. Pokud model používá správce, který sám provádí oceňování, předchozím schválením vrcholného vedení není dotčeno právo příslušného orgánu požadovat podle čl. 19 odst. 9 směrnice 2011/61/EU, aby byl model ověřen externím znalcem nebo auditorem.
Článek 69
Jednotné uplatňování zásad a postupů oceňování
1. Správce zajistí, aby zásady a postupy oceňování a stanovené metody oceňování byly uplatňovány jednotně.
2. Zásady a postupy oceňování a stanovené metody oceňování se uplatňují na všechna aktiva alternativního investičního fondu se zohledněním investiční strategie, druhu aktiva a případně existence rozdílných externích znalců.
3. Není-li vyžadována aktualizace, zásady a postupy oceňování se nadále uplatňují jednotně a zdroje a pravidla oceňování stále zůstávají jednotné.
4. Postupy oceňování a stanovené metody oceňování se uplatňují jednotně na všechny alternativní investiční fondy spravované jedním správcem, se zohledněním investičních strategií, druhů aktiv držených alternativními investičními fondy a případně existence rozdílných externích znalců.
Článek 70
Pravidelný přezkum zásad a postupů oceňování
1. V zásadách oceňování se stanoví pravidelný přezkum zásad a postupů a rovněž metod oceňování. Přezkum se provádí alespoň jednou ročně a předtím, než alternativní investiční fond začne využívat novou investiční strategii nebo nový druh aktiv, jež nejsou zahrnuta v současných zásadách oceňování.
2. Zásady a postupy oceňování popisují, jak se provede změna zásad oceňování, včetně metody oceňování, a za jakých okolností je vhodné změnu provést. Doporučení ke změně zásad a postupů se předkládají vrcholnému vedení, které veškeré změny přezkoumá a schválí.
3. Funkce řízení rizik uvedená v článku 38 zásady a postupy přijaté k oceňování aktiv přezkoumá a v případě potřeby poskytne ohledně zásad a postupů vhodnou podporu.
Článek 71
Přezkum jednotlivých hodnot aktiv
1. Správce zajistí, aby všechna aktiva držená alternativním investičním fondem byla spravedlivě a přiměřeně oceněna. Správce pro každý druh aktiv zdokumentuje, jakým způsobem je přiměřenost a spravedlivost jednotlivých hodnot posouzena. Správce je kdykoli schopen prokázat, že portfolia alternativních investičních fondů, které spravuje, jsou řádně oceněna.
2. V zásadách a postupech oceňování se stanoví postup přezkumu jednotlivých hodnot aktiv, u nichž existuje značné riziko nesprávného ocenění, například v následujících případech:
a)
ocenění je založeno na cenách dostupných pouze od jedné protistrany nebo jednoho makléře;
b)
ocenění je založeno na nelikvidních burzovních cenách;
c)
ocenění je ovlivněno stranami, jež jsou ve spojení se správcem;
d)
ocenění je ovlivněno subjekty, které mohou mít na výsledcích daného alternativního investičního fondu finanční zájem;
e)
ocenění je založeno na cenách poskytnutých protistranou, která je původcem nástroje, zejména pokud původce také financuje pozici alternativního investičního fondu v daném nástroji;
f)
ocenění je ovlivněno jedním nebo více jednotlivci v rámci správce.
3. Zásady a postupy pro oceňování musejí upravit způsob jejich přezkumu včetně dostatečného a vhodného ověření přiměřenosti jednotlivých hodnot. Přiměřenost se posoudí podle toho, zda existuje odpovídající stupeň objektivity. Součástí těchto ověření je alespoň:
a)
ověření hodnot porovnáním s cenami stanovenými protistranami a cenami stanovenými v průběhu času;
b)
validace hodnot na základě srovnání realizačních cen s posledními účetními hodnotami;
c)
posouzení pověsti, soudržnosti a kvality zdroje oceňování;
d)
srovnání s hodnotami pocházejícími od třetí strany;
e)
přezkum a zdokumentování výjimek;
f)
zjištění a vyhledání rozdílů, které se zdají být neobvyklé nebo se liší o referenční odchylku stanovenou pro oceňování u daného druhu aktiva;
g)
zjišťování přítomnosti zastaralých cen nebo neaktuálních parametrů;
h)
srovnání s cenami souvisejících aktiv nebo jejich zajištění;
i)
přezkum vstupů používaných pro stanovování cen pomocí modelů, zejména těch vstupů, pro něž cena stanovená modelem vykazuje značnou citlivost.
4. Zásady a postupy oceňování zahrnují vhodná opatření pro eskalaci, kterými se řeší rozdíly nebo jiné problémy při oceňování aktiv.
Článek 72
Výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii
1. Správce zajistí, že u každého alternativního investičního fondu, který spravuje, je čistá hodnota aktiv na podílovou jednotku nebo akcii vypočtena při každé emisi nebo upsání nebo vyplacení nebo zrušení podílových jednotek nebo akcií, nejméně však jednou za rok.
2. Správce zajistí, že postupy a metody pro výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii jsou zcela zdokumentovány. Správce postupy a metody výpočtu a jejich použití pravidelně ověřuje a odpovídajícím způsobem mění dokumentaci.
3. Správce zajistí, že jsou zavedeny postupy nápravy pro případ nesprávného výpočtu čisté hodnoty aktiv.
4. Správce zajistí, aby počet podílových jednotek nebo akcií v emisi podléhal pravidelnému ověření alespoň tak často, jak je počítána cena podílové jednotky nebo akcie.
Článek 73
Profesní záruky
1. Externí znalci poskytují na žádost profesní záruky, kterými prokazují svou schopnost provádět oceňování. Externí znalci předkládají profesní záruky v písemné podobě.
2. Profesní záruky obsahují doklad o kvalifikaci externího znalce a jeho schopnosti provádět řádné a nezávislé oceňování, přičemž obsahují alespoň doklad o:
a)
dostatečných lidských a technických zdrojích;
b)
odpovídajících postupech, jež zaručují řádné a nezávislé oceňování;
c)
odpovídajících znalostech a porozumění investiční strategii alternativního investičního fondu a aktiv, které má externí znalec za úkol oceňovat;
d)
dostatečně dobré pověsti a dostatečné zkušenosti s oceňováním.
3. Jestliže externí znalec podléhá povinné profesní registraci u příslušného orgánu nebo jiného subjektu státu, v němž je usazen, musí profesní záruka obsahovat název tohoto orgánu nebo subjektu a příslušné kontaktní informace. Profesní záruka jasně uvádí právní a správní předpisy nebo pravidla pro výkon povolání, kterým externí znalec podléhá.
Článek 74
Četnost oceňování aktiv v držení otevřených alternativních investičních fondů
1. Finanční nástroje v držení otevřených alternativních investičních fondů by měly být oceňovány vždy, když se vypočítává čistá hodnota aktiv na podílovou jednotku nebo akcii podle čl. 72 odst. 1.
2. Ostatní aktiva v držení otevřených alternativních investičních fondů se oceňují nejméně jednou ročně a vždy, když existuje důkaz, že poslední určená hodnota již není reálná nebo řádná.
ODDÍL 8
Pověření jiné osoby úkoly správce
(čl. 20 odst. 1, 2, 4 a 5 směrnice 2011/61/EU)
Článek 75
Obecné zásady
Správci, kteří pověřují jinou osobu, aby jejich jménem vykonávala jejich úkoly, musí splnit zejména následující obecné zásady:
a)
struktura pověření neumožňuje správcům vyhýbat se své odpovědnosti nebo závazkům;
b)
v důsledku pověření jiné osoby se nemění povinnosti správce vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům;
c)
nejsou ohroženy podmínky, které musí správce splnit, aby mu bylo povoleno vykonávat činnost v souladu se směrnicí 2011/61/EU;
d)
pověření má formu písemné dohody uzavřené mezi správcem a pověřenou osobou;
e)
správce zajistí, že pověřená osoba svěřené úkoly vykonává účinně a v souladu s platnými právními a správními požadavky, a zavede metody a postupy k průběžnému vyhodnocování služeb poskytovaných pověřenou osobou. Pokud vyjde najevo, že pověřená osoba není schopna vykonávat úkoly účinně či v souladu s platnými právními a správními požadavky, správce učiní vhodné kroky;
f)
správce vykonává účinný dohled nad svěřenými úkoly a řídí rizika související s pověřením jiné osoby. Pro tyto účely má správce neustále k dispozici odborné znalosti a zdroje nezbytné k vykonávání dohledu nad svěřenými úkoly. Správce v dohodě stanoví vůči pověřené osobě své právo na informace, právo kontroly, vstupu a přístupu a právo udělovat pokyny a sledovat činnost. Správce rovněž zajistí, aby pověřená osoba řádně dohlížela na výkon svěřených úkolů a odpovídajícím způsobem řídila rizika související s pověřením;
g)
správce zajišťuje, aby kontinuita a kvalita svěřených úkolů nebo pověření vykonávat tyto úkoly byla zachována i v případě ukončení pověření, buď tím, že převede svěřené úkoly nebo pověření tyto úkoly vykonávat na jinou třetí osobu, nebo tím, že je vykoná sám;
h)
příslušná práva a povinnosti správce a pověřené osoby jsou jasně rozděleny a zakotveny v dohodě. Správce si smluvně zajistí zvláště právo udělovat pokyny a ukončit pověření, právo na informace, právo kontroly a přístupu k účetním knihám a do prostor pověřené osoby. V dohodě se stanoví, že k dalšímu pověření může dojít pouze se souhlasem správce;
i)
pokud se pověření týká správy portfolia, je vykonáváno v souladu s investiční strategií alternativního investičního fondu. Správce udělí pověřené osobě pokyny, jak investiční strategii provádět, a průběžně kontroluje, zda ji pověřená osoba dodržuje;
j)
správce zajistí, aby mu pověřená osoba sdělila jakékoli okolnosti, které mohou mít zásadní dopad na schopnost pověřené osoby účinně vykonávat svěřené úkoly či je vykonávat v souladu s platnými právními a správními požadavky;
k)
správce zajistí, aby pověřená osoba chránila důvěrné informace týkající se správce, alternativního investičního fondu dotčeného pověřením a investorů daného fondu;
l)
správce zajistí, aby pověřená osoba vytvořila, zavedla a udržovala nouzový plán obnovy po haváriích a plán pravidelného testování záložních zařízení s přihlédnutím k typům svěřených úkolů.
Článek 76
Objektivní důvody pro pověření
1. Správce poskytne příslušným orgánům podrobný popis, vysvětlení a důkaz o objektivních důvodech pro pověření. Při posuzování, zda je celková struktura pověření založena na objektivních důvodech ve smyslu čl. 20 odst. 1 písm. a) směrnice 2011/61/EU, se zváží následující kritéria:
a)
optimalizace obchodních funkcí a procesů;
b)
úspory nákladů;
c)
odborné znalosti pověřené osoby v oblasti administrativy nebo specifických trhů či investic;
d)
přístup pověřené osoby ke celosvětovým obchodním systémům.
2. Na žádost příslušného orgánu musí správce poskytnout podrobnější vysvětlení a dokumenty dokládající, že celková struktura pověření je založena na objektivních důvodech.
Článek 77
Vlastnosti pověřené osoby
1. Pověřená osoba musí disponovat dostatečnými zdroji a dostatečným počtem zaměstnanců, kteří mají schopnosti, vědomosti a odborné znalosti nezbytné k plnění svěřených úkolů, a musí mít vhodnou organizační strukturu podporující plnění svěřených úkolů.
2. Osoby, které fakticky vykonávají činnost svěřenou správcem, musí mít dostatečné zkušenosti, odpovídající teoretické znalosti a odpovídající praktické zkušenosti s prováděním příslušných úkolů. Jejich odborná příprava a povaha funkcí, které zastávaly v minulosti, musí být přiměřená pro výkon této činnosti.
3. Osoby, které fakticky vykonávají činnost pověřené osoby, se nepovažují za osoby s dostatečně dobrou pověstí, pokud mají jakékoli negativní záznamy týkající se hodnocení dobré pověsti a řádného výkonu svěřených úkolů nebo jsou-li známy jiné relevantní informace, které mají vliv na jejich dobrou pověst. Takové negativní záznamy zahrnují mimo jiné trestné činy, soudní řízení nebo správní sankce, jež jsou relevantní pro výkon svěřených úkolů. Zvláštní pozornost se věnuje trestným činům v oblasti financí, k nimž patří mimo jiné povinnosti spojené s předcházením praní peněz, nepoctivému jednání, podvodům nebo finanční trestné činnosti, úpadku nebo platební neschopnosti. K relevantním informacím také patří například informace naznačující, že daná osoba není důvěryhodná nebo poctivá.
Podléhá-li pověřená osoba ve vztahu ke svým profesionálním službám regulaci v Unii, považují se faktory uvedené v prvním pododstavci za splněné, jestliže příslušný orgán dohledu zhodnotil kritérium „dobré pověsti“ v rámci postupu pro udělení povolení, pokud neexistuje důkaz o opaku.
Článek 78
Pověření správou portfolia nebo řízením rizik
1. Tento článek se použije, jestliže se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik.
2. Za subjekty, které mají povolení nebo registraci pro účely správy majetku a které podléhají dohledu, v souladu s čl. 20 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/61/EU se považují následující subjekty:
a)
správcovské společnosti s povolením podle směrnice 2009/65/ES;
b)
investiční podniky s povolením vykonávat správu portfolia podle směrnice 2004/39/ES;
c)
úvěrové instituce s povolením podle směrnice 2006/48/ES, jež jsou oprávněny vykonávat správu portfolia podle směrnice 2004/39/ES;
d)
správci nesamosprávných alternativních investičních fondů s povolením podle směrnice 2011/61/EU;
e)
subjekty třetích zemí, které mají povolení nebo registraci pro účely správy majetku a které podléhají účinnému dohledu příslušného orgánu ve třetí zemi.
3. Pokud se pověření týká podniku se sídlem ve třetí zemi, musí být v souladu s čl. 20 odst. 1 písm. d) směrnice 2011/61/EU splněny následující podmínky:
a)
mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu nad podnikem, který byl úkoly pověřen, je uzavřena písemná dohoda;
b)
dohoda uvedená v písmeni a) umožňuje příslušným orgánům ve vztahu k podniku, jemuž byly úkoly svěřeny:
i)
na žádost obdržet příslušné informace nezbytné k výkonu dohledu, jak stanoví směrnice 2011/61/EU,
ii)
získat přístup k dokumentům souvisejícím s výkonem dohledu, jež jsou uchovávány ve třetí zemi,
iii)
provádět kontroly na místě v prostorách podniku, který byl úkoly pověřen. Praktické postupy v případě kontroly na místě se podrobně popíší v písemné dohodě,
iv)
od orgánu dohledu ve třetí zemi obdržet co možná nejdříve informace pro účely vyšetřování údajných nedodržení požadavků směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření,
v)
spolupracovat při vymáhání práva v souladu s vnitrostátními a mezinárodními právními předpisy platnými pro orgány dohledu ve třetí zemi a pro příslušné orgány EU v případě nedodržení požadavků směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření a příslušných vnitrostátních právních předpisů.
Článek 79
Účinný dohled
Pověření zabraňuje účinnému dohledu správce, jestliže:
a)
správce, jeho auditoři a příslušné orgány nemají faktický přístup k údajům souvisejícím se svěřenými úkoly ani přístup do podnikatelských prostor pověřené osoby, nebo příslušné orgány nejsou schopny tato práva přístupu vykonávat;
b)
pověřená osoba nespolupracuje ohledně svěřených úkolů s příslušnými orgány správce;
c)
správce ani na žádost příslušného orgánu nezpřístupní veškeré informace nezbytné k tomu, aby orgány mohly dohlížet na to, zda výkon svěřených úkolů je v souladu s požadavky směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření.
Článek 80
Střety zájmů
1. V souladu s čl. 20 odst. 2 písm. b) směrnice 2011/61/EU se k posouzení, zda by u pověření mohlo dojít ke střetu zájmů se zájmy správce nebo investora do alternativního investičního fondu, použijí alespoň tato kritéria:
a)
jsou-li správce a pověřená osoba součástí stejné skupiny nebo mají jakýkoli jiný smluvní vztah, míra, do jaké pověřená osoba kontroluje správce nebo je schopna ovlivnit jeho jednání;
b)
jsou-li pověřená osoba a investor alternativního investičního fondu součástí stejné skupiny nebo mají jakýkoli jiný smluvní vztah, míra, do jaké tento investor kontroluje pověřenou osobu nebo je schopen ovlivnit její jednání;
c)
pravděpodobnost, že pověřená osoba získá finanční prospěch nebo se vyhne finanční ztrátě na úkor alternativního investičního fondu nebo investorů do tohoto fondu;
d)
pravděpodobnost, že pověřená osoba má zájem na výsledku služby nebo činnosti poskytované správci nebo alternativnímu investičnímu fondu;
e)
pravděpodobnost, že pověřená osoba má finanční či jinou motivaci upřednostnit zájem jiného klienta před zájmy alternativního investičního fondu nebo investorů do tohoto fondu;
f)
pravděpodobnost, že pověřená osoba dostává nebo dostane v souvislosti s činnostmi kolektivní správy portfolií, které jsou poskytovány správci a jím spravovanému alternativnímu investičnímu fondu, od osoby, která není správcem, materiální stimul v podobě peněz, zboží nebo služeb, který není běžnou provizí či poplatkem za poskytovanou službu.
2. Činnost správy portfolia či řízení rizik lze považovat za funkčně a hierarchicky oddělenou od dalších činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, pouze pokud jsou splněny následující podmínky:
a)
osoby, které vykonávají správu portfolia, nejsou zapojeny do výkonu činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, například do činností kontroly;
b)
osoby, které vykonávají řízení rizik, nejsou zapojeny do výkonu činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, například do provozní činnosti;
c)
nad osobami, které vykonávají řízení rizik, nevykonávají dohled osoby zodpovědné za provádění provozních činností;
d)
toto oddělení funkcí je zajištěno v celé hierarchické struktuře pověřené osoby až po řídící orgán a je kontrolováno řídícím orgánem a funkcí dohledu, pokud tato funkce v podniku pověřené osoby existuje.
3. Lze mít za to, že možné střety zájmů jsou řádně rozpoznávány, řešeny, sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu, pouze pokud:
a)
správce zajistí, aby pověřená osoba přijala všechny rozumné kroky k rozpoznávání, řešení a sledování potenciálních střetů zájmů, k nimž může dojít mezi správcem, alternativním investičním fondem a investory do daného fondu. Správce zajistí, že pověřená osoba má zavedeny postupy odpovídající postupům vyžadovaným v článcích 31 až 34;
b)
správce zajistí, aby pověřená osoba správci oznamovala možné střety zájmů, jakož i postupy a opatření, jež je třeba přijmout, aby byly tyto střety zájmů vyřešeny, a správce je poté oznámí alternativnímu investičnímu fondu a investorům do alternativního investičního fondu v souladu s článkem 36.
Článek 81
Schválení a oznámení dalšího pověření
1. Další pověření nabude účinku, pokud s ním dal správce písemně souhlas.
Obecný souhlas, který dal správce předem, se nepovažuje za souhlas v souladu s čl. 20 odst. 4 písm. a) směrnice 2011/61/EU.
2. V souladu s čl. 20 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU musí oznámení obsahovat podrobné údaje o pověřené osobě, název příslušného orgánu, od něhož získala další pověřená osoba povolení nebo registraci, svěřené úkoly, alternativní investiční fondy dotčené dalším pověřením, kopii písemného souhlasu správce a zamýšlené datum, kdy další pověření nabude účinnosti.
Článek 82
Subjekt typu „poštovní schránka“ a správce, u kterého se nelze nadále domnívat, že alternativní investiční fond spravuje
1. Správce se považuje za subjekt typu „poštovní schránka“ a nelze ho nadále považovat za správce alternativního investičního fondu alespoň v následujících situacích:
a)
správce již nemá nezbytné odborné znalosti a zdroje, aby účinně dohlížel na plnění svěřených úkolů a řídil rizika související s pověřením;
b)
správce již nemá pravomoc přijímat rozhodnutí v klíčových oblastech, za které má odpovědnost vrcholné vedení, nebo již nemá pravomoc vykonávat funkce vrcholného vedení, zejména ve vztahu k provádění obecné investiční politiky a investičních strategií;
c)
správce ztrácí smluvní práva vyšetřovat, právo kontroly, přístupu nebo právo udělovat pokyny pověřeným osobám nebo se výkon těchto práv stal prakticky nemožný;
d)
správce pověří jinou osobu plněním funkce správy investic v rozsahu, který podstatným způsobem převyšuje funkce správy investic vykonávané správcem samým. Při posuzování rozsahu pověření posoudí příslušné orgány celkovou strukturu pověření a vezmou v úvahu nejen aktiva, jejichž správa byla svěřena, ale také následující kvalitativní kritéria:
i)
druh aktiv, do kterých alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem alternativního investičního fondu investoval, a význam aktiv, jejichž správa byla svěřena, pro rizikově-výnosový profil alternativního investičního fondu,
ii)
význam aktiv, jejichž správa byla svěřena, pro dosažení investičních cílů alternativního investičního fondu,
iii)
zeměpisné rozložení investic alternativního investičního fondu a rozložení podle odvětví,
iv)
rizikový profil alternativního investičního fondu,
v)
typ investiční strategie, kterou uplatňuje alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu,
vi)
typ úkolů, jež byly svěřeny, ve srovnání s úkoly, jež si správce ponechal, a
vii)
uspořádání pověřených osob a jejich dále pověřených osob, zeměpisnou oblast jejich působnosti a strukturu jejich společnosti.
2. Komise sleduje používání tohoto článku s ohledem na vývoj na trhu. Komise přezkoumá situaci po dvou letech a bude-li to nezbytné, přijme vhodná opatření, kterými podrobněji specifikuje podmínky, za nichž se má za to, že správce delegoval své činnosti v takovém rozsahu, že se stal subjektem typu „poštovní schránka“ a nelze jej dále považovat za správce alternativního investičního fondu.
3. Evropský orgán pro cenné papíry může vydat pokyny, aby zajistil konzistentní posuzování struktur pověření po celé Unii.
KAPITOLA IV
DEPOZITÁŘ
ODDÍL 1
Náležitosti písemné smlouvy
(čl. 21 odst. 2 směrnice 2011/61/EU)
Článek 83
Smluvní náležitosti
1. Smlouva, kterou je depozitář v souladu s čl. 21 odst. 2 směrnice 2011/61/EU jmenován, se sepíše mezi depozitářem na jedné straně a správcem, a případně alternativním investičním fondem, na straně druhé a musí obsahovat alespoň následující prvky:
a)
popis služeb, které má depozitář poskytovat, a postupy, jež je třeba přijmout pro každý druh aktiv, do kterého může alternativní investiční fond investovat a který se pak svěří depozitáři;
b)
popis způsobu, jakým se má provádět úschova a dohled podle druhu aktiva a zeměpisných oblastí, v nichž hodlá alternativní investiční fond investovat. Pokud jde o povinnosti opatrování, zahrnuje tento popis také seznam zemí a postupů pro doplňování dalších zemí či případně vymazávání zemí ze seznamu. Tyto informace musí být v souladu s informacemi uvedenými ve statutu, zakládacích dokumentech nebo nabídkových dokumentech alternativního investičního fondu ohledně aktiv, do nichž může fond investovat;
c)
prohlášení, že na odpovědnost depozitáře nemá vliv skutečnost, že své funkce opatrování svěřil třetí osobě, pokud se této odpovědnosti nezprostí v souladu s čl. 21 odst. 13 nebo 14 směrnice 2011/61/EU;
d)
období platnosti a podmínky pro změnu a ukončení smlouvy včetně situací, které by mohly vést k ukončení smlouvy, a podrobnosti ohledně postupu ukončování a případně postup, jakým by měl depozitář zaslat všechny odpovídající informace svému následníkovi;
e)
povinnosti zachování důvěrnosti platné pro všechny strany v souladu s příslušnými právními a správními předpisy. Tyto povinnosti nebrání příslušným orgánům v přístupu k relevantním dokumentům a informacím;
f)
prostředky a postupy, kterými depozitář předává správci nebo alternativnímu investičnímu fondu veškeré relevantní informace, které potřebují k plnění svých povinností, včetně uplatňování práv souvisejících s aktivy, a k tomu, aby správce a alternativní investiční fond mohli včas a přesně dohlížet na účty alternativního investičního fondu;
g)
prostředky a postupy, kterými správce a alternativní investiční fond předává veškeré relevantní informace nebo zajišťuje, že depozitář má přístup ke všem informacím, které potřebuje k plnění svých povinností, včetně postupů zajišťujících, že depozitář obdrží informace od ostatních stran jmenovaných alternativním investičním fondem nebo správcem;
h)
informace, zda depozitář nebo třetí strana, která byla pověřena úschovou v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU, mohou aktiva, která jim byla svěřena, opětovně použít a případné podmínky takového použití;
i)
postupy, které je třeba sledovat, uvažuje-li se o změně statutu, zakládacích dokumentů nebo nabídkových dokumentů alternativního investičního fondu, kde jsou podrobně popsány situace, kdy má být depozitář informován nebo kdy je k provedení změny potřeba předchozího souhlasu depozitáře;
j)
všechny potřebné informace, které je třeba vyměnit mezi alternativním investičním fondem, správcem, třetí stranou jednající jménem alternativního investičního fondu nebo správce na jedné straně a depozitářem na straně druhé, týkající se prodeje, upsání, vyplacení, vydání, zrušení a opětovného nákupu podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu;
k)
všechny potřebné informace, které je třeba vyměnit mezi alternativním investičním fondem, správcem, třetí stranou jednající jménem alternativního investičního fondu nebo správce a depozitářem týkající se dohledu a kontroly vykonávaných depozitářem;
l)
jestliže strany smlouvy hodlají pro výkon části svých příslušných povinností jmenovat třetí strany, závazek průběžně poskytovat podrobnosti o jmenované třetí straně a na požádání informace o kritériích použitých k výběru třetí strany a zamýšlené kroky ke sledování činností vykonávaných vybranou třetí stranou;
m)
informace o úkolech a povinnostech smluvních stran v souvislosti s prevencí praní peněz a financování terorismu;
n)
informace o všech peněžních účtech otevřených na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce jednajícího na účet alternativního investičního fondu a postupech zajišťujících, že depozitář bude informován v případě, že bude na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce jednajícího na účet alternativního investičního fondu otevřen nový účet;
o)
podrobnosti ohledně depozitářových postupů eskalace, včetně totožnosti osob, které má depozitář kontaktovat uvnitř alternativního investičního fondu nebo případně správce, zahájí-li takový postup;
p)
závazek depozitáře, že informuje správce, jakmile se dozví, že oddělení aktiv není, nebo již není dostatečné, aby zajistilo ochranu třetí strany, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU v konkrétní jurisdikci pověřena úschovou, před insolvencí;
q)
postupy, které depozitáři ve vztahu k jeho povinnostem umožňují prošetřovat jednání správce nebo případně alternativního investičního fondu a hodnotit kvalitu předávaných informací, což zahrnuje přístup k účetním knihám fondu či případně správce nebo šetření na místě;
r)
postupy, kterými může správce či případně alternativní investiční fond posuzovat výkon depozitáře ve vztahu k jeho smluvním povinnostem.
2. Podrobnosti o prostředcích a postupech uvedených v písmenech a) až r) musí být popsány ve smlouvě, kterou se jmenuje depozitář, nebo v jakékoli následné změně smlouvy.
3. Smlouva, kterou se jmenuje depozitář, nebo jakákoli následná změna této smlouvy, na níž odkazuje odstavec 2, mají písemnou formu.
4. Strany se mohou dohodnout, že veškeré informace, které si vyměňují, nebo jejich část mohou být předávány elektronicky za předpokladu, že je zajištěno řádné zaznamenávání těchto informací.
5. Pokud to nevyžadují vnitrostátní právní předpisy, není povinné uzavřít písemnou dohodu pro každý alternativní investiční fond zvlášť; správce a depozitář mohou uzavřít rámcovou dohodu, v níž uvedou seznam alternativních investičních fondů spravovaných správcem, na které se dohoda vztahuje.
6. Upřesní se, jaké vnitrostátní právní předpisy se na smlouvu o jmenování depozitáře a jakékoli následné dohody vztahují.
ODDÍL 2
Obecná kritéria pro posuzování pravidel obezřetnostního dohledu a dohledu, kterým podléhá depozitář usazený ve třetí zemi
(čl. 21 odst. 6 písm. b) směrnice 2011/61/EU)
Článek 84
Kritéria pro posuzování pravidel obezřetnostního dohledu a dohledu, kterým podléhá depozitář usazený ve třetí zemi
Posouzení, zda jsou pravidla obezřetnostního dohledu a dohledu, kterým podléhá depozitář ve třetí zemi, účinná, zda mají stejný účinek jako právo Unie a zda jsou účinně vymáhána, se pro účely čl. 21 odst. 6 písm. b) směrnice 2011/61/EU provádí podle následujících kritérií:
a)
depozitář podléhá povolení a neustálému dohledu příslušného veřejného orgánu s odpovídajícími zdroji k plnění jeho úkolů;
b)
právní předpisy třetí země stanoví kritéria pro povolení činnosti depozitáře, jež mají stejný účinek jako kritéria stanovená pro přístup k podnikání pro úvěrové instituce nebo investiční podniky v Unii;
c)
kapitálové požadavky uložené depozitáři ve třetí zemi mají stejný účinek jako požadavky platné v Unii podle toho, zda je depozitář stejné povahy jako úvěrová instituce nebo investiční podnik usazené v Unii;
d)
provozní podmínky platné pro depozitáře ve třetí zemi mají stejný účinek jako podmínky stanovené pro úvěrové instituce nebo investiční podniky v Unii v závislosti na povaze depozitáře;
e)
požadavky na plnění specifických povinností jako depozitář alternativního investičního fondu založený podle práva třetí země mají stejný účinek jako požadavky stanovené čl. 21 odst. 7 až 15 směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření a příslušného vnitrostátního práva;
f)
v případě, že depozitář neplní požadavky a podmínky uvedené v písmenech a) až e), právo třetí země stanoví dostatečně odrazující kroky k vymáhání práva.
ODDÍL 3
Úkoly depozitáře, patřičná opatrnost a povinnost oddělení aktiv
(čl. 21 odst. 7 až 9 a 11 písm. c) a d) bod iii) směrnice 2011/61/EU)
Článek 85
Sledování peněžních prostředků - obecné požadavky
1. Je-li u subjektu uvedeného v čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU veden nebo otevřen hotovostní účet na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za alternativní investiční fond jedná, nebo na jméno depozitáře, který za alternativní investiční fond jedná, správce zajistí, aby depozitář po převzetí svých povinností a poté průběžně obdržel veškeré příslušné informace, které k plnění svých povinností potřebuje.
2. Aby měl depozitář přístup ke všem informacím týkajícím se hotovostních účtů alternativního investičního fondu a měl jasný přehled o všech hotovostních tocích fondu, musí alespoň:
a)
být po svém jmenování informován o všech stávajících hotovostních účtech otevřených na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za fond jedná;
b)
být informován, jestliže alternativní investiční fond nebo správce, který za fond jedná, otevře nový hotovostní účet;
c)
obdržet veškeré informace týkající se hotovostních účtů otevřených u třetí strany, a to přímo od této třetí strany.
Článek 86
Sledování peněžních toků alternativního investičního fondu
Depozitář zajistí, aby byly účinně a řádně sledovány peněžní toky alternativního investičního fondu, a zejména alespoň:
a)
zajistí, aby veškeré peněžní prostředky alternativního investičního fondu byly vloženy na hotovostní účty otevřené u subjektů uvedených v čl. 18 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 2006/73/ES na příslušných trzích, v jejichž rámci jsou pro činnost alternativního investičního fondu vyžadovány hotovostní účty, a tyto subjekty podléhají pravidlům obezřetnosti a dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie, jsou účinně vymáhány a jsou v souladu se zásadami stanovenými v článku 16 směrnice 2006/73/ES;
b)
zavede účinné a řádné postupy k sesouhlasení všech peněžních toků a provádí takové sesouhlasení denně nebo v případě méně častých peněžních toků, jakmile k takovému toku dojde;
c)
zavede vhodné postupy, aby na konci pracovního dne byly identifikovány významné peněžní toky, a zejména takové toky, které by nemusely být v souladu s operacemi alternativního investičního fondu;
d)
pravidelně vyhodnocuje přiměřenost těchto postupů, také prostřednictvím celkového přezkumu postupů sesouhlasení nejméně jednou do roka a zajištěním, že hotovostní účty otevřené na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za alternativní investiční fond jedná, nebo na jméno depozitáře, který za alternativní investiční fond jedná, jsou v postupu sesouhlasení zahrnuty;
e)
průběžně sleduje výsledky sesouhlasení a opatření přijatých v důsledku rozdílů zjištěných při postupu sesouhlasení, a pokud nedostatek nebyl bez zbytečného prodlení napraven, oznámí to správci, a pokud situaci nebylo možné vyjasnit či případně napravit, oznámí to rovněž příslušným orgánům;
f)
kontroluje soulad svých vlastních záznamů hotovostních pozic se záznamy správce. Správce zajistí, aby všechny pokyny a informace týkající se hotovostního účtu otevřeného u třetí strany byly zaslány depozitáři, aby mohl provést svůj vlastní postup sesouhlasení.
Článek 87
Povinnosti týkající se upisování
Správce zajistí, aby depozitář obdržel informace o platbách učiněných investory nebo jejich jménem při upisování podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu na konci každého pracovního dne, kdy správce, alternativní investiční fond nebo strana jednající jeho jménem, například zmocněnec obdrží takové platby nebo pokyn od investora. Správce zajistí, aby depozitář obdržel veškeré další relevantní informace, které potřebuje k zajištění toho, aby platby byly vloženy na hotovostní účty otevřené na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za fond jedná, nebo na jméno depozitáře v souladu s ustanoveními čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU.
Článek 88
Finanční nástroje, které mají být dány do opatrování
1. Finanční nástroje, které náleží alternativnímu investičnímu fondu nebo správci jednajícímu jménem tohoto fondu a které nelze depozitáři fyzicky předat, se zahrnou do rozsahu povinností opatrování depozitáře, pokud jsou splněny všechny následující požadavky:
a)
jedná se o převoditelné cenné papíry včetně cenných papírů, které zahrnují derivátové nástroje, jak je uvedeno v čl. 51 odst. 3 posledním pododstavci směrnice 2009/65/ES a v článku 10 směrnice Komise 2007/16/ES (11), nástroje peněžního trhu nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování;
b)
lze je zapsat nebo držet na účtu přímo nebo nepřímo jménem depozitáře.
2. Do opatrování nelze dát finanční nástroje, které jsou v souladu s platným vnitrostátním právem pouze přímo zapsané na jméno alternativního investičního fondu u samotného emitenta nebo jeho zástupce, například u registrátora nebo zmocněnce.
3. Finanční nástroje, které náleží alternativnímu investičnímu fondu nebo správci jednajícímu jménem tohoto fondu a které lze depozitáři fyzicky předat, se vždy zahrnou do rozsahu povinností opatrování depozitáře.
Článek 89
Povinnosti úschovy u aktiv držených v opatrování
1. Ke splnění povinností stanovených v čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU s ohledem na finanční nástroje držené v opatrování depozitář zajistí alespoň, aby:
a)
finanční nástroje byly řádně zapsány v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) bodem ii) směrnice 2011/61/EU;
b)
záznamy a oddělené účty byly vedeny tak, aby byla zajištěna jejich přesnost, a zejména zaznamenána jejich souvztažnost k finančním nástrojům a peněžním prostředkům drženým pro alternativní investiční fond;
c)
bylo pravidelně prováděno sesouhlasení mezi interními účty a záznamy depozitáře a účty a záznamy jakékoli třetí strany, která je v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním;
d)
se ve vztahu k finančním nástrojům drženým v opatrování postupovalo s řádnou péčí za účelem zajištění vysoké úrovně ochrany investorů;
e)
v celém řetězci opatrování byla všechna související rizika opatrování zhodnocena a sledována a správce byl informován, jestliže se zjistí značná rizika;
f)
byla zavedena přiměřená organizační opatření k minimalizaci rizika ztráty či znehodnocení finančních nástrojů nebo práv k těmto finančním nástrojům v důsledku podvodu, nekvalitní administrativy, nedostatečné evidence nebo nedbalosti;
g)
bylo ověřeno vlastnické právo alternativního investičního fondu nebo vlastnické právo správce jednajícího jménem tohoto fondu k danému aktivu.
2. Pokud depozitář plněním svých úkolů opatrování pověří v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU třetí osobu, nadále podléhá požadavkům uvedeným v odst. 1 písm. b) až e) tohoto článku. Depozitář rovněž zajistí, aby třetí strana splňovala požadavky uvedené v odst. 1 písm. b) až g) tohoto článku a povinnosti oddělení aktiv stanovené v článku 99.
3. Depozitářovy povinnosti úschovy uvedené v odstavcích 1 a 2 se použijí na základě přístupu se zohledněním na podkladová aktiva držená finančními a případně právními strukturami, které jsou přímo nebo nepřímo kontrolovány alternativním investičním fondem nebo správcem jednajícím jménem alternativního investičního fondu.
Požadavek uvedený v prvním pododstavci se neuplatní na fondy fondů ani na řídící a podřízené fondy, pokud podkladové fondy mají depozitáře, který provádí řádné opatrování aktiv těchto fondů.
Článek 90
Povinnosti úschovy týkající se ověření vlastnictví a vedení evidence
1. Správce depozitáři po převzetí jeho povinností a poté průběžně poskytuje veškeré příslušné informace, které depozitář potřebuje ke splnění svých povinností podle čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU, a zajistí, aby depozitáři poskytovaly veškeré příslušné informace také třetí strany.
2. Ke splnění povinností uvedených v čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU musí depozitář alespoň:
a)
mít bez zbytečného prodlení přístup k veškerým příslušným informacím, které potřebuje ke splnění své povinnosti ověřit vlastnictví a vést evidenci, včetně příslušných informací, jež mají depozitáři poskytnout třetí strany;
b)
disponovat dostatečnými a spolehlivými informacemi, aby se ujistil o vlastnickém právu alternativního investičního fondu nebo vlastnickém právu správce jednajícího jménem fondu k daným aktivům;
c)
vést evidenci o těch aktivech, u nichž se ujistil, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem tohoto fondu na ně má vlastnické právo. Ke splnění této povinnosti musí depozitář:
i)
zapsat ve své evidenci na jméno alternativního investičního fondu aktiva, včetně jejich příslušných nominálních hodnot, u nichž se ujistil, že na ně alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu mají vlastnické právo,
ii)
být kdykoli schopen poskytnout kompletní a aktualizovaný soupis aktiv alternativního investičního fondu, včetně jejich příslušných nominálních hodnot.
Pro účely odst. 2 písm. c) bodu ii) depozitář zajistí, že jsou zavedeny postupy, aby zapsaná aktiva nemohla být připsána, převedena, vyměněna nebo doručena, aniž by o takových transakcích byl depozitář nebo jeho zástupce informován, a depozitář má bez zbytečného prodlení přístup k listinným důkazům o každé transakci a pozici od příslušné třetí osoby. Správce zajistí, aby příslušná třetí strana poskytovala depozitáři bez zbytečného prodlení osvědčení a jiné listinné důkazy pokaždé, když dojde k prodeji nebo nabytí aktiv nebo k podnikovému opatření („corporate action“), jehož důsledkem je emise finančního nástroje, a to alespoň jednou za rok.
3. V každém případě depozitář zajistí, aby správce měl zavedeny a uplatňoval vhodné postupy k ověření, zda aktiva nabytá alternativním investičním fondem, který spravuje, jsou odpovídajícím způsobem zapsána na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, jenž za fond jedná, a ke kontrole souladu mezi pozicemi v evidenci správce a aktivy, u nichž se depozitář ujistil, že k nim má alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu vlastnická práva. Správce zajistí, aby všechny pokyny a příslušné informace týkající se aktiv alternativního investičního fondu byly zaslány depozitáři, aby mohl provést svůj vlastní postup ověření či sesouhlasení.
4. Pro případ, že je zjištěna nesrovnalost, depozitář vytvoří a zavede postup eskalace, jehož součástí je informování správce a příslušného orgánu v případě, že situaci nelze vyjasnit či případně napravit.
5. Depozitářovy povinnosti úschovy uvedené v odstavcích 1 až 4 se použijí na základě přístupu se zohledněním na podkladová aktiva držená finančními či případně právními strukturami, které alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem alternativního investičního fondu založil pro účely investování do podkladových aktiv a které přímo nebo nepřímo kontroluje.
Požadavek uvedený v prvním pododstavci se neuplatní na fondy fondů ani na řídící a podřízené fondy, pokud podkladové fondy mají depozitáře, který provádí úkoly ověření vlastnictví a vedení evidence pro aktiva tohoto fondu.
Článek 91
Informační povinnosti hlavních makléřů
1. Byl-li jmenován hlavní makléř, správce zajistí, aby od data tohoto jmenování byla v platnosti dohoda, podle níž je hlavní makléř povinen zpřístupnit depozitáři zejména prohlášení na trvalém nosiči obsahující následující informace:
a)
hodnoty položek vyjmenovaných v odstavci 3 na konci každého pracovního dne;
b)
podrobnosti o jakýchkoli dalších záležitostech nezbytné k tomu, aby depozitář alternativního investičního fondu měl aktualizované a přesné informace o hodnotě aktiv, jejichž úschovou byl v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověřen.
2. Prohlášení uvedené v odstavci 1 se depozitáři alternativního investičního fondu zpřístupní nejpozději na konci pracovního dne následujícího po dni, jehož se týká.
3. Položky uvedené v odst. 1 písm. a) zahrnují:
a)
celkovou hodnotu aktiv, který hlavní makléř drží na účet alternativního investičního fondu, pokud je úschovou pověřena v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU jiná osoba. Hodnota následujících položek:
i)
hotovostní úvěry poskytnuté alternativnímu investičnímu fondu a připsaný úrok,
ii)
cenné papíry, které má alternativní investiční fond opětovně doručit v rámci otevřených krátkých pozic, do kterých vstoupil na účet fondu;
iii)
stávající částky vypořádání, jež má alternativní investiční fond zaplatit v rámci termínových smluv (futures),
iv)
peněžní příjmy z krátkých prodejů držené hlavním makléřem ve vztahu ke krátkým pozicím, do kterých vstoupil na účet fondu,
v)
peněžní prostředky držené hlavním makléřem ve vztahu k otevřeným termínovým smlouvám (futures), které jsou uzavřeny na účet fondu. Tato povinnost platí vedle povinností plynoucích z článků 87 a 88,
vi)
tržně přeceněné závěrečné (mark-to-market close-out) expozice plynoucí z OTC transakcí, které jsou uzavřeny na účet fondu,
vii)
celkové zajištěné závazky alternativního investičního fondu vůči hlavnímu makléři a
viii)
všechna ostatní aktiva týkající se alternativního investičního fondu;
b)
hodnotu ostatních aktiv uvedených v čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU držených hlavním makléřem jako zajištění ve vztahu k zajištěným transakcím, do kterých vstoupil v rámci makléřské dohody;
c)
hodnotu aktiv alternativního investičního fondu, u nichž hlavní makléř uplatnil právo využití;
d)
seznam všech institucí, u nichž hlavní makléř drží nebo může držet peněžní prostředky alternativního investičního fondu na účtu otevřeném na jméno tohoto fondu nebo na jméno správce, který za fond jedná, v souladu s čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU.
Článek 92
Povinnosti dohledu - obecné požadavky
1. Při svém jmenování posoudí depozitář rizika spojená s povahou, rozsahem a složitostí strategie alternativního investičního fondu a organizace správce, aby vypracoval postupy dohledu, jež jsou vhodné pro daný fond a aktiva, do nichž fond investuje, a tyto postupy pak zavede a uplatní. Postupy se pravidelně aktualizují.
2. Při plnění povinností dohledu podle čl. 21 odst. 9 směrnice 2011/61/EU provádí depozitář kontroly ex post a ověření postupů a procedur, za něž zodpovídá správce, alternativní investiční fond nebo ustanovená třetí strana. Depozitář za všech okolností zajistí, že existují vhodné postupy ověření a sesouhlasení, které jsou zavedeny, používány a často přehodnocovány. Správce zajistí, aby všechny pokyny týkající se aktiv a operací alternativního investičního fondu byly zaslány depozitáři, aby mohl provést svůj vlastní postup ověření či sesouhlasení.
3. Depozitář vytvoří jasný a komplexní postup eskalace, aby mohl řešit situace, kdy při plnění svých povinností dohledu zjistí potenciální nesrovnalosti, a podrobnosti o tomto postupu na žádost zpřístupní příslušným orgánům správce.
4. Správce depozitáři po převzetí jeho povinností a poté průběžně poskytuje veškeré příslušné informace, které depozitář potřebuje ke splnění svých povinností podle čl. 21 odst. 9 směrnice 2011/61/EU, včetně informací, které mají depozitáři poskytovat třetí strany. Správce zejména zajistí, aby depozitář mohl mít přístup k účetním knihám a provádět kontroly na místě v prostorách správce a jakéhokoli poskytovatele služeb jmenovaného alternativním investičním fondem nebo správcem, jako například administrátorů nebo externích znalců, a případně aby kvalifikovaní nezávislí auditoři nebo jiní odborníci mohli přezkoumat zprávy a prohlášení o uznaných externích osvědčeních, aby byla zajištěna přiměřenost a vhodnost zavedených postupů.
Článek 93
Povinnosti týkající se upisování a vyplácení
K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. a) směrnice 2011/61/EU splní depozitář následující požadavky:
1)
depozitář zajistí, aby alternativní investiční fond, správce nebo pověřený subjekt vytvořil, zavedl a používal vhodné a soudržné postupy za účelem:
i)
sesouhlasení pokynů k upsání s výnosy z upsání a sesouhlasení počtu emitovaných podílových jednotek nebo akcií s výnosy z upsání, které alternativní investiční fond získal,
ii)
sesouhlasení pokynů k vyplacení s vyplacenými částkami a sesouhlasení počtu zrušených podílových jednotek nebo akcií s částkami, které alternativní investiční fond vyplatil,
iii)
pravidelného ověření, zda je postup sesouhlasení vhodný.
Pro účely bodů i), ii) a iii) depozitář zejména pravidelně kontroluje, zda celkový počet podílových jednotek nebo akcií na účtech alternativního investičního fondu souhlasí s celkovým počtem podílových jednotek nebo akcií v oběhu zapsaných v registru fondu.
2)
Depozitář zajistí, aby postupy týkající se prodeje, emise, odkupu, vyplácení a zrušení podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu byly v souladu s platnými vnitrostátními právními předpisy a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, pravidelně tento soulad kontroluje a ověřuje, zda jsou dané postupy efektivně uplatňovány.
3)
Četnost depozitářových kontrol odpovídá četnosti upsání a vyplacení.
Článek 94
Povinnosti týkající se oceňování akcií/podílových jednotek
1. K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. b) směrnice 2011/61/EU musí depozitář:
a)
průběžně ověřovat, zda jsou vytvořeny a používány vhodné a soudržné postupy oceňování aktiv alternativního investičního fondu v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, a
b)
zajistit, aby zásady a postupy oceňování byly účinně prováděny a pravidelně přehodnocovány.
2. Postupy depozitáře se provádí s četností, která odpovídá četnosti uvedené v zásadách oceňování alternativního investičního fondu, jež jsou vymezeny v článku 19 směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatřeních.
3. Pokud se depozitář domnívá, že výpočet hodnoty akcií nebo podílových jednotek alternativního investičního fondu nebyl proveden v souladu s platnými právními předpisy nebo se statutem fondu nebo s článkem 19 směrnice 2011/61/EU, oznámí to správci a případně alternativnímu investičnímu fondu a zajistí, aby byly v nejlepším zájmu investorů fondu včas podniknuty kroky k nápravě.
4. Je-li jmenován externí znalec, depozitář zkontroluje, zda je toto jmenování v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a jejími prováděcími opatřeními.
Článek 95
Povinnosti týkající se plnění pokynů správce
K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. c) směrnice 2011/61/EU musí depozitář alespoň:
a)
vypracovat a zavést vhodné postupy k ověření, že alternativní investiční fond a správce jednají v souladu s platnými právními a správními předpisy a se statutem a zakládacími dokumenty fondu. Depozitář zejména sleduje, zda alternativní investiční fond dodržuje investiční omezení a limity pákového efektu stanovené v nabídkových dokumentech fondu. Tyto postupy jsou úměrné povaze, rozsahu a složitosti alternativního investičního fondu;
b)
vypracovat a zavést postup eskalace pro případ, že alternativní investiční fond poruší jeden z limitů nebo omezení uvedených v písmenu a).
Článek 96
Povinnosti týkající se včasného vypořádání transakcí
1. K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. d) směrnice 2011/61/EU musí depozitář vytvořit postup ke zjištění situací, kdy protiplnění související s operacemi s aktivy alternativního investičního fondu nebo správce jednajícího jménem fondu nebylo alternativnímu investičnímu fondu poskytnuto v obvyklých lhůtách, uvědomit o tom správce, a jestliže situace nebyla napravena, požádat, aby protistrana pokud možno finanční nástroje vrátila.
2. Jestliže se transakce neodehrávají na regulovaném trhu, posuzují se obvyklé lhůty s ohledem na podmínky související s danými transakcemi (smlouvy o OTC derivátech nebo investice do nemovitostí nebo do soukromě vlastněných společností).
Článek 97
Povinnosti týkající se rozdělení příjmů alternativního investičního fondu
1. K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. e) směrnice 2011/61/EU musí depozitář:
a)
zajistit, aby byl výpočet čistého příjmu, jakmile jej správce ohlásil, prováděn v souladu se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu a příslušnými vnitrostátními právními předpisy;
b)
zajistit, aby byla přijata odpovídající opatření, pokud auditoři alternativního investičního fondu vyjádří výhrady k ročnímu finančnímu výkazu. Alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu poskytne depozitáři veškeré informace o výhradách vyjádřených k finančnímu výkazu a
c)
zkontrolovat úplnost a přesnost plateb dividend, jakmile byly správcem ohlášeny, a případně odměny za zhodnocení kapitálu.
2. Jestliže má depozitář za to, že výpočet příjmu nebyl proveden v souladu s příslušnými právními předpisy nebo se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, uvědomí o tom správce a případně fond a zajistí, aby byly včas podniknuty kroky k nápravě v nejlepším zájmu investorů fondu.
Článek 98
Patřičná opatrnost
1. Ke splnění povinností stanovených v čl. 21 odst. 11 písm. c) směrnice 2011/61/EU depozitář zavede a používá pro výběr a průběžné sledování pověřené osoby vhodný a dokumentovaný postup založený na patřičné opatrnosti. Tento postup se pravidelně a nejméně jednou za rok přehodnotí a na žádost se zpřístupní příslušným orgánům.
2. Při výběru a jmenování třetí osoby, kterou depozitář v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověří úkoly úschovy, jedná depozitář s patřičnou dovedností, péčí a opatrností, aby zajistil, že svěřením finančních nástrojů této třetí osobě je zachována přiměřená úroveň ochrany. Depozitář musí alespoň:
a)
posoudit právní a regulační rámec, včetně rizika země, rizika opatrování a vymahatelnosti smluv třetí strany. Toto posouzení by mělo depozitáři zejména umožnit, aby určil možné dopady platební neschopnosti třetí strany na aktiva a práva alternativního investičního fondu. Jestliže se depozitář dozví, že oddělení aktiv není dostatečné k zajištění ochrany před platební neschopností kvůli právním předpisům země, ve které je třetí strana usazena, uvědomí o tom neprodleně správce;
b)
posoudit, zda praxe, postupy a vnitřní kontroly třetí strany jsou přiměřené k zajištění toho, že finanční nástroje alternativního investičního fondu nebo správce jednajícího jménem fondu požívají vysoké úrovně péče a ochrany;
c)
posoudit, zda finanční síla a pověst třetí strany odpovídají úkolům, kterými je pověřena. Posouzení se zakládá na informacích poskytnutých potenciální třetí stranou, jakož i na dalších údajích a informacích, pokud jsou k dispozici.
d)
zajistit, že třetí strana má provozní a technické zázemí nezbytné k plnění svěřených úkolů opatrování s uspokojivou mírou ochrany a zabezpečení.
3. Depozitář provádí s patřičnou dovedností, péčí a opatrností pravidelné kontroly a průběžné sledování, aby zajistil, že třetí strana nadále splňuje kritéria stanovená v odstavci 1 tohoto článku a podmínky stanovené v čl. 21 odst. 11 písm. d) směrnice 2011/61/EU. Za tímto účelem musí depozitář alespoň:
a)
sledovat výkonnost třetí strany a její soulad s normami depozitáře;
b)
zajistit, že třetí strana plní úkoly opatrování s patřičnou péčí, obezřetností a opatrností, a zejména že skutečně zachovává oddělení finančních nástrojů v souladu s požadavky článku 99;
c)
přezkoumat rizika opatrování související s rozhodnutím svěřit aktiva třetí straně a bez zbytečného prodlení uvědomit alternativní investiční fond nebo správce o jakékoli změně těchto rizik. Posouzení se zakládá na informacích poskytnutých třetí stranou a na dalších údajích a informacích, pokud jsou k dispozici. V období otřesů na finančních trzích nebo pokud je zjištěno riziko, zvýší se četnost a zvětší se rozsah přezkumu. Jestliže se depozitář dozví, že oddělení aktiv již není dostatečné k zajištění ochrany před platební neschopností kvůli právním předpisům země, ve které je třetí strana usazena, uvědomí o tom neprodleně správce.
4. Pokud třetí strana pověří plněním svých svěřených úkolů další osobu, platí obdobně podmínky a kritéria stanovené v odstavcích 1, 2 a 3.
5. Depozitář sleduje soulad s čl. 21 odst. 4 směrnice 2011/61/EU.
6. Depozitář vypracuje nouzový plán obnovy pro každý trh, na němž v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU jmenuje třetí stranu, aby plnila povinnosti úschovy. Takový plán obnovy obsahuje určení případného alternativního poskytovatele.
7. Pokud pověřená osoba již nesplňuje uvedené požadavky, depozitář přijme opatření, včetně ukončení smlouvy, která jsou v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu a jeho investorů.
Článek 99
Povinnost oddělení aktiv
1. Pokud byla úkoly úschovy zcela nebo částečně pověřena třetí strana, depozitář zajistí, že tato třetí strana, které byly úkoly úschovy svěřeny podle čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU, jedná v souladu s povinností oddělení aktiv stanovené v čl. 21 odst. 11 písm. d) bodě iii) směrnice 2011/61/EU, a ověří, že tato třetí strana:
a)
uchovává záznamy a účty nezbytné k tomu, aby mohla kdykoli a neprodleně rozlišit aktiva alternativních investičních fondů, které jsou klienty depozitáře, od svých vlastních aktiv, aktiv jiných klientů, aktiv držených depozitářem na jeho vlastní účet a aktiv držených pro klienty depozitáře, kteří nejsou alternativními investičními fondy;
b)
uchovává záznamy a účty způsobem, který zajišťuje jejich přesnost a zvláště to, že odpovídají aktivům uschovaným pro depozitářovy klienty;
c)
pravidelně provádí sesouhlasení mezi svými interními účty a záznamy a účty a záznamy třetí strany, kterou v souladu s čl. 21 odst. 11 třetím pododstavcem směrnice 2011/61/EU pověřila úkoly úschovy;
d)
zavede přiměřená organizační opatření k minimalizaci rizika ztráty či znehodnocení finančních nástrojů nebo práv k těmto finančním nástrojům v důsledku zneužití finančních nástrojů, podvodu, nekvalitní administrativy, nedostatečné evidence nebo nedbalosti;
e)
pokud je třetí strana subjektem uvedeným v čl. 18 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 2006/73/ES, který podléhá účinným pravidlům obezřetnosti a účinnému dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie a jež jsou účinně vymáhány, depozitář přijme nezbytné kroky k zajištění toho, že peněžní prostředky alternativního investičního fondu jsou drženy na účtu nebo na účtech v souladu s čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU.
2. Jestliže depozitář pověřil v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU úkoly opatrování třetí stranu, je účelem sledování, jak tato třetí strana dodržuje povinnosti oddělovat aktiva, zajistit, aby finanční nástroje, které patří klientům, byly chráněny před platební neschopností této třetí strany. Pokud v souladu s příslušnými právními předpisy, zahrnujícími zejména právní předpisy týkající se majetku nebo platební neschopnosti, nejsou požadavky stanovené v odstavci 1 dostatečné k dosažení daného cíle, depozitář posoudí, jaká další opatření je třeba provést, aby se minimalizovalo riziko ztráty a byla zachována odpovídající úroveň ochrany.
3. Jestliže třetí strana, která byla v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověřena úkoly úschovy, rozhodne podle čl. 21 odst. 11 třetího pododstavce směrnice 2011/61/EU pověřit úkoly úschovy nebo jejich částí další třetí stranu, použijí se obdobně odstavce 1 a 2.
ODDÍL 4
Ztráta finančních nástrojů, zproštění odpovědnosti a objektivní důvody
(čl. 21 odst. 12 a 13 směrnice 2011/61/EU)
Článek 100
Ztráta finančních nástrojů, které byly drženy v opatrování
1. Za ztrátu finančního nástroje drženého v opatrování ve smyslu čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU se považuje situace, kdy ve vztahu k finančními nástroji drženému v opatrování depozitářem nebo třetí stranou, jež byla opatrováním finančního nástroje drženého v opatrování pověřena, je splněna některá z následujících podmínek:
a)
tvrzené vlastnické právo alternativního investičního fondu se ukáže neplatným, protože již zaniklo nebo nikdy neexistovalo;
b)
alternativní investiční fond byl s konečnou platností zbaven vlastnického práva k finančnímu nástroji;
c)
alternativní investiční fond není s konečnou platností schopen s daným finančním nástrojem přímo či nepřímo nakládat.
2. Správce potvrdí ztrátu finančního nástroje podle zdokumentovaného postupu, který je snadno přístupný příslušným orgánům. Jakmile je ztráta potvrzena, je okamžitě na trvalém nosiči oznámena investorům.
3. Finanční nástroj držený v opatrování se nepovažuje za ztracený ve smyslu čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU, pokud je alternativní investiční fond s konečnou platností zbaven vlastnického práva ke konkrétnímu nástroji, ale tento nástroj je nahrazen jiným finančním nástrojem či nástroji nebo na jiný nástroj přeměněn.
4. V případě platební neschopnosti třetí strany, která byla pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování, správce ztrátu finančního nástroje drženého v opatrování formálně potvrdí, jakmile je s jistotou splněna jedna z podmínek uvedených v odstavci 1.
Zda byla splněna některá z podmínek stanovených v odstavci 1, je jisté nejpozději na konci úpadkového řízení. Správce a depozitář úpadkové řízení pozorně sledují, aby zjistili, zda všechny nebo některé finanční nástroje svěřené třetí straně, která byla pověřena opatrováním finančních nástrojů, byly skutečně ztraceny.
5. Ztráta finančního nástroje drženého v opatrování se formálně potvrdí bez ohledu na to, zda podmínky uvedené v odstavci 1 jsou výsledkem podvodu, nedbalosti nebo jiného úmyslného či neúmyslného jednání.
Článek 101
Zproštění odpovědnosti podle čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU
1. Depozitář nenese odpovědnost podle čl. 21 odst. 12 druhého pododstavce směrnice 2011/61/EU, pokud může prokázat, že jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
událost, která vedla ke ztrátě, není výsledkem jednání nebo opomenutí depozitáře nebo třetí strany, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování;
b)
depozitář nemohl rozumně zabránit události, která vedla ke ztrátě, i přesto, že přijal veškerá opatření, která jsou povinností obezřetného depozitáře podle obvyklé praxe v této oblasti;
c)
i přesto, že depozitář důkladně a zcela uplatňoval patřičnou opatrnost, nemohl ztrátě zabránit.
Tato podmínka se považuje za splněnou, pokud depozitář zajistil, že depozitář a třetí strana, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování, učinili všechny následující kroky:
i)
vytvořit, zavést, použít a udržovat struktury a postupy a zajistit, že odborné znalosti jsou přiměřené a úměrné povaze a složitosti aktiv alternativního investičního fondu, aby bylo možné včas zjistit a průběžně sledovat vnější události, které by mohly způsobit ztrátu finančního nástroje drženého v opatrování,
ii)
průběžně posuzovat, zda některá z událostí uvedených v prvním bodě představuje značné riziko ztráty finančního nástroje drženého v opatrování,
iii)
informovat správce o zjištěných značných rizicích a podniknout případně vhodné kroky, které zabrání ztrátě finančních nástrojů držených v opatrování nebo ji zmírní, pokud byly zjištěny skutečné nebo potenciální vnější události, u kterých existuje podezření, že představují značné riziko ztráty finančního nástroje drženého v opatrování.
2. Požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) a b) se mohou považovat za splněné v případě:
a)
přírodních jevů mimo lidskou kontrolu nebo vliv;
b)
přijetí zákona, vyhlášky, nařízení, rozhodnutí nebo příkazu jakoukoli vládou nebo vládním orgánem, včetně soudu či tribunálu, které má vliv na finanční nástroj držený v opatrování;
c)
války, nepokojů nebo jiných větších otřesů.
3. Požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) a b) se nepovažují za splněné v případě mimo jiné účetní chyby, provozního selhání, podvodu a nedodržení požadavku oddělení aktiv na úrovni depozitáře nebo třetí strany, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování.
4. Tento článek se obdobně vztahuje na pověřenou osobu, pokud depozitář smluvně převedl svou odpovědnost v souladu s čl. 21 odst. 13 a 14 směrnice 2011/61/EU.
Článek 102
Objektivní důvody depozitáře pro smluvní zproštění odpovědnosti
1. Objektivní důvody pro smluvní zproštění odpovědnosti podle čl. 21 odst. 13 směrnice 2011/61/EU jsou:
a)
omezeny na přesné a konkrétní okolnosti popisující danou činnost;
b)
v souladu s depozitářovými politikami a rozhodnutími.
2. Objektivní důvody se stanoví pokaždé, kdy se depozitář hodlá zprostit své odpovědnosti.
3. Má se za to, že depozitář má objektivní důvody zprostit se smluvně své odpovědnosti v souladu s čl. 21 odst. 13 směrnice 2011/61/EU, jestliže může prokázat, že neměl jinou možnost, než svými úkoly opatrování pověřit třetí stranu. To nastane zejména v případě, že:
a)
právní předpisy třetí země vyžadují, aby jisté finanční nástroje byly drženy v opatrování místním subjektem, a zároveň existují místní subjekty, které splňují kritéria pro pověření stanovená v čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU, nebo
b)
správce trvá na udržení investice v jisté jurisdikci i přes varování depozitáře, že toto rozhodnutí představuje zvýšené riziko.
KAPITOLA V
POŽADAVKY NA TRANSPARENTNOST, PÁKOVÝ EFEKT, PRAVIDLA TÝKAJÍCÍ SE TŘETÍCH ZEMÍ A VÝMĚNA INFORMACÍ O MOŽNÝCH DŮSLEDCÍCH ČINNOSTI SPRÁVCE
ODDÍL 1
Výroční zpráva, informování investorů a podávání zpráv příslušným orgánům
(čl. 22 odst. 2 písm. a) až e), čl. 23 odst. 4 a čl. 24 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 103
Obecné zásady pro výroční zprávu
Všechny informace poskytované ve výroční zprávě, včetně informací upřesněných v tomto oddíle, se podávají způsobem, který zajišťuje příslušné významné, spolehlivé, srovnatelné a jasné informace. Výroční zpráva obsahuje informace, které investoři potřebují ve vztahu ke strukturám jistého alternativního investičního fondu.
Článek 104
Obsah a formát rozvahy nebo výkazu aktiv a pasiv a výkazu zisku a ztráty
1. Rozvaha nebo výkaz aktiv a pasiv v souladu s čl. 22 odst. 2 písm. a) směrnice 2011/61/EU sestává z následujících částí, s rozčleněním na uvedené položky:
a)
„aktiva“, jimiž se rozumí majetek alternativního investičního fondu nabytý v minulosti za účelem dosažení výnosů; aktiva se člení na tyto položky:
i)
„investice“, které zahrnují mimo jiné dluhové a majetkové cenné papíry, nemovitosti, majetek a deriváty,
ii)
„peněžní prostředky a peněžní ekvivalenty“, které zahrnují mimo jiné pokladní hotovost, vklady splatné na požádání a kvalifikované krátkodobé likvidní investice,
iii)
„pohledávky“, které zahrnují mimo jiné pohledávky ve vztahu k dividendám a úrokům, prodané investice, částky dlužné od makléřů a „zálohy“, k nimž patří mimo jiné částky zaplacené předem vztahující se k výdajům alternativního investičního fondu;
b)
„pasiva“, jimiž se rozumějí stávající závazky alternativního investičního fondu, které vznikly v minulosti a jejichž budoucí plnění předpokládá výdaje z majetku fondu; pasiva se člení na tyto položky:
i)
„závazky“, které zahrnují mimo jiné částky splatné ve vztahu k nákupu investic nebo vyplacení podílových jednotek či akcií v alternativním investičním fondu a částky dlužné makléřům a „výdaje příštích období“, které zahrnují mimo jiné závazky za poplatky za správu, za poradenství, výkonnostní poplatky, úroky a jiné výdaje, k nimž došlo během činnosti alternativního investičního fondu,
ii)
„půjčky“, které zahrnují mimo jiné částky splatné bankám a jiným protistranám,
iii)
„další závazky“, které zahrnují mimo jiné částky dlužné protistranám za zajištění při vrácení vypůjčených cenných papírů, výnosy příštích období a splatné dividendy a splatné rozdělení kapitálu;
c)
„čistá aktiva“ představující zbývající hodnotu aktiv alternativního investičního fondu po odečtení všech pasiv.
2. Výkaz zisku a ztráty se sestává z následujících částí, s rozčleněním na uvedené položky a podpoložky:
a)
„výnosy“, jimiž se rozumí každý nárůst čisté hodnoty aktiv během účetního období k němuž došlo získáním nebo zhodnocením aktiv, nebo snížením pasiv, přičemž do výnosů se nezahrnují příspěvky od investorů; výnosy se člení na tyto položky a podpoložky:
i)
„investiční výnosy“, jež lze dále klasifikovat následovně:
-
„výnosy z dividend“ týkající se dividend z kapitálových investic, jejichž je alternativní investiční fond příjemcem,
-
„výnosy z úroků“ týkající se úroků z dluhových investic a peněžních prostředků, jejichž je alternativní investiční fond příjemcem,
-
„výnosy z pronájmu“ týkající se výnosů z pronájmu pocházejícího z investic do nemovitostí, jejichž je alternativní investiční fond příjemcem,
ii)
„realizovaný výnos z finančních operací“, který představuje výnos z prodeje investičních nástrojů a podílů,
iii)
„nerealizovaný výnos z finančních operací“, který představuje výnos z přecenění investičních nástrojů a podílů, a
iv)
„další výnosy“, které zahrnují mimo jiné výnosy z poplatků za půjčené cenné papíry a z dalších poplatků;
b)
„náklady“, jimiž se rozumí každý pokles hodnoty aktiv během účetního období k němuž došlo pozbytím nebo znehodnocením aktiv nebo přírůstkem pasiv, přičemž do nákladů se nezahrnuje rozdělování kapitálu investorům; náklady se člení na tyto položky:
-
„poplatky za poradenství nebo správu v souvislosti s investováním“, které zahrnují poplatky poradcům nebo správcům,
-
„ostatní náklady“, které zahrnují mimo jiné administrativní poplatky, odměny odborníkům, poplatky za opatrování a úroky. Pokud jsou svou povahou významné, uvádějí se jednotlivé položky zvlášť,
-
„realizovaná ztráta z investic“, která představuje ztrátu vzniklou při zcizení investičních nástrojů nebo podílů,
-
„nerealizovanou ztrátu z investic“, která představuje ztrátu vzniklou přeceněním investičních nástrojů nebo podílů;
c)
„čistý zisk nebo ztráta“, představující rozdíl mezi náklady a výnosy.
3. Úprava, nomenklatura a terminologie řádkových položek musí být v souladu s příslušnými účetními standardy nebo pravidly přijatými alternativním investičním fondem a vyhovují právním předpisům platným v místě, kde je alternativní investiční fond usazen. Řádkové položky mohou být změněny nebo rozšířeny, aby splňovaly výše uvedené požadavky.
4. Doplňující řádkové položky, nadpisy a mezisoučty se vloží, pokud je takový způsob prezentace užitečný pro pochopení finanční situace alternativního investičního fondu z rozvahy či z výkazu aktiv a pasiv nebo pochopení finančních výsledků z obsahu a formátu rozpisu příjmů a výdajů. Je-li to užitečné, doplní se další informace v příloze k účetní závěrce. Účelem této přílohy je poskytnout popis nebo rozbor položek zveřejněných v této závěrce a informace o položkách, které nesplňují podmínky pro zahrnutí do této závěrky.
5. Každá významná třída podobných položek musí být prezentována samostatně. Jsou-li významné, uvedou se i jednotlivé položky. Významnost se posuzuje podle požadavků schváleného účetního rámce.
6. Úprava a klasifikace položek v rozvaze nebo ve výkazu aktiv a pasiv se zachovají pro každé vykazovací nebo účetní období stejné, pokud nevyjde najevo, že by byla vhodnější jiná úprava nebo klasifikace, například v případě, že nová investiční strategie vede k odlišným obchodním tokům, nebo pokud změnu úpravy vyžaduje účetní standard.
7. Pokud jde o obsah a formát rozpisu příjmů a výdajů stanovený v příloze IV, zahrnou se do rozpisu příjmů a výdajů všechny položky příjmů a výdajů v daném období, pokud účetní standard schválený alternativním investičním fondem nestanoví jinak.
Článek 105
Zpráva o činnosti v účetním období
1. Zpráva o činnosti v účetním období obsahuje alespoň:
a)
přehled investičních činností za daný rok nebo období a přehled portfolia alternativního investičního fondu na konci daného roku či období;
b)
přehled výsledků alternativního investičního fondu za daný rok či období;
c)
podstatné níže upřesněné změny údajů uvedených v článku 23 směrnice 2011/61/EU, které dosud nejsou v účetní závěrce uvedeny.
2. Zpráva musí obsahovat spravedlivý a vyvážený přezkum činností a výsledků alternativního investičního fondu a též popis hlavních rizik a investičních nebo ekonomických nejistot, kterým by mohl alternativní investiční fond čelit.
3. Rozbor zahrnuje klíčové finanční i nefinanční ukazatele výsledků týkajících se daného alternativního investičního fondu, a to v rozsahu nezbytném pro pochopení investičních činností tohoto fondu nebo jeho výsledků. Informace předložené ve zprávě jsou v souladu s vnitrostátními pravidly platnými v místě, kde je alternativní investiční fond usazen.
4. Informace ve zprávě o činnostech za účetní období tvoří součást zprávy členů správní rady či investičních správců, pokud je tato zpráva obvykle předkládána společně s účetní závěrkou alternativního investičního fondu.
Článek 106
Podstatné změny
1. Změna údaje se považuje za podstatnou ve smyslu čl. 22 odst. 2 písm. d) směrnice 2011/61/EU, jestliže existuje značná pravděpodobnost, že jakmile se rozumný investor takový údaj dozví, znovu přehodnotí svou investici do daného alternativního investičního fondu, například proto, že takový údaj by mohl mít vliv na schopnost investora uplatňovat práva ke své investici nebo by se jinak dotkl zájmů jednoho či více investorů tohoto fondu.
2. K dosažení souladu s čl. 22 odst. 2 písm. d) směrnice 2011/61/EU posoudí správce změny údajů uvedených v článku 23 směrnice 2011/61/EU za dané účetní období podle odstavce 1 tohoto článku.
3. Údaje se zveřejňují v souladu s požadavky účetních standardů a účetních pravidel přijatých alternativním investičním fondem společně s popisem možného či očekávaného dopadu na alternativní investiční fond a případně na investory fondu. Dodatečné informace se zveřejňují, pokud soulad se zvláštními požadavky účetních standardů a účetních pravidel nestačí k tomu, aby investorům umožnil pochopit dopad změny.
4. Jestliže údaje, u kterých se v souladu s odstavcem 1 požaduje zveřejnění, nejsou zahrnuty v účetních standardech platných pro daný alternativní investiční fond, nebo v jeho účetních pravidlech, poskytne se popis podstatné změny společně s možným či očekávaným dopadem na fond či případně na investory fondu.
Článek 107
Zveřejnění odměn
1. Při poskytování údajů požadovaných v čl. 22 odst. 2 písm. e) směrnice 2011/61/EU se upřesní, zda se celková odměna vztahuje k jednomu z následujících:
a)
k celkové odměně všech zaměstnanců správce, s uvedením počtu příjemců;
b)
k celkové odměně zaměstnanců správce, kteří jsou zcela nebo částečně zapojeni do činností alternativního investičního fondu, s uvedením počtu příjemců;
c)
k poměrné části celkové odměny zaměstnanců správce připadající na alternativní investiční fond, s uvedením počtu příjemců.
2. Celková odměna za účetní období též uvádí odměnu za zhodnocení kapitálu vyplacenou alternativním investičním fondem, je-li tento údaj k dispozici.
3. Zveřejňují-li se údaje na úrovni správce, uvedou se údaje rozdělené podle jednotlivých alternativních investičních fondů, jsou-li tyto údaje k dispozici nebo snadno přístupné. Jako součást zveřejnění se uvede popis, jak bylo rozdělení údajů provedeno.
4. Správce poskytne obecné informace týkající se finančních i nefinančních kritérií zásad a postupů pro odměňování pro příslušné kategorie zaměstnanců, aby investorům umožnil posoudit vytvořené pobídky. V souladu se zásadami stanovenými v příloze II směrnice 2011/61/EU správce zveřejní alespoň údaje nezbytné k pochopení rizikového profilu alternativního investičního fondu a opatření, která přijímá, aby zamezil střetům zájmů nebo je řešil.
Článek 108
Pravidelné informování investorů
1. Informace uvedené v čl. 23 odst. 4 směrnice 2011/61/EU se předkládají přehledným a srozumitelným způsobem.
2. Při zveřejňování procentního podílu aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. a) směrnice 2011/61/EU, správce:
a)
poskytne přehled jakýchkoli zavedených zvláštních opatření, včetně toho, zda se týkají vyčleněných aktiv (side pockets), omezení odkupovat (gates) nebo podobných opatření, metodu oceňování použitou na aktiva, která takovým opatřením podléhají, a jak se na tato aktiva uplatňují poplatky za správu a výkonnostní poplatky;
b)
zveřejní tyto informace jako součást pravidelného informování investorů, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň se zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením definovaným v čl. 1 odst. 5, se vypočítá jako čistá hodnota těchto aktiv podléhajících zvláštním opatřením dělená čistou hodnotou aktiv dotčeného alternativního investičního fondu.
3. Pro jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU správce:
a)
u každého alternativního investičního fondu, který spravuje, nejedná-li se o uzavřený alternativní investiční fond, který nevyužívá pákového efektu, informuje investory o jakékoli změně systému řízení likvidity a postupů uvedených v čl. 16 odst. 1 směrnice 2011/61/EU, jež je podstatná ve smyslu čl. 106 odst. 1;
b)
okamžitě informuje investory v případě, že aktivují omezení odkupovat (gates), vyčleněná aktiva (side pockets) nebo podobná zvláštní opatření nebo pokud se rozhodnou pozastavit vyplácení;
c)
poskytne přehled o změnách opatření týkajících se likvidity, ať se jedná o zvláštní opatření, či ne. Je-li to vhodné, uvedou se také podmínky, za nichž je povoleno vyplácení, a okolnosti určující, kdy se uplatní správa na základě volné úvahy. Uvedou se rovněž jakákoli použitelná hlasovací či jiná omezení, délka období bez možnosti odkoupení (lock-up period), nebo jakékoli ustanovení týkající se pořadí nebo poměrného dělení při omezení odkupovat (gates) a pozastavení.
4. Zveřejnění rizikového profilu alternativního investičního fondu v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU obsahuje:
a)
opatření k posouzení citlivosti portfolia alternativního investičního fondu vůči nejdůležitějším rizikům, kterým fond je nebo by mohl být vystaven;
b)
pokud meze pro rizika stanovené správcem byly nebo pravděpodobně budou překročeny a pokud tyto meze pro rizika skutečně překročeny byly, popis okolností a přijatých nápravných opatření;
Informace se zveřejní jako součást pravidelného informování investorů ze strany alternativního investičního fondu, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň se zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
5. Zveřejnění systémů řízení rizik používaných správcem v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU obsahuje hlavní prvky systémů řízení rizik používaných správcem k řízení rizik, jimž je nebo může být vystaven každý jím spravovaný alternativní investiční fond. V případě změny zahrnuje popis informace týkající se změny a jejího očekávaného dopadu na alternativní investiční fond a jeho investory.
Informace se zveřejní jako součást pravidelného informování investorů ze strany alternativního investičního fondu, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň s vydáním nebo zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Článek 109
Pravidelné informování investorů
1. Informace uvedené v čl. 23 odst. 5 směrnice 2011/61/EU se předkládají přehledným a srozumitelným způsobem.
2. Informace o změnách maximální síly pákového efektu vypočítané v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv a závazkovou metodou a jakékoli právo na použití zajištění nebo záruky poskytnutých v rámci využití pákového efektu musí být zpřístupněny bez zbytečného prodlení a zahrnovat:
a)
původní a opravenou maximální úroveň pákového efektu vypočítanou v souladu s články 7 a 8, přičemž se úroveň pákového efektu vypočítá jako příslušná expozice vůči rizikům dělená čistou hodnotou aktiv alternativního investičního fondu;
b)
povahu poskytnutých práv na použití zajištění;
c)
povahu poskytnutých záruk a
d)
podrobnosti o změnách poskytovatelů služeb vztahujících se k jednomu z výše uvedených bodů.
3. Informace o celkovém objemu pákového efektu vypočítaném podle metody hrubé hodnoty aktiv a závazkové metody použité alternativním investičním fondem se zveřejní jako součást pravidelného informování investorů ze strany alternativního investičního fondu, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň se zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Článek 110
Podávání zpráv příslušným orgánům
1. Ke splnění požadavků čl. 24 odst. 1 druhého pododstavce a čl. 3 odst. 3 písm. d) směrnice 2011/61/EU poskytne správce při podávání zpráv příslušným orgánům následující informace:
a)
hlavní nástroje, s nimiž obchoduje, včetně rozdělení finančních nástrojů a dalších aktiv, investiční strategie alternativního investičního fondu a to, na kterou zeměpisnou oblast a odvětví se investice zaměřují;
b)
trhy, jichž je členem nebo na kterých aktivně obchoduje;
c)
diverzifikaci portfolia alternativního investičního fondu, která zahrnuje mimo jiné jeho hlavní expozice vůči riziku a nejvýznamnější koncentrace rizik.
Informace se poskytne co možná nejdříve a nejpozději jeden měsíc po skončení období uvedeného v odstavci 3. Je-li daný alternativní investiční fond fondem fondů, správce může tuto lhůtu prodloužit o 15 dní.
2. Za každý unijní alternativní investiční fond, který spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, poskytne správce příslušným úřadům svého domovského členského státu v souladu s čl. 24 odst. 2 směrnice 2011/61/EU následující informace:
a)
procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením definovaným v čl. 1 odst. 5 tohoto nařízení v důsledku jejich nelikvidnosti v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. a) směrnice 2011/61/EU;
b)
jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu;
c)
systémy řízení rizik používané správcem k řízení tržního rizika, rizika likvidity, rizika selhání protistrany a dalších rizik včetně operačního rizika;
d)
současný rizikový profil alternativního investičního fondu zahrnující:
i)
profil investic alternativního investičního fondu z hlediska tržního rizika, včetně očekávaného výnosu a volatility alternativního investičního fondu za normálních tržních podmínek,
ii)
profil investic alternativního investičního fondu z hlediska likvidity, včetně profilu aktiv fondu z hlediska likvidity, povahu podmínek zpětného odkupu a podmínek financování poskytnutého protistranami fondu;
e)
informace o hlavních kategoriích aktiv, do nichž alternativní investiční fond investoval, včetně odpovídající tržní hodnoty krátkých a dlouhých pozic, obratu a výsledků během vykazovaného období, a
f)
výsledky pravidelných zátěžových testů za běžných i mimořádných okolností provedených v souladu s čl. 15 odst. 3 písm. b) a čl. 16 odst. 1 druhým pododstavcem směrnice 2011/61/EU.
3. Informace uvedené v odstavcích 1 a 2 jsou podávány následovně:
a)
jednou za půl roku správcem spravujícím portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva vypočtená podle článku 2 celkově přesahují limit buď 100 milionů EUR, nebo 500 milionů EUR stanovené v čl. 3 odst. 2 písm. a) a b) směrnice 2011/61/EU, ale nepřesahují 1 miliardu EUR, za každý unijní alternativní investiční fond, který správce spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii;
b)
jednou za čtvrt roku správcem spravujícím portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva vypočtená podle článku 2 celkově přesahují limit 1 miliardy EUR, za každý unijní alternativní investiční fond, který správce spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii;
c)
jednou za čtvrt roku správcem, který podléhá požadavkům uvedeným v tomto odstavci písm. a), za každý alternativní investiční fond, jehož spravovaná aktiva, včetně aktiv získaných použitím pákového efektu, celkově přesahují 500 milionů EUR, ve vztahu k danému fondu;
d)
jednou za rok správcem ve vztahu k jím spravovanému alternativnímu investiční fondu, který nevyužívá pákového efektu a který v souladu s hlavní investiční politikou investuje do nekotovaných společností a emitentů za účelem získání kontroly.
4. Odchylně od odstavce 3 může příslušný orgán domovského členského státu správce považovat pro výkon svých úkolů za vhodné a nezbytné požadovat všechny nebo část informací, jež mu mají být předány, častěji.
5. Správci spravující jeden nebo více alternativních investičních fondů, které považují za fondy, jež využívají v souladu s článkem 111 tohoto nařízení pákový efekt ve velké míře, poskytnou informace požadované v čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU zároveň s informacemi požadovanými v odstavci 2 tohoto článku.
6. Správci poskytnou informace upřesněné v odstavcích 1, 2 a 5 v souladu s pro forma vzorem pro podávání zpráv uvedeným v příloze IV.
7. V souladu s čl. 42 odst. 1 písm. a) směrnice 2011/61/EU se pro mimounijní správce jakýkoli odkaz na příslušné orgány domovského členského státu považuje za odkaz na příslušný orgán referenčního členského státu.
Článek 111
Využívání pákového efektu „ve velké míře“
1. Za využívání pákového efektu ve velké míře pro účely čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU se považuje situace, kdy expozice alternativního investičního fondu vůči rizikům vypočtená závazkovou metodou podle článku 8 tohoto nařízení převyšuje třikrát jeho čistou hodnotu aktiv.
2. Jsou-li splněny požadavky uvedené v odstavci 1 tohoto článku, správce poskytne informace v souladu s čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU příslušným orgánům svého domovského členského státu podle zásad stanovených v čl. 110 odst. 3 tohoto nařízení.
ODDÍL 2
Správci spravující alternativní investiční fondy využívající pákový efekt
(čl. 25 odst. 3 směrnice 2011/61/EU)
Článek 112
Omezení správy alternativních investičních fondů
1. Zásady stanovené v tomto článku se použijí k upřesnění okolností, za kterých příslušné orgány vykonávají svou pravomoc stanovit limity pákového efektu nebo jiná omezení uložená správcům.
2. Při posuzování informací získaných podle čl. 7 odst. 3, čl. 15 odst. 4, čl. 24 odst. 4 nebo 5 směrnice 2011/61/EU vezme příslušný orgán v úvahu rozsah, v jakém využívání pákového efektu správcem nebo jeho interakce se skupinou správců či s jinými finančními institucemi může přispět k růstu systémového rizika ve finančním systému nebo rizika chaotických trhů.
3. Příslušné orgány při svém posouzení zohlední alespoň následující hlediska:
a)
okolnosti, za nichž by expozice rizikům alternativního investičního fondu nebo několika alternativních investičních fondů, včetně expozic vůči rizikům plynoucích z finanční nebo investiční pozice, do níž správce vstoupil na svůj vlastní účet nebo jménem fondu, mohla představovat pro finanční instituci významný zdroj tržního rizika, rizika likvidity nebo rizika selhání protistrany;
b)
okolnosti, za nichž činnosti správce nebo jeho interakce například se skupinou správců či s jinými finančními institucemi, zvláště ve vztahu k druhům aktiv, do kterých fond investuje, a technik používaných správcem při využívání pákového efektu, přispívají nebo by mohly přispívat k postupnému nežádoucímu propadu cen finančních nástrojů či jiných aktiv způsobem, který ohrožuje životaschopnost takových finančních nástrojů či jiných aktiv;
c)
kritéria, jako například typ alternativního investičního fondu, investiční strategie správce ve vztahu k dotčenému fondu, tržní podmínky, za kterých správce a fond provozují svou činnost, a pravděpodobné procyklické účinky, jež by mohly plynout z toho, že příslušné orgány stanoví pro dotčeného správce limity či jiná omezení využívání pákového efektu;
d)
kritéria, jako například velikost alternativního investičního fondu nebo několika alternativních investičních fondů a související dopad na určité tržní odvětví, koncentrace rizik na určitých trzích, na nichž daný fond nebo fondy investují, riziko šíření na jiné trhy z trhu, kde byla rizika zjištěna, otázky likvidity na určitých trzích v daném momentě, rozsah nesouladu aktiv a pasiv v investiční strategii určitého správce nebo nezvyklý pohyb cen aktiv, do nichž fond může investovat.
ODDÍL 3
Zvláštní pravidla ve vztahu ke třetím zemím
(čl. 34 odst. 1, čl. 35 odst. 2, čl. 36 odst. 1, čl. 37 odst. 7 písm. d), čl. 40 odst. 2 písm. a) a čl. 42 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 113
Obecné požadavky
1. Dohody o spolupráci musí zahrnovat všechny možné situace a aktéry, s nimiž počítá kapitola VII směrnice 2011/61/EU, s ohledem na místo, kde je usazen správce, místo, kde je usazen fond, a na činnost správce.
2. Dohody o spolupráci mají písemnou formu.
3. Dohody o spolupráci vytvoří zvláštní rámec pro konzultace, spolupráci a výměnu informací pro účely dohledu a vymáhání práv mezi příslušnými orgány z EU a příslušnými orgány třetí země.
4. Dohody o spolupráci musí obsahovat zvláštní doložku, kterou se řídí předávání informací, které příslušný orgán Unie obdržel od orgánu dohledu ve třetí zemi, dalším příslušným orgánům Unie, Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy nebo Evropské radě pro systémová rizika, jak to vyžaduje směrnice 2011/61/EU.
Článek 114
Mechanismy, nástroje a postupy
1. Dohody o spolupráci vytvoří mechanismy, nástroje a postupy nezbytné k tomu, aby byl příslušným orgánům Unie umožněn přístup ke všem informacím potřebným k plnění jejich úkolů podle směrnice 2011/61/EU.
2. Dohody o spolupráci vytvoří mechanismy, nástroje a postupy nezbytné k tomu, aby příslušné orgány Unie mohly provádět kontroly na místě, je-li to třeba k plnění úkolů příslušného orgánu Unie podle směrnice 2011/61/EU. Kontroly na místě provádí přímo příslušný orgán Unie nebo příslušný orgán třetí země s pomocí příslušného orgánu Unie.
3. Dohody o spolupráci vytvoří mechanismy, nástroje a postupy nezbytné k tomu, aby příslušný orgán třetí země v souladu s vnitrostátními a mezinárodními předpisy platnými pro daný orgán pomáhal příslušným orgánům Unie, je-li to třeba k vymáhání právních předpisů Unie a vnitrostátních prováděcích předpisů, jež porušil subjekt usazený ve třetí zemi.
Článek 115
Ochrana údajů
Dohody o spolupráci zajistí, aby údaje a rozbor údajů byly třetím zemím předávány pouze v souladu s článkem 52 směrnice 2011/61/EU.
ODDÍL 4
Výměna informací týkajících se možných systémových důsledků činnosti správce
(čl. 53 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 116
Výměna informací týkajících se možných systémových důsledků činnosti správce
Pro účely článku 53 směrnice 2011/61/EU si příslušné orgány členských států, které jsou odpovědné za udělování povolení správcům nebo dohled nad nimi podle uvedené směrnice, vymění s příslušnými orgány jiných členských států, Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika alespoň:
a)
informace získané podle článku 110, je-li to důležité pro sledování a řešení možných důsledků činnosti jednotlivých správců nebo skupin správců pro stabilitu systémově významných finančních institucí a pro řádné fungování trhů, na nichž správci působí;
b)
informace získané od orgánů třetích zemí, je-li důležité pro sledování systémového rizika;
c)
rozbor informací uvedených v písmenu a) a b) a posouzení situace, v níž jsou činnosti jednoho nebo více správců podléhajících dohledu nebo jednoho či více alternativních investičních fondů v jejich správě považovány za činnosti, které přispívají k nárůstu systémového rizika ve finančním systému, k riziku chaotických trhů nebo riziku pro dlouhodobý růst hospodářství;
d)
opatření přijatá, pokud činnost jednoho či více správců pod dohledem nebo jednoho či více alternativních investičních fondů v jejich správě představuje systémové riziko nebo ohrožuje řádné fungování trhů, na nichž působí.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 117
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se od 22. července 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
REGULAMENTUL DELEGAT (UE) NR. 231/2013 AL COMISIEI
din 19 decembrie 2012
de completare a Directivei 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește derogările, condițiile generale de operare, depozitarii, efectul de levier, transparența și supravegherea
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2011 privind administratorii fondurilor de investiții alternative și de modificare a Directivelor 2003/41/CE și 2009/65/CE și a Regulamentelor (CE) nr. 1060/2009 și (UE) nr. 1095/2010 (1), în special articolul 3 alineatul (6), articolul 4 alineatul (3), articolul 9 alineatul (9), articolul 12 alineatul (3), articolul 14 alineatul (4), articolul 15 alineatul (5), articolul 16 alineatul (3), articolul 17, articolul 18 alineatul (2), articolul 19 alineatul (11), articolul 20 alineatul (7), articolul 21 alineatul (17), articolul 22 alineatul (4), articolul 23 alineatul (6), articolul 24 alineatul (6), articolul 25 alineatul (9), articolul 34 alineatul (2), articolul 35 alineatul (11), articolul 36 alineatul (3), articolul 37 alineatul (15), articolul 40 alineatul (11), articolul 42 alineatul (3) și articolul 53 alineatul (3),
având în vedere avizul Băncii Centrale Europene,
întrucât:
(1)
Directiva 2011/61/UE împuternicește Comisia să adopte acte delegate care precizează, în special, normele privind calculul pragului și al efectului de levier, condițiile de operare pentru administratorii fondurilor de investiții alternative (denumiți în continuare „AFIA”), inclusiv administrarea riscurilor și a lichidităților, evaluarea și delegarea, cerințele care detaliază funcțiile și sarcinile depozitarilor fondurilor de investiții alternative (denumite în continuare „FIA”), normele privind transparența și cerințele specifice referitoare la țările terțe. Este important ca toate aceste norme care completează Directiva 2011/61/UE să înceapă să se aplice în același timp cu aceasta, astfel încât noile cerințe impuse AFIA să poată fi transpuse în practică cu eficacitate. Dispozițiile prezentului regulament sunt strâns corelate, întrucât se referă la autorizarea, la modul de exercitare a activităților și la transparența acțiunilor AFIA care administrează și/sau comercializează FIA în Uniune, acestea fiind aspecte indisolubil legate între ele și inerente inițierii și desfășurării activității de administrare a activelor. Pentru a asigura coerența dintre aceste dispoziții, care trebuie să intre în vigoare în același timp, și pentru a facilita persoanelor supuse obligațiilor respective, inclusiv investitorilor care nu sunt rezidenți în Uniune, o imagine cuprinzătoare și un acces compact la aceste dispoziții, este de dorit să se includă într-un singur regulament toate actele delegate solicitate prin Directiva 2011/61/UE.
(2)
Este important ca, prin adoptarea unui regulament, să se asigure realizarea în mod uniform, în toate statele membre, a obiectivelor Directivei 2011/61/UE, în vederea creșterii integrității pieței interne și pentru a oferi securitate juridică participanților pe piață, inclusiv investitorilor instituționali, autorităților competente și altor părți interesate. Un regulament asigură un cadru coerent pentru toți operatorii de pe piață și reprezintă cea mai bună garanție posibilă pentru existența unor condiții echitabile, a unor condiții uniforme de concurență și a unui standard comun adecvat de protecție a investitorilor. În plus, un regulament asigură aplicabilitatea directă a normelor detaliate uniforme referitoare la activitățile AFIA, care, prin natura lor, sunt direct aplicabile și, prin urmare, nu necesită transpunere la nivel național. Recurgerea la un regulament permite, de asemenea, evitarea unei aplicări întârziate a Directivei 2011/61/UE în statele membre.
(3)
Deoarece regulamentul delegat precizează sarcinile și responsabilitățile „organului de conducere” și ale „conducerii superioare”, este important să se clarifice sensul acestor termeni, în special faptul că un organ de conducere poate fi format din persoane cu funcții superioare de conducere. În plus, deoarece prezentul regulament introduce, de asemenea, termenul de „funcție de supraveghere”, definiția organului de conducere trebuie să precizeze clar că acesta este cel care are funcția de conducere, în cazul în care funcțiile de supraveghere și de conducere sunt separate în conformitate cu dreptul național al societăților comerciale. Directiva 2011/61/UE solicită AFIA să furnizeze autorităților competente anumite informații, inclusiv procentul din activele FIA care face obiectul unor măsuri speciale, decurgând din natura nelichidă a acestora. Prezentul regulament precizează ce anume se înțelege prin măsuri speciale, astfel încât AFIA să știe exact ce informații trebuie să furnizeze autorităților competente.
(4)
Directiva 2011/61/UE prevede aplicarea unui regim mai puțin strict pentru AFIA care administrează portofoliile unor FIA ale căror active totale administrate nu depășesc anumite praguri. Este necesar să se precizeze clar modul de calcul al valorii totale a activelor administrate. În acest context, este esențial să se definească măsurile necesare pentru calcularea valorii totale a activelor, să se determine clar ce active nu sunt incluse în calcul, să se clarifice modul în care trebuie evaluate activele dobândite prin utilizarea efectului de levier și să se prevadă norme pentru tratarea cazurilor în care se înregistrează participații financiare reciproce în FIA administrate de un AFIA.
(5)
Valoarea totală a activelor administrate trebuie calculată cel puțin anual, utilizând informații actualizate. Prin urmare, valoarea activelor trebuie determinată în cele douăsprezece luni care preced data calculului valorii totale a activelor administrate, și anume cât mai aproape posibil de această dată.
(6)
În vederea asigurării faptului că un AFIA rămâne în continuare eligibil pentru a beneficia de regimul mai puțin strict prevăzut de Directiva 2011/61/UE, trebuie instituită o procedură care să permită urmărirea continuă a valorii totale a activelor administrate. AFIA poate analiza tipurile de FIA administrate și diferitele clase de active investite, pentru a evalua probabilitatea încălcării pragului sau necesitatea de a efectua un calcul suplimentar.
(7)
În cazul în care nu mai îndeplinește condițiile referitoare la praguri, AFIA trebuie să notifice autoritatea competentă și să solicite o autorizare în termen de 30 de zile calendaristice. Dacă însă, într-un an calendaristic, depășirea pragurilor sau situarea sub acestea are loc doar ocazional, iar astfel de situații sunt considerate ca fiind temporare, AFIA nu trebuie să aibă obligația de a solicita o autorizare. În aceste cazuri, AFIA trebuie să informeze autoritatea competentă în legătură cu încălcarea pragului și să explice de ce consideră că o astfel de încălcare este de natură temporară. O situație care durează mai mult de trei luni nu poate fi considerată ca fiind temporară. La evaluarea probabilității ca o situație să fie temporară, AFIA trebuie să ia în considerare activitatea așteptată de subscriere și de răscumpărare sau, dacă este cazul, apelurile către investitori de a vărsa capitalul angajat și distribuirile de capital. AFIA nu trebuie să includă în evaluarea sa mișcările așteptate ale pieței.
(8)
Nu este nevoie ca datele utilizate de AFIA pentru a calcula valoarea totală a activelor administrate să fie disponibile publicului sau investitorilor. Cu toate acestea, autoritățile competente trebuie să fie în măsură să verifice dacă AFIA calculează și monitorizează corect valoarea totală a activelor administrate, inclusiv la evaluarea cazurilor în care valoarea totală a activelor administrate depășește temporar pragul relevant, și, prin urmare, trebuie să aibă acces la aceste date, la cerere.
(9)
Este important ca AFIA care beneficiază de dispozițiile regimului mai puțin strict prevăzut de Directiva 2011/61/UE să furnizeze autorităților competente, la momentul înregistrării, informații la zi. Nu toate tipurile de AFIA dispun neapărat de documente de ofertă actualizate, care să reflecte cele mai recente evoluții legate de FIA pe care le administrează, astfel încât acești AFIA pot considera că este mai practic să furnizeze informațiile cerute într-un document separat, care descrie strategia de investiții a fondului. Acesta poate fi cazul fondurilor cu capital privat sau cu capital de risc, care de multe ori recurg la negocieri cu investitorii potențiali pentru a obține bani.
(10)
Nu trebuie să se considere că un FIA care deține numai acțiuni la societățile cotate utilizează efectul de levier, atât timp cât acțiunile nu sunt achiziționate prin recurgerea la împrumuturi. Dacă același FIA cumpără opțiuni pe un indice pentru acțiuni, trebuie să se considere că acesta utilizează efectul de levier, deoarece și-a mărit expunerea față de o investiție dată.
(11)
Pentru a asigura o aplicare uniformă a obligațiilor AFIA de a furniza o imagine de ansamblu obiectivă privind efectul de levier utilizat, este necesar să se prevadă două metode de calcul al acestuia. După cum reiese din studiile de piață, cele mai bune rezultate se pot obține prin combinarea așa-numitelor metode „brută” și „a angajamentului”.
(12)
Pentru a dispune de informații adecvate în vederea monitorizării riscurilor sistemice și a avea o imagine completă a utilizării efectului de levier de către AFIA, autoritățile competente și investitorii trebuie să primească informații privind expunerea unui FIA bazate atât pe metoda brută, cât și pe metoda angajamentului și, prin urmare, toți AFIA trebuie să calculeze expunerea utilizând atât metoda brută, cât și metoda angajamentului. Prin metoda brută se determină expunerea globală a FIA, în timp ce metoda angajamentului oferă informații privind tehnicile de acoperire a riscurilor și de compensare utilizate de administrator; prin urmare, metodele trebuie coroborate. În special, gradul în care expunerea globală calculată prin metoda brută diferă de cea calculată prin metoda angajamentului poate oferi informații utile. În cazul în care acest lucru se dovedește necesar pentru a asigura reflectarea în mod adecvat a oricărei creșteri a expunerii FIA, Comisia poate adopta acte delegate suplimentare privind o metodă suplimentară și facultativă de calcul al efectului de levier.
(13)
În calculul expunerii trebuie introduse inițial toate pozițiile FIA, inclusiv activele și pasivele pe termen scurt și lung, împrumuturile, instrumentele financiare derivate și orice altă metodă care crește expunerea atunci când riscurile și remunerările activelor sau pasivelor revin FIA, precum și toate celelalte poziții din care e constituită valoarea activului net.
(14)
Împrumuturile contractate de FIA trebuie excluse dacă sunt de natură temporară și dacă privesc angajamentele de capital ale investitorilor și sunt integral acoperite de acestea. Facilitățile de credit cu reînnoire automată (revolving) nu trebuie considerate ca având o natură temporară.
(15)
Toți AFIA trebuie să calculeze expunerea atât prin metoda brută, cât și prin metoda angajamentului. Conform metodei angajamentului, instrumentele financiare derivate trebuie convertite în poziții echivalente pe activul suport. Cu toate acestea, dacă un FIA investește în anumite instrumente financiare derivate pentru a compensa riscul de piață al altor active în care a investit, în anumite condiții, aceste instrumente financiare derivate nu trebuie convertite într-o poziție echivalentă pe activele suport, deoarece expunerile celor două investiții se echilibrează reciproc. Aceasta ar trebui să fie situația atunci când, de exemplu, un FIA investește într-un anumit indice și deține un instrument derivat care schimbă performanța indicelui respectiv cu performanța altui indice, ceea ce ar trebui să fie echivalent cu a avea o expunere față de al doilea indice din portofoliu și, prin urmare, valoarea activului net al FIA nu ar depinde de performanța primului indice.
(16)
Atunci când se calculează expunerea conform metodei angajamentului, instrumentele financiare derivate care îndeplinesc criteriile stabilite de prezentul regulament nu determină creșterea expunerii. Astfel, dacă FIA investește în contractele futures pe indici bursieri și are o poziție de trezorerie egală cu valoarea de piață suport totală a contractelor futures, acest lucru echivalează cu investiția directă în acțiuni care compun indicele și, prin urmare, contractele futures pe indici bursieri nu trebuie luate în considerare la calculul expunerii FIA.
(17)
Atunci când calculează expunerea conform metodei angajamentului, trebuie să i se permită AFIA să ia în considerare operațiunile de acoperire a riscurilor și acordurile de compensare, cu condiția ca acestea să îndeplinească criteriile aferente metodei angajamentului.
(18)
Cerința conform căreia acordurile de compensare trebuie să se refere la același activ suport trebuie interpretată în sens strict, și anume că activele pe care AFIA le consideră ca fiind echivalente sau foarte strâns corelate, cum ar fi diferitele clase de acțiuni sau obligațiunile emise de același emitent, nu trebuie considerate ca fiind identice din perspectiva acordurilor de compensare. Definiția acordurilor de compensare urmărește să asigure faptul că sunt luate în considerare numai tranzacțiile care compensează riscurile legate de alte tranzacții, fără a lăsa un risc rezidual semnificativ. Combinațiile de tranzacții care urmăresc să genereze un randament, oricât de mic, prin reducerea unor riscuri în același timp cu menținerea altora, precum și strategiile de arbitraj care urmăresc să genereze un randament profitând de diferențele de prețuri dintre instrumentele financiare derivate având același suport, dar scadențe diferite, nu trebuie considerate acorduri de compensare.
(19)
Practica de administrare a portofoliului care vizează reducerea riscurilor de durată prin combinarea unei investiții într-o obligațiune pe termen lung cu un swap pe rata dobânzii, sau reducerea duratei unui portofoliu de obligațiuni al FIA printr-o poziție scurtă pe contracte futures pe obligațiuni reprezentative pentru riscul de rată a dobânzii al portofoliului (acoperirea riscurilor de durată) trebuie considerată operațiune de acoperire a riscurilor, cu condiția ca aceasta să îndeplinească criteriile de acoperire a riscurilor.
(20)
Practica de administrare a portofoliului care vizează compensarea riscurilor semnificative aferente unei investiții într-un portofoliu de acțiuni bine diversificat printr-o poziție scurtă pe un contract futures pe un indice bursier, în cazul în care compoziția portofoliului de acțiuni este foarte apropiată de cea a indicelui bursier, iar randamentul acestuia este strâns corelat cu cel al indicelui bursier, și în cazul în care poziția scurtă pe contractul futures pe indicele bursier permite o reducere incontestabilă a riscului general de piață aferent portofoliului de acțiuni, iar riscul specific este nesemnificativ, cum ar fi o acoperire beta a riscurilor aferente unui portofoliu de acțiuni bine diversificat, dacă riscul specific este considerat a fi nesemnificativ, trebuie considerată ca îndeplinind criteriile de acoperire a riscurilor.
(21)
Practica de administrare a portofoliului care vizează compensarea riscului aferent unei investiții într-o obligațiune cu rată fixă a dobânzii prin combinarea unei poziții lungi pe un swap pe riscul de credit cu un swap pe rata dobânzii, care schimbă rata fixă a dobânzii cu o rată a dobânzii egală cu o rată de referință adecvată de pe piața monetară la care se adaugă o marjă, trebuie considerată ca fiind o operațiune de acoperire a riscurilor, dacă toate criteriile de acoperire a riscurilor ale metodei angajamentului sunt, în principiu, îndeplinite.
(22)
Practica de administrare a portofoliului care vizează compensarea riscului aferent unei acțiuni date prin adoptarea unei poziții scurte, prin intermediul unui instrument derivat, pe o acțiune care diferă de prima acțiune, dar este strâns corelată cu aceasta, nu trebuie considerată ca îndeplinind criteriile de acoperire a riscurilor. Deși se bazează pe adoptarea unor poziții opuse pe aceeași clasă de active, o astfel de strategie nu acoperă riscul specific aferent investiției într-o anumită acțiune. Prin urmare, practica respectivă nu trebuie considerată ca fiind o operațiune de acoperire a riscurilor, astfel cum este aceasta definită în criteriile aferente metodei angajamentului.
(23)
Practica de administrare a portofoliului care vizează să păstreze componenta alfa a unui coș de acțiuni (compus dintr-un număr limitat de acțiuni) prin combinarea investiției în coșul de acțiuni respectiv cu o poziție scurtă ajustată beta pe un contract futures pe un indice bursier nu trebuie considerată ca îndeplinind criteriile de acoperire a riscurilor. O astfel de strategie nu urmărește să compenseze riscurile semnificative ale investiției în coșul de acțiuni, ci să compenseze componenta beta (riscul de piață) a investiției respective și să păstreze componenta alfa. Componenta alfa a coșului de acțiuni poate fi dominantă în raport cu componenta beta și, în consecință, poate conduce la pierderi la nivelul FIA. Din acest motiv, practica respectivă nu trebuie considerată operațiune de acoperire a riscurilor.
(24)
Arbitrajul pe fuziune este o strategie care combină o poziție scurtă pe o acțiune cu o poziție lungă pe altă acțiune. O astfel de strategie urmărește să acopere componenta beta (riscul de piață) a pozițiilor și să genereze un randament corelat cu performanța relativă a ambelor acțiuni. În mod similar, componenta alfa a coșului de acțiuni poate fi dominantă în raport cu componenta beta și, în consecință, poate conduce la pierderi la nivelul FIA. Strategia respectivă nu trebuie considerată ca fiind o operațiune de acoperire a riscurilor, astfel cum este aceasta definită în criteriile aferente metodei angajamentului.
(25)
Strategia care urmărește să acopere o poziție lungă pe o acțiune sau pe o obligațiune prin cumpărarea unei protecții a creditului față de același emitent privește două clase diferite de active și, prin urmare, nu trebuie considerată operațiune de acoperire a riscurilor.
(26)
În cazul în care utilizează metode care măresc expunerea unui FIA, AFIA trebuie să respecte unele principii generale, cum ar fi analizarea fondului tranzacției, în plus față de forma juridică a acesteia. În mod special în cazul tranzacțiilor de răscumpărare, AFIA trebuie să analizeze dacă riscurile și remunerările activelor implicate sunt transferate sau păstrate de FIA. De asemenea, AFIA trebuie să examineze instrumentele financiare derivate sau alte acorduri contractuale care se aplică activelor suport, pentru a determina eventualele angajamente viitoare ale FIA care rezultă din aceste tranzacții.
(27)
Deoarece conform metodei angajamentului ratele dobânzii cu scadențe diferite sunt considerate ca fiind active suport diferite, FIA care, în conformitate cu politica lor principală de investiții, investesc mai ales în instrumente financiare derivate pe rata dobânzii pot utiliza reguli specifice de compensare în durată, pentru a ține seama de corelarea dintre segmentele de scadență de pe curba ratei dobânzii. Atunci când își stabilește politica de investiții și profilul de risc, un FIA trebuie să poată defini nivelul riscului de rată a dobânzii și, în consecință, să poată determina durata țintă. FIA trebuie să țină seama de durata țintă predefinită atunci când decide ce investiții să efectueze. În cazul în care durata portofoliului diferă de durata țintă, strategia nu trebuie considerată ca fiind un acord de compensare în durată, astfel cum este acesta definit în criteriile aferente metodei angajamentului.
(28)
Regulile de compensare în durată permit compensarea pozițiilor lungi cu poziții scurte ale căror active suport sunt rate diferite ale dobânzii. Scadențele utilizate ca praguri pentru intervalele de scadență sunt: doi ani, șapte ani și 15 ani. Compensarea pozițiilor trebuie permisă în fiecare interval de scadență.
(29)
Compensarea pozițiilor între două intervale de scadență diferite trebuie permisă parțial. Pentru a permite numai o compensare parțială, pozițiilor compensate trebuie să li se aplice penalități. Acestea trebuie exprimate sub formă de procente bazate pe corelările medii dintre intervalele de scadență de doi ani, cinci ani, 10 ani și 30 de ani de pe curba ratei dobânzii. Cu cât diferența dintre scadențele pozițiilor este mai mare, cu atât mai mult trebuie penalizată compensarea pozițiilor și, prin urmare, cu atât mai mult trebuie să crească procentele.
(30)
Pozițiile a căror durată modificată este cu mult mai mare decât durata modificată a întregului portofoliu nu sunt conforme cu strategia de investiții a FIA, iar compensarea lor integrală nu trebuie permisă. Astfel, nu trebuie acceptată compensarea unei poziții scurte cu scadența de 18 luni (aflată în intervalul de scadență 1) cu o poziție lungă cu scadența de 10 ani (aflată în intervalul de scadență 3), dacă durata țintă a FIA este de aproximativ 2 ani.
(31)
Atunci când calculează expunerea, FIA pot identifica, în primul rând, operațiunile de acoperire a riscurilor. Instrumentele financiare derivate implicate în aceste operațiuni trebuie apoi excluse din calculul expunerii globale. FIA trebuie să efectueze un calcul exact în cazul operațiunilor de acoperire a riscurilor. FIA nu trebuie să utilizeze regulile de compensare în durată în calculul acoperirii riscurilor. Regulile de compensare în durată pot fi utilizate pentru a converti instrumentele financiare derivate pe rata dobânzii rămase în pozițiile echivalente corespunzătoare pe activele suport.
(32)
În temeiul Directivei 2011/61/UE, un AFIA trebuie să se asigure că potențialele riscuri legate de răspunderea profesională, rezultate din activitățile sale, sunt acoperite în mod adecvat, fie din fonduri proprii suplimentare, fie printr-o asigurare de răspundere civilă profesională. Pentru aplicarea uniformă a acestei dispoziții, este necesară o înțelegere comună a potențialelor riscuri legate de răspunderea profesională care trebuie acoperite. Specificația generală a riscurilor care decurg din neglijența profesională a unui AFIA trebuie să identifice caracteristicile evenimentelor de risc relevante și domeniul de aplicare a răspunderii profesionale potențiale, inclusiv pagubele sau pierderile cauzate de persoane care desfășoară activități în mod direct și pentru care AFIA are răspundere legală, cum ar fi directorii, responsabilii sau personalul FIA și persoanele care desfășoară activități în baza unui acord de delegare încheiat cu AFIA. În conformitate cu dispozițiile Directivei 2011/61/UE, răspunderea AFIA nu trebuie să fie afectată de delegare sau subdelegare, iar acesta trebuie să asigure o acoperire adecvată a riscurilor profesionale asociate unor astfel de părți terțe, pentru care răspunde din punct de vedere legal.
(33)
Pentru a asigura o înțelegere comună a specificației generale, trebuie utilizată o listă de exemple ca referință pentru identificarea potențialelor evenimente de risc legat de răspunderea profesională. Această listă trebuie să includă o gamă largă de evenimente care rezultă din acțiuni neglijente, erori sau omisiuni, cum ar fi pierderea documentelor care atestă proprietatea asupra investițiilor, furnizarea de informații false sau neîndeplinirea diverselor obligații sau sarcini care revin AFIA. Pe listă trebuie să figureze, de asemenea, incapacitatea de a împiedica, cu ajutorul sistemelor de control intern adecvate, comportamentul fraudulos în cadrul organizației FIA. Pagubele rezultate ca urmare a neexercitării în măsură suficientă a diligenței necesare pentru o investiție care s-a dovedit a fi frauduloasă antrenează răspunderea profesională a AFIA și trebuie să fie acoperite în mod adecvat. Cu toate acestea, pierderile suferite ca urmare a scăderii valorii unei investiții din cauza unor condiții de piață nefavorabile nu trebuie acoperite. Lista trebuie să includă, de asemenea, evaluările incorect efectuate, care trebuie înțelese ca evaluări defectuoase ce încalcă articolul 19 din Directiva 2011/61/UE și actele delegate aferente.
(34)
Conform obligațiilor lor de administrare a riscurilor, AFIA trebuie să dispună de mecanisme adecvate de control intern de calitate pentru a evita sau a atenua deficiențele operaționale, inclusiv riscurile legate de răspunderea profesională. Prin urmare, un AFIA trebuie să dispună, în cadrul politicii sale de administrare a riscurilor, de politici și proceduri adecvate pentru administrarea riscului operațional, care să corespundă naturii, dimensiunii și complexității activității sale. În orice caz, aceste proceduri și politici trebuie să permită crearea unei baze de date cu pierderile interne, pentru evaluarea profilului de risc operațional.
(35)
Pentru ca fondurile proprii suplimentare și asigurarea de răspundere civilă profesională să acopere în mod adecvat potențialele riscuri legate de răspunderea profesională, trebuie să se stabilească referințe cantitative minime în vederea determinării nivelului adecvat de acoperire. Astfel de referințe cantitative trebuie stabilite de AFIA ca procent specific din valoarea portofoliilor FIA administrate, calculată ca sumă a valorilor absolute ale tuturor activelor aparținând tuturor FIA administrate, indiferent dacă acestea au fost achiziționate utilizând efectul de levier sau banii investitorilor. În acest context, instrumentele financiare derivate trebuie evaluate la prețul lor de piață, deoarece acesta este prețul la care pot fi înlocuite. Întrucât acoperirea printr-o asigurare de răspundere civilă profesională este, prin natura sa, mai incertă decât cea furnizată din fondurile proprii suplimentare, celor două instrumente utilizate pentru acoperirea riscurilor legate de răspunderea profesională trebuie să li se aplice procente diferite.
(36)
Pentru a garanta eficacitatea unei asigurări de răspundere civilă profesională în materie de acoperire a pierderilor rezultate în urma evenimentelor asigurate, aceasta trebuie contractată cu o societate de asigurare autorizată să furnizeze asigurări de răspundere civilă profesională. Este vorba atât de societăți de asigurare din UE, cât și de societăți din afara UE, în măsura în care acestea sunt autorizate, prin legislația Uniunii sau legislația națională, să furnizeze un astfel de serviciu de asigurare.
(37)
Pentru a permite o anumită flexibilitate în întocmirea unei asigurări adecvate de răspundere civilă profesională, AFIA și societatea de asigurare trebuie să poată conveni asupra unei clauze care să prevadă suportarea de către AFIA a unei sume stabilite, ca primă parte a oricărei pierderi (franșiză deductibilă). Dacă se convine asupra unei franșize deductibile, AFIA trebuie să furnizeze fonduri proprii care corespund sumei stabilite, reprezentând partea din pierdere pe care trebuie să o suporte. Aceste fonduri proprii sunt suplimentare față de capitalul inițial al AFIA și față de fondurile proprii pe are acesta trebuie să le furnizeze în conformitate cu articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2011/61/UE.
(38)
În principiu, cel puțin o dată pe an trebuie să se verifice adecvarea acoperirii din fonduri proprii suplimentare sau prin asigurare de răspundere civilă profesională. Cu toate acestea, AFIA trebuie să dispună de proceduri care să asigure monitorizarea continuă a valorii totale a portofoliilor FIA administrate, precum și ajustarea continuă a valorii la care sunt acoperite riscurile legate de răspunderea profesională, dacă sunt identificate neconcordanțe semnificative. De asemenea, autoritatea competentă din statul membru de origine al AFIA poate reduce sau crește cerința minimă de fonduri proprii suplimentare, după ce a luat în considerare profilul de risc al AFIA, istoricul său în materie de pierderi și adecvarea fondurilor sale proprii suplimentare sau a asigurării sale de răspundere civilă profesională.
(39)
În conformitate cu Directiva 2011/61/UE, AFIA trebuie să acționeze în interesul FIA, al investitorilor în FIA,și al integrității pieței. Prin urmare, AFIA trebuie să aplice politici și proceduri adecvate, care să le permită să prevină practicile frauduloase, precum anticiparea evoluției pieței (market timing) sau tranzacționarea după închiderea bursei (late trading). Personalul care tranzacționează anticipând evoluția pieței profită de prețurile vechi sau perimate ale titlurilor din portofoliu care au impact asupra calculului valorii activului net al FIA (VAN) sau cumpără și apoi răscumpără unități de FIA într-un interval de câteva zile, exploatând astfel modul în care FIA calculează VAN. Tranzacționarea după închiderea bursei implică plasarea de ordine de cumpărare sau de răscumpărare a unităților de FIA după un moment limită de acceptare a ordinelor (cut off point) fixat, prețul primit fiind însă cel din momentul limită respectiv. Ambele practici frauduloase prejudiciază interesele investitorilor pe termen lung, deoarece diluează randamentul obținut de aceștia și au efecte negative asupra randamentelor FIA, mărind costurile tranzacțiilor și perturbând administrarea portofoliului. De asemenea, AFIA trebuie să instituie proceduri adecvate pentru a asigura administrarea eficientă a FIA și trebuie să acționeze în așa fel încât FIA și investitorii să nu suporte costuri nejustificate.
(40)
Conform abordării utilizate în cazul administratorilor OPCVM, AFIA trebuie să aplice un nivel ridicat de diligență în selectarea și monitorizarea investițiilor. Aceștia trebuie să aibă competențele și cunoștințele profesionale adecvate pentru activele în care FIA a investit. Pentru a asigura punerea în aplicare a deciziilor de investiții în conformitate cu strategia de investiții și, după caz, cu limitele de risc ale FIA administrate, AFIA trebuie să instituie și să aplice politici și proceduri scrise cu privire la diligența necesară. Aceste politici și proceduri trebuie revizuite și actualizate în mod regulat. Atunci când AFIA investesc în tipuri specifice de active pe perioade lungi sau în active mai puțin lichide precum bunurile imobiliare sau participațiile în societăți, cerințele privind diligența necesară trebuie să se aplice și în faza de negociere. Activitățile întreprinse de AFIA înainte de încheierea unui acord trebuie să fie formalizate în mod adecvat, pentru a demonstra faptul că acestea sunt conforme cu planul economic și financiar și, prin urmare, cu durata FIA. AFIA trebuie să păstreze procesele verbale ale reuniunilor relevante, documentele pregătitoare și analiza economică și financiară efectuată pentru a evalua fezabilitatea proiectului și angajamentul contractual.
(41)
Cerința conform căreia AFIA trebuie să acționeze cu competența, atenția și diligența necesare trebuie să se aplice și atunci când acesta numește un broker principal (prime broker) sau o contrapartidă. AFIA trebuie să selecteze și să numească numai brokerii principali și contrapartidele care sunt supuse unei supravegheri permanente, sunt solide din punct de vedere financiar și au structura organizatorică adecvată serviciilor care urmează a fi furnizate către AFIA sau FIA. Pentru a asigura protecția corespunzătoare a intereselor investitorilor, este important să se precizeze faptul că unul dintre criteriile conform căruia trebuie evaluată soliditatea financiară constă în a verifica dacă brokerii principali sau contrapartidele sunt supuse reglementării prudențiale relevante, inclusiv cerințelor de capital adecvate, și unei supravegheri eficace.
(42)
În conformitate cu Directiva 2011/61/UE, care solicită AFIA să acționeze cu onestitatea, echitatea și competența necesare, persoanele care conduc efectiv activitatea AFIA, care sunt membre ale organului de conducere sau ale conducerii superioare în cazul entităților care nu au organ de conducere, trebuie să posede suficiente cunoștințe, competențe și experiență pentru a-și exercita atribuțiile, în special pentru a înțelege riscurile asociate activității AFIA. În conformitate cu Cartea verde a Comisiei privind guvernanța corporativă în sectorul financiar (2), persoanele care conduc efectiv activitatea AFIA trebuie, de asemenea, să dedice suficient timp îndeplinirii funcțiilor lor în cadrul AFIA și să acționeze cu onestitate, integritate și independență de spirit, între altele, pentru a evalua și a contesta, în mod adecvat, deciziile conducerii superioare.
(43)
Pentru a se asigura că activitățile relevante sunt îndeplinite în mod corect, AFIA trebuie să angajeze personal având abilitățile, cunoștințele și competența necesare pentru a îndeplini sarcinile care îi sunt atribuite.
(44)
AFIA care furnizează serviciul de administrare a portofoliului individual trebuie să respecte normele referitoare la stimulente, stabilite de Directiva 2006/73/CE a Comisiei din 10 august 2006 de punere în aplicare a Directivei 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind cerințele organizatorice și condițiile de funcționare ale întreprinderilor de investiții și termenii definiți în sensul directivei menționate (3). Din motive de coerență, aceste principii trebuie extinse și asupra AFIA care furnizează serviciul de administrare a portofoliului colectiv și cel de marketing. Existența, natura și valoarea remunerării, comisionului ori beneficiului sau, atunci când valoarea respectivă nu poate fi stabilită, metoda de calcul a acesteia trebuie indicate în raportul anual al AFIA.
(45)
Investitorii în FIA trebuie să beneficieze de o protecție similară cu cea a clienților AFIA cărora aceștia le furnizează serviciul de administrare a portofoliului individual; în cel din urmă caz, AFIA trebuie să respecte normele privind buna executare, stabilite de Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului (4) și de Directiva 2006/73/CE. Cu toate acestea, trebuie să se țină seama de diferențele dintre diferitele tipuri de active în care FIA a investit, întrucât buna executare nu este relevantă, de exemplu, atunci când AFIA investește în bunuri imobiliare sau în participații în societăți, iar investiția este efectuată după ample negocieri cu privire la termenii acordului. În cazul în care nu există posibilitatea de a alege între locuri de executare diferite, AFIA trebuie să poată demonstra acest lucru autorităților competente și auditorilor.
(46)
Din motive de coerență cu cerințele aplicate administratorilor OPCVM, normele privind prelucrarea ordinelor, precum și agregarea și alocarea ordinelor de tranzacționare trebuie să se aplice AFIA atunci când aceștia furnizează serviciul de administrare a portofoliului colectiv. Cu toate acestea, normele respective nu trebuie să se aplice atunci când investiția în active este efectuată după ample negocieri cu privire la termenii acordului, cum este cazul investițiilor în bunuri imobiliare, în participații în societăți sau în societăți necotate, deoarece în astfel de cazuri nu se execută ordine.
(47)
Este important să se precizeze situațiile în care se pot produce conflicte de interese, în special situațiile în care există perspectiva obținerii unui câștig financiar sau a evitării unei pierderi financiare, sau în care sunt furnizate stimulente financiare sau de altă natură pentru a orienta comportamentul AFIA către favorizarea unor interese particulare în detrimentul intereselor altor părți, cum ar fi un alt FIA, clienții acestuia, organisme de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) sau alți clienți ai AFIA.
(48)
Politica în domeniul conflictelor de interese definită de către AFIA trebuie să identifice situațiile în care activitățile pe care aceștia le desfășoară ar putea genera conflicte de interese care să conducă sau nu la riscul potențial de a prejudicia interesele FIA sau ale investitorilor săi. În vederea identificării acestor situații, AFIA trebuie să ia în considerare nu numai activitatea de administrare a portofoliului colectiv, ci și alte activități pe care este autorizat să le desfășoare, inclusiv activitățile delegaților și subdelegaților săi, ale evaluatorului extern sau ale contrapartidei.
(49)
În conformitate cu abordarea utilizată în Directiva 2009/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind organismele de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) (5) pentru societățile de administrare ale OPCVM-urilor și în Directiva 2004/39/CE pentru firmele de investiții, AFIA trebuie să adopte proceduri și măsuri care să asigure faptul că persoanele relevante implicate în diferite activități în care ar putea apărea conflicte de interese desfășoară aceste activități cu un grad de independență adaptat dimensiunii și activităților AFIA.
(50)
Este esențial să se prevadă un cadru general în conformitate cu care conflictele de interese, în cazul în care au loc, să fie administrate și comunicate. Etapele și procedurile detaliate care trebuie urmate în astfel de situații trebuie precizate în cadrul politicii în domeniul conflictelor de interese care urmează să fie definită de către AFIA.
(51)
Una dintre componentele centrale ale unui sistem de administrare a riscurilor este funcția permanentă de administrare a riscurilor. Din motive de coerență, sarcinile și responsabilitățile acesteia trebuie să fie de natură similară cu cele atribuite de Directiva 2010/43/UE a Comisiei din 1 iulie 2010 de punere în aplicare a Directivei 2009/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește cerințele organizatorice, conflictele de interese, regulile de conduită, administrarea riscului și conținutul acordului dintre depozitar și societatea de administrare (6) funcției permanente de administrare a riscurilor existentă în cadrul societăților de administrare a OPCVM-urilor. Această funcție trebuie să dețină un rol principal în definirea politicii privind riscurile a FIA și în monitorizarea și măsurarea riscurilor, pentru a putea asigura conformitatea permanentă a nivelului de risc cu profilul de risc al FIA. Funcția permanentă de administrare a riscurilor trebuie să dispună de autoritatea necesară, să aibă acces la toate informațiile relevante și să mențină contacte regulate cu conducerea superioară și cu organul de conducere al AFIA, pentru a le furniza date actualizate, pe baza cărora acestea să poată lua măsuri prompte de remediere, dacă este necesar.
(52)
Un alt pilon al sistemului de administrare a riscurilor îl constituie politica de administrare a riscurilor. Această politică trebuie să fie formalizată în mod corespunzător și trebuie să explice, în special, măsurile și procedurile utilizate pentru a măsura și administra riscurile, măsurile de protecție pentru asigurarea exercitării independente a funcției de administrare a riscurilor, tehnicile utilizate pentru a administra riscurile și detaliile privind repartizarea în cadrul AFIA a responsabilităților pentru administrarea riscurilor și pentru procedurile operaționale. Pentru a i se asigura eficacitatea, politica de administrare a riscurilor trebuie să fie revizuită cel puțin anual de către conducerea superioară.
(53)
După cum prevede Directiva 2011/61/UE, funcția de administrare a riscurilor trebuie să fie separată din punct de vedere funcțional și ierarhic de unitățile operaționale. Prin urmare, trebuie să se precizeze că această separare trebuie asigurată până la nivelul organului de conducere al AFIA și că persoanele care exercită funcția de administrare a riscurilor nu trebuie să îndeplinească sarcini care intră în conflict cu această funcție, sau să fie supravegheate de către o persoană aflată într-o funcție care intră în conflict cu funcția de administrare a riscurilor.
(54)
Este esențial să se precizeze măsurile de protecție pe care AFIA trebuie să le aplice în orice situație pentru a asigura exercitarea independentă a funcției de administrare a riscurilor și, în special, faptul că persoanele care îndeplinesc funcția de administrare a riscurilor nu trebuie să primească sarcini care intră în conflict unele cu altele, trebuie să ia decizii pe baza datelor pe care le pot evalua în mod adecvat, iar procesul decizional trebuie să poată fi revizuit.
(55)
Deși Directiva 2011/61/UE nu impune restricții asupra investițiilor FIA, riscurile suportate de fiecare FIA nu pot fi administrate în mod eficace dacă limitele de risc nu au fost stabilite în avans de către AFIA. Limitele de risc trebuie să corespundă profilului de risc al FIA și să fie comunicate investitorilor în conformitate cu Directiva 2011/61/UE.
(56)
Din motive de coerență, cerințele privind identificarea, măsurarea și monitorizarea riscurilor se bazează pe dispozițiile similare din Directiva 2010/43/UE. AFIA trebuie să trateze în mod adecvat posibila vulnerabilitate a tehnicilor și a modelelor lor de măsurare a riscurilor, efectuând simulări de criză, teste ex post și analiza scenariilor. În cazul în care simulările de criză și analiza scenariilor evidențiază o vulnerabilitate particulară față de un anumit ansamblu de circumstanțe, AFIA trebuie să întreprindă acțiuni corective prompte.
(57)
În conformitate cu Directiva 2011/61/UE, Comisia trebuie să precizeze sistemele și procedurile de administrare a lichidităților care permit AFIA să monitorizeze riscul de lichiditate al FIA, cu excepția cazului în care fondul este închis și nu utilizează efectul de levier, și să asigure conformitatea profilului de lichiditate al investițiilor FIA cu obligațiile suport ale fondului. Prin urmare, este important să se stabilească cerințele generale fundamentale adresate tuturor AFIA, a căror aplicare trebuie adaptată la dimensiunea, structura și natura FIA administrate de un anumit AFIA.
(58)
AFIA trebuie să poată demonstra autorităților competente că sunt instituite politici și proceduri adecvate și eficace de administrare a lichidităților. Pentru acest lucru este necesar ca o atenție cuvenită să fie acordată naturii FIA, inclusiv tipului activelor suport și valorii riscului de lichiditate la care FIA este expus, precum și dimensiunii și complexității FIA sau complexității procesului de lichidare sau de vânzare a activelor.
(59)
Sistemele și procedurile de administrare a lichidităților permit AFIA să aplice instrumentele și dispozițiile necesare pentru a trata activele nelichide și problemele de evaluare asociate acestora, în vederea onorării cererilor de răscumpărare. Astfel de instrumente și dispoziții pot include, în cazul în care legislația națională permite acest lucru, restricționarea sumelor rambursate (printr-o dispoziție denumită gate), răscumpărările parțiale, împrumuturile temporare, perioadele de preaviz și grupurile de active lichide. Conturile pentru active nelichide (denumite side pockets - buzunare laterale), precum și alte mecanisme prin care anumite active ale FIA sunt supuse unor înțelegeri similare între FIA și investitorii săi, trebuie considerate ca fiind „măsuri speciale”, deoarece afectează drepturile specifice de răscumpărare ale investitorilor în FIA. Suspendarea unui FIA nu trebuie considerată dispoziție specială, întrucât se aplică tuturor activelor FIA și tuturor investitorilor FIA. Utilizarea instrumentelor și a dispozițiilor speciale în administrarea lichidităților trebuie să depindă de circumstanțe concrete și să varieze în funcție de natura, dimensiunea și strategia de investiții a FIA.
(60)
Cerința de a monitoriza administrarea lichidităților organismelor de plasament colectiv suport în care investesc FIA, precum și cerințele de a stabili instrumente și dispoziții pentru administrarea riscului de lichiditate și pentru identificarea, gestionarea și monitorizarea conflictelor de interese dintre investitori nu trebuie să se aplice în cazul AFIA care administrează FIA de tip închis, indiferent dacă se consideră sau nu că aceștia utilizează efectul de levier. Scutirea de la aceste cerințe de administrare a lichidităților, legate de răscumpărare, trebuie să reflecte diferențele dintre un FIA de tip închis și un FIA de tip deschis în ceea ce privește condițiile generale de răscumpărare de către investitori.
(61)
Utilizarea limitelor minime de lichiditate sau de nelichiditate a FIA ar putea oferi un instrument eficace de monitorizare pentru anumite tipuri de AFIA. Depășirea unei limite poate să nu ceară, în sine, o intervenție a AFIA, deoarece aceasta depinde de faptele și circumstanțele, precum și de toleranțele stabilite de AFIA. Prin urmare, limitele ar putea fi folosite în practică pentru monitorizarea răscumpărării zilnice medii în raport cu lichiditatea fondului în zile pe parcursul aceleiași perioade. De asemenea, limitele ar putea fi utilizate pentru a monitoriza concentrarea investitorilor în vederea susținerii scenariilor de simulare de criză. Aceste limite ar putea constitui indicii declanșatoare ale monitorizării continue sau ale unei măsuri de remediere, în funcție de circumstanțe.
(62)
Simulările de criză trebuie să privească, după caz, lipsa de lichiditate a activelor, precum și cererile atipice de răscumpărare. Subscrierile și răscumpărările recente și preconizate trebuie luate în considerare împreună cu impactul performanței anticipate relative a FIA față de fonduri care desfășoară aceeași activitate. AFIA trebuie să analizeze perioada de timp necesară pentru a onora cererile de răscumpărare în scenariile de criză simulate. De asemenea, AFIA trebuie să efectueze simulări de criză cu privire la factori de piață, cum ar fi mișcările valutare, care ar putea avea un impact semnificativ asupra profilului său de credit sau asupra profilului de credit al FIA și, prin urmare, asupra cerințelor în materie de garanții reale. În abordarea utilizată pentru simulările de criză sau pentru analiza scenariilor, AFIA trebuie să țină seama de sensibilitățile evaluării în condiții de criză.
(63)
Frecvența cu care trebuie efectuate simulările de criză depinde de natura, strategia de investiții, profilul de lichiditate, tipul de investitori și politica de răscumpărare a FIA. Este însă de așteptat ca aceste simulări să fie efectuate cel puțin anual. Dacă simulările de criză sugerează existența unui risc de lichiditate semnificativ mai mare decât cel așteptat, AFIA trebuie să acționeze în interesul tuturor investitorilor FIA, luând în considerare profilul de lichiditate al activelor FIA, nivelul cererilor de răscumpărare și, dacă este cazul, adecvarea politicilor și a procedurilor de administrare a lichidităților.
(64)
În conformitate cu Directiva 2011/61/UE, Comisia trebuie să precizeze modul în care trebuie aliniate strategia de investiții, profilul de lichiditate și politica de răscumpărare. Coerența dintre aceste trei elemente este asigurată dacă investitorii își pot răscumpăra investițiile în conformitate cu politica de răscumpărare a FIA, care trebuie să acopere condițiile de răscumpărare atât în circumstanțe normale, cât și excepționale, și într-un mod care respectă tratamentul echitabil al investitorilor.
(65)
În conformitate cu Directiva 2011/61/UE, trebuie să se asigure coerența transsectorială și să se elimine divergențele dintre interesele inițiatorilor care „reambalează” împrumuturile, transformându-le în titluri tranzacționabile, și interesele AFIA care investesc în aceste titluri sau în alte instrumente financiare în numele FIA. În vederea atingerii acestui obiectiv, au fost luate în considerare dispozițiile relevante din Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit (7) care stabilesc cerințele cantitative și calitative ce trebuie îndeplinite de investitorii expuși la riscul de credit al unei securitizări, de inițiatori și de sponsori. Având în vedere că prezentul regulament și dispozițiile respective din Directiva 2006/48/CE urmăresc același obiectiv de aliniere a intereselor inițiatorului sau sponsorului cu interesele investitorilor, este esențial să se utilizeze în ambele acte juridice o terminologie coerentă; prin urmare, definițiile din Directiva 2006/48/CE sunt luate ca referință. Întrucât Comitetul european al inspectorilor bancari, predecesorul Autorității bancare europene, a emis orientări detaliate pentru interpretarea dispozițiilor relevante din Directiva 2006/48/CE (8), în vederea realizării coerenței transsectoriale, este necesar ca dispozițiile actuale care urmăresc alinierea intereselor inițiatorilor, sponsorilor și AFIA să fie interpretate în lumina acestor orientări.
(66)
Este important ca tranzacțiile care „reambalează” împrumuturile, transformându-le în titluri tranzacționabile, să nu fie structurate în așa fel încât să se evite aplicarea cerințelor privind investițiile în poziții din securitizare. Prin urmare, prin investiție în titluri tranzacționabile sau în alte instrumente financiare bazate pe împrumuturi „reambalate” nu trebuie să se înțeleagă în mod strict un transfer valabil și cu caracter obligatoriu din punct de vedere juridic al proprietății asupra acestor instrumente, ci o investiție cu caracter economic semnificativ, astfel încât orice alte forme de investiții sintetice să fie incluse în aceasta și să fie supuse cerințelor specifice. Pentru a evita neînțelegerile și a alinia exprimarea la cea utilizată în legislația bancară, trebuie folosit termenul „asumarea unei expuneri la riscul de credit al unei securitizări” în locul termenului „investiție în titluri tranzacționabile sau în alte instrumente financiare bazate pe împrumuturi «reambalate»”.
(67)
Directiva 2006/48/CE impune direct instituțiilor care acționează ca inițiatori, sponsori sau creditori inițiali ai unei securitizări cerințele pe care acestea trebuie să le îndeplinească. Prin urmare, este important să se prevadă obligațiile corespunzătoare ale unui AFIA care își asumă expuneri față de securitizări. În consecință, AFIA trebuie să-și asume expuneri față de securitizări numai dacă inițiatorul, sponsorul sau creditorul inițial i-a comunicat în mod explicit faptul că păstrează un interes economic semnificativ în activul de bază, cunoscut sub denumirea de „cerință de reținere”. De asemenea, AFIA trebuie să se asigure că sunt îndeplinite diferitele cerințe calitative impuse sponsorului și inițiatorului de Directiva 2006/48/CE. În plus, AFIA trebuie să îndeplinească el însuși cerințe calitative pentru a dispune de o înțelegere cuprinzătoare și aprofundată a investiției în securitizare și a expunerii suport aferente. În acest scop, AFIA trebuie să ia decizia de a investi numai după efectuarea cercetărilor amănunțite pe care le presupune exercitarea diligenței necesare, în urma cărora trebuie să dispună de informațiile și de cunoștințele adecvate privind securitizările respective.
(68)
Există situații în care entitățile corespund definiției de inițiator sau sponsor, sau îndeplinesc rolul creditorului inițial; cu toate acestea, o altă entitate, care nu corespunde definiției de sponsor sau inițiator și nici nu îndeplinește rolul de creditor inițial, dar ale cărei interese sunt în mod optim aliniate cu cele ale investitorilor, poate încerca să satisfacă cerința de reținere. Din motive de securitate juridică, nu trebuie să i se solicite acestei alte entități să îndeplinească cerința de reținere, dacă cerința respectivă este îndeplinită de inițiator, de sponsor sau de creditorul inițial.
(69)
În cazul încălcării cerinței de reținere sau a cerințelor calitative, AFIA trebuie să ia în considerare luarea unei măsuri corective, cum ar fi acoperirea riscurilor aferente expunerii, sau vânzarea ori reducerea acesteia, ori contactarea părții care a încălcat cerința de reținere, în vederea restabilirii conformității. O astfel de măsură corectivă trebuie să fie întotdeauna în interesul investitorilor și nu trebuie să implice obligația directă de a vinde activele imediat după ce încălcarea a fost constatată, evitând deci o vânzare la prețuri foarte scăzute (fire sale). AFIA trebuie să țină seama de încălcarea respectivă atunci când ia în considerare efectuarea unei noi investiții într-o altă tranzacție în care este implicată partea care a încălcat cerința.
(70)
În vederea respectării cerințelor Directivei 2011/61/UE, referitoare la precizarea procedurilor interne și a dispozițiilor organizatorice pe care trebuie să le aplice fiecare AFIA, trebuie să li se solicite acestora să stabilească o structură organizatorică bine formalizată, care să atribuie în mod clar responsabilitățile, să definească mecanismele de control și să asigure o bună circulație a informațiilor între toate părțile implicate. De asemenea, AFIA trebuie să stabilească sisteme pentru protecția informațiilor și pentru asigurarea continuității activității. Atunci când stabilesc aceste proceduri și structuri, AFIA trebuie să țină seama de principiul proporționalității, conform căruia procedurile, mecanismele și structura organizatorică pot fi adaptate naturii, dimensiunii și complexității activității sale, precum și naturii și gamei de acțiuni desfășurate în cursul acestei activități.
(71)
Informarea investitorilor este de o importanță primordială pentru protecția acestora; prin urmare, AFIA trebuie să pună în aplicare politici și proceduri adecvate pentru a asigura faptul că modalitățile de răscumpărare aplicabile unui anumit FIA sunt comunicate cu suficiente detalii și în mod suficient de evident investitorilor înainte ca aceștia să investească, precum și în cazul în care au loc modificări semnificative. Poate fi vorba despre comunicarea perioadelor de preaviz în vederea răscumpărării, a detaliilor privind perioadele de blocare (lock-up periods), a circumstanțelor în care mecanismele normale de răscumpărare pot să nu se aplice sau pot să fie suspendate, precum și a detaliilor privind orice măsuri pe care organul de conducere le poate avea în vedere, cum ar fi dispozițiile de tip „gate” sau constituirea grupurilor de active lichide (side pocketing), deoarece acestea afectează drepturile specifice de răscumpărare ale investitorilor în respectivul FIA.
(72)
Pentru a asigura buna îndeplinire a activităților relevante, AFIA trebuie să utilizeze, în special, sisteme electronice adecvate, în vederea îndeplinirii cerințelor de înregistrare a tranzacțiilor de portofoliu sau a ordinelor de subscriere și de răscumpărare, precum și pentru a elabora, aplica și menține politici și proceduri contabile care să asigure efectuarea calculului valorii activului net în conformitate cu Directiva 2011/61/UE și cu prezentul regulament.
(73)
Pentru a se asigura coerența cu cerințele impuse administratorilor OPCVM-urilor de Directiva 2009/65/CE, organului de conducere, conducerii superioare sau, dacă este cazul, funcției de supraveghere a AFIA trebuie să i se încredințeze tipuri similare de sarcini, cărora să le fie alocate responsabilități adecvate. O astfel de alocare a responsabilităților trebuie să corespundă însă rolului și responsabilităților organului de conducere, ale conducerii superioare și ale funcției de supraveghere, prevăzute de legislația națională aplicabilă. Conducerea superioară poate include o parte sau toți membrii organului de conducere.
(74)
AFIA trebuie să îndeplinească întotdeauna cerința de a institui o funcție permanentă și eficace de verificare a conformității, indiferent de dimensiunea și complexitatea activității sale. Cu toate acestea, organizarea funcției de verificare a conformității din punct de vedere tehnic și al personalului trebuie adaptată naturii, dimensiunii și complexității activității AFIA, precum și naturii și gamei serviciilor și acțiunilor desfășurate de acesta. AFIA nu trebuie să aibă obligația de a înființa o unitate de verificare a conformității independentă, dacă o astfel de cerință ar fi disproporționată în raport cu dimensiunea sa ori în raport cu natura, dimensiunea și complexitatea activității sale.
(75)
Standardele de evaluare diferă între jurisdicții și între clasele de active. Prezentul regulament trebuie să completeze normele generale comune și să stabilească referințe pentru AFIA în ceea ce privește elaborarea și punerea în aplicare a politicilor și a procedurilor adecvate și coerente în vederea evaluării corecte și independente a activelor FIA. Politicile și procedurile trebuie să descrie obligațiile, rolurile și responsabilitățile aparținând tuturor părților implicate în evaluare, inclusiv experților externi.
(76)
Valoarea activelor poate fi determinată în mai multe moduri, de exemplu cu ajutorul prețurilor observabile pe o piață activă sau printr-o estimare efectuată utilizând alte metode de evaluare în conformitate cu legislația națională, cu regulile FIA sau cu actele constitutive ale acestuia. Întrucât valoarea activelor și pasivelor individuale poate fi determinată prin metodologii diferite și poate fi obținută pornind de la surse diferite, AFIA trebuie să stabilească și să descrie metodologia de evaluare pe care o folosește.
(77)
În cazul în care pentru evaluarea activelor se utilizează un model, procedurile și politicile de evaluare trebuie să indice principalele caracteristici ale modelului. Înainte de a fi utilizat, modelul trebuie supus unui proces de validare efectuat de către o persoană din interior sau din exterior, care nu a fost implicată în procesul de elaborare a modelului. O persoană trebuie considerată calificată pentru a efectua un proces de validare a unui model utilizat pentru evaluarea activelor dacă aceasta posedă competența și experiența adecvate în evaluarea activelor utilizând astfel de modele; persoana respectivă poate fi un auditor.
(78)
Întrucât FIA operează într-un mediu dinamic în care strategiile de investiții se pot modifica în timp, politicile și procedurile de evaluare trebuie revizuite cel puțin anual și, în orice caz, înainte ca FIA să se angajeze într-o nouă strategie de investiții sau să introducă un nou tip de activ. Orice modificare a politicilor și procedurilor de evaluare, inclusiv a metodelor de evaluare, trebuie să urmeze un proces prestabilit.
(79)
AFIA trebuie să se asigure că activele individuale ale unui FIA au fost evaluate corect, în conformitate cu politicile și procedurile de evaluare. În cazul anumitor active, în special al instrumentelor financiare complexe și nelichide, există un risc mai ridicat de evaluare necorespunzătoare. În vederea abordării acestui tip de situație, AFIA trebuie să instituie suficiente controale pentru a asigura faptul că valoarea activelor FIA este caracterizată de un grad corespunzător de obiectivitate.
(80)
Valoarea activului net pe unitate sau pe acțiune se calculează conform legislației naționale și/sau regulilor fondului sau actelor constitutive ale fondului. Prezentul regulament se referă numai la procedura de calcul, nu și la metodologia de calcul. AFIA poate efectua el însuși calculul valorii activului net pe unitate sau pe acțiune, în cadrul funcțiilor administrative pe care le exercită pentru FIA. În mod alternativ, administrarea, inclusiv calculul valorii activului net, pot fi încredințate unei părți terțe. Partea terță care efectuează calculul valorii activului net pentru un FIA nu trebuie considerată un evaluator extern în sensul Directivei 2011/61/UE, atât timp cât nu asigură evaluări ale activelor individuale și nici ale celor pentru care este necesar un aviz subiectiv, ci doar introduce în procesul de calcul valori obținute de la AFIA, de la sursele de prețuri sau de la un evaluator extern.
(81)
Există proceduri de evaluare care pot fi efectuate zilnic, cum ar fi evaluarea instrumentelor financiare, dar există și proceduri de evaluare, de exemplu evaluarea bunurilor imobiliare, care nu pot fi efectuate cu aceeași frecvență cu care au loc emisiunile, subscripțiile, răscumpărările și anulările. Frecvența de evaluare a activelor deținute de un fond deschis trebuie să țină seama de diferențele dintre procedurile de evaluare ale tipurilor de active respective.
(82)
Cerințele și limitările stricte pe care trebuie să le respecte AFIA atunci când intenționează să delege sarcina de îndeplinire a unor funcții sunt stabilite de Directiva 2011/61/UE. AFIA poartă în orice moment întreaga responsabilitate pentru buna executare a sarcinilor delegate și pentru conformitatea acestora cu Directiva 2011/61/UE și cu măsurile sale de punere în aplicare. Prin urmare, AFIA trebuie să se asigure că delegatul său aplică standardele de calitate pe care le-ar aplica el însuși. De asemenea, AFIA trebuie să poată rezilia delegarea, dacă acest lucru se dovedește necesar pentru a asigura îndeplinirea funcțiilor delegate la un nivel de calitate întotdeauna ridicat; prin urmare, acordul de delegare trebuie să confere AFIA drepturi de reziliere flexibile. Limitările și cerințele referitoare la delegare trebuie să se aplice funcțiilor de administrare prevăzute în anexa I la Directiva 2011/61/UE; sarcinile auxiliare, precum funcțiile administrative sau tehnice care asistă sarcinile de administrare, cum ar fi sprijinul logistic sub formă de curățenie, catering și achiziționarea serviciilor sau a produselor de bază, nu trebuie considerate ca fiind o delegare a funcțiilor AFIA. Alte exemple de funcții tehnice sau administrative sunt achiziționarea de programe informatice standard disponibile pe piață (off-the-shelf) și recurgerea la furnizori de programe informatice pentru asistența operațională ad-hoc a sistemelor off-the-shelf, sau furnizarea de sprijin în domeniul resurselor umane, cum ar fi asigurarea angajaților temporari sau procesarea statelor de plată.
(83)
Pentru a asigura un nivel ridicat de protecție a investitorilor, pe lângă creșterea eficienței în exercitarea activității AFIA, delegarea, în totalitatea sa, trebuie să se bazeze pe motive obiective. Atunci când evaluează aceste motive, autoritățile competente trebuie să ia în considerare structura delegării și impactul acesteia asupra structurii AFIA, precum și interacțiunea dintre activitățile delegate și activitățile păstrate de AFIA.
(84)
Pentru a aprecia dacă persoana care exercită efectiv activitatea delegatului are o reputație suficient de bună, trebuie să se verifice conduita sa în afaceri, precum și dacă a comis sau nu infracțiuni în domeniul activităților financiare. Atunci când se evaluează îndeplinirea cerinței privind o reputație suficient de bună, trebuie luate în considerare orice alte informații relevante referitoare la atributele personale, care pot influența negativ conduita în afaceri a persoanei respective, precum dubiile în privința onestității și a integrității sale.
(85)
Societățile de investiții autorizate în temeiul Directivei 2009/65/CE nu sunt considerate a fi întreprinderi autorizate sau înmatriculate pentru activitatea de administrare a activelor și supuse supravegherii, deoarece acestea nu sunt autorizate să se angajeze în alte activități în afara administrării portofoliului colectiv în conformitate cu directiva respectivă. În mod similar, un FIA administrat intern nu trebuie considerat a fi o astfel de întreprindere, deoarece acesta nu trebuie să se angajeze în alte activități în afara administrării sale interne.
(86)
În cazul în care delegarea vizează administrarea portofoliului sau administrarea riscurilor, care constituie activitățile principale ale AFIA și, prin urmare, au o mare relevanță pentru protecția investitorilor și pentru riscul sistemic, în plus față de respectarea condițiilor prevăzute la articolul 20 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2011/61/UE, autoritatea competentă din statul membru de origine al AFIA și autoritatea de supraveghere a întreprinderii din țara terță au obligația de a încheia o înțelegere de cooperare bazată pe un acord scris. Înțelegerea trebuie încheiată înainte ca delegarea să aibă loc. Detaliile acordului trebuie să țină seama de standardele internaționale.
(87)
Trebuie să se confere autorităților competente, prin dispoziții scrise, dreptul de a efectua inspecții la fața locului, fie solicitând autorității de supraveghere a întreprinderii din țara terță, căreia i-au fost delegate funcții, să efectueze inspecții la fața locului, fie cerând permisiunea autorității de supraveghere din țara terță să desfășoare ele însele inspecția sau să însoțească personalul autorității de supraveghere din țara terță pentru a-l asista în efectuarea inspecțiilor la fața locului.
(88)
În conformitate cu obligațiile prevăzute de Directiva 2011/61/UE, AFIA trebuie să acționeze întotdeauna în interesul FIA sau în interesul investitorilor în FIA pe care le administrează. Prin urmare, delegarea trebuie să fie admisibilă numai dacă nu împiedică AFIA să acționeze sau să administreze FIA în interesul investitorilor.
(89)
Pentru a menține un standard înalt de protecție a investitorilor, în cazul oricărei delegări trebuie luate în considerare posibilele conflicte de interese. Referințele pentru identificarea situațiilor care ar putea conduce la un conflict de interese semnificativ trebuie stabilite cu ajutorul mai multor criterii. Aceste criterii trebuie înțelese ca fiind neexhaustive și însemnând faptul că, în sensul Directivei 2011/61/UE, conflictele de interese mai puțin semnificative sunt, de asemenea, relevante. Astfel, exercitarea funcțiilor de verificare a conformității sau de audit trebuie considerată ca intrând în conflict cu sarcinile de administrare a portofoliului, în timp ce activitatea de formare a pieței (market making) sau de asigurare trebuie înțeleasă ca intrând în conflict cu administrarea portofoliului sau cu administrarea riscurilor. Această obligație nu aduce atingere obligației delegatului de a separa din punct de vedere funcțional și ierarhic sarcina administrării portofoliului de cea a administrării riscurilor, în conformitate cu dispozițiile articolului 15 din Directiva 2011/61/UE.
(90)
Cerințele privind delegarea sarcinii de îndeplinire a unor funcții în numele AFIA trebuie să se aplice mutatis mutandis în cazul în care delegatul subdeleagă oricare dintre funcțiile care i-au fost delegate și, de asemenea, în cazul oricărui nivel următor de subdelegare.
(91)
Pentru a se asigura exercitarea de către AFIA, în orice situație, a funcțiilor de administrare a investițiilor, acesta nu trebuie să-și delege funcțiile în asemenea măsură încât, în esență, să nu mai poată fi considerat administratorul FIA și să devină o entitate de tip „cutie poștală”. AFIA trebuie să păstreze, în orice moment, resurse suficiente pentru a supraveghea în mod eficient funcțiile delegate. AFIA trebuie să exercite el însuși funcțiile de administrare a investițiilor, să dispună de cunoștințele și de resursele necesare, să păstreze competența de a lua decizii care intră în responsabilitatea conducerii superioare și să îndeplinească funcțiile conducerii superioare, care pot include aplicarea politicii generale de investiții și a strategiilor de investiții.
(92)
Evaluarea unei structuri de delegare este un exercițiu complex care trebuie să se bazeze pe o serie de criterii pentru ca autoritățile competente să-și poată forma o părere. Combinația este necesară pentru a ține seama de diversitatea structurilor fondurilor și a strategiilor de investiții din Uniune. AEVMP poate elabora orientări pentru a asigura evaluarea în mod coerent a structurilor de delegare în întreaga Uniune.
(93)
Comisia va monitoriza modul de aplicare a criteriilor și impactul acestora asupra piețelor. Comisia va revizui situația după doi ani și, dacă se va dovedi necesar, va lua măsurile adecvate pentru a preciza mai detaliat condițiile în care se va aprecia că AFIA și-a delegat funcțiile în asemenea măsură încât a devenit o entitate de tip „cutie poștală” și nu mai poate fi considerat administratorul FIA.
(94)
Directiva 2011/61/UE stabilește o serie largă de cerințe privind depozitarul unui FIA, cu scopul de a asigura un nivel ridicat de protecție a investitorilor. Prin urmare, trebuie stabilite clar drepturile și obligațiile concrete ale depozitarului, ale AFIA și/sau ale FIA și ale părților terțe. Contractul scris trebuie să conțină toate detaliile necesare pentru păstrarea corespunzătoare a tuturor activelor FIA de către depozitar sau de către o parte terță căreia i-au fost delegate funcțiile de păstrare în conformitate cu Directiva 2011/61/UE, precum și pentru buna îndeplinire de către depozitar a funcțiilor sale de supraveghere și de control. Pentru a permite depozitarului să evalueze și să monitorizeze riscul de custodie, contractul trebuie să furnizeze suficiente detalii privind categoriile de active în care FIA poate investi și trebuie să acopere regiunile geografice în care FIA intenționează să investească. Contractul trebuie să conțină, de asemenea, detalii privind procedura de escaladare. Astfel, depozitarul trebuie să alerteze AFIA în legătură cu orice risc semnificativ identificat în sistemul de decontare de pe o anumită piață. Rezilierea contractului trebuie să reflecte faptul că reprezintă ultima soluție a depozitarului, în cazul în care nu este convins că activele sunt protejate în măsură suficientă. Aceasta trebuie, de asemenea, să prevină riscul moral rezultat din deciziile de investiții luate de AFIA indiferent de riscul de custodie, ca urmare a faptului că depozitarul ar fi răspunzător în majoritatea cazurilor. Pentru a menține un standard ridicat de protecție a investitorilor, dispoziția care stabilește detaliile privind monitorizarea părților terțe trebuie aplicată întregului lanț de custodie.
(95)
Un depozitar stabilit într-o țară terță trebuie să fie supus unei reglementări prudențiale publice și unei supravegheri prudențiale efectuată de o autoritate de supraveghere care are competență pentru supravegherea continuă, desfășurarea de investigații asupra întreprinderilor și impunerea de sancțiuni. În cazul în care supravegherea depozitarului implică mai multe autorități de supraveghere, una dintre acestea trebuie să acționeze ca punct de contact pentru scopurile Directivei 2011/61/UE și ale tuturor măsurilor delegate și de punere în aplicare adoptate în temeiul acesteia.
(96)
Evaluarea legislației țării terțe în conformitate cu articolul 21 alineatul (6) ultimul paragraf din Directiva 2011/61/UE trebuie efectuată de Comisia Europeană prin compararea criteriilor de autorizare și a condițiilor de exercitare permanentă a activității aplicabile depozitarului din țara terță cu cerințele corespunzătoare, aplicabile conform legislației Uniunii, instituțiilor de credit și/sau societăților de investiții în vederea accesului la activitatea de depozitar și a exercitării funcțiilor acestuia, pentru a stabili dacă criteriile locale au același efect cu cele instituite conform legislației Uniunii. Un depozitar care, în țara terță, este supus supravegherii prudențiale și deține o licență în cadrul altei categorii locale decât instituțiile de credit sau societățile de investiții poate fi evaluat de Comisia Europeană pentru a se stabili dacă dispozițiile relevante din legislația țării terțe respective au același efect cu cele prevăzute de legislația Uniunii pentru instituțiile de credit și/sau întreprinderile de investiții.
(97)
Pentru ca depozitarul să aibă în orice situație o imagine de ansamblu clară a tuturor intrărilor și ieșirilor de numerar ale FIA, AFIA trebuie să se asigure că depozitarul primește, fără întârzieri nejustificate, informații exacte privind toate fluxurile de numerar, inclusiv din partea oricărei părți terțe la care este deschis un cont de numerar al FIA.
(98)
Pentru ca fluxurile de numerar ale FIA să fie monitorizate în mod corect, obligația depozitarului constă în asigurarea instituirii și a aplicării cu eficacitate a procedurilor pentru monitorizarea corespunzătoare a fluxurilor de numerar ale FIA, precum și a revizuirii periodice a acestora. În special, depozitarul trebuie să examineze procedura de reconciliere, pentru a se convinge că aceasta este adecvată FIA și că este executată la intervale corespunzătoare, ținând seama de natura, dimensiunea și complexitatea FIA. O astfel de procedură trebuie, de exemplu, să compare unul câte unul fiecare flux de numerar care figurează în extrasele de cont bancar cu fluxurile înregistrate în conturile FIA. Dacă reconcilierile sunt efectuate zilnic, cum este cazul majorității FIA deschise, depozitarul trebuie să execute reconcilierile, la rândul său, tot zilnic. Depozitarul trebuie să monitorizeze, în special, discrepanțele evidențiate de procedurile de reconciliere și măsurile corective luate, cu scopul de a notifica fără întârzieri nejustificate AFIA în legătură cu orice anomalie neremediată și de a efectua o revizuire completă a procedurilor de reconciliere. O astfel de revizuire trebuie efectuată cel puțin o dată pe an. De asemenea, depozitarul trebuie să identifice în timp util fluxurile de numerar semnificative, în special pe cele care ar putea să nu corespundă operațiunilor FIA, precum modificări ale pozițiilor în activele FIA sau subscrierile și răscumpărările, și trebuie să primească periodic extrase de cont de numerar și să verifice dacă pozițiile în numerar care figurează în evidențele sale corespund celor înregistrate de AFIA. Depozitarul trebuie să-și actualizeze permanent evidențele în conformitate cu articolul 21 alineatul (8) litera (b) din Directiva 2011/61/UE.
(99)
Depozitarul trebuie să asigure faptul că toate plățile efectuate de către sau în numele investitorilor la subscrierea acțiunilor sau a unităților unui FIA au fost primite și înregistrate în unul sau mai multe conturi de numerar în conformitate cu Directiva 2011/61/UE. Prin urmare, AFIA trebuie să se asigure că depozitarului i se furnizează informațiile relevante de care are nevoie pentru a monitoriza în mod corect primirea plăților investitorilor. AFIA trebuie să se asigure că depozitarul obține aceste informații fără întârzieri nejustificate atunci când partea terță primește un ordin de răscumpărare sau de emitere de acțiuni sau unități ale unui FIA. Prin urmare, informațiile trebuie transmise depozitarului la închiderea zilei de lucru de către entitatea responsabilă cu subscrierea și răscumpărarea acțiunilor sau unităților unui FIA, pentru a se evita orice utilizare necuvenită a plăților investitorilor.
(100)
În funcție de tipul lor, activele care trebuie păstrate fie se țin în custodie, precum instrumentele financiare care pot fi înregistrate într-un cont de instrumente financiare sau pot fi livrate fizic depozitarului în conformitate cu Directiva 2011/61/UE, fie se supun unor verificări de proprietate și se înregistrează. Depozitarul trebuie să țină în custodie toate instrumentele financiare ale FIA sau ale AFIA care acționează în numele FIA, care pot fi înregistrate sau ținute într-un cont, în mod direct sau indirect, pe numele depozitarului sau al unei părți terțe căreia i-au fost delegate funcțiile de custodie, în special la nivelul depozitarului central de titluri. În afara acestor situații, trebuie ținute în custodie numai instrumentele financiare care sunt înregistrate direct la emitent însuși sau la agentul său, pe numele depozitarului sau al unei părți terțe căreia i-au fost delegate funcțiile de custodie. Nu trebuie ținute în custodie instrumentele financiare care, în conformitate cu legislația națională aplicabilă, sunt înregistrate la emitent sau la agentul său numai pe numele FIA, cum ar fi investițiile în societăți necotate efectuate de fondurile cu capital privat și de fondurile cu capital de risc. Toate instrumentele financiare care pot fi livrate fizic depozitarului trebuie ținute în custodie. Dacă sunt îndeplinite condițiile în care instrumentele financiare trebuie ținute în custodie, instrumentele financiare furnizate unei părți terțe drept garanții reale sau cele furnizate de către o parte terță în beneficiul FIA trebuie ținute, de asemenea, în custodie de către depozitar însuși sau de către o parte terță căreia i-au fost delegate funcțiile de custodie, atât timp cât sunt în proprietatea FIA sau a AFIA care acționează în numele FIA. De asemenea, rămân în custodie, atât timp cât dreptul de reutilizare nu a fost exercitat, instrumentele financiare deținute de FIA, sau de AFIA în numele FIA, pentru a căror reutilizare de către depozitar FIA, sau AFIA în numele FIA, și-a dat consimțământul.
(101)
Instrumentelor financiare ținute în custodie trebuie să li se acorde în orice moment atenția și protecția cuvenite. În cadrul acordării atenției cuvenite, pentru a se asigura că riscul de custodie este corect evaluat, depozitarul trebuie, în special, să știe ce părți terțe constituie lanțul de custodie, să se asigure că, pe parcursul întregului lanț de custodie, au fost menținute obligațiile de diligență necesară și de separare, să se asigure că are un drept adecvat de acces la registrele contabile și la evidențele părților terțe cărora le-au fost delegate funcțiile de custodie, să asigure îndeplinirea acestor cerințe, să formalizeze toate aceste sarcini, să pună documentele respective la dispoziția AFIA și să raporteze AFIA.
(102)
Pentru a evita eludarea cerințelor Directivei 2011/61/UE, obligațiile de păstrare ale depozitarului trebuie să privească activele suport ale structurilor financiare și/sau juridice controlate direct sau indirect de FIA, sau de AFIA care acționează în numele FIA. Această dispoziție de transparență (look-through provision) nu trebuie aplicată structurilor de tip fond de fonduri sau „master-feeder”, cu condiția ca acestea să aibă un depozitar care să păstreze activele fondului în mod corespunzător.
(103)
Depozitarul trebuie să aibă, în orice moment, o imagine de ansamblu cuprinzătoare a tuturor activelor care nu sunt instrumente financiare ce trebuie ținute în custodie. Aceste active trebuie supuse obligației de verificare a proprietății și de ținere a unei evidențe în conformitate cu Directiva 2011/61/UE. Exemple de astfel de active sunt: activele fizice care nu pot fi considerate instrumente financiare în conformitate cu Directiva 2011/61/UE sau nu pot fi livrate fizic depozitarului, contractele financiare precum instrumentele financiare derivate, depozitele în numerar sau investițiile în societăți private și participațiile în societăți.
(104)
Pentru a avea un grad suficient de certitudine că FIA, sau AFIA care acționează în numele FIA, este într-adevăr proprietarul activelor, depozitarul trebuie să se asigure că primește toate informațiile pe care le consideră necesare pentru a se convinge că FIA, sau AFIA care acționează în numele FIA, deține dreptul de proprietate asupra activului. Aceste informații pot fi o copie a unui document oficial care atestă că FIA, sau AFIA care acționează în numele FIA, este proprietarul activului sau orice dovadă oficială și credibilă pe care depozitarul o consideră adecvată. Dacă este necesar, depozitarul trebuie să solicite dovezi suplimentare din partea FIA sau a AFIA sau, după caz, de la o parte terță.
(105)
Depozitarul trebuie să țină o evidență a tuturor activelor asupra cărora s-a convins că FIA deține proprietatea. Acesta poate institui o procedură pentru a primi informații de la părțile terțe, în cadrul căreia, pentru FIA ale căror tranzacții nu sunt frecvente și/sau sunt supuse negocierilor înainte de a fi decontate, să poată fi stabilite proceduri care să asigure faptul că activele nu pot fi transferate fără ca depozitarul, sau partea terță căreia i-au fost delegate funcțiile de păstrare, să fie informat în legătură cu o astfel de tranzacție. Cerința de a avea acces la documentele justificative ale unei părți terțe aferente fiecărei tranzacții ar putea fi adecvată pentru FIA ale căror portofolii se tranzacționează mai frecvent, cum este cazul investițiilor în instrumente financiare derivate cotate.
(106)
Pentru a asigura faptul că depozitarul își poate îndeplini obligațiile, este necesar să se clarifice sarcinile prevăzute la articolul 21 alineatul (9) din Directiva 2011/61/UE și, în special, cel de-al doilea nivel de controale care trebuie efectuate de depozitar. Sarcinile respective nu trebuie să îl împiedice pe depozitar să efectueze verificări ex ante, atunci când consideră necesar și cu consimțământul AFIA. Pentru a se asigura că își poate îndeplini obligațiile, depozitarul trebuie să își stabilească propria procedură de escaladare, în vederea abordării situațiilor în care au fost detectate nereguli. Această procedură trebuie să asigure notificarea autorităților competente în legătură cu orice încălcări semnificative. Responsabilitățile de supraveghere exercitate de depozitar asupra părților terțe, specificate de prezentul regulament, nu aduc atingere responsabilităților care revin AFIA în temeiul Directivei 2011/61/UE.
(107)
Depozitarul trebuie să verifice dacă numărul de unități sau de acțiuni emise corespunde veniturilor din subscrieri. Mai mult, pentru a se asigura că plățile efectuate de investitori la momentul subscrierii au fost primite, depozitarul trebuie să prevadă și efectuarea unei alte reconcilieri între ordinele de subscriere și veniturile din subscrieri. Aceeași reconciliere trebuie realizată cu privire la ordinele de răscumpărare. Depozitarul trebuie să verifice, de asemenea, dacă numărul de unități sau de acțiuni din conturile FIA corespunde numărului de unități sau de acțiuni rămase, care figurează în evidențele FIA. Depozitarul trebuie să își adapteze procedurile în consecință, ținând seama de frecvența subscrierilor și a răscumpărărilor.
(108)
Depozitarul trebuie să ia toate măsurile necesare pentru a se asigura că sunt efectiv aplicate politici și proceduri adecvate de evaluare a activelor FIA, efectuând controale pe eșantioane sau verificând dacă modificările în timp ale calculului VAN respectă o referință. Atunci când își stabilește procedurile, depozitarul trebuie să cunoască bine metodologiile de evaluare utilizate de AFIA sau de evaluatorul extern pentru evaluarea activelor FIA. Frecvența acestor verificări trebuie să corespundă frecvenței de evaluare a activelor FIA.
(109)
Conform obligației sale de supraveghere prevăzută de Directiva 2011/61/UE, depozitarul trebuie să instituie o procedură pentru a verifica ex post dacă FIA respectă legislația și reglementările aplicabile, precum și regulile și actele sale constitutive. Aceasta trebuie să asigure, printre altele, verificarea faptului că investițiile FIA corespund strategiilor de investiții descrise în normele și în documentele de ofertă ale FIA, precum și asigurarea faptului că FIA nu încalcă eventualele sale restricții în materie de investiții. Depozitarul trebuie să monitorizeze tranzacțiile FIA și să investigheze orice tranzacții neobișnuite. Dacă sunt încălcate limitele sau restricțiile stabilite de legislația națională sau reglementările aplicabile, ori de regulile și actele constitutive ale FIA, depozitarul trebuie, de exemplu, să obțină din partea AFIA autorizarea de a inversa, pe cheltuiala acestuia, tranzacția care a produs încălcarea. Prezentul regulament nu îl împiedică pe depozitar să adopte o abordare ex ante, atunci când consideră necesar și cu consimțământul AFIA.
(110)
Depozitarul trebuie să se asigure că venitul este calculat cu precizie și în conformitate cu Directiva 2011/61/UE. În acest scop, depozitarul trebuie să se asigure că distribuția veniturilor este adecvată și că, atunci când este identificată o eroare, AFIA ia măsurile de remediere corespunzătoare. După ce a asigurat acest lucru, depozitarul trebuie să verifice dacă venitul este distribuit și, în special, dacă dividendele sunt plătite integral și cu exactitate.
(111)
Atunci când sunt delegate funcții de păstrare ale altor active conform Directivei 2011/61/UE, este probabil ca delegarea să privească în majoritatea cazurilor funcții administrative. Prin urmare, atunci când deleagă funcții de păstrare, depozitarul trebuie să instituie și să aplice o procedură formalizată adecvată, pentru a se asigura că delegatul respectă permanent cerințele prevăzute la articolul 21 alineatul (11) litera (d) din Directiva 2011/61/UE. Pentru a se asigura un nivel suficient de protecție a activelor, este necesar să se stabilească anumite principii care trebuie aplicate atunci când se deleagă funcțiile de păstrare. În cazul delegării funcțiilor de custodie, este important să se stabilească principiile esențiale care trebuie aplicate efectiv pe tot parcursul procesului de delegare. Aceste principii nu trebuie considerate exhaustive, nici în privința stabilirii tuturor detaliilor exercitării de către depozitar a competenței, grijii și diligenței necesare, nici în privința stabilirii tuturor măsurilor legate chiar de principiile respective pe care trebuie să le ia depozitarul. Obligația de a monitoriza permanent partea terță căreia i-au fost delegate funcții de păstrare trebuie să constea în a verifica dacă aceasta îndeplinește corect toate funcțiile delegate și dacă respectă contractul de delegare. Partea terță trebuie să acționeze cu onestitate, cu bună credință, în interesul FIA și al investitorilor săi, în conformitate cu cerințele de reglementare și de supraveghere și trebuie să dovedească grija, diligența și competența care sunt așteptate în mod normal din partea unui practicant foarte prudent al acestei profesii financiare în circumstanțe comparabile. Depozitarul trebuie să reexamineze, printre altele, elementele evaluate în cursul procesului de selecție și de numire și să le încadreze în perspectivă, raportându-le la evoluția pieței. Forma de reexaminare periodică trebuie să reflecte circumstanțele, astfel încât depozitarul să fie în măsură să evalueze în mod adecvat riscurile legate de decizia de a încredința activele părții terțe. Frecvența reexaminării trebuie adaptată, astfel încât să corespundă întotdeauna condițiilor pieței și riscurilor asociate. Pentru a putea reacționa cu eficacitate în cazul unei posibile insolvențe a părții terțe, depozitarul trebuie să recurgă la planificarea pentru situații neprevăzute, care să includă elaborarea strategiilor alternative și eventuala selectare a unor furnizori alternativi, după caz. Deși pot reduce riscul de custodie cu care se confruntă un depozitar, măsurile respective nu afectează obligația de a restitui instrumentele financiare sau de a plăti o sumă corespunzătoare în cazul pierderii acestora, care depinde de îndeplinirea cerințelor prevăzute la articolul 21 alineatul (12) din Directiva 2011/61/UE.
(112)
Atunci când deleagă funcții de păstrare, depozitarul trebuie să se asigure că cerințele prevăzute la articolul 21 alineatul (11) litera (d) punctul (iii) din Directiva 2011/61/UE sunt îndeplinite și că activele FIA cliente ale depozitarului sunt separate în mod adecvat. Această obligație trebuie, în special, să împiedice pierderea activelor FIA în cazul insolvenței părții terțe căreia i-au fost delegate funcțiile de păstrare. Pentru a reduce la minimum acest risc în țările în care efectele separării nu sunt recunoscute de legislația în domeniul insolvenței, depozitarul trebuie să ia măsuri suplimentare. Depozitarul poate informa în această privință FIA, sau AFIA care acționează în numele FIA, astfel încât aspectele respective ale riscului de custodie să fie luate în considerare în mod corespunzător la adoptarea deciziei de investiție, sau poate lua măsurile permise în jurisdicțiile locale pentru a proteja cât mai mult posibil activele împotriva insolvenței, în conformitate cu legislația locală. Mai mult, depozitarul poate interzice deficitele temporare în activele clienților, poate recurge la „tampoane” sau poate institui dispoziții de interzicere a utilizării unui sold debitor al unui client pentru compensarea soldului creditor al altui client. Deși pot reduce riscul de custodie cu care se confruntă un depozitar atunci când deleagă funcțiile de custodie, măsurile respective nu afectează obligația de a restitui instrumentele financiare sau de a plăti o sumă corespunzătoare în cazul pierderii acestora, care depinde de îndeplinirea cerințelor prevăzute de Directiva 2011/61/UE.
(113)
Răspunderea depozitarului în conformitate cu articolul 21 alineatul (12) al doilea paragraf din Directiva 2011/61/UE intervine în cazul pierderii unui instrument financiar ținut în custodie de către depozitar însuși sau de către o parte terță căreia i-a fost delegată custodia, cu excepția situației în care depozitarul demonstrează că pierderea este urmarea unui eveniment extern situat dincolo de controlul său rezonabil, ale cărui consecințe, în pofida tuturor eforturilor rezonabile, nu pot fi evitate. Trebuie să se facă distincție între pierderea respectivă și o pierdere din investiții suportată de investitori din cauza scăderii valorii activelor în urma unei decizii de investiție.
(114)
Pentru a fi recunoscută ca atare, este important ca pierderea să fie definitivă și să nu existe nicio perspectivă de recuperare a activului financiar. Astfel, situațiile în care un instrument financiar este numai temporar nedisponibil sau înghețat nu trebuie considerate pierderi în sensul articolului 21 alineatul (12) din Directiva 2011/61/UE. În schimb, pot fi identificate trei tipuri de situații în care pierderea trebuie considerată definitivă: atunci când instrumentul financiar nu mai există sau nu a existat niciodată; atunci când instrumentul financiar există, dar FIA a pierdut definitiv dreptul de proprietate asupra acestuia; atunci când FIA deține dreptul de proprietate, dar nu mai poate transfera titlul de proprietate sau nu mai poate crea drepturi de proprietate limitată asupra instrumentului financiar, în mod permanent.
(115)
Se consideră că un instrument financiar nu mai există atunci când, de exemplu, acesta a dispărut în urma unei erori contabile care nu poate fi corectată sau atunci când nu a existat niciodată, fiind înregistrat în proprietatea FIA pe baza unor documente falsificate. Situațiile în care pierderea instrumentelor financiare este cauzată de un comportament fraudulos trebuie considerate ca fiind pierderi.
(116)
Nu poate fi considerată pierdere situația în care instrumentul financiar a fost înlocuit cu un alt instrument financiar sau convertit într-un alt instrument financiar, de exemplu, atunci când acțiunile sunt anulate și înlocuite prin emiterea de noi acțiuni în cadrul reorganizării unei societăți. Un FIA nu trebuie considerat ca fiind permanent privat de dreptul de proprietate asupra instrumentului financiar, dacă FIA, sau AFIA care acționează în numele FIA, a transferat în mod legitim dreptul de proprietate unei părți terțe. În cazul în care există o distincție între proprietatea juridică și proprietatea asupra beneficiilor aduse de active, definiția pierderii trebuie să se refere la pierderea dreptului de proprietate asupra beneficiilor aduse de active.
(117)
Depozitarul poate evita să răspundă în conformitate cu articolul 21 alineatul (12) din Directiva 2011/61/UE, numai în cazul unui eveniment extern situat dincolo de controlul său rezonabil, ale cărui consecințe, în pofida tuturor eforturilor rezonabile, nu pot fi evitate. Pentru a fi exonerat de răspundere, depozitarul trebuie să dovedească îndeplinirea cumulativă a acestor condiții.
(118)
În primul rând, trebuie să se stabilească dacă evenimentul care a condus la pierdere a fost extern. Răspunderea depozitarului nu trebuie să fie afectată de delegare și, prin urmare, un eveniment trebuie considerat extern dacă nu se produce în urma unui act sau a unei omisiuni efectuate de depozitar sau de partea terță căreia i-a fost delegată custodia instrumentelor financiare. Apoi trebuie să se stabilească dacă evenimentul este situat dincolo de controlul rezonabil, verificând dacă un depozitar prudent, acționând în mod rezonabil, nu ar fi putut face nimic pentru a împiedica producerea evenimentului. În cadrul acestor etape, atât evenimentele naturale, cât și actele unei autorități publice pot fi considerate evenimente externe situate dincolo de controlul rezonabil. Astfel, în contextul insolvenței unei părți terțe căreia i s-a delegat custodia, legislația țării în care instrumentele sunt ținute în custodie și care nu recunoaște efectele unei separări aplicate în mod corespunzător se consideră a fi un eveniment extern situat dincolo de controlul rezonabil. În schimb, o pierdere cauzată de neaplicarea cerințelor de separare prevăzute la articolul 21 alineatul (11) litera (d) punctul (iii) din Directiva 2011/61/UE, sau pierderea activelor rezultată din întreruperea activității părți terțe în urma insolvenței, nu poate fi considerată eveniment extern situat dincolo de controlul rezonabil.
(119)
În sfârșit, depozitarul trebuie să dovedească faptul că pierderea, în ciuda tuturor eforturilor rezonabile, nu ar fi putut fi evitată. În acest context, depozitarul trebuie să informeze AFIA și să ia măsurile adecvate în funcție de circumstanțe. De exemplu, în situația în care consideră că singura măsură adecvată este de a ceda instrumentele financiare, depozitarul trebuie să informeze în mod cuvenit AFIA în acest sens, care, la rândul său, trebuie să-i transmită depozitarului în scris instrucțiunea de a continua să păstreze instrumentele financiare sau de a le ceda. Orice instrucțiune transmisă depozitarului de a continua păstrarea activelor trebuie raportată investitorilor FIA fără întârzieri nejustificate. AFIA sau FIA trebuie să țină seama în mod cuvenit de recomandările depozitarului. În funcție de circumstanțe, dacă depozitarul își păstrează preocuparea referitoare la faptul că standardul de protecție al instrumentului financiar nu este suficient în pofida avertismentelor repetate, acesta trebuie să ia în considerare posibilitatea de a întreprinde alte acțiuni, cum ar fi rezilierea contractului, cu condiția ca FIA să dispună de o perioadă de timp pentru a găsi un alt depozitar, în conformitate cu legislația națională.
(120)
Pentru a se asigura același nivel de protecție a investitorilor, aceleași considerații trebuie să se aplice și delegatului căruia depozitarul i-a transferat prin contract răspunderea sa. Prin urmare, pentru a putea fi exonerat de răspunderea prevăzută la articolul 21 alineatul (12) din Directiva 2011/61/UE, delegatul trebuie să demonstreze că îndeplinește cumulativ aceleași condiții.
(121)
În anumite circumstanțe, un depozitar se poate autoexonera de răspundere pentru pierderea instrumentelor financiare ținute în custodie de o parte terță căreia i-a fost delegată custodia. Pentru ca o astfel de exonerare de răspundere să fie permisă, trebuie să existe un motiv obiectiv pentru contractarea sa, care să fie acceptat atât de depozitar, cât și de FIA, sau de AFIA care acționează în numele FIA. Motivul obiectiv trebuie stabilit pentru fiecare exonerare de răspundere, ținând seama de circumstanțele concrete în care a fost delegată custodia.
(122)
Atunci când se analizează un motiv obiectiv, trebuie găsit echilibrul corect pentru a asigura faptul că se poate recurge efectiv la exonerarea contractuală, dacă este necesar, și că sunt instituite suficiente măsuri de protecție pentru a evita orice utilizare abuzivă de către depozitar a exonerării contractuale de răspundere. Exonerarea contractuală de răspundere nu trebuie utilizată, în nicio împrejurare, pentru a eluda cerințele privind răspunderea depozitarului prevăzute de Directiva 2011/61/UE. Depozitarul trebuie să demonstreze că a fost forțat de circumstanțe specifice să delege custodia unei părți terțe. Contractarea unei exonerări trebuie să fie întotdeauna în interesul FIA sau al investitorilor săi, iar FIA, sau AFIA acționând în numele FIA, trebuie să precizeze în mod explicit faptul că acționează în sprijinul acestui interes. Situațiile în care se poate considera că un depozitar nu are alte opțiuni decât să delege custodia unor părți terțe trebuie indicate prin exemple de scenarii.
(123)
Este important ca autoritățile competente să obțină informații corespunzătoare și suficiente, pentru a putea supraveghea activitățile AFIA și riscurile asociate acestora în mod adecvat și consecvent. De asemenea, întrucât activitățile AFIA pot avea efecte transfrontaliere, precum și asupra piețelor financiare, autoritățile competente trebuie să monitorizeze îndeaproape AFIA și FIA, pentru a putea lua măsurile adecvate de evitare a apariției riscurilor sistemice. Creșterea transparenței și a coerenței prin intermediul dispozițiilor privind raportarea și comunicarea informațiilor relevante, prevăzute în măsurile de punere în aplicare, trebuie să permită autorităților competente să detecteze riscurile apărute pe piețele financiare și să reacționeze în consecință.
(124)
Este esențial ca investitorii să obțină informațiile minime necesare privind anumite AFIA și FIA, precum și structura acestora, pentru a putea lua deciziile corecte de investiții, adaptate nevoilor și înclinației lor către risc. Aceste informații trebuie să fie clare, fiabile, ușor de înțeles și prezentate cu claritate; atunci când informațiile despre diferite AFIA sau FIA pot fi comparate între ele, sau atunci când informațiile pot fi comparate de la o perioadă la alta, utilitatea lor crește. Înainte de comunicarea informațiilor către investitori, un AFIA nu trebuie să se angajeze în activități care pot afecta negativ înțelegerea obiectivă și utilizarea practică a acestor informații, cum ar fi cosmetizarea portofoliului (window dressing).
(125)
Este necesar să se stabilească un cadru care să prevadă norme minime privind cerințele de raportare anuală, incluzând elementele principale și o listă neexhaustivă de posturi. Modificările substanțiale ale informațiilor, menționate la articolul 22 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2011/61/UE trebuie indicate în raportul anual în cadrul situațiilor financiare. Pe lângă lista neexhaustivă de posturi de bază pot fi adăugate posturi, rubrici și subtotaluri suplimentare, dacă prezentarea acestor elemente este relevantă pentru înțelegerea situației financiare sau a performanței globale a unui FIA. Elementele având naturi sau funcții diferite pot fi agregate, cu condiția ca acestea să nu aibă, în mod individual, o relevanță semnificativă. Aceste elemente pot fi agregate la „altă categorie”, precum „alte active” sau „alte pasive”. Posturile care nu se aplică unui anumit FIA nu trebuie prezentate. Indiferent de standardele de contabilitate aplicate în conformitate cu Directiva 2011/61/UE, toate activele trebuie evaluate cel puțin o dată pe an. Bilanțul sau situația activelor și pasivelor prevăzute de Directiva 2011/61/UE trebuie să includă, printre altele, numerarul și echivalentele de numerar. Astfel, pentru calcularea expunerii unui FIA, echivalentele de numerar trebuie considerate ca fiind investiții cu grad ridicat de lichiditate.
(126)
În ceea ce privește conținutul și formatul raportului privind activitățile din exercițiul financiar, care trebuie să facă parte din raportul anual prevăzut de Directiva 2011/61/UE, acesta trebuie să includă o analiză corectă și echilibrată a activităților FIA, cu descrierea principalelor riscuri și investiții sau a incertitudinilor economice cu care se confruntă fondul. Această comunicare de informații nu trebuie să conducă la publicarea informațiilor confidențiale deținute de FIA, fapt care ar prejudicia fondul și investitorii săi. Prin urmare, dacă publicarea anumitor informații confidențiale ar avea un astfel de efect, acestea pot fi agregate la un nivel care să evite efectul dăunător; de exemplu, nu este nevoie să se redea performanța sau statisticile unei societăți sau ale unei investiții dintr-un portofoliu individual, care pot conduce la divulgarea informațiilor confidențiale deținute de fond. Aceste informații trebuie incluse în raportul de administrare, în măsura în care sunt de obicei prezentate împreună cu situațiile financiare.
(127)
În ceea ce privește conținutul și formatul comunicării remunerațiilor atunci când datele sunt prezentate la nivelul AFIA, trebuie furnizate informații suplimentare prin indicarea alocării sau a defalcării remunerației totale corespunzătoare FIA respectiv. În acest scop, pot fi comunicate remunerația totală a AFIA defalcată pe componente fixe și variabile, o declarație privind faptul că aceste date se referă la întregul AFIA și nu la FIA, numărul de FIA și de OPCVM administrate de AFIA și activele totale administrate ale acestor FIA și OPCVM, cu o prezentare generală a politicii de remunerare și o trimitere la sursa la care întreaga politică de remunerare a AFIA poate fi consultată, la cerere, de către investitori. Pot fi furnizate detalii suplimentare prin comunicarea remunerației totale variabile finanțate de FIA prin plata comisioanelor de performanță sau a cotelor de profit (carried interest), după caz. Pe lângă comunicarea remunerațiilor, poate fi oportun ca AFIA să furnizeze informații despre criteriile financiare și nefinanciare ale politicilor și practicilor de remunerare a categoriilor relevante de personal, pentru a permite investitorilor să evalueze stimulentele create.
(128)
Dacă FIA emite unități, transferul oricăror active în conturile de tip side pocket trebuie calculat, la data transferului, prin înmulțirea numărului de unități alocate transferului de active cu prețul pe unitate. Baza de evaluare trebuie să fie comunicată clar în toate circumstanțele și să includă data la care evaluarea a fost efectuată.
(129)
În vederea administrării lichidităților, trebuie să se permită AFIA să încheie acorduri de împrumut în numele FIA pe care le administrează. Aceste acorduri pot avea o durată scurtă sau mai îndelungată. În ultimul caz, este mai probabil ca un astfel de acord să fie un acord special în scopuri de administrare a activelor nelichide.
(130)
În conformitate cu principiul diferențierii și recunoscând diversitatea tipurilor de FIA, obligația AFIA de comunicare a informațiilor către investitori trebuie să varieze în funcție de tipul de FIA și să depindă și de alți factori, cum ar fi strategia de investiții și compoziția portofoliului.
(131)
În conformitate cu Directiva 2011/61/UE, AFIA trebuie să furnizeze cu regularitate autorității competente din statul lor membru de origine anumite informații privind fiecare FIA din UE pe care îl administrează și fiecare FIA pe care îl comercializează în Uniune. Prin urmare, este important să se indice mai amănunțit informațiile ce trebuie furnizate și frecvența de raportare, care depind de valoarea activelor administrate din portofoliile FIA administrate de un anumit AFIA. Este necesar să fie prevăzute modele de raportare proforma, care trebuie completate de AFIA pentru FIA pe care le administrează. Atunci când o entitate autorizată în calitate de AFIA comercializează FIA care sunt administrate de alți AFIA, aceasta nu acționează ca administrator al FIA respective, ci ca intermediar, la fel ca orice firmă de investiții la care se referă Directiva 2004/39/CE. Prin urmare, entitatea respectivă nu trebuie să raporteze cu privire la aceste FIA, deoarece acest lucru ar conduce la dublarea sau multiplicarea rapoartelor. Cerința respectivă de raportare trebuie să se aplice însă în cazul AFIA din țări terțe care administrează FIA comercializate în Uniune.
(132)
Pragul prevăzut de prezentul regulament activează numai cerințele de raportare stabilite de articolul 24 alineatul (4) din Directiva 2011/61/UE. Nu trebuie să se considere că un FIA, care are un efect de levier calculat în conformitate cu metoda angajamentului mai mic decât triplul valorii activului său net, utilizează în mod substanțial efectul de levier. Cu toate acestea, autoritățile competente pot solicita informații suplimentare, dacă acest lucru este necesar pentru monitorizarea eficace a riscurilor sistemice. Stabilirea unui prag de raportare asigură, de asemenea, colectarea în mod uniform în întreaga Uniune a informațiilor referitoare la apariția riscurilor sistemice și oferă securitate AFIA.
(133)
Atribuțiile de supraveghere ale unei autorități competente, prevăzute la articolul 25 alineatul (3) din Directiva 2011/61/UE, sunt exercitate în contextul noului sistem de supraveghere și se încadrează în procesele de supraveghere permanentă și în evaluările permanente ale riscului sistemic la care sunt supuși AFIA de către autoritățile competente și autoritățile europene de supraveghere, în vederea asigurării stabilității și a integrității sistemului financiar. Autoritățile competente trebuie să utilizeze în mod corespunzător informațiile primite și să impună AFIA limite ale efectului de levier utilizat sau alte restricții cu privire la administrarea FIA, atunci când consideră că acest lucru este necesar pentru a asigura stabilitatea și integritatea sistemului financiar. Evaluarea riscului sistemic variază, în general, în funcție de mediul economic, în care AFIA, din perspectiva FIA pe care le administrează, are potențialul de a fi relevant din punct de vedere sistemic. Prin urmare, este esențială cerința ca autoritățile competente să obțină toate informațiile necesare pentru a evalua în mod adecvat aceste situații, în vederea evitării apariției riscului sistemic. Autoritățile competente trebuie ulterior să efectueze o evaluare aprofundată a informațiilor și să ia măsurile adecvate.
(134)
Pentru a permite AFIA din UE să administreze și să comercializeze FIA din țări terțe, precum și AFIA din țări terțe să administreze și să comercializeze FIA în Uniune, Directiva 2011/61/UE solicită instituirea unor acorduri de cooperare adecvate cu autoritățile de supraveghere competente din țara terță în care este stabilit FIA din afara UE și/sau AFIA din afara UE. Astfel de acorduri de cooperare trebuie să asigure cel puțin un schimb eficient de informații care să permită autorităților competente din Uniune să își îndeplinească sarcinile în conformitate cu Directiva 2011/61/UE.
(135)
Acordurile de cooperare trebuie să permită autorităților competente să își îndeplinească sarcinile de supraveghere a entităților din țări terțe și de control al respectării legislației de către acestea. Prin urmare, acordurile de cooperare trebuie să stabilească un cadru clar și concret pentru accesul la informații, efectuarea inspecțiilor la fața locului și asistența care trebuie furnizată de autoritățile țărilor terțe. Acordurile de cooperare trebuie să prevadă posibilitatea transmiterii informațiilor primite către alte autorități competente interesate, precum și către Autoritatea Europeană pentru Valori Mobiliare și Piețe și către Comitetul European pentru Risc Sistemic.
(136)
Pentru a permite autorităților competente, AFIA și depozitarilor să se adapteze noilor cerințe conținute în prezentul regulament, astfel încât acestea să poată fi aplicate în mod eficient și eficace, data de la care începe să se aplice prezentul regulament trebuie să corespundă datei de transpunere a Directivei 2011/61/UE,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
CAPITOLUL I
DEFINIȚII
Articolul 1
Definiții
Pe lângă definițiile prevăzute la articolul 2 din Directiva 2011/61/UE, în sensul prezentului regulament se aplică și următoarele definiții:
1.
„angajament de capital” înseamnă angajamentul contractual al unui investitor de a furniza fondului de investiții alternative (FIA) o sumă convenită cu titlu de investiție, la cererea AFIA;
2.
„persoană relevantă”, în cazul unui AFIA, înseamnă oricare dintre următoarele:
(a)
un administrator, un partener sau echivalentul acestuia, sau un director al AFIA;
(b)
un angajat al AFIA sau orice altă persoană fizică ale cărei servicii sunt puse la dispoziția și sub controlul AFIA și care este implicată în furnizarea de către AFIA a serviciilor de administrare a portofoliului colectiv;
(c)
o persoană fizică sau juridică implicată direct în prestarea de servicii către AFIA în baza unui acord de delegare încheiat cu părți terțe în vederea furnizării de către AFIA a serviciilor de administrare a portofoliului colectiv;
3.
„conducere superioară” înseamnă persoana sau persoanele care conduc efectiv activitatea unui AFIA, în conformitate cu articolul 8 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2011/61/UE, și, după caz, membrul executiv sau membrii executivi ai organului de conducere;
4.
„organ de conducere” înseamnă organul cu cea mai înaltă putere de decizie din cadrul unui AFIA, care îndeplinește funcțiile de supraveghere și de conducere, sau numai funcția de conducere dacă cele două funcții sunt separate;
5.
„măsură specială” înseamnă o măsură care decurge direct din natura nelichidă a activelor unui FIA, afectează drepturile specifice de răscumpărare ale investitorilor într-un tip de unități sau de acțiuni ale FIA și constituie o măsură ad-hoc sau separată de drepturile generale de răscumpărare ale investitorilor.
CAPITOLUL II
DISPOZIȚII GENERALE
SECȚIUNEA 1
Calculul activelor administrate
[Articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 2
Calculul valorii totale a activelor administrate
(1) Pentru a putea beneficia de derogarea prevăzută la articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2011/61/UE un AFIA trebuie:
(a)
să identifice toate FIA pentru care este numit AFIA extern sau FIA pentru care este AFIA dacă forma juridică a FIA permite administrarea internă, în conformitate cu articolul 5 din Directiva 2011/61/UE;
(b)
să identifice portofoliul de active al fiecărui FIA administrat și să determine, în conformitate cu normele de evaluare prevăzute de legea țării în care FIA este stabilit și/sau de regulile sau actele constitutive ale FIA, valoarea corespunzătoare a activelor administrate, inclusiv a tuturor activelor dobândite prin utilizarea efectului de levier;
(c)
să însumeze valorile activelor administrate determinate pentru toate FIA administrate și să compare valoarea totală a activelor administrate rezultată cu pragul relevant stabilit la articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2011/61/UE.
(2) În sensul alineatului (1), organismele de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) pentru care AFIA este societatea de administrare desemnată în conformitate cu Directiva 2009/65/CE, nu se includ în calcul.
În sensul alineatului (1), FIA administrate de AFIA, pentru care acesta a delegat funcții în conformitate cu articolul 20 din Directiva 2011/61/UE, se includ în calcul. Cu toate acestea, portofoliile FIA pe care AFIA le administrează prin delegare se exclud din calcul.
(3) Pentru calcularea valorii totale a activelor administrate, fiecare poziție pe un instrument financiar derivat, inclusiv pe un instrument financiar derivat încorporat în titluri transferabile, trebuie convertită în poziția echivalentă pe activele suport ale instrumentului financiar derivat respectiv, utilizând metodologia de conversie stabilită la articolul 10. Valoarea absolută a acestei poziții echivalente se utilizează apoi la calculul valorii totale a activelor administrate.
(4) Atunci când un FIA investește în alte FIA administrate de același AFIA extern, investiția respectivă poate fi exclusă din calculul activelor administrate de AFIA.
(5) Atunci când un compartiment al unui FIA administrat intern sau extern investește în alt compartiment al aceluiași FIA, investiția respectivă poate fi exclusă din calculul activelor administrate de AFIA.
(6) Valoarea totală a activelor administrate se calculează în conformitate cu alineatele (1)-(4) cel puțin o dată pe an, utilizând cele mai recente valori disponibile ale activelor. Cea mai recentă valoare a activelor disponibilă pentru fiecare FIA trebuie determinată în cele 12 luni care preced data de calcul al pragului în conformitate cu prima teză din prezentul alineat. AFIA trebuie să stabilească o dată de calcul al pragului și să o aplice în mod consecvent. Orice modificare ulterioară a datei alese trebuie justificată în fața autorității competente. La selectarea datei de calcul al pragului, AFIA trebuie să țină seama de datele și de frecvența de evaluare a activelor administrate.
Articolul 3
Monitorizarea permanentă a activelor administrate
AFIA stabilește, instituie și aplică proceduri de monitorizare permanentă a valorii totale a activelor administrate. Monitorizarea trebuie să furnizeze o imagine de ansamblu actualizată a activelor administrate și să includă observarea activității de subscriere și de răscumpărare sau, dacă este cazul, a apelurilor de vărsare a capitalului, a distribuirilor de capital și a valorii activelor în care a investit fiecare FIA.
Apropierea valorii totale a activelor administrate de pragul prevăzut la articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2011/61/UE și activitatea așteptată de subscriere și de răscumpărare se iau în considerare la evaluarea necesității de a calcula mai frecvent valoarea totală a activelor administrate.
Articolul 4
Încălcarea ocazională a pragului
(1) AFIA evaluează situațiile în care valoarea totală a activelor administrate depășește pragul relevant, pentru a stabili dacă acestea au sau nu un caracter temporar.
(2) Dacă valoarea totală a activelor administrate depășește pragul relevant, iar AFIA consideră că situația nu are caracter temporar, acesta notifică fără întârziere autoritatea competentă, indicând faptul că situația nu este considerată ca având caracter temporar, și solicită acordarea autorizării în termen de 30 de zile calendaristice în conformitate cu articolul 7 din Directiva 2011/61/UE.
(3) Dacă valoarea totală a activelor administrate depășește pragul relevant, iar AFIA consideră că situația are caracter temporar, acesta notifică fără întârziere autoritatea competentă, indicând faptul că situația este considerată ca având caracter temporar. Notificarea trebuie să includă informații care justifică evaluarea de către AFIA a caracterului temporar al situației, inclusiv o descriere a situației și o explicare a motivelor pentru care aceasta este considerată temporară.
(4) O situație nu poate fi considerată ca având caracter temporar dacă are probabilitatea să dureze mai mult de trei luni.
(5) La trei luni de la data la care valoarea totală a activelor administrate a depășit pragul relevant, AFIA recalculează valoarea totală a activelor administrate pentru a demonstra că aceasta se situează sub pragul relevant sau pentru a demonstra autorității competente că situația care a condus la depășirea pragului a fost soluționată și nu este nevoie de o cerere de autorizare.
Articolul 5
Informațiile care trebuie furnizate în cadrul înregistrării
(1) În cadrul obligației prevăzute la articolul 3 alineatul (3) litera (b) din Directiva 2011/61/UE, AFIA comunică autorităților competente valoarea totală a activelor administrate calculată în conformitate cu procedura stabilită la articolul 2.
(2) În cadrul obligației prevăzute la articolul 3 alineatul (3) litera (c) din Directiva 2011/61/UE, AFIA furnizează pentru fiecare FIA documentul de ofertă, sau un extras relevant din documentul de ofertă, sau o descriere generală a strategiei de investiții. Extractul relevant din documentul de ofertă și descrierea strategiei de investiții trebuie să includă cel puțin următoarele informații:
(a)
principalele categorii de active în care poate investi FIA;
(b)
sectoarele industriale, geografice sau alte sectoare ale pieței, sau clasele specifice de active pe care se concentrează strategia de investiții;
(c)
o descriere a politicii de împrumut sau a politicii privind efectul de levier a FIA.
(3) Informațiile care trebuie furnizate de AFIA în conformitate cu articolul 3 alineatul (3) litera (d) din Directiva 2011/61/UE sunt indicate la articolul 110 alineatul (1) din prezentul regulament. Pentru comunicarea acestor informații trebuie utilizat modelul de raportare proforma prevăzut în anexa IV.
(4) Autoritățile competente din Uniune își comunică reciproc și comunică Autorității Europene pentru Valori Mobiliare și Piețe (AEVMP) și Comitetului European pentru Riscuri Sistemice (CERS) informațiile colectate în conformitate cu articolul 3 alineatul (3) litera (d) din Directiva 2011/61/UE, atunci când acest lucru este necesar pentru îndeplinirea obligațiilor lor.
(5) Informațiile solicitate pentru înregistrare se actualizează și se furnizează anual. Din motive legate de exercitarea competențelor lor în conformitate cu articolul 46 din Directiva 2011/61/UE, autoritățile competente pot solicita unui AFIA să furnizeze cu o frecvență mai mare informațiile prevăzute la articolul 3 din Directiva 2011/61/UE.
SECȚIUNEA 2
Calculul efectului de levier
[Articolul 4 alineatul (3) din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 6
Dispoziții generale privind calculul efectului de levier
(1) Efectul de levier al unui FIA se exprimă ca raport între expunerea sa și valoarea activului său net.
(2) AFIA calculează expunerea FIA administrate în conformitate cu metoda brută prevăzută la articolul 7 și cu metoda angajamentului prevăzută la articolul 8.
Având în vedere evoluțiile pieței și până la 21 iulie 2015 cel târziu, Comisia revizuiește metodele de calcul menționate la primul paragraf pentru a decide dacă acestea sunt suficiente și adecvate pentru toate tipurile de FIA sau dacă trebuie elaborată o metodă de calcul al efectului de levier suplimentară și opțională.
(3) Expunerea aferentă oricăror structuri financiare sau juridice care implică părți terțe și sunt controlate de un FIA trebuie inclusă în calculul expunerii, dacă aceste structuri sunt înființate cu scopul specific de a mări, în mod direct sau indirect, expunerea la nivelul FIA. În cazul FIA a căror politică principală de investiții constă în a dobândi controlul asupra societăților necotate sau a emitenților necotați, AFIA nu trebuie să includă în calculul efectului de levier expunerile existente la nivelul acestor societăți sau emitenți, cu condiția ca FIA, sau AFIA acționând în numele FIA, să nu fie nevoit să suporte eventuale pierderi care depășesc investițiile sale în societatea respectivă sau emitentul respectiv.
(4) AFIA exclud acordurile de împrumut încheiate, dacă acestea au caracter temporar și sunt integral acoperite de angajamentele contractuale de capital ale investitorilor în FIA.
(5) Un AFIA trebuie să dispună de proceduri formalizate în mod adecvat pentru calcularea expunerii fiecărui FIA pe care îl administrează, în conformitate cu metoda brută și cu metoda angajamentului. Calculul trebuie să fie aplicat consecvent în timp.
Articolul 7
Calcularea expunerii FIA prin metoda brută
Expunerea unui FIA calculată prin metoda brută este suma valorilor absolute ale tuturor pozițiilor evaluate în conformitate cu articolul 19 din Directiva 2011/61/UE și cu toate actele delegate adoptate în temeiul acesteia.
Pentru calcularea expunerii unui FIA prin metoda brută, AFIA:
(a)
exclude valoarea numerarului și a echivalentelor de numerar, care constituie investiții foarte lichide deținute în moneda de bază a FIA, pot fi rapid convertite într-o sumă cunoscută în numerar, sunt supuse unui risc nesemnificativ de schimbare a valorii și furnizează un randament care nu depășește rata unor obligațiuni guvernamentale pe trei luni, de înaltă calitate;
(b)
convertește instrumentele financiare derivate în poziții echivalente pe activele suport ale acestora, utilizând metodologiile de conversie prevăzute la articolul 10 și metodele stabilite în anexa I punctele 4-9 și punctul 14;
(c)
exclude împrumuturile în numerar care rămân sub formă de numerar sau echivalente de numerar în sensul literei (a) și pentru care sumele datorate sunt cunoscute;
(d)
include expunerea care rezultă din reinvestirea împrumuturilor în numerar și reprezintă valoarea cea mai mare dintre valoarea de piață a investiției realizate și valoarea totală a numerarului împrumutat menționată în anexa I punctele 1 și 2;
(e)
include pozițiile deținute în acordurile repo sau reverse repo și în acordurile de dare sau luare de titluri cu împrumut sau în alte acorduri în conformitate cu anexa I punctul 3 și punctele 10-13.
Articolul 8
Calcularea expunerii FIA prin metoda angajamentului
(1) Expunerea unui FIA calculată prin metoda angajamentului este suma valorilor absolute ale tuturor pozițiilor evaluate în conformitate cu articolul 19 din Directiva 2011/61/UE și cu actele delegate aferente, sub rezerva îndeplinirii criteriilor prevăzute la alineatele (2)-(9).
(2) Pentru calcularea expunerii unui FIA prin metoda angajamentului, AFIA:
(a)
convertește fiecare poziție pe un instrument financiar derivat în poziția echivalentă pe activul suport al instrumentului derivat respectiv, utilizând metodologiile de conversie prevăzute la articolul 10 și în anexa II punctele 4-9 și punctul 14;
(b)
aplică acordurile de compensare și de acoperire a riscurilor;
(c)
calculează expunerea creată prin reinvestirea împrumuturilor, dacă această reinvestire mărește expunerea FIA astfel cum se menționează în anexa I punctele 1 și 2;
(d)
include în calcul alte acorduri în conformitate cu anexa I punctul 3 și punctele 10-13;
(3) Pentru calcularea expunerii unui FIA prin metoda angajamentului:
(a)
acordurile de compensare includ combinațiile de tranzacții cu instrumente financiare derivate sau poziții în titluri care se referă la același activ suport, indiferent - în cazul instrumentelor financiare derivate - de data scadenței, dacă tranzacțiile respective cu instrumente financiare derivate sau poziții în titluri se efectuează cu unicul scop de a elimina riscurile aferente pozițiilor asumate prin celelalte instrumente financiare derivate sau poziții în titluri;
(b)
acordurile de acoperire a riscurilor includ combinațiile de tranzacții cu instrumente financiare derivate sau poziții în titluri care nu se referă neapărat la același activ suport, dacă tranzacțiile respective cu instrumente financiare derivate sau poziții în titluri se efectuează cu unicul scop de a compensa riscurile aferente pozițiilor asumate prin celelalte instrumente financiare derivate sau poziții în titluri.
(4) Prin derogare de la alineatul (2), un instrument financiar derivat nu se convertește în poziția echivalentă pe activul suport, dacă întrunește toate caracteristicile următoare:
(a)
schimbă performanța activelor financiare din portofoliul FIA cu performanța unor active financiare de referință;
(b)
compensează total riscurile activelor din portofoliul FIA care au făcut obiectul swap-ului, astfel încât performanța FIA nu depinde de performanța acestor active;
(c)
nu include caracteristici opționale suplimentare, nici clauze privind efectul de levier și nici alte riscuri suplimentare față de deținerea directă a activelor financiare de referință.
(5) Prin derogare de la alineatul (2), la calcularea expunerii prin metoda angajamentului, un instrument financiar derivat nu se convertește în poziția echivalentă pe activul suport, dacă îndeplinește cumulativ următoarele condiții:
(a)
deținerea în același timp de către FIA a unui instrument financiar derivat referitor la un activ financiar, precum și a numerarului care este investit în echivalentele de numerar definite la articolul 7 litera (a) este echivalentă cu deținerea unei poziții lungi pe activul financiar respectiv;
(b)
instrumentul financiar derivat nu generează o creștere a expunerii și a efectului de levier sau riscuri.
(6) Acordurile de acoperire a riscurilor se iau în considerare la calcularea expunerii unui FIA numai dacă îndeplinesc toate condițiile următoare:
(a)
pozițiile implicate în relația de acoperire a riscurilor nu urmăresc generarea unui randament, iar riscurile generale și specifice sunt compensate;
(b)
reducerea riscului de piață la nivelul FIA este verificabilă;
(c)
riscurile generale și specifice aferente instrumentelor financiare derivate, dacă există, sunt compensate;
(d)
operațiunile de acoperire a riscurilor privesc aceeași clasă de active;
(e)
sunt eficiente în condiții de tensiune a pieței.
(7) Sub rezerva alineatului (6), instrumentele financiare derivate utilizate pentru acoperirea riscurilor valutare și care nu generează o creștere a expunerii și a efectului de levier sau alte riscuri, nu se includ în calcul.
(8) Un AFIA compensează pozițiile în următoarele cazuri:
(a)
între instrumente financiare derivate, cu condiția ca acestea să aibă același activ suport, chiar dacă data scadenței este diferită;
(b)
între un instrument financiar derivat al cărui activ suport este un titlu transferabil, un instrument al pieței monetare sau unități ale unui organism de plasament colectiv, astfel cum sunt acestea menționate la punctele 1-3 din secțiunea C a anexei I la Directiva 2004/39/CE, și activul suport respectiv.
(9) AFIA administrând FIA care, în conformitate cu politica lor principală de investiții, investesc mai ales în instrumente financiare derivate pe rata dobânzii utilizează reguli specifice de compensare în durată pentru a ține seama de corelarea dintre segmentele de scadență de pe curba ratei dobânzii, astfel cum se prevede la articolul 11.
Articolul 9
Metode de creștere a expunerii unui FIA
La calculul expunerii, AFIA utilizează metodele prevăzute în anexa I pentru situațiile menționate în aceeași anexă.
Articolul 10
Metodologii de conversie pentru instrumentele derivate
AFIA utilizează metodologiile de conversie prevăzute în anexa II pentru instrumentele financiare derivate menționate în aceeași anexă.
Articolul 11
Reguli de compensare în durată
(1) La calculul expunerii FIA, AFIA aplică reguli de compensare în durată în conformitate cu articolul 8 alineatul (9).
(2) Regulile de compensare în durată nu se utilizează în cazul în care conduc la o reprezentare falsă a profilului de risc al FIA. AFIA care recurg la regulile de compensare respective nu trebuie să includă alte surse de risc, precum volatilitatea, în strategia lor privind rata dobânzii. În consecință, în cadrul strategiilor de arbitraj pe rata dobânzii nu se aplică aceste reguli de compensare.
(3) Utilizarea acestor reguli de compensare în durată nu trebuie să conducă, prin intermediul investițiilor în poziții pe termen scurt, la un nivel nejustificat al efectului de levier. Instrumentele financiare derivate pe rata dobânzii cu durată de viață scurtă nu trebuie să fie principala sursă de randament a unui FIA cu durată medie, care utilizează reguli de compensare în durată.
(4) Instrumentele financiare derivate pe rata dobânzii se convertesc în poziția echivalentă pe activul suport și se compensează în conformitate cu anexa III.
(5) Un FIA care aplică reguli de compensare în durată poate utiliza și un cadru de acoperire a riscurilor. Regulile de compensare în durată pot fi aplicate numai instrumentelor financiare derivate pe rata dobânzii care nu sunt incluse în acorduri de acoperire a riscurilor.
SECȚIUNEA 3
Fondurile proprii suplimentare și asigurarea de răspundere civilă profesională
[Articolul 9 alineatul (7) și articolul 15 din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 12
Riscurile legate de răspunderea profesională
(1) Riscurile legate de răspunderea profesională care trebuie acoperite în conformitate cu articolul 9 alineatul (7) din Directiva 2011/61/UE sunt riscurile de pierdere sau daună cauzată de o persoană relevantă prin neglijență în îndeplinirea activităților, pentru care AFIA poartă responsabilitatea juridică.
(2) Riscurile legate de răspunderea profesională definite la alineatul (1) includ, fără a se limita la acestea, următoarele riscuri:
(a)
pierderea documentelor care atestă dreptul de proprietate asupra activelor FIA;
(b)
declarațiile false sau înșelătoare adresate FIA sau investitorilor săi;
(c)
acte, erori sau omisiuni care conduc la încălcarea:
(i)
obligațiilor juridice și reglementare;
(ii)
obligației de a acționa cu competență și grijă față de FIA și investitorii săi;
(iii)
obligațiilor fiduciare;
(iv)
obligațiilor de confidențialitate;
(v)
regulilor sau actelor constitutive ale FIA;
(vi)
condițiilor de numire a AFIA de către FIA;
(d)
neîndeplinirea obligației de a stabili, aplica și menține proceduri adecvate pentru prevenirea actelor necinstite, frauduloase sau răuvoitoare;
(e)
evaluarea activelor sau calcularea prețurilor unităților/acțiunilor în mod necorespunzător;
(f)
pierderi decurgând din întreruperea activității sau din disfuncționalitățile sistemului, ale procesării tranzacțiilor sau ale managementului proceselor.
(3) Riscurile legate de răspunderea profesională trebuie să fie permanent acoperite, fie din fonduri proprii suplimentare adecvate, determinate în conformitate cu articolul 14, fie printr-un nivel adecvat de acoperire furnizat de asigurarea de răspundere civilă profesională, stabilit în conformitate cu articolul 15.
Articolul 13
Cerințe calitative privind administrarea riscurilor legate de răspunderea profesională
(1) AFIA aplică politici și proceduri interne eficace de administrare a riscurilor operaționale pentru a identifica, măsura, administra și monitoriza în mod adecvat aceste riscuri, inclusiv riscurile legate de răspunderea profesională, la care este sau poate fi, în mod rezonabil, expus. Activitățile de administrare a riscurilor operaționale sunt desfășurate independent în cadrul politicii de administrare a riscurilor.
(2) AFIA înființează o bază de date istorice privind pierderile, în care se înregistrează orice deficiențe operaționale, pierderi sau daune suportate. Această bază de date înregistrează, fără a se limita la acestea, toate riscurile legate de răspunderea profesională menționate la articolul 12 alineatul (2) care s-au materializat.
(3) În cadrul administrării riscurilor, AFIA utilizează datele istorice interne privind pierderile și, dacă este cazul, date externe, analiza scenariilor și factori care reflectă mediul de afaceri și sistemele de control intern.
(4) Expunerile la riscurile operaționale și pierderile suportate sunt monitorizate permanent și fac obiectul unor rapoarte interne regulate.
(5) Politicile și procedurile AFIA de administrare a riscurilor operaționale trebuie să fie corect formalizate. AFIA trebuie să instituie mecanisme care să asigure respectarea politicilor sale de administrare a riscurilor operaționale, precum și măsuri eficace de tratare a cazurilor de nerespectare a acestor politici. AFIA trebuie să instituie proceduri pentru adoptarea măsurilor corective adecvate.
(6) Politicile și procedurile de administrare a riscurilor operaționale și sistemele de măsurare sunt revizuite cu regularitate, cel puțin o dată pe an.
(7) AFIA trebuie să dispună de resurse financiare adecvate profilului de risc, astfel cum a fost acesta evaluat.
Articolul 14
Fonduri proprii suplimentare
(1) Prezentul articol se aplică AFIA care decid să acopere riscurile legate de răspunderea profesională din fondurile proprii suplimentare.
(2) Pentru acoperirea riscurilor legate de răspunderea profesională care decurg din neglijență profesională, AFIA trebuie să furnizeze fonduri proprii suplimentare care se ridică la cel puțin 0,01 % din valoarea portofoliilor FIA administrate.
Valoarea portofoliilor FIA administrate este suma valorilor absolute ale tuturor activelor, inclusiv ale activelor dobândite prin utilizarea efectului de levier, deținute de toate FIA administrate de AFIA, instrumentele financiare derivate fiind evaluate la valoarea lor de piață.
(3) Cerința de fonduri proprii suplimentare menționată la alineatul (2) se recalculează la sfârșitul fiecărui exercițiu financiar, iar valoarea fondurilor proprii suplimentare se ajustează în consecință.
AFIA stabilește, implementează și aplică proceduri de monitorizare permanentă a valorii portofoliilor FIA administrate, calculată în conformitate cu al doilea paragraf de la alineatul (2). Dacă, înainte de recalcularea anuală menționată la primul paragraf, valoarea portofoliilor FIA administrate crește semnificativ, AFIA recalculează fără întârzieri nejustificate cerința de fonduri proprii suplimentare și ajustează fondurile proprii suplimentare în consecință.
(4) Autoritatea competentă din statul membru de origine al AFIA poate autoriza AFIA să furnizeze fonduri proprii suplimentare inferioare valorii menționate la alineatul (2), numai dacă este convinsă - pe baza datelor istorice ale AFIA privind pierderile, înregistrate pe o perioadă de observare de cel puțin trei ani care precedă evaluarea - că AFIA furnizează fonduri proprii suplimentare suficiente pentru a acoperi în mod adecvat riscurile legate de răspunderea profesională. Valoarea inferioară a fondurilor proprii suplimentare autorizată nu trebuie să fie mai mică de 0,008 % din valoarea portofoliilor FIA administrate de AFIA.
(5) Autoritatea competentă din statul membru de origine al AFIA poate solicita AFIA să furnizeze fonduri proprii suplimentare care depășesc valoarea menționată la alineatul (2), dacă nu este convinsă că AFIA are suficiente fonduri proprii suplimentare pentru a acoperi în mod adecvat riscurile legate de răspunderea profesională. Autoritatea competentă trebuie să indice motivele pentru care consideră că fondurile proprii suplimentare ale AFIA sunt insuficiente.
Articolul 15
Asigurarea de răspundere civilă profesională
(1) Prezentul articol se aplică AFIA care decid să acopere riscurile legate de răspunderea profesională printr-o asigurare de răspundere civilă profesională.
(2) AFIA contractează și deține permanent o asigurare de răspundere civilă profesională care:
(a)
are o durată inițială de cel puțin un an;
(b)
prevede o perioadă de preaviz în vederea rezilierii de cel puțin 90 de zile;
(c)
acoperă riscurile legate de răspunderea profesională definite la articolul 12 alineatele (1) și (2);
(d)
este contractată cu o societate din UE sau din afara UE autorizată să furnizeze asigurări de răspundere civilă profesională în conformitate cu legislația Uniunii sau cu legislația națională;
(e)
este furnizată de o entitate terță.
Orice franșiză deductibilă convenită trebuie acoperită integral din fonduri proprii care completează fondurile proprii ce trebuie furnizate în conformitate cu articolul 9 alineatele (1) și (3) din Directiva 2011/61/UE.
(3) Acoperirea furnizată de asigurare pentru o creanță individuală trebuie să fie de cel puțin 0,7 % din valoarea portofoliilor FIA administrate de AFIA calculată în conformitate cu articolul 14 alineatul (2) al doilea paragraf.
(4) Acoperirea furnizată de asigurare pentru creanțele agregate pe un an trebuie să fie de cel puțin 0,9 % din valoarea portofoliilor FIA administrate de AFIA calculată în conformitate cu articolul 14 alineatul (2) al doilea paragraf.
(5) AFIA reexaminează polița de asigurare de răspundere civilă profesională și conformitatea acesteia cu cerințele stabilite de prezentul articol cel puțin o dată pe an, precum și în cazul producerii oricărei modificări care afectează conformitatea poliței cu cerințele prezentului articol.
CAPITOLUL III
CONDIȚII DE OPERARE PENTRU AFIA
SECȚIUNEA 1
Principii generale
[Articolul 12 alineatul (1) din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 16
Obligațiile generale ale autorităților competente
Atunci când verifică dacă AFIA respectă articolul 12 alineatul (1) din Directiva 2011/61/UE, autoritățile competente utilizează cel puțin criteriile stabilite în prezenta secțiune.
Articolul 17
Obligația de a acționa în interesul FIA sau al investitorilor în FIA și al integrității pieței
(1) AFIA aplică politici și proceduri de prevenire a practicilor frauduloase, inclusiv a celor despre care se poate estima în mod rezonabil că afectează stabilitatea și integritatea pieței.
(2) AFIA se asigură că FIA administrate sau investitorilor în aceste FIA nu li se percep costuri nejustificate.
Articolul 18
Diligența necesară
(1) AFIA aplică un nivel ridicat de diligență în selectarea și monitorizarea permanentă a investițiilor.
(2) AFIA se asigură de faptul că dispune de cunoștințe adecvate și de o înțelegere adecvată a activelor în care investește FIA.
(3) AFIA stabilește, instituie și aplică politici și proceduri scrise privind diligența necesară și pune în aplicare măsuri eficiente pentru a se asigura că deciziile de investiții luate în numele FIA se execută în conformitate cu obiectivele, strategia de investiții și, dacă este cazul, limitele de risc ale FIA.
(4) Politicile și procedurile privind diligența necesară menționate la alineatul (3) se revizuiesc și se actualizează cu regularitate.
Articolul 19
Diligența necesară în cazul investițiilor în active cu lichiditate limitată
(1) Atunci când AFIA investesc în active cu lichiditate limitată și dacă o astfel de investiție este precedată de o fază de negociere, pe lângă cerințele prevăzute la articolul 18, pentru faza de negociere, aceștia:
(a)
stabilesc și actualizează periodic un plan de afaceri care corespunde duratei FIA și condițiilor pieței;
(b)
caută și selectează eventuale tranzacții coerente cu planul de afaceri menționat la litera (a);
(c)
evaluează tranzacțiile selectate luând în considerare oportunitățile, dacă există, și riscurile asociate globale, toți factorii de natură juridică, fiscală sau financiară ori de altă natură care afectează valoarea, resursele umane și materiale, precum și strategiile, inclusiv strategiile de ieșire;
(d)
îndeplinește activitățile pe care le presupune diligența necesară pentru tranzacții, înainte de a prevedea executarea acestora;
(e)
monitorizează performanța FIA din perspectiva planului de afaceri menționat la litera (a).
(2) AFIA păstrează evidențe ale activităților desfășurate în conformitate cu alineatul (1) pentru o perioadă de cel puțin cinci ani.
Articolul 20
Diligența necesară pentru selectarea și numirea contrapartidelor și a brokerilor principali
(1) Atunci când selectează și numește contrapartide și brokeri principali, înainte de a încheia un acord și permanent după încheierea acordului, AFIA trebuie să exercite competența, atenția și diligența necesare, ținând seama de întreaga gamă de servicii furnizate și de calitatea acestora.
(2) Atunci când selectează brokeri principali sau contrapartide ale sale sau ale FIA pentru o tranzacție OTC cu instrumente financiare derivate, un acord de dare cu împrumut de titluri sau un acord de răscumpărare, AFIA se asigură că brokerii principali și contrapartidele îndeplinesc toate condițiile următoare:
(a)
sunt supuși unei supravegheri continue de către o autoritate publică;
(b)
sunt solizi din punct de vedere financiar;
(c)
au structura organizatorică și resursele necesare pentru îndeplinirea serviciilor pe care trebuie să le furnizeze AFIA sau FIA.
(3) Atunci când evaluează soliditatea financiară menționată la alineatul (2) litera (b), AFIA trebuie să țină seama de faptul că brokerul principal sau contrapartida este sau nu supus reglementării prudențiale, inclusiv cerinței de capital suficient, și unei supravegheri eficace.
(4) Lista cu brokerii principali selectați se aprobă de către conducerea superioară a AFIA. În cazuri excepționale, pot fi numiți brokeri principali care nu sunt incluși pe listă, cu condiția ca aceștia să îndeplinească cerințele stabilite la alineatul (2), iar conducerea superioară să aprobe numirea. AFIA trebuie să poată demonstra validitatea motivelor acestei alegeri și faptul că a exercitat diligența necesară în selectarea și monitorizarea brokerilor principali neincluși pe listă.
Articolul 21
Obligația de a acționa cu onestitate, echitate și competența necesară
Pentru a stabili dacă un AFIA își exercită activitățile cu onestitate, echitate și competența necesară, autoritățile competente trebuie să verifice cel puțin dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
(a)
organul de conducere al AFIA deține în mod colectiv cunoștințele, competențele și experiența adecvată pentru a înțelege activitățile AFIA, în special principalele riscuri asociate acestor activități, precum și activele în care investește FIA;
(b)
membrii organului de conducere dedică suficient timp pentru îndeplinirea corectă a funcțiilor lor în AFIA;
(c)
fiecare membru al organului de conducere acționează cu onestitate, integritate și independență de spirit;
(d)
AFIA dedică resurse adecvate pentru integrarea și formarea membrilor organului de conducere.
Articolul 22
Resurse
(1) AFIA trebuie să angajeze suficient personal având competențele, cunoștințele și experiența necesare pentru îndeplinirea responsabilităților care i se atribuie.
(2) În sensul alineatului (1), AFIA țin seama de natura, dimensiunea și complexitatea activităților personalului, precum și de natura și gama serviciilor și a acțiunilor întreprinse în cursul acestei activități.
Articolul 23
Tratamentul echitabil al investitorilor în FIA
(1) AFIA se asigură că procedurile sale decizionale și structura sa organizatorică, menționate la articolul 57, garantează tratamentul echitabil al investitorilor.
(2) Orice tratament preferențial acordat de AFIA unuia sau mai multor investitori nu trebuie să producă un dezavantaj general semnificativ pentru ceilalți investitori.
Articolul 24
Stimulente
(1) Nu se consideră că AFIA acționează cu onestitate, echitate și în conformitate cu interesele FIA administrate sau ale investitorilor în aceste FIA dacă, în legătură cu activitățile întreprinse în cadrul îndeplinirii funcțiilor menționate în anexa I la Directiva 2011/61/UE, aceștia plătesc sau li se plătește orice remunerare sau comision, ori furnizează sau li se furnizează orice beneficiu nemonetar, altele decât următoarele:
(a)
o remunerare, un comision sau un beneficiu nemonetar plătit ori furnizat FIA sau de către FIA, ori unei persoane sau de către o persoană în numele FIA;
(b)
o remunerare, un comision sau un beneficiu nemonetar plătit ori furnizat unei părți terțe sau de către o parte terță, ori unei persoane sau de către o persoană care acționează în numele unei părți terțe, atunci când AFIA poate demonstra că sunt îndeplinite următoarele condiții:
(i)
existența, natura și valoarea remunerării, comisionului sau beneficiului sau, dacă valoarea nu poate fi stabilită, metoda de calcul a acestei valori sunt comunicate clar investitorilor în FIA în mod cuprinzător, exact și ușor de înțeles, înainte de furnizarea serviciului respectiv;
(ii)
plata remunerării sau a comisionului ori furnizarea beneficiului nemonetar are scopul de a îmbunătăți calitatea serviciului respectiv și nu afectează respectarea obligației AFIA de a acționa în interesul FIA administrat sau al investitorilor în FIA;
(c)
remunerările licite care permit sau sunt necesare pentru furnizarea serviciului respectiv, inclusiv costurile de custodie, comisioanele de decontare și de schimb, taxele reglementare sau cheltuielile de procedură, și care, prin natura lor, nu intră în conflict cu obligația AFIA de a acționa cu onestitate, echitate și în conformitate cu interesul FIA administrat sau al investitorilor în FIA.
(2) Comunicarea sub formă de rezumat a termenilor esențiali ai dispozițiilor privind remunerările, comisioanele sau beneficiile nemonetare este considerată satisfăcătoare în sensul alineatului (1) litera (b) punctul (i), cu condiția ca AFIA să se angajeze să furnizeze detalii suplimentare la cererea investitorilor în FIA pe care îl administrează și cu condiția să îndeplinească acest angajament.
Articolul 25
Utilizarea cu eficacitate a resurselor și a procedurilor - prelucrarea ordinelor
(1) AFIA stabilește, implementează și aplică proceduri și dispoziții care permit executarea promptă, echitabilă și rapidă a odinelor, în numele FIA.
(2) Procedurile și dispozițiile menționate la alineatul (1) trebuie să îndeplinească următoarele cerințe:
(a)
să asigure înregistrarea și alocarea cu promptitudine și acuratețe a ordinelor executate în numele FIA;
(b)
să execute cu promptitudine ordinele comparabile ale FIA în ordinea sosirii, cu excepția cazului în care acest lucru este imposibil din cauza caracteristicilor acestor ordine ori a condițiilor de piață predominante, sau a cazului în care interesele FIA sau ale investitorilor în FIA cer alt mod de a proceda.
(3) Instrumentele financiare, sumele de bani sau alte active primite în urma decontării ordinelor executate se livrează corect și cu promptitudine FIA relevant sau se înregistrează în contul acestuia.
(4) AFIA nu trebuie să utilizeze în mod necuvenit informațiile privind ordinele în așteptare ale FIA și trebuie să ia toate măsurile rezonabile pentru a preveni utilizarea în mod necuvenit a acestor informații de către orice persoană relevantă.
Articolul 26
Obligații de raportare a executării ordinelor de subscriere și de răscumpărare
(1) Atunci când au executat un ordin de subscriere sau, dacă este cazul, de răscumpărare primit de la un investitor, AFIA furnizează cu promptitudine acestuia, pe un suport durabil, informațiile esențiale privind executarea ordinului respectiv sau acceptarea ofertei de subscriere, după caz.
(2) Alineatul (1) nu se aplică atunci când obligația de a furniza investitorului confirmarea de executare a ordinului revine unui terț și dacă această confirmare conține informațiile esențiale.
AFIA se asigură că persoana terță își respectă obligațiile.
(3) Informațiile esențiale menționate la alineatele (1) și (2) cuprind următoarele:
(a)
identitatea AFIA;
(b)
identitatea investitorului;
(c)
data și ora primirii ordinului;
(d)
data executării;
(e)
identitatea FIA;
(f)
valoarea brută a ordinului, inclusiv comisioanele de subscriere, sau suma netă după deducerea comisioanelor de răscumpărare.
(4) AFIA furnizează investitorului, la cerere, informații privind situația ordinului sau acceptarea ofertei de subscriere, sau ambele, după caz.
Articolul 27
Executarea deciziilor de tranzacționare în numele FIA administrate
(1) AFIA acționează în interesul FIA sau al investitorilor în FIA pe care le administrează atunci când execută deciziile de tranzacționare în numele acestor FIA în contextul administrării portofoliilor lor.
(2) Ori de câte ori cumpără sau vinde instrumente financiare sau alte active pentru care buna executare este relevantă, precum și în sensul alineatului (1), AFIA ia toate măsurile rezonabile pentru a obține cel mai bun rezultat posibil pentru FIA pe care le administrează sau pentru investitorii în aceste FIA, ținând seama de prețul, costurile, rapiditatea, probabilitatea de executare și de decontare, volumul și natura ordinului și de orice alte considerente relevante pentru executarea ordinului. Importanța relativă a acestor factori se stabilește pe baza următoarelor criterii:
(a)
obiectivele, politica de investiții și riscurile specifice ale FIA, indicate în regulile, actele constitutive, prospectul sau documentele de ofertă ale FIA;
(b)
caracteristicile ordinului;
(c)
caracteristicile instrumentelor financiare sau ale altor active care fac obiectul acestui ordin;
(d)
caracteristicile locurilor de executare către care poate fi direcționat ordinul respectiv.
(3) AFIA stabilește și aplică dispoziții eficace pentru respectarea obligațiilor menționate la alineatele (1) și (2). În special, AFIA stabilește în scris și aplică o politică de executare care permite FIA și investitorilor lor să obțină cel mai bun rezultat posibil pentru ordinele FIA, în conformitate cu alineatul (2).
(4) AFIA monitorizează cu regularitate eficacitatea dispozițiilor și a politicii lor de executare a ordinelor, pentru a identifica și, dacă este cazul, a corecta orice deficiențe.
(5) AFIA revizuiesc anual politica lor de executare. Revizuirea se efectuează, de asemenea, ori de câte ori se produce o modificare semnificativă care afectează capacitatea AFIA de a obține în continuare cel mai bun rezultat posibil pentru FIA administrate.
(6) AFIA trebuie să poată demonstra că au executat ordinele în numele FIA în conformitate cu politica lor de executare.
(7) Alineatele (2)-(5) nu se aplică atunci când nu există posibilitatea de a utiliza locuri de executare diferite. AFIA trebuie însă să poată demonstra că nu pot fi utilizate locuri de executare diferite.
Articolul 28
Transmiterea către alte entități a ordinelor de tranzacționare în numele FIA pentru a fi executate
(1) Ori de câte ori cumpără sau vinde instrumente financiare sau alte active pentru care buna executare este relevantă, AFIA acționează în interesul FIA pe care le administrează sau al investitorilor în aceste FIA atunci când transmite altor entități ordinele de tranzacționare în numele FIA administrate pentru a fi executate, în contextul administrării portofoliilor acestor FIA.
(2) AFIA ia toate măsurile rezonabile pentru a obține cel mai bun rezultat posibil pentru FIA sau pentru investitorii în FIA ținând seama de prețul, costurile, rapiditatea, probabilitatea de executare și de decontare, volumul și natura ordinului sau de orice alte considerente relevante pentru executarea ordinului. Importanța relativă a acestor factori se stabilește pe baza criteriilor prevăzute la articolul 27 alineatul (2).
AFIA stabilește, implementează și aplică o politică pentru asigurarea respectării obligației menționate la primul paragraf. Politica identifică, pentru fiecare clasă de instrumente, entitățile cărora le pot fi plasate ordinele. AFIA încheie acorduri de executare numai dacă acestea sunt conforme cu obligațiile stabilite în prezentul articol. AFIA pune la dispoziția investitorilor în FIA pe care le administrează informații adecvate cu privire la politica instituită în conformitate cu prezentul alineat și la orice modificări semnificative ale acestei politici.
(3) AFIA monitorizează cu regularitate eficacitatea politicii instituite în conformitate cu alineatul (2) și, în special, calitatea executării ordinelor de către entitățile identificate în cadrul acestei politici, corectând, dacă este cazul, orice deficiențe.
În plus, AFIA revizuiește anual politica respectivă. O astfel de revizuire se efectuează, de asemenea, ori de câte ori se produce o modificare semnificativă care afectează capacitatea AFIA de a obține în continuare cel mai bun rezultat posibil pentru FIA administrate.
(4) AFIA trebuie să poată demonstra că au plasat ordinele în numele FIA în conformitate cu politica instituită în temeiul alineatului (2).
(5) Alineatele (2)-(5) nu se aplică atunci când nu există posibilitatea de a utiliza locuri de executare diferite. AFIA trebuie însă să poată demonstra că nu pot fi utilizate locuri de executare diferite.
Articolul 29
Agregarea și alocarea ordinelor de tranzacționare
(1) AFIA pot executa un ordin al unui FIA agregat cu un ordin al altui FIA, al unui OPCVM sau al unui client, sau cu un ordin plasat la investirea fondurilor proprii numai dacă:
(a)
este de așteptat, în mod rezonabil, ca agregarea ordinelor să nu aibă un efect global negativ asupra niciunui FIA, OPCVM sau client al cărui ordin urmează să fie agregat;
(b)
este stabilită și instituită o politică de alocare a ordinelor care asigură în termeni suficient de exacți alocarea corectă a ordinelor agregate, precizând inclusiv modul în care volumul și prețul ordinelor influențează alocările acestora, precum și tratarea executărilor parțiale.
(2) Atunci când agregă un ordin al unui FIA cu unul sau mai multe ordine ale altor FIA, OPCVM sau clienți, iar ordinul agregat este executat parțial, AFIA alocă tranzacțiile aferente în conformitate cu politica sa de alocare a ordinelor.
(3) Atunci când agregă tranzacțiile în nume propriu cu unul sau mai multe ordine ale FIA, OPCVM sau clienților, AFIA nu alocă tranzacțiile aferente într-un mod care prejudiciază FIA, OPCVM sau un client.
(4) Atunci când agregă un ordin al unui FIA, OPCVM sau altui client cu o tranzacție în nume propriu, iar ordinul agregat este executat parțial, AFIA alocă tranzacțiile aferente FIA, OPCVM sau clienților cu prioritate față de cele în nume propriu.
Cu toate acestea, dacă poate demonstra în mod rezonabil FIA sau celuilalt client că, fără agregare, nu ar fi fost în măsură să execute ordinul în condiții atât de avantajoase sau nu ar fi fost în măsură să îl execute deloc, AFIA poate aloca tranzacția în nume propriu în mod proporțional, în conformitate cu politica menționată la alineatul (1) litera (b).
SECȚIUNEA 2
Conflicte de interese
[Articolul 14 din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 30
Tipuri de conflicte de interese
În scopul identificării tipurilor de conflicte de interese care apar în cursul administrării unui FIA, AFIA iau în considerare, în special, dacă AFIA, o persoană relevantă sau o persoană legată direct sau indirect de AFIA printr-o relație control:
(a)
este probabil să obțină un câștig financiar sau să evite o pierdere financiară pe cheltuiala FIA sau a investitorilor acestuia;
(b)
are un interes legat de rezultatul unui serviciu sau al unei activități prestate FIA, investitorilor acestuia sau unui client ori de rezultatul unei tranzacții efectuate în numele FIA sau al unui client, care este diferit de interesul FIA în acel rezultat;
(c)
este stimulată financiar sau în alt mod să favorizeze:
-
interesul unui OPCVM, al unui client sau grup de clienți sau al altui FIA în detrimentul interesului FIA;
-
interesul unui investitor în detrimentul interesului unui alt investitor sau grup de investitori în același FIA;
(d)
desfășoară aceleași activități pentru FIA în cauză și pentru un alt FIA, un OPCVM sau un client; sau
(e)
primește sau va primi din partea altei persoane decât FIA sau decât investitorii acestuia un stimulent pentru activitățile de administrare a portofoliului colectiv prestate către FIA, sub formă de bani, bunuri sau servicii altele decât comisionul sau remunerația standard pentru serviciul respectiv.
Articolul 31
Politica în domeniul conflictelor de interese
(1) AFIA stabilește, implementează și aplică o politică eficace în domeniul conflictelor de interese. Această politică este stabilită în scris și este adecvată în raport cu dimensiunea și organizarea AFIA, precum și cu natura, dimensiunea și complexitatea activității acestuia.
Atunci când AFIA face parte dintr-un grup, politica respectivă ia totodată în considerare împrejurările pe care AFIA le cunoaște sau ar trebui să le cunoască și care pot genera un conflict de interese ca rezultat al structurii și al activității comerciale desfășurate de ceilalți membri ai grupului.
(2) Politica în domeniul conflictelor de interese stabilită în conformitate cu alineatul (1) cuprinde următoarele:
(a)
în ceea ce privește activitățile desfășurate de către AFIA sau în numele acestuia, inclusiv activitățile desfășurate de către un delegat, un subdelegat, un evaluator extern sau o contrapartidă, identificarea împrejurărilor care constituie sau pot da naștere unui conflict de interese cu un risc semnificativ de prejudiciere a intereselor FIA sau ale investitorilor săi;
(b)
procedurile care trebuie urmate și măsurile care trebuie adoptate pentru a preveni, gestiona și monitoriza astfel de conflicte.
Articolul 32
Conflicte de interese referitoare la răscumpărarea investițiilor
AFIA care administrează un FIA deschis identifică, gestionează și monitorizează conflictele de interese apărute între investitorii care doresc să își răscumpere investițiile și investitorii care doresc să își mențină investițiile în FIA, precum și orice conflicte între înclinația naturală a AFIA de a investi în active nelichide și politica de răscumpărare a FIA, în conformitate cu obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 alineatul (1) din Directiva 2011/61/UE.
Articolul 33
Proceduri și măsuri de prevenire sau de gestionare a conflictelor de interese
(1) Procedurile și măsurile stabilite pentru prevenirea sau gestionarea conflictelor de interese sunt concepute astfel încât să se asigure faptul că persoanele relevante implicate în diferitele activități care presupun un risc de conflict de interese desfășoară aceste activități cu un grad de independență adecvat dimensiunii și activităților AFIA și ale grupului din care acesta face parte, precum și nivelului de materialitate al riscului de prejudiciere a intereselor FIA sau ale investitorilor săi.
(2) Atunci când este necesar și adecvat pentru ca AFIA să asigure gradul de independență necesar, procedurile care trebuie urmate și măsurile care trebuie adoptate în conformitate cu articolul 31 alineatul (2) litera (b) includ următoarele:
(a)
proceduri eficace de prevenire și control al schimbului de informații dintre persoanele relevante implicate în activități de administrare a portofoliului colectiv sau în alte activități în conformitate cu articolul 6 alineatele (2) și (4) din Directiva 2011/61/UE care presupun un risc de conflict de interese în cazul în care schimbul de informații poate prejudicia interesele unuia sau mai multor FIA sau ale investitorilor acestora;
(b)
supravegherea separată a persoanelor relevante ale căror funcții principale implică desfășurarea de activități de administrare a portofoliului colectiv în numele clienților sau al investitorilor ori prestarea de servicii către clienți sau investitori ale căror interese pot intra în conflict ori care reprezintă în alt fel interese diferite care pot intra în conflict, inclusiv cele ale AFIA;
(c)
eliminarea oricărei legături directe dintre remunerarea persoanelor relevante care desfășoară cu precădere o anumită activitate și remunerarea altor persoane relevante, sau câștigurile generate de acestea, care desfășoară cu precădere altă activitate, atunci când activitățile în cauză pot genera un conflict de interese;
(d)
măsuri pentru interzicerea sau restrângerea exercitării de către orice persoană a unei influențe inadecvate asupra modului în care o persoană relevantă desfășoară activități de administrare a portofoliului colectiv;
(e)
măsuri de prevenire sau control al implicării simultane sau consecutive a unei persoane relevante în activități diferite de administrare a portofoliului colectiv sau în alte activități în conformitate cu articolul 6 alineatele (2) și (4) din Directiva 2011/61/UE, atunci când implicarea respectivă poate prejudicia gestionarea corespunzătoare a conflictelor de interese.
În cazul în care adoptarea sau aplicarea uneia sau a mai multora dintre măsurile și procedurile menționate anterior nu asigură gradul necesar de independență, AFIA adoptă măsurile și procedurile alternative sau suplimentare care sunt necesare și adecvate în acest sens.
Articolul 34
Gestionarea conflictelor de interese
Atunci când dispozițiile administrative sau organizatorice adoptate de AFIA nu sunt suficiente pentru a asigura, cu o certitudine rezonabilă, prevenirea riscurilor de prejudiciere a intereselor FIA sau ale investitorilor FIA, conducerea superioară sau un alt organ intern competent al AFIA sunt informați prompt pentru a lua orice decizie sau măsură necesară care să asigure faptul că AFIA acționează în interesul FIA sau al investitorilor FIA.
Articolul 35
Monitorizarea conflictelor de interese
(1) AFIA ține și actualizează periodic evidența tipurilor de activități desfășurate de către AFIA sau în numele său în care a apărut sau, în cazul în care este vorba de o activitate în curs de desfășurare, poate apărea un conflict de interese cu un risc semnificativ de prejudiciere a intereselor unuia sau mai multor FIA sau ale investitorilor acestora.
(2) Conducerea superioară primește în mod frecvent, cel puțin o dată pe an, rapoarte scrise privind activitățile menționate la alineatul (1).
Articolul 36
Informațiile privind conflictele de interese
(1) Informațiile care trebuie comunicate investitorilor în conformitate cu articolul 14 alineatele (1) și (2) din Directiva 2011/61/UE sunt furnizate acestora pe un suport durabil sau prin intermediul unui site web.
(2) În cazul în care informațiile menționate la alineatul (1) sunt furnizate prin intermediul unui site web și nu se adresează personal investitorului, trebuie îndeplinite condițiile următoare:
(a)
investitorului i-a fost comunicată adresa site-ului web și locul de pe site în care se pot găsi informațiile, iar acesta și-a dat acordul pentru furnizarea informațiilor prin astfel de mijloace;
(b)
informațiile trebuie să fie la zi;
(c)
informațiile trebuie să fie accesibile permanent prin intermediul site-ului web, pe toată perioada necesară, în mod rezonabil, clientului pentru a le consulta.
Articolul 37
Strategii de exercitare a drepturilor de vot
(1) Un AFIA elaborează strategii adecvate și eficace pentru a determina momentul și modul în care trebuie exercitate drepturile de vot deținute în portofoliile FIA pe care le administrează, în beneficiul exclusiv al FIA în cauză și al investitorilor acestora.
(2) Strategiile menționate la alineatul (1) prevăd măsuri și proceduri pentru:
(a)
monitorizarea acțiunilor relevante de la nivelul societăților;
(b)
asigurarea exercitării drepturilor de vot în conformitate cu obiectivele și cu politica de investiții ale FIA în cauză;
(c)
prevenirea sau gestionarea oricăror conflicte de interese care decurg din exercitarea drepturilor de vot.
(3) O descriere succintă a strategiilor și detaliile acțiunilor întreprinse pe baza acestor strategii se pune la dispoziția investitorilor, la cererea acestora.
SECȚIUNEA 3
Administrarea riscurilor
[Articolul 15 din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 38
Sisteme de administrare a riscurilor
În sensul prezentei secțiuni, prin sisteme de administrare a riscurilor se înțeleg sistemele formate din elementele relevante ale structurii organizatorice a AFIA, cu un rol central pentru funcția permanentă de administrare a riscurilor, politicile și procedurile referitoare la administrarea riscurilor relevante pentru strategia de investiții a fiecărui FIA și măsurile, procesele și tehnicile legate de măsurarea și de administrarea riscurilor la care recurge AFIA pentru fiecare FIA pe care îl administrează.
Articolul 39
Funcția permanentă de administrare a riscurilor
(1) AFIA stabilește și menține o funcție permanentă de administrare a riscurilor care:
(a)
implementează politici și proceduri eficace de administrare a riscurilor, în vederea identificării, măsurării, administrării și monitorizării permanente a tuturor riscurilor relevante pentru strategia de investiții a fiecărui FIA și la care este sau poate fi expus fiecare FIA;
(b)
asigură faptul că profilul de risc al FIA comunicat investitorilor în conformitate cu articolul 23 alineatul (4) litera (c) din Directiva 2011/61/UE respectă limitele de risc stabilite în conformitate cu articolul 44 din prezentul regulament;
(c)
monitorizează respectarea limitelor de risc stabilite în conformitate cu articolul 44 și notifică în timp util organul de conducere al AFIA și, dacă aceasta există, funcția de supraveghere a AFIA în cazul în care consideră că profilul de risc al FIA nu este conform cu aceste limite sau că există un risc semnificativ ca profilul de risc să devină neconform cu aceste limite;
(d)
comunică organului de conducere al AFIA și, dacă aceasta există, funcției de supraveghere a AFIA, cu o periodicitate corespunzătoare naturii, dimensiunii și complexității FIA sau activităților AFIA, informații la zi referitoare la următoarele aspecte:
(i)
respectarea de către profilul de risc al FIA comunicat investitorilor în conformitate cu articolul 23 alineatul (4) litera (c) din Directiva 2011/61/UE a limitelor de risc stabilite în conformitate cu articolul 44 și coerența dintre aceste limite;
(ii)
caracterul adecvat și eficacitatea procesului de administrare a riscurilor, indicând în particular dacă au fost sau vor fi luate măsuri corective adecvate în cazul unor deficiențe existente sau anticipate;
(e)
comunică periodic conducerii superioare informații la zi privind nivelul curent al riscurilor la care este expus fiecare FIA administrat, precum și orice depășiri existente sau previzibile ale limitelor de risc stabilite în conformitate cu articolul 44, pentru a se asigura că pot fi luate măsuri rapide și adecvate.
(2) Funcția de administrare a riscurilor are autoritatea necesară și acces la toate informațiile relevante necesare pentru a îndeplini sarcinile prevăzute la alineatul (1).
Articolul 40
Politica de administrare a riscurilor
(1) AFIA trebuie să stabilească, să implementeze și să mențină o politică de administrare a riscurilor adecvată și formalizată, care să identifice toate riscurile relevante la care sunt sau pot fi expuse FIA pe care le administrează.
(2) Politica de administrare a riscurilor trebuie să cuprindă procedurile necesare pentru a permite AFIA să evalueze, pentru fiecare FIA pe care îl administrează, expunerea la riscul de piață, la riscul de lichiditate și la riscul de contrapartidă, precum și expunerea FIA la toate celelalte riscuri relevante care pot avea un nivel semnificativ pentru fiecare FIA administrat, inclusiv la riscurile operaționale.
(3) AFIA includ în politica de administrare a riscurilor cel puțin următoarele elemente:
(a)
tehnicile, instrumentele și măsurile care îi permit să se conformeze articolului 45;
(b)
tehnicile, instrumentele și măsurile care permit evaluarea și monitorizarea riscului de lichiditate al FIA în condiții normale și excepționale de lichiditate, inclusiv prin simulări de criză efectuate în mod regulat în conformitate cu articolul 48;
(c)
repartizarea responsabilităților referitoare la administrarea riscurilor în cadrul AFIA;
(d)
limitele stabilite în conformitate cu articolul 44 din prezentul regulament și o explicitare a modului în care acestea respectă profilul de risc al FIA comunicat investitorilor în conformitate cu articolul 23 alineatul (4) litera (c) din Directiva 2011/61/UE;
(e)
condițiile, conținutul, frecvența și destinatarii rapoartelor elaborate de funcția permanentă de administrare a riscurilor menționată la articolul 39.
(4) Politica de administrare a riscurilor trebuie să includă o descriere a măsurilor de protecție menționate la articolul 43, în particular a următoarelor aspecte:
(a)
natura potențialelor conflicte de interese;
(b)
măsurile corective adoptate;
(c)
motivele pentru care aceste măsuri ar trebui să conducă, potrivit unor așteptări rezonabile, la exercitarea în condiții de independență a funcției de administrare a riscurilor;
(d)
modul în care AFIA intenționează să se asigure că măsurile de protecție au o eficacitate constantă.
(5) Politica de administrare a riscurilor menționată la alineatul (1) este adecvată pentru natura, dimensiunea și complexitatea activităților AFIA și ale FIA pe care le administrează.
Articolul 41
Evaluarea, monitorizarea și revizuirea sistemelor de administrare a riscurilor
(1) AFIA evaluează, monitorizează și, cel puțin o dată pe an, reexaminează următoarele aspecte:
(a)
caracterul adecvat și eficacitatea politicii de administrare a riscurilor și a măsurilor, proceselor și tehnicilor menționate la articolul 45;
(b)
măsura în care AFIA respectă politica de administrare a riscurilor și măsurile, procesele și tehnicile menționate la articolul 45;
(c)
caracterul adecvat și eficiența măsurilor luate pentru remedierea deficiențelor apărute în derularea procesului de administrare a riscurilor;
(d)
îndeplinirea funcției de administrare a riscurilor;
(e)
caracterul adecvat și eficiența măsurilor menite să asigure separarea funcțională și ierarhică a funcției de administrare a riscurilor în conformitate cu articolul 42.
Frecvența reexaminării periodice prevăzute la primul paragraf este stabilită de conducerea superioară în conformitate cu principiul proporționalității, având în vedere natura, dimensiunea și complexitatea activităților AFIA și ale FIA pe care le administrează.
(2) În plus față de reexaminarea periodică menționată la alineatul (1), sistemele de administrare a riscurilor trebuie revizuite atunci când:
(a)
politicile și procedurile de administrare a riscurilor și măsurile, procesele și tehnicile menționate la articolul 45 sunt supuse unor modificări semnificative;
(b)
evenimente interne sau externe indică faptul că este necesară o reexaminare suplimentară;
(c)
strategia de investiții și obiectivele unui FIA pe care îl administrează AFIA sunt supuse unor modificări semnificative.
(3) AFIA actualizează sistemele de administrare a riscurilor pe baza rezultatelor reexaminării menționate la alineatele (1) și (2).
(4) AFIA informează autoritatea competentă din statul membru de origine cu privire la orice modificare semnificativă a politicii de administrare a riscurilor și a măsurilor, proceselor și tehnicilor menționate la articolul 45.
Articolul 42
Separarea funcțională și ierarhică a funcției de administrare a riscurilor
(1) Funcția de administrare a riscurilor este considerată separată din punct de vedere funcțional și ierarhic de unitățile operaționale, inclusiv de funcția de administrare a portofoliului, numai dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
(a)
persoanele implicate în exercitarea funcției de administrare a riscurilor nu sunt supravegheate de către persoanele responsabile de performanța unităților operaționale, inclusiv a funcției de administrare a portofoliului, ale AFIA;
(b)
persoanele implicate în exercitarea funcției de administrare a riscurilor nu sunt angajate în activități din cadrul unităților operaționale și nici din cadrul funcției de administrare a portofoliului;
(c)
persoanele implicate în exercitarea funcției de administrare a riscurilor sunt remunerate conform îndeplinirii obiectivelor legate de această funcție, independent de performanța unităților operaționale, inclusiv a funcției de administrare a portofoliului;
(d)
remunerația funcționarilor de rang înalt care exercită funcția de administrare a riscurilor este direct supravegheată de către comitetul de remunerare, în cazul în care un astfel de comitet a fost înființat.
(2) Separarea funcțională și ierarhică a funcției de administrare a riscurilor în conformitate cu alineatul (1) trebuie asigurată la nivelul întregii structuri ierarhice a AFIA, până la organul de conducere. Aceasta este verificată de către organul de conducere și de către funcția de supraveghere a AFIA, dacă există.
(3) Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA evaluează modul în care AFIA a aplicat dispozițiile alineatelor (1) și (2), pe baza criteriilor prevăzute la articolul 15 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2011/61/UE.
Articolul 43
Măsuri de protecție împotriva conflictelor de interese
(1) Măsurile de protecție împotriva conflictelor de interese menționate la articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/61/UE asigură, cel puțin, faptul că:
(a)
deciziile luate de funcția de administrare a riscurilor se bazează pe date fiabile, care sunt supuse unui grad adecvat de control din partea funcției de administrare a riscurilor;
(b)
remunerația persoanelor implicate în exercitarea funcției de administrare a riscurilor reflectă realizarea obiectivelor legate de această funcție, independent de performanțele obținute de sectoarele în care sunt active aceste persoane;
(c)
funcția de administrare a riscurilor este supusă unei examinări independente adecvate, pentru a se asigura faptul că deciziile sunt rezultatul unui proces independent;
(d)
funcția de administrare a riscurilor este reprezentată în organul de conducere sau la nivelul funcției de supraveghere, dacă aceasta a fost înființată, cel puțin cu aceeași autoritate ca funcția de administrare a portofoliului;
(e)
orice sarcini care intră în conflict sunt separate în mod corespunzător.
(2) În limitele proporționalității și ținând seama de natura, dimensiunea și complexitatea AFIA, prin măsurile de protecție menționate la alineatul (1) se asigură, de asemenea, că:
(a)
îndeplinirea funcției de administrare a riscurilor este examinată periodic de către funcția de audit intern sau, dacă aceasta nu a fost înființată, de către o parte externă numită de organul de conducere;
(b)
în cazul în care a fost înființat un comitet pentru riscuri, acesta deține resurse adecvate, iar membrii care nu sunt independenți nu au o influență nejustificată asupra îndeplinirii funcției de administrare a riscurilor.
(3) Organul de conducere al AFIA și, dacă este cazul, funcția de supraveghere stabilesc măsurile de protecție împotriva conflictelor de interese prevăzute la alineatele (1) și (2), examinează în mod periodic eficacitatea acestora și iau la timp măsuri corective pentru remedierea eventualelor deficiențe.
Articolul 44
Limite de risc
(1) AFIA stabilește și aplică limite de risc cantitative, calitative sau de ambele tipuri pentru fiecare FIA pe care îl administrează, ținând seama de toate riscurile relevante. În cazul în care se stabilesc numai limite calitative, AFIA trebuie să fie în măsură să justifice această abordare în fața autorității competente.
(2) Limitele de risc calitative și cantitative pentru fiecare FIA acoperă cel puțin următoarele riscuri:
(a)
riscurile de piață;
(b)
riscurile de credit;
(c)
riscurile de lichiditate;
(d)
riscurile de contrapartidă;
(e)
riscurile operaționale.
(3) La stabilirea limitelor de risc, AFIA ține seama de strategiile și de activele utilizate pentru fiecare FIA pe care îl administrează, precum și de normele naționale care se aplică fiecăruia dintre aceste FIA. Aceste limite de risc trebuie să corespundă profilului de risc al FIA comunicat investitorilor în conformitate cu articolul 23 alineatul (4) litera (c) din Directiva 2011/61/UE și să fie aprobate de organul de conducere.
Articolul 45
Măsurarea și administrarea riscurilor
(1) AFIA adoptă măsuri, procese și tehnici adecvate și eficace pentru:
(a)
identificarea, măsurarea, administrarea și monitorizarea în orice moment a riscurilor la care sunt sau ar putea fi expuse FIA administrate de AFIA în cauză;
(b)
asigurarea respectării limitelor stabilite în conformitate cu articolul 44.
(2) Măsurile, procesele și tehnicile menționate la alineatul (1) trebuie să fie proporționale cu natura, dimensiunea și complexitatea activității AFIA și ale fiecărui FIA pe care îl administrează și trebuie să corespundă profilului de risc al FIA comunicat investitorilor, în conformitate cu articolul 23 alineatul (4) litera (c) din Directiva 2011/61/UE.
(3) În scopurile prevăzute la alineatul (1), AFIA ia următoarele măsuri pentru fiecare FIA pe care îl gestionează:
(a)
instituie măsurile, procesele și tehnicile de administrare a riscurilor necesare pentru a se asigura că riscurile aferente pozițiilor deținute și contribuția lor la profilul de risc global sunt corect măsurate pe baza unor date solide și fiabile, precum și că măsurile, procesele și tehnicile de măsurare a riscului sunt formalizate corespunzător;
(b)
efectuează, atunci când este cazul, teste ex post periodice pentru a examina valabilitatea metodelor de măsurare a riscului care includ prognoze și estimări bazate pe modele;
(c)
efectuează simulări de criză și analize periodice adecvate ale scenariilor pentru a răspunde riscurilor provenind din modificările potențiale ale condițiilor de piață care pot avea un efect negativ asupra FIA;
(d)
se asigură că nivelul actual de risc respectă limitele de risc stabilite în conformitate cu articolul 44;
(e)
instituie, aplică și menține proceduri adecvate care, în eventualitatea unor încălcări efective sau anticipate ale limitelor de risc ale FIA, să permită luarea unor măsuri corective rapide în interesul investitorilor;
(f)
se asigură că există sisteme și proceduri adecvate de administrare a lichidităților pentru fiecare FIA, în conformitate cu cerințele stabilite la articolul 46.
SECȚIUNEA 4
Administrarea lichidităților
[Articolul 16 din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 46
Sistemul și procedurile de administrare a lichidităților
AFIA este în măsură să demonstreze autorităților competente din statul său membru de origine că au fost instituite un cadru adecvat de administrare a lichidităților și procedurile eficace menționate la articolul 16 alineatul (1) din Directiva 2011/61/UE, luând în considerare strategia de investiții, profilul de lichiditate și politica de răscumpărare ale fiecărui FIA.
Articolul 47
Monitorizarea și administrarea riscului de lichiditate
(1) Sistemul de administrare a lichidităților și procedurile menționate la articolul 46 asigură, cel puțin, că:
(a)
AFIA menține un nivel de lichiditate al FIA adecvat obligațiilor sale suport, pe baza unei evaluări a lichidității relative a activelor FIA pe piață, ținând seama de perioada necesară pentru lichidare și de prețul sau de valoarea la care pot fi lichidate activele respective, precum și de sensibilitatea lor la riscurile de piață sau la alți factori de piață;
(b)
AFIA monitorizează profilul de lichiditate al portofoliului de active al FIA, având în vedere contribuția marginală a fiecărui activ care poate avea un impact semnificativ asupra lichidității, precum și pasivele și angajamentele semnificative, contingente sau de altă natură, pe care FIA le poate avea în raport cu obligațiile sale suport. În acest scop, AFIA trebuie să ia în considerare profilul bazei de investitori a FIA, inclusiv tipul de investitori, dimensiunea relativă a investițiilor și condițiile de răscumpărare aferente acestor investiții;
(c)
în cazul în care FIA investește în alte organisme de plasament colectiv, AFIA monitorizează modul în care abordează administratorii acestor organisme de plasament colectiv administrarea lichidităților, inclusiv prin efectuarea de evaluări periodice pentru a monitoriza modificările condițiilor de răscumpărare ale organismelor de plasament colectiv în care investește FIA. Sub rezerva respectării dispozițiilor articolului 16 alineatul (1) din Directiva 2011/61/UE, această obligație nu se aplică în cazul în care celelalte organisme de plasament colectiv în care investește FIA sunt tranzacționate în mod activ pe o piață reglementată în sensul articolului 4 alineatul (1) punctul 14 din Directiva 2004/39/CE sau pe o piață echivalentă dintr-o țară terță;
(d)
AFIA instituie și menține măsuri și proceduri adecvate de măsurare a lichidității în vederea evaluării riscurilor cantitative și calitative ale pozițiilor și ale investițiilor preconizate care au un impact semnificativ asupra profilului de lichiditate al portofoliului de active al FIA, pentru a permite măsurarea în mod corespunzător a efectelor acestora asupra profilului global de lichiditate. Procedurile utilizate asigură faptul că AFIA dispune de înțelegerea și cunoștințele corespunzătoare privind lichiditatea activelor în care FIA a investit sau intenționează să investească, incluzând, după caz, volumul tranzacțiilor și sensibilitatea prețurilor și/sau spreadurile fiecărui activ în condiții normale și excepționale de lichiditate;
(e)
AFIA examinează și aplică instrumentele și măsurile, inclusiv măsurile speciale, necesare pentru a administra riscul de lichiditate al fiecărui FIA aflat în administrarea sa. AFIA identifică tipul de circumstanțe în care pot fi utilizate aceste instrumente și măsuri, atât în situații normale, cât și în situații excepționale, ținând seama de tratamentul echitabil al tuturor investitorilor în cazul fiecărui FIA administrat. AFIA poate folosi astfel de instrumente și măsuri numai în aceste circumstanțe și cu condiția ca informațiile adecvate să fi fost comunicate în conformitate cu articolul 108.
(2) AFIA formalizează politicile și procedurile sale de administrare a lichidității menționate la alineatul (1), le revizuiesc cel puțin o dată pe an și le actualizează în cazul apariției unor modificări sau a unor măsuri noi.
(3) AFIA prevăd în sistemul și procedurile lor de administrare a lichidităților menționate la alineatul (1) măsuri adecvate de escaladare pentru a face față deficitelor de lichiditate anticipate sau existente sau altor situații critice ale FIA.
(4) Alineatul (1) litera (e) nu se aplică în cazul în care AFIA administrează un FIA de tip închis care utilizează efectul de levier.
Articolul 48
Limite de lichiditate și simulări de criză
(1) După caz, ținând seama de natura, dimensiunea și complexitatea activităților fiecărui FIA pe care îl administrează, AFIA stabilesc și mențin limite adecvate privind lichiditatea sau lipsa de lichiditate a FIA, care să fie conforme cu obligațiile lor suport și cu politica de răscumpărare, precum și cu cerințele stabilite în articolul 44 privind limitele de risc cantitative și calitative.
AFIA monitorizează respectarea acestor limite și, dacă limitele sunt depășite sau este probabil să fie depășite, determină măsurile care se impun (sau care sunt necesare). Pentru a determina măsurile adecvate, AFIA examinează caracterul adecvat al politicilor și al procedurilor de administrare a lichidităților, adecvarea profilului de lichiditate al activelor FIA și efectul unor niveluri atipice de solicitări de răscumpărare.
(2) AFIA realizează în mod regulat simulări de criză, în condiții normale și excepționale de lichiditate, care să le permită să evalueze riscul de lichiditate al fiecărui FIA pe care îl administrează. Simulările de criză:
(a)
sunt realizate pe baza unor informații fiabile și actualizate de natură cantitativă sau, dacă acest lucru nu este posibil, de natură calitativă;
(b)
după caz, simulează un deficit de lichiditate al activelor FIA și solicitări de răscumpărare atipice;
(c)
acoperă riscurile de piață și orice consecință a acestora, inclusiv asupra apelurilor în marjă, a cerințelor în materie de garanții reale sau a liniilor de credit;
(d)
țin seama de sensibilitatea evaluărilor în situații de criză;
(e)
se efectuează cu o frecvență de cel puțin o dată pe an, adaptată la natura FIA, luând în considerare strategia de investiții, profilul de lichiditate, tipul de investitori și politica de răscumpărare ale FIA.
(3) AFIA acționează în interesul investitorilor în ceea ce privește rezultatul oricărei simulări de criză.
Articolul 49
Coerența dintre strategia de investiții, profilul de lichiditate și politica de răscumpărare
(1) În sensul articolului 16 alineatul (2) din Directiva 2011/61/UE, strategia de investiții, profilul de lichiditate și politica de răscumpărare ale fiecărui FIA administrat de un AFIA sunt considerate coerente dacă investitorii au capacitatea de a-și răscumpăra investițiile în conformitate cu principiul tratamentului echitabil al tuturor investitorilor FIA și cu politica de răscumpărare și obligațiile FIA.
(2) În procesul de evaluare a coerenței dintre strategia de investiții, profilul de lichiditate și politica de răscumpărare, AFIA ține seama, de asemenea, de impactul pe care îl pot avea răscumpărările asupra prețurilor sau a spreadurilor suport ale fiecărui activ al FIA.
SECȚIUNEA 5
Investiții în poziții din securitizare
[Articolul 17 din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 50
Definiții
În sensul prezentei secțiuni:
(a)
„securitizare” înseamnă o titlurizare în sensul articolului 4 punctul 36 din Directiva 2006/48/CE;
(b)
„poziție din securitizare” înseamnă o poziție de titlurizare în sensul articolului 4 punctul 40 din Directiva 2006/48/CE;
(c)
„sponsor” înseamnă un sponsor în sensul articolului 4 punctul 42 din Directiva 2006/48/CE;
(d)
„tranșă” înseamnă o tranșă în sensul articolului 4 punctul 39 din Directiva 2006/48/CE;
Articolul 51
Cerințe privind interesul păstrat
(1) AFIA își asumă expunerea la riscul de credit al unei securitizări în numele unuia sau al mai multor FIA pe care le administrează numai dacă inițiatorul, sponsorul sau creditorul inițial a comunicat în mod explicit AFIA că își păstrează în permanență un interes economic net semnificativ, care nu poate fi în niciun caz mai mic de 5 %.
Se consideră că a fost păstrat un interes economic net semnificativ de cel puțin 5 % numai în următoarele cazuri:
(a)
păstrarea a cel puțin 5 % din valoarea nominală a fiecăreia dintre tranșele vândute sau transferate investitorilor;
(b)
în cazul securitizărilor expunerilor reînnoibile, păstrarea unui interes al inițiatorului de cel puțin 5 % din valoarea nominală a expunerilor securitizate;
(c)
păstrarea unor expuneri selectate aleatoriu, echivalente cu cel puțin 5 % din valoarea nominală a expunerilor securitizate, dacă aceste expuneri ar fi fost, altfel, securitizate în securitizare, cu condiția ca numărul expunerilor potențial securitizate să fie de cel puțin 100 la inițierea tranzacției de securitizare;
(d)
păstrarea tranșei care suportă prima pierdere și, dacă este necesar, a altor tranșe cu un profil de risc similar sau mai sever decât cele transferate sau vândute investitorilor și care nu sunt scadente mai devreme decât cele transferate sau vândute investitorilor, astfel încât păstrarea să reprezinte în total cel puțin 5 % din valoarea nominală a expunerilor securitizate.
(e)
păstrarea unei expuneri care suportă prima pierdere de cel puțin 5 % din fiecare expunere securitizată în securitizare.
Interesul economic net este cuantificat la inițierea tranzacției de securitizare și trebuie păstrat în permanență. Interesul economic net, care include pozițiile, dobânzile sau expunerile păstrate, nu face obiectul diminuării riscului de credit, al pozițiilor scurte sau al altei acoperiri și nu este vândut. Interesul economic net este determinat de valoarea noțională a elementelor din afara bilanțului.
Nu pot exista, pentru nicio securitizare dată, aplicări multiple ale cerințelor privind păstrarea.
(2) Alineatul (1) nu se aplică în cazul în care expunerile securitizate sunt creanțe sau creanțe condiționale deținute față de instituțiile enumerate la articolul 122a alineatul (3) primul paragraf din Directiva 2006/48/CE sau garantate integral, necondiționat și irevocabil de către astfel de instituții și nu se aplică la tranzacțiile menționate la articolul 122a alineatul (3) al doilea paragraf din Directiva 2006/48/CE.
Articolul 52
Cerințe calitative referitoare la sponsori și inițiatori
Înainte ca AFIA să își asume expunerea la riscul de credit al unei securitizări în numele unuia sau mai multor FIA, acesta se asigură că sponsorul și inițiatorul:
(a)
acordă credite pe baza unor criterii solide și bine definite și stabilesc în mod clar procesul de aprobare, modificare, reînnoire și refinanțare a creditelor pentru expunerile care urmează să fie securitizate, în mod similar cu cele care se aplică expunerilor pe care le dețin;
(b)
au implementat și utilizează sisteme eficace pentru a gestiona administrarea și monitorizarea permanente ale portofoliilor și expunerilor lor care implică un risc de credit, inclusiv pentru identificarea și gestionarea creditelor problematice, pentru efectuarea unor ajustări adecvate ale valorilor și pentru constituirea unor provizioane adecvate;
(c)
diversifică la un nivel adecvat fiecare portofoliu de credit pe baza pieței țintă și a strategiei globale de creditare;
(d)
dispun de o politică scrisă privind riscul de credit care include limitele de toleranță la risc și politica privind provizioanele și descrie modul în care este măsurat, monitorizat și controlat acest risc;
(e)
permit accesul rapid la toate datele relevante privind calitatea creditelor și performanța fiecărei expuneri suport, fluxurile de numerar și garanțiile reale aferente unei expuneri din securitizare și informațiile necesare pentru efectuarea unor simulări de criză cuprinzătoare și bine informate asupra fluxurilor de numerar și asupra valorilor garanțiilor expunerilor suport. În acest scop, datele relevante se stabilesc la data operațiunii de securitizare și, dacă este cazul ca urmare a naturii operațiunii de securitizare, ulterior.
(f)
acordă acces rapid la toate celelalte date relevante necesare pentru ca AFIA să se conformeze cerințelor prevăzute la articolul 53;
(g)
comunică nivelul interesului lor economic net păstrat menționat la articolul 51, precum și orice elemente care ar putea afecta menținerea interesului economic net minim obligatoriu prevăzut la articolul respectiv.
Articolul 53
Cerințe calitative referitoare la AFIA expuși la securitizări
(1) Înainte de a deveni expus la riscul de credit al unei securitizări în numele unuia sau al mai multor FIA și, dacă este cazul, ulterior, un AFIA trebuie să fie în măsură să demonstreze autorităților competente, pentru fiecare poziție din securitizare individuală deținută, că înțelege în detaliu și în profunzime pozițiile respective și că a instituit politici și proceduri formale adecvate la profilul de risc al investițiilor FIA respective în poziții securitizate, pentru a analiza și înregistra următoarele elemente:
(a)
informațiile comunicate conform articolului 51 de către inițiatori sau sponsori pentru a preciza interesul economic net pe care îl păstrează în permanență în securitizare;
(b)
caracteristicile de risc ale fiecărei poziții din securitizare;
(c)
caracteristicile de risc ale expunerilor suport aferente poziției din securitizare;
(d)
reputația și istoricul pierderilor suferite în securitizări anterioare de inițiatori sau sponsori în clasele relevante de expuneri suport aferente poziției din securitizare;
(e)
declarațiile și comunicările făcute de inițiatori, sponsori sau agenții ori consilierii acestora în legătură cu obligația de diligență necesară privind expunerile securitizate și, după caz, calitatea garanțiilor reale aferente expunerilor securitizate;
(f)
dacă este cazul, metodologiile și conceptele pe care se bazează evaluarea garanțiilor reale aferente expunerilor securitizate, precum și politicile adoptate de inițiator sau de sponsor pentru a asigura independența evaluatorului;
(g)
toate caracteristicile structurale ale securitizării care pot avea un impact semnificativ asupra performanței poziției din securitizare a instituției, precum ordinea distribuirii fluxurilor de numerar către investitori stabilită prin contract (contractual waterfall) și factorii de declanșare aferenți, îmbunătățirea calității creditului, creșterea lichidității, factorii de declanșare legați de valoarea de piață și definițiile stării de nerambursare specifice tranzacției.
(2) În cazul în care un AFIA și-a asumat o expunere la o valoare semnificativă a riscului de credit al unei securitizări în numele unuia sau mai multor FIA, acesta efectuează periodic simulări de criză adecvate acestor poziții din securitizare, în conformitate cu articolul 15 alineatul (3) litera (b) din Directiva 2011/61/UE. Simularea de criză trebuie să fie proporțională cu natura, dimensiunea și complexitatea riscurilor inerente pozițiilor de securitizare.
AFIA stabilesc proceduri oficiale de monitorizare în conformitate cu principiile prevăzute la articolul 15 din Directiva 2011/61/UE, care să fie proporționale cu profilul de risc al FIA relevant cu privire la riscul de credit al unei poziții din securitizare, pentru monitorizarea permanentă și la timp a informațiilor privind expunerile suport ale acestor poziții din securitizare. Aceste informații includ (în cazul în care prezintă importanță pentru tipul respectiv de securitizare și fără a se limita la acele tipuri de informații descrise în prezentul document) tipul de expunere, procentul de împrumuturi a căror rambursare este restantă cu mai mult de 30, 60 și 90 de zile, ratele de nerambursare, ratele de rambursare anticipată, împrumuturile cu garanția aflată în executare, tipul garanției reale și rata de ocupare a acesteia, distribuția frecvenței scorurilor de credit sau a altor cuantificări a bonității debitorilor la nivelul expunerilor suport, gradul de diversificare la nivel de sector și de arie geografică, distribuția frecvenței raportului dintre împrumut și valoarea garanției reale (loan to value), cu intervale ale căror mărimi să permită efectuarea cu ușurință a unei analize de sensibilitate adecvate. În cazul în care expunerile suport reprezintă la rândul lor poziții din securitizare, AFIA trebuie să dispună de informațiile menționate în prezentul paragraf nu numai în ceea ce privește tranșele suport din securitizare, cum ar fi numele și calitatea creditului emitentului, ci și în ceea ce privește caracteristicile și performanța portofoliilor suport aferente acestor tranșe din securitizare.
AFIA aplică aceleași standarde de analiză participațiilor sau subscrierilor de titluri provenind din operațiuni de securitizare, achiziționate de la părți terțe.
(3) În scopul unei administrări adecvate a riscurilor și a lichidităților, AFIA care își asumă expuneri la riscul de credit al unei securitizări în numele unuia sau mai multor FIA identifică, măsoară, monitorizează, administrează, controlează și raportează în mod corespunzător riscurile care apar din cauza neconcordanțelor dintre activele și pasivele FIA relevante, riscul de concentrare sau riscul de investiție care decurg din aceste instrumente. AFIA se asigură că profilul de risc al acestor poziții din securitizare corespunde dimensiunii, structurii globale a portofoliului, strategiilor și obiectivelor de investiții ale FIA relevante, așa cum sunt acestea definite în regulile sau actele constitutive, în prospectul de emisiune și în documentele de ofertă ale acestora.
(4) AFIA se asigură, în conformitate cu cerințele prevăzute la articolul 18 din Directiva 2011/61/UE, că există un grad adecvat de raportare internă către conducerea superioară astfel încât aceasta să fie pe deplin conștientă de orice asumare a unei expuneri semnificative la securitizări, iar riscurile care decurg din expunerile respective să fie administrate în mod adecvat.
(5) AFIA includ în rapoartele și în comunicările care trebuie transmise în conformitate cu articolele 22, 23 și 24 din Directiva 2011/61/UE informații corespunzătoare privind expunerea lor la riscul de credit al securitizării și procedurile lor de administrare a riscurilor în acest domeniu.
Articolul 54
Măsuri corective
(1) AFIA iau măsurile corective care sunt în interesul investitorilor FIA, în cazul în care descoperă, după asumarea unei expuneri la o securitizare, că determinarea și publicarea interesului păstrat nu îndeplinesc cerințele stabilite în prezentul regulament.
(2) AFIA iau măsurile corective care sunt în interesul investitorilor FIA, în cazul în care interesul păstrat scade sub valoarea de 5 % la un moment dat după asumarea expunerii fără ca acest lucru să se datoreze mecanismului de plată natural al tranzacției.
Articolul 55
Clauza de anterioritate
Articolele 51-54 se aplică securitizărilor noi emise începând cu 1 ianuarie 2011. După 31 decembrie 2014, articolele 51-54 se aplică securitizărilor existente atunci când se adaugă sau se substituie noi expuneri suport după această dată.
Articolul 56
Interpretare
În absența unei interpretări specifice formulate de AEVMP sau de Comitetul comun al Autorităților europene de supraveghere, dispozițiile prezentei secțiuni se interpretează în sensul coerenței cu dispozițiile corespunzătoare din Directiva 2006/48/CE și cu orientările din 31 decembrie 2010 (9) referitoare la articolul 122a din Directiva privind cerințele de capital, emise de Comitetul european al inspectorilor bancari, cu modificările ulterioare.
SECȚIUNEA 6
Cerințe organizatorice - Principii generale
[Articolele 12 și 18 din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 57
Cerințe generale
(1) AFIA:
(a)
stabilesc, aplică și mențin proceduri decizionale și o structură organizatorică care să specifice structurile ierarhice și să repartizeze funcțiile și responsabilitățile în mod clar și formalizat;
(b)
asigură faptul că persoanele relevante cunosc procedurile care trebuie urmate pentru îndeplinirea adecvată a responsabilităților ce le revin;
(c)
stabilesc, aplică și mențin mecanisme adecvate de control intern concepute pentru a asigura respectarea deciziilor și a procedurilor existente la toate nivelurile AFIA;
(d)
stabilesc, aplică și mențin un sistem eficace de raportare internă și de comunicare a informațiilor la toate nivelurile relevante ale AFIA și schimburi eficace de informații cu toate părțile terțe implicate;
(e)
păstrează o evidență adecvată și ordonată a operațiunilor efectuate și a organizării interne.
AFIA țin seama de natura, dimensiunea și complexitatea activităților pe care le desfășoară, precum și de natura și gama serviciilor și a acțiunilor întreprinse în cadrul acestor activități.
(2) AFIA stabilesc, aplică și mențin sisteme și proceduri adecvate pentru garantarea securității, a integrității și a confidențialității informațiilor, ținând seama de natura informațiilor în cauză.
(3) AFIA stabilesc, aplică și mențin o politică adecvată de continuitate a activității comerciale pentru a asigura, în eventualitatea întreruperii sistemelor și a procedurilor lor, conservarea datelor și a funcțiilor fundamentale, precum și continuarea serviciilor și a activităților sau, atunci când acest lucru nu este posibil, recuperarea în timp util a datelor și a funcțiilor respective și reluarea în timp util a serviciilor și a activităților.
(4) AFIA stabilesc, aplică și mențin politici și proceduri contabile și norme de evaluare care să le permită, la solicitarea autorității competente, să prezinte în timp util acesteia rapoarte financiare care reflectă o imagine fidelă și corectă a poziției lor financiare și care respectă toate standardele și normele contabile aplicabile.
(5) AFIA aplică politici și proceduri adecvate pentru a asigura comunicarea către investitori a politicilor de răscumpărare ale FIA cu un nivel de detaliere suficient, înainte ca aceștia să investească în FIA, precum și în cazul apariției unor modificări importante.
(6) AFIA efectuează monitorizarea și evaluarea periodică a caracterului adecvat și a eficacității sistemelor și mecanismelor lor de control intern, precum și a măsurilor adoptate în conformitate cu alineatele (1)-(5), și iau măsurile adecvate pentru remedierea eventualelor deficiențe.
Articolul 58
Procesarea electronică a datelor
(1) AFIA iau măsurile adecvate și suficiente pentru a dispune de sisteme electronice adecvate care să permită înregistrarea corespunzătoare și la timp a fiecărei tranzacții sau a fiecărui ordin de subscriere din portofoliu sau, după caz, a fiecărui ordin de răscumpărare.
(2) AFIA asigură un nivel ridicat de securitate în timpul procesării electronice a datelor, precum și integritatea și confidențialitatea informațiilor înregistrate, după caz.
Articolul 59
Proceduri contabile
(1) AFIA utilizează politici și proceduri contabile conform celor menționate la articolul 57 alineatul (4), astfel încât să se asigure protecția investitorilor. Evidența contabilă trebuie ținută astfel încât toate elementele de activ și de pasiv ale FIA să poată fi direct identificate în orice moment. Dacă un FIA are mai multe compartimente de investiții, evidența trebuie ținută separat pentru fiecare compartiment.
(2) AFIA stabilesc, aplică și mențin politici și proceduri contabile și de evaluare prin care să se asigure că valoarea activului net al fiecărui FIA este corect calculată pe baza normelor și a standardelor contabile aplicabile.
Articolul 60
Controlul efectuat de organul de conducere, de conducerea superioară și de funcția de supraveghere
(1) La alocarea internă a funcțiilor, AFIA se asigură că organul de conducere, conducerea superioară și, dacă este cazul, funcția de supraveghere sunt responsabile pentru respectarea de către AFIA a obligațiilor care îi revin în temeiul Directivei 2011/61/UE.
(2) Un AFIA se asigură că următoarele atribuții revin conducerii superioare:
(a)
este responsabilă de aplicarea politicii generale de investiții pentru fiecare FIA administrat, așa cum este aceasta definită în regulile fondului, în actele constitutive, în prospectul de emisiune sau în documentele de ofertă, după caz;
(b)
supervizează aprobarea strategiilor de investiții pentru fiecare FIA pe care îl administrează;
(c)
este responsabilă de asigurarea faptului că sunt stabilite și aplicate politici și proceduri de evaluare, în conformitate cu articolul 19 din Directiva 2011/61/UE;
(d)
este responsabilă de asigurarea faptului că AFIA are o funcție permanentă și eficace de verificare a conformității, chiar dacă această funcție este îndeplinită de o parte terță;
(e)
se asigură și verifică periodic că politica generală de investiții, strategiile de investiții și limitele de risc ale fiecărui FIA administrat sunt aplicate și respectate în mod corespunzător și eficient, chiar dacă funcția de administrare a riscurilor este îndeplinită de părți terțe;
(f)
aprobă și examinează periodic caracterul adecvat al procedurilor interne de adoptare a deciziilor de investiții pentru fiecare FIA administrat, pentru a se asigura că aceste decizii sunt conforme cu strategiile de investiții aprobate;
(g)
aprobă și examinează periodic politica de administrare a riscurilor și măsurile, procesele și tehnicile de aplicare a acesteia, inclusiv sistemul de limite de risc pentru fiecare FIA pe care îl administrează;
(h)
este responsabil de stabilirea și aplicarea unei politici de remunerare conformă cu dispozițiile din anexa II la Directiva 2011/61/UE.
(3) AFIA se asigură totodată că următoarele atribuții revin conducerii superioare și, dacă este cazul, organului de conducere sau funcției de supraveghere:
(a)
evaluează și examinează periodic eficacitatea politicilor, a măsurilor și a procedurilor instituite pentru îndeplinirea obligațiilor prevăzute de Directiva 2011/61/CE;
(b)
iau măsuri adecvate pentru remedierea eventualelor deficiențe.
(4) AFIA se asigură că în mod frecvent, cel puțin o dată pe an, conducerea superioară primește rapoarte scrise referitoare la conformitate, auditul intern și administrarea riscurilor, care precizează în special dacă au fost adoptate măsuri adecvate pentru remedierea eventualelor deficiențe.
(5) AFIA se asigură că periodic conducerea superioară primește rapoarte asupra implementării strategiilor de investiții și a procedurilor interne pentru luarea deciziilor de investiții menționate la alineatul (2) literele (b)-(e).
(6) AFIA se asigură că organul de conducere sau funcția de supraveghere, dacă există, primește în mod periodic rapoarte scrise cu privire la aspectele menționate la alineatul (4).
Articolul 61
Funcția permanentă de verificare a conformității
(1) AFIA stabilesc, aplică și mențin politici și proceduri corespunzătoare menite să detecteze orice risc de încălcare de către AFIA a obligațiilor care le revin în temeiul Directivei 2011/61/UE, precum și riscurile conexe, și adoptă măsuri și proceduri adecvate pentru a reduce riscurile respective și pentru a permite autorităților competente să își exercite efectiv competențele care decurg din directiva menționată.
AFIA ține seama de natura, dimensiunea și complexitatea activităților pe care le desfășoară, precum și de natura și gama serviciilor și a acțiunilor întreprinse în cadrul acestor activități.
(2) AFIA instituie și menține o funcție permanentă și eficace de verificare a conformității care este independentă și are următoarele responsabilități:
(a)
să monitorizeze și să evalueze periodic caracterul adecvat și eficacitatea măsurilor, a politicilor și a procedurilor stabilite în conformitate cu alineatul (1), precum și a acțiunilor întreprinse pentru remedierea deficiențelor în materie de respectare de către AFIA a obligațiilor care îi revin;
(b)
consilierea persoanele relevante responsabile pentru prestarea de servicii și desfășurarea de activități, precum și asistarea acestora pentru respectarea de către AFIA a obligațiilor care îi revin în temeiul Directivei 2011/61/UE.
(3) Pentru a permite funcției de verificare a conformității menționate la alineatul (2) să își îndeplinească responsabilitățile în mod corespunzător și independent, AFIA se asigură că:
(a)
funcția de verificare a conformității dispune de autoritatea, resursele și competența necesare și are acces la toate informațiile relevante;
(b)
este numit un ofițer de conformitate responsabil cu funcția de verificare a conformității, care are sarcina de a întocmi cu regularitate, cel puțin o dată pe an, rapoarte către conducerea superioară asupra chestiunilor legate de conformitate, în care să se precizeze în special dacă au fost întreprinse măsuri adecvate de remediere a eventualelor deficiențe;
(c)
persoanele care exercita funcția de verificare a conformității nu sunt implicate în prestarea serviciilor sau în efectuarea activităților pe care le monitorizează;
(d)
obiectivitatea responsabilului cu funcția de verificare a conformității și a altor persoane care exercită funcția de conformitate nu este afectată și nu este probabil să fie afectată de metoda de stabilire a remunerației acestor persoane.
Cu toate acestea, AFIA nu sunt obligați să se conformeze cerințelor de la litera (c) sau (d) din primul paragraf dacă pot demonstra că, având în vedere natura, dimensiunea și complexitatea activităților, precum și natura și gama serviciilor pe care le prestează și ale activităților pe care le desfășoară, cerințele respective nu sunt proporționale, iar funcția de verificare a conformității continuă să fie eficace.
Articolul 62
Funcția permanentă de audit intern
(1) După caz și în funcție de natura, dimensiunea și complexitatea activităților pe care le desfășoară, inclusiv natura și gama activităților de administrare a portofoliului colectiv întreprinse în cadrul activităților respective, AFIA instituie și mențin o funcție de audit intern, care este separată și independentă de alte funcții și activități ale AFIA.
(2) Funcția de audit intern menționată la alineatul (1):
(a)
stabilește, implementează și menține un plan de audit pentru examinarea și evaluarea caracterului adecvat și a eficienței sistemelor, a mecanismelor de control intern și a procedurilor AFIA;
(b)
emite recomandări pe baza rezultatelor activității efectuate în conformitate cu litera (a);
(c)
verifică conformitatea cu recomandările menționate la litera (b);
(d)
raportează aspectele ținând de auditul intern.
Articolul 63
Tranzacții personale
(1) Pentru orice persoană implicată în activități care pot genera un conflict de interese, sau care are acces la informații confidențiale în sensul articolului 1 alineatul (1) din Directiva 2003/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind utilizările abuzive ale informațiilor confidențiale și manipulările pieței (abuzul de piață) (10) sau la alte informații confidențiale referitoare la un FIA sau la tranzacțiile cu un FIA sau pentru acesta, AFIA stabilește, implementează și menține măsuri adecvate prin care aceste persoane relevante să fie împiedicate să întreprindă următoarele acțiuni:
(a)
efectuarea unei tranzacții personale cu instrumente financiare sau cu alte active, care îndeplinește unul dintre următoarele criterii:
(i)
intră sub incidența articolului 2 alineatul (1) din Directiva 2003/6/CE;
(ii)
implică folosirea abuzivă sau divulgarea improprie a unor informații confidențiale;
(iii)
intră în conflict sau ar putea să intre în conflict cu o obligație care îi revine AFIA în temeiul Directivei 2011/61/UE;
(b)
consilierea sau incitarea, în afara cadrului normal al sarcinilor de serviciu sau al contractului său de servicii, a oricărei alte persoane să efectueze o tranzacție personală care este menționată la litera (a) punctele (i) și (ii) sau care ar reprezenta în alt mod o utilizare abuzivă a informațiilor privind ordinele în curs de executare;
(c)
divulgarea, în afara cadrului normal al sarcinilor de serviciu sau al contractului său de servicii și fără a aduce atingere articolului 3 litera (a) din Directiva 2003/6/CE, a oricărei informații sau opinii unei alte persoane, atunci când persoana relevantă cunoaște sau ar trebui, în mod rezonabil, să cunoască faptul că, în urma divulgării, cealaltă persoană va acționa sau ar fi probabil să acționeze într-unul dintre următoarele moduri:
(i)
efectuarea unei tranzacții personale cu instrumente financiare sau alte active care este menționată la litera (a) punctele (i) și (ii) sau care ar reprezenta în alt mod o utilizare abuzivă a informațiilor privind ordinele în curs de executare;
(ii)
consilierea sau incitarea unei alte persoane să efectueze o astfel de tranzacție personală.
(2) Măsurile menționate la alineatul (1) trebuie, în mod concret, să fie concepute astfel încât să asigure că:
(a)
orice persoană relevantă cunoaște restricțiile privind tranzacțiile personale menționate la alineatul (1), precum și măsurile adoptate de AFIA în ceea ce privește tranzacțiile personale și divulgarea informațiilor în conformitate cu alineatul (1);
(b)
AFIA este informat cu promptitudine cu privire la orice tranzacție personală efectuată de o persoană relevantă menționată la alineatul (1), fie prin notificarea tranzacției respective, fie prin alte proceduri care îi permit să identifice tranzacțiile respective;
(c)
se ține evidența tranzacțiilor personale notificate AFIA sau depistate de acesta, care trebuie să includă orice autorizație sau interdicție privind tranzacția în cauză.
În sensul literei (b) de la primul paragraf, atunci când anumite activități ale AFIA sunt desfășurate de părți terțe, AFIA trebuie să se asigure că entitatea care desfășoară activitatea ține o evidență a tranzacțiilor personale încheiate de orice persoană relevantă care intră sub incidența alineatului (1) și furnizează aceste informații cu promptitudine, la cererea AFIA.
(3) Alineatele (1) și (2) nu se aplică:
(a)
tranzacțiilor personale efectuate în cadrul unui serviciu de administrare discreționară a portofoliului în care nu există comunicare prealabilă privind tranzacția între administratorul de portofoliu și persoana relevantă sau o altă persoană în contul căreia se efectuează tranzacția;
(b)
tranzacțiilor personale cu OPCVM sau FIA care fac obiectul unei supravegheri în conformitate cu legislația unui stat membru care impune un nivel echivalent de repartizare a riscurilor pentru activele lor, atunci când persoana relevantă și orice altă persoană în contul căreia se efectuează tranzacțiile nu sunt implicate în administrarea organismului respectiv.
(4) În sensul alineatului (1), sunt considerate tranzacții personale și tranzacțiile cu un instrument financiar sau cu alt activ efectuate în numele sau în contul:
(a)
unei persoane relevante;
(b)
oricărei persoane cu care o persoană relevantă are o relație de rudenie sau legături strânse;
(c)
unei persoane a cărei legătură cu persoana relevantă este de așa natură încât persoana relevantă are un interes semnificativ, direct sau indirect, în rezultatul tranzacției, altul decât o remunerare sau un comision perceput pentru efectuarea tranzacției.
Articolul 64
Înregistrarea tranzacțiilor din portofoliu
(1) AFIA efectuează fără întârziere pentru fiecare tranzacție de portofoliu legată de un FIA pe care îl administrează o înregistrare cu informații suficiente pentru a permite reconstituirea detaliilor ordinului și ale tranzacției executate sau ale acordului.
(2) În ceea ce privește tranzacțiile de portofoliu dintr-un loc de executare, înregistrarea menționată la alineatul (1) include următoarele informații:
(a)
numele sau denumirea FIA și a persoanei care acționează în contul FIA;
(b)
activul;
(c)
dacă este cazul, cantitatea;
(d)
tipul ordinului sau al tranzacției;
(e)
prețul;
(f)
în cazul ordinelor, data și ora exactă a transmiterii ordinului și numele sau altă desemnare a persoanei căreia i-a fost transmis ordinul, iar în cazul tranzacțiilor, data și ora exactă a deciziei de tranzacționare și a executării tranzacției;
(g)
dacă este cazul, numele persoanei care transmite ordinul sau care execută tranzacția;
(h)
dacă este cazul, motivele revocării unui ordin;
(i)
pentru tranzacțiile executate, contrapartida și identificarea locului executării.
(3) În ceea ce privește tranzacțiile de portofoliu efectuate de FIA în afara unui loc de executare, înregistrarea menționată la alineatul (1) include următoarele informații:
(a)
numele sau altă desemnare a FIA;
(b)
documentația juridică și de altă natură care stă la baza tranzacțiilor de portofoliu, în special acordul așa cum a fost executat;
(c)
prețul.
(4) În sensul alineatelor (2) și (3), un loc de executare include un internalizator sistematic, menționat la articolul 4 alineatul (1) punctul 7 din Directiva 2004/39/CE, o piață reglementată, menționată la articolul 4 alineatul (1) punctul 14 din directiva menționată, un sistem multilateral de tranzacționare, menționat la articolul 4 alineatul (1) punctul 15 din directiva menționată, un formator de piață, menționat la articolul 4 alineatul (1) punctul 8 din directiva menționată, un alt furnizor de lichiditate sau o entitate care îndeplinește într-o țară terță o funcție similară funcțiilor îndeplinite de oricare din categoriile menționate anterior.
Articolul 65
Înregistrarea ordinelor de subscriere și de răscumpărare
(1) AFIA iau toate măsurile rezonabile pentru a se asigura că ordinele de subscriere primite din partea FIA și, după caz, ordinele de răscumpărare sunt înregistrate după primire, fără întârzieri nejustificate.
(2) Aceste înregistrări trebuie să includă informații cu privire la:
(a)
FIA în cauză;
(b)
persoana care dă sau transmite ordinul;
(c)
persoana care primește ordinul;
(d)
data și ora ordinului;
(e)
condițiile și mijloacele de plată;
(f)
tipul ordinului;
(g)
data executării ordinului;
(h)
numărul de unități sau de acțiuni sau sumele echivalente subscrise sau răscumpărate;
(i)
subscrierea sau, după caz, prețul de răscumpărare pentru fiecare unitate sau acțiune sau, după caz, valoarea capitalului angajat și plătit;
(j)
valoarea totală subscrisă sau răscumpărată a unităților sau a acțiunilor;
(k)
valoarea brută a ordinului, inclusiv comisioanele de subscriere, sau valoarea netă după deducerea comisioanelor de răscumpărare.
Informațiile de la literele (i), (j) și (k) sunt înregistrate de îndată ce sunt disponibile.
Articolul 66
Cerințe referitoare la ținerea evidențelor
(1) AFIA se asigură că toate înregistrările obligatorii prevăzute la articolele 64 și 65 sunt păstrate pentru un termen de cel puțin cinci ani.
Cu toate acestea, autoritățile competente pot cere AFIA să se asigure că o parte dintre aceste înregistrări sau toate aceste înregistrări se păstrează pentru o perioadă mai lungă, ținând seama de natura activului sau a tranzacției de portofoliu în cauză, în cazul în care acest lucru este necesar pentru a permite autorităților respective să își exercite funcțiile de supraveghere în temeiul Directivei 2011/61/UE.
(2) După expirarea autorizației unui AFIA, registrele sunt păstrate cel puțin pentru perioada rămasă din termenul de cinci ani menționat la alineatul (1). Autoritățile competente pot impune păstrarea pentru o perioadă mai lungă.
În cazul în care AFIA își transferă responsabilitățile legate de FIA altui AFIA, acesta se asigură că înregistrările menționate la alineatul (1) sunt accesibile acelui AFIA.
(3) Înregistrările se păstrează pe un suport care permite stocarea informațiilor într-un mod accesibil autorităților competente pentru consultări ulterioare, precum și într-o formă și într-o manieră prin care să se asigure că:
(a)
autoritățile competente pot accesa rapid informațiile și pot reconstitui fiecare etapă esențială a procesării fiecărei tranzacții de portofoliu;
(b)
pot fi stabilite cu ușurință corecturile sau alte modificări, precum și conținutul înregistrărilor înainte de efectuarea corecturilor și a modificărilor respective;
(c)
nu este posibilă nicio altă manipulare sau modificare.
SECȚIUNEA 7
Evaluare
[Articolul 19 din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 67
Politicile și procedurile de evaluare a activelor FIA
(1) AFIA stabilesc, mențin, aplică și revizuiesc, pentru fiecare FIA pe care îl administrează, proceduri și politici scrise care să asigure un proces de evaluare temeinic, transparent, cuprinzător și formalizat cuprinzător. Politica și procedurile de evaluare trebuie să acopere toate aspectele semnificative ale procesului de evaluare și ale procedurilor și controalelor de evaluare referitoare la FIA în cauză.
Fără a aduce atingere cerințelor din legislația națională și regulilor și actelor constitutive ale FIA, AFIA se asigură că în cazul FIA pe care le administrează se aplică metodologii de evaluare echitabile, adecvate și transparente. Politicile de evaluare identifică, iar procedurile implementează metodologiile de evaluare utilizate pentru fiecare tip de activ în care pot investi FIA în conformitate cu legislația națională aplicabilă, cu regulile și cu actele constitutive ale FIA. AFIA nu investește pentru prima dată într-un anumit tip de activ dacă pentru tipul respectiv de activ nu s-au identificat metodologia sau metodologiile de evaluare adecvate.
Politicile și procedurile care stabilesc metodologiile de evaluare includ date, modele și criterii de selecție a surselor de date privind prețurile și piața. Acestea trebuie să prevadă că prețurile se obțin din surse independente în toate cazurile în care acest lucru este posibil și oportun. Procesul de selecție a unei anumite metodologii include o evaluare a metodelor relevante disponibile, ținând seama de sensibilitatea acestora la schimbări ale variabilelor și de modul în care diversele strategii determină valoarea relativă a activelor din portofoliu.
(2) Politicile de evaluare stabilesc obligațiile, rolurile și responsabilitățile tuturor părților implicate în procesul de evaluare, inclusiv a conducerii superioare a AFIA. Procedurile reflectă structura organizatorică prevăzută în politicile de evaluare.
Evaluarea politicilor și a procedurilor cuprinde cel puțin următoarele elemente:
(a)
competența și independența personalului care efectuează efectiv evaluarea activelor;
(b)
strategiile specifice de investiții ale FIA și activele în care ar putea investi FIA;
(c)
modalitățile de control al alegerii datelor, a surselor și a metodologiilor utilizate pentru evaluare;
(d)
canalele de escaladare pentru soluționarea diferențelor în materie de valoare a activelor;
(e)
evaluarea oricăror ajustări referitoare la dimensiunea și lichiditatea pozițiilor sau la schimbări ale condițiilor de piață, după caz;
(f)
momentul oportun pentru închiderea registrelor contabile pentru realizarea evaluării;
(g)
frecvența adecvată de evaluare a activelor.
(3) În cazul în care este numit un evaluator extern, politicile și procedurile de evaluare stabilesc o procedură pentru schimbul de informații dintre AFIA și evaluatorul extern, pentru a se asigura că sunt transmise toate informațiile necesare pentru îndeplinirea misiunii de evaluare.
Evaluarea politicilor și a procedurilor trebuie să garanteze că AFIA examinează inițial și periodic, ca măsură de diligență necesară, părțile terțe care sunt numite să efectueze servicii de evaluare.
(4) În cazul în care evaluarea este efectuată de AFIA, politicile trebuie să includă o descriere a garanțiilor pentru desfășurarea în condiții de independență funcțională a sarcinilor de evaluare, în conformitate cu articolul 19 alineatul (4) litera (b) din Directiva 2011/61/UE. Astfel de garanții includ măsuri care să prevină sau să limiteze exercitarea de către orice persoană a unei influențe inadecvate asupra modului în care o altă persoană desfășoară activități de evaluare.
Articolul 68
Utilizarea modelelor pentru evaluarea activelor
(1) Dacă un model este utilizat pentru evaluarea activelor unui FIA, evaluarea politicilor și a procedurilor conține o explicație și o justificare ale modelului și ale principalelor sale caracteristici. Trebuie să fie formalizate corespunzător motivul alegerii modelului, datele suport, ipotezele utilizate în cadrul modelului și rațiunea utilizării acestora, precum și limitările evaluării pe bază de model.
(2) Politicile și procedurile de evaluare asigură faptul că, înainte de a fi utilizat, un model este validat de o persoană cu suficiente cunoștințe de specialitate, care nu a fost implicată în procesul de elaborare a respectivului model. Procesul de validare trebuie să fie formalizat corespunzător.
(3) Modelul este supus aprobării prealabile de către conducerea superioară a AFIA. Atunci când modelul este utilizat de un AFIA în cazul căruia funcția de evaluare este internă, aprobarea de către conducerea superioară nu aduce atingere dreptului autorității competente de a solicita, în temeiul articolului 19 alineatul (9) din Directiva 2011/61/UE, ca modelul să fie verificat de un evaluator sau de un expert extern.
Articolul 69
Aplicarea coerentă a politicilor și a procedurilor de evaluare
(1) AFIA se asigură că politicile și procedurile de evaluare, precum și metodele de evaluare alese sunt aplicate în mod coerent.
(2) Politicile și procedurile de evaluare, precum și metodologiile alese sunt aplicate în cazul tuturor activelor unui FIA, ținând seama de strategia de investiții, de tipul de activ și, dacă este cazul, de existența unor evaluatori externi diferiți.
(3) În cazul în care nu este necesară o actualizare, politicile și procedurile sunt aplicate în mod coerent în timp, iar sursele și regulile de evaluare rămân consecvente în timp.
(4) Procedurile de evaluare și metodele de evaluare alese sunt aplicate în mod consecvent tuturor FIA administrate de un AFIA, ținând cont de strategiile de investiții și de tipurile de active deținute de FIA și, dacă este cazul, de existența unor evaluatori externi diferiți.
Articolul 70
Revizuirea periodică a politicilor și a procedurilor de evaluare
(1) Politicile de evaluare prevăd o revizuire periodică a politicilor și a procedurilor, inclusiv a metodologiilor de evaluare. Revizuirea se efectuează cel puțin o dată pe an și înainte ca FIA să se angajeze într-o nouă strategie de investiții sau în investirea într-un nou tip de activ care nu face obiectul politicii de evaluare actuale.
(2) Politicile și procedurile de evaluare precizează modul în care poate fi efectuată o modificare a politicii de evaluare, inclusiv a metodologiei, și în ce situații ar fi oportun acest lucru. Se transmit recomandări de modificare a politicilor și a procedurilor către conducerea superioară, care examinează și aprobă orice modificare.
(3) Funcția de administrare a riscurilor menționată la articolul 38 revizuiește și, dacă este necesar, oferă asistență adecvată privind politicile și procedurile adoptate pentru evaluarea activelor.
Articolul 71
Revizuirea valorii fiecărui activ
(1) AFIA se asigură că toate activele deținute de FIA sunt evaluate corect și adecvat. AFIA formalizează, pentru fiecare tip de activ, modul, adecvarea și corectitudinea valorilor individuale. AFIA trebuie să poată demonstra în orice moment că portofoliile FIA pe care le administrează sunt corect evaluate.
(2) Politicile și procedurile de evaluare trebuie să stabilească un proces de revizuire a valorii fiecărui activ, dacă există un risc semnificativ de evaluare necorespunzătoare, ca de exemplu în următoarele cazuri:
(a)
evaluarea se bazează pe prețurile provenite de la o singură contrapartidă sau de la un singur broker;
(b)
evaluarea se bazează pe cotații bursiere nelichide;
(c)
evaluarea este influențată de părți care au legături cu AFIA;
(d)
evaluarea este influențată de alte entități care pot avea un interes financiar în performanța FIA;
(e)
evaluarea se bazează pe prețuri furnizate de contrapartida care este inițiatorul instrumentului, în special dacă inițiatorul finanțează și poziția FIA pe instrumentul respectiv;
(f)
evaluarea este influențată de una sau mai multe persoane din AFIA.
(3) Politicile și procedurile de evaluare descriu procesul de revizuire, care cuprinde verificări și controale suficiente și adecvate privind caracterul rezonabil al fiecărei valori. Caracterul rezonabil este evaluat în funcție de existența unui grad adecvat de obiectivitate. Astfel de verificări și controale trebuie să includă cel puțin:
(a)
verificarea valorilor printr-o comparație între prețurile provenite de la contrapartide și între nivelurile prețurilor în timp;
(b)
validarea valorilor prin compararea prețurilor realizate cu valorile contabile recente;
(c)
examinarea reputației, a coerenței și a calității sursei de evaluare;
(d)
o comparație cu valori generate de o parte terță;
(e)
o examinare și o formalizare a derogărilor;
(f)
evidențierea și cercetarea diferențelor care par neobișnuite sau care variază în funcție de nivelul de referință stabilit pentru tipul de activ în cauză;
(g)
identificarea prețurilor caduce și a parametrilor impliciți;
(h)
o comparație cu prețurile oricăror active conexe sau cu acoperirile acestora;
(i)
o analiză a datelor de intrare utilizate pentru formarea prețurilor pe baza unui model, în special a celor la care prețul obținut prin model prezintă o sensibilitate semnificativă.
(4) Politicile și procedurile de evaluare includ măsuri adecvate de escaladare pentru remedierea diferențelor sau a altor probleme apărute la evaluarea activelor.
Articolul 72
Calcularea valorii activului net pe unitate sau pe acțiune
(1) AFIA se asigură că pentru fiecare FIA pe care îl administrează, valoarea activului net pe unitate sau pe acțiune este calculată cu ocazia fiecărei subscrieri, răscumpărări sau anulări de unități sau de acțiuni și, în orice caz, cel puțin o dată pe an.
(2) AFIA se asigură că procedurile și metodologia de calcul al valorii activului net pe unitate sau pe acțiune sunt formalizate integral. Procedurile și metodologiile de calcul și aplicarea acestora fac obiectul unei verificări periodice de către AFIA, iar documentația este modificată în consecință.
(3) AFIA se asigură că există proceduri corective în cazul calculării greșite a valorii activului net.
(4) AFIA se asigură că numărul de unități sau de acțiuni emise face obiectul unor verificări periodice, cu o frecvență cel puțin egală cu frecvența de calculare a prețului unității sau al acțiunii.
Articolul 73
Garanții profesionale
(1) Evaluatorii externi furnizează, la cerere, garanții profesionale care să demonstreze capacitatea acestora de a-și îndeplini funcția de evaluare. Experții externi furnizează garanții profesionale în formă scrisă.
(2) Garanțiile profesionale trebuie să conțină dovezi ale calificării și capacității evaluatorului extern de a efectua evaluarea într-o manieră corespunzătoare și independentă, incluzând cel puțin următoarele elemente:
(a)
personal și resurse tehnice suficiente;
(b)
proceduri adecvate care să asigure o evaluare adecvată și independentă;
(c)
cunoștințe și o înțelegere adecvată a strategiei de investiții a FIA și a activelor pe care evaluatorul extern este desemnat să le evalueze;
(d)
o reputație suficient de bună și o experiență suficientă în materie de evaluare.
(3) În cazul în care evaluatorul extern este supus obligației de înregistrare profesională la autoritatea competentă sau la altă entitate a statului în care acesta își are sediul, garanțiile profesionale trebuie să conțină denumirea acestei autorități sau entități și datele de contact relevante. Garanția profesională indică clar dispozițiile juridice sau de reglementare sau normele de conduită profesională pe care trebuie să le respecte evaluatorul extern.
Articolul 74
Frecvența evaluării activelor deținute de FIA deschise
(1) Evaluarea instrumentelor financiare deținute de FIA deschise are loc de fiecare dată când valoarea activului net pe unitate sau pe acțiune este calculată în conformitate cu articolul 72 alineatul (1).
(2) Evaluarea altor active deținute de FIA deschise are loc cel puțin o dată pe an și de fiecare dată când există dovezi că ultima valoare determinată nu mai este exactă sau adecvată.
SECȚIUNEA 8
Delegarea funcțiilor AFIA
[Articolul 20 alineatele (1), (2), (4) și (5) din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 75
Principii generale
La delegarea sarcinii de a efectua una sau mai multe funcții în numele lor, AFIA respectă, în special, următoarele principii generale:
(a)
structura delegării nu permite sustragerea AFIA de la responsabilitățile care îi revin;
(b)
obligațiile AFIA față de FIA și investitorii săi nu sunt modificate în urma delegării;
(c)
nu sunt afectate condițiile pe care trebuie să le respecte AFIA pentru a putea fi autorizat și pentru a desfășura activități în conformitate cu Directiva 2011/61/UE;
(d)
delegarea se realizează sub forma unui acord scris încheiat între AFIA și delegat;
(e)
AFIA se asigură că delegatul îndeplinește funcțiile delegate cu eficacitate și în conformitate cu legislația aplicabilă și cu cerințele de reglementare și trebuie să stabilească metode și proceduri pentru examinarea în permanență a serviciilor furnizate de către delegat. AFIA trebuie să ia măsurile corespunzătoare dacă delegatul pare să nu își poată exercita funcțiile cu eficacitate și în conformitate cu legislația și cu cerințele de reglementare aplicabile;
(f)
AFIA supraveghează cu eficacitate funcțiile delegate și administrează riscurile aferente delegării. În acest scop, AFIA trebuie să dispună în orice moment de cunoștințele și de resursele necesare pentru supravegherea funcțiilor delegate. AFIA înscrie în acordul de delegare dreptul său la informare, inspecție, acces la spații și la date, precum și dreptul de a da instrucțiuni delegatului și de a-l monitoriza. AFIA se asigură, de asemenea, că delegatul efectuează o supraveghere corespunzătoare a exercitării funcțiilor delegate și administrează în mod adecvat riscurile asociate cu delegarea;
(g)
AFIA se asigură că se mențin continuitatea și calitatea funcțiilor delegate sau a sarcinilor delegate de exercitare a anumitor funcții și în caz de încetare a delegării, fie prin transferul funcțiilor delegate sau a sarcinii delegate de exercitare a unor funcții unei părți terțe, fie prin exercitarea acestor funcții de către AFIA în cauză;
(h)
drepturile și obligațiile respective ale AFIA și ale delegatului sunt atribuite și definite cu claritate în cadrul acordului. În special, AFIA se asigură prin acord de drepturile sale de instruire și de reziliere, drepturile la informare și dreptul de a inspecta și a avea acces la registrele contabile și la sediul delegatului. Acordul garantează că subdelegarea poate avea loc numai cu consimțământul AFIA;
(i)
în cazul în care delegarea se referă la administrarea portofoliului, aceasta este conformă cu politica de investiții a FIA. Delegatul este instruit de AFIA în privința modului de aplicare a politicii de investiții, iar AFIA monitorizează în permanență respectarea de către delegat a acesteia;
(j)
AFIA se asigură că delegatul îi comunică orice evoluție care poate avea un impact semnificativ asupra capacității sale de a exercita funcțiile delegate cu eficacitate și în conformitate cu legislația și cu cerințele de reglementare aplicabile;
(k)
AFIA se asigură că delegatul protejează toate informațiile confidențiale referitoare la AFIA, la FIA la care se referă delegarea și la investitorii respectivului FIA;
(l)
AFIA se asigură că delegatul stabilește, implementează și menține un plan de urgență privind recuperarea datelor în caz de dezastru și testarea periodică a sistemelor de realizare a copiilor de rezervă (back-up), luând în considerare tipurile de funcții delegate.
Articolul 76
Motive obiective pentru delegare
(1) AFIA furnizează autorităților competente o descriere detaliată, explicații și dovezi privind motivele obiective pentru delegare. Atunci când se verifică dacă întreaga structură de delegare se bazează pe motive obiective în sensul articolului 20 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2011/61/UE, se ține seama de următoarele criterii:
(a)
optimizarea funcțiilor și a proceselor comerciale;
(b)
realizarea de economii;
(c)
competența delegatului în materie de administrare, de piețe specifice sau de investiții;
(d)
accesul delegatului la capacități de tranzacționare mondiale.
(2) La cererea autorităților competente, AFIA furnizează explicații suplimentare și prezintă documente care să probeze că întreaga structură de delegare se bazează pe motive obiective.
Articolul 77
Caracteristicile delegatului
(1) Un delegat dispune de resurse suficiente și angajează suficient personal care să dețină aptitudinile, cunoștințele și competențele necesare pentru îndeplinirea în mod corespunzător a sarcinilor delegate acestuia și dispune de o structură organizatorică adecvată pentru îndeplinirea sarcinilor delegate.
(2) Persoanele care conduc în mod efectiv activitățile delegate de AFIA au suficientă experiență, cunoștințe teoretice și experiență practică adecvate în funcțiile relevante. Formarea lor profesională și natura funcțiilor exercitate anterior trebuie să fie adecvate pentru desfășurarea activității.
(3) Se consideră că persoanele care desfășoară efectiv activitatea delegatului nu au o bună reputație în cazul în care în trecutul acestora există elemente relevante atât pentru evaluarea bunei reputații, cât și pentru buna îndeplinire a sarcinilor delegate sau dacă există alte informații relevante care le afectează buna reputație. Astfel de elemente negative includ, printre altele, infracțiuni, proceduri judiciare sau sancțiuni administrative relevante pentru îndeplinirea sarcinilor delegate. Se acordă o atenție specială oricărei infracțiuni legate de activități financiare, inclusiv, printre altele, nerespectării obligațiilor referitoare la prevenirea spălării banilor, lipsei de onestitate, fraudei sau infracțiunii financiare, falimentului sau insolvenței. Printre informațiile relevante se numără și informațiile care indică lipsa de credibilitate sau de onestitate a persoanei.
Atunci când delegatul este supus reglementării în ceea ce privește serviciile sale profesionale în cadrul Uniunii, condițiile menționate la primul paragraf se consideră îndeplinite dacă autoritatea de supraveghere a examinat criteriul „bună reputație” în cadrul procedurii de autorizare, cu condiția să nu existe dovezi în sens contrar.
Articolul 78
Delegarea administrării portofoliului sau a administrării riscurilor
(1) Prezentul articol se aplică în cazul delegării administrării portofoliului sau a administrării riscurilor.
(2) Următoarele entități sunt considerate autorizate sau înregistrate în scopul administrării de active și supuse supravegherii în conformitate cu articolul 20 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2011/61/UE:
(a)
societățile de administrare autorizate în conformitate cu Directiva 2009/65/CE;
(b)
firmele de investiții autorizate în conformitate cu Directiva 2004/39/CE pentru administrarea portofoliului;
(c)
instituțiile de credit autorizate în conformitate cu Directiva 2006/48/CE care au autorizația de a presta servicii de administrare a portofoliului în temeiul Directivei 2004/39/CE;
(d)
AFIA externi autorizați în conformitate cu Directiva 2011/61/UE;
(e)
entitățile din țări terțe autorizate sau înregistrate în scopul administrării de active și supravegheate în mod eficient de o autoritate competentă din țările respective.
(3) În cazul în care delegarea este acordată unei întreprinderi dintr-o țară terță, trebuie îndeplinite următoarele condiții în conformitate cu articolul 20 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2011/61/UE:
(a)
există un acord scris între autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA și autoritățile de supraveghere a întreprinderii căreia îi este acordată delegarea;
(b)
în ceea ce privește întreprinderea căreia i se acordă delegarea, acordul menționat la litera (a) permite autorităților competente:
(i)
să obțină, la cerere, informațiile relevante necesare pentru a-și îndeplini sarcinile de supraveghere, astfel cum prevede Directiva 2011/61/UE;
(ii)
să obțină acces la documentele păstrate în țara terță care sunt relevante pentru a-și îndeplini sarcinile de supraveghere;
(iii)
să efectueze inspecții la fața locului la sediul întreprinderii căreia i-au fost delegate funcțiile. Procedurile practice de inspecție la fața locului trebuie să fie detaliate în acordul scris;
(iv)
să primească cât mai curând posibil informații din partea autorității de supraveghere din țara terță în scopul investigării potențialelor încălcări ale cerințelor Directivei 2011/61/UE și ale măsurilor de punere în aplicare a acesteia;
(v)
să coopereze în materie de asigurare a respectării legislației, în conformitate cu legislația națională și internațională care se aplică autorității de control din țara terță și autorităților competente din UE în cazurile de încălcare a cerințelor Directivei 2011/61/UE și ale măsurilor sale de punere în aplicare, precum și ale legislației naționale aplicabile.
Articolul 79
Supraveghere eficace
Se consideră că o delegare împiedică supravegherea eficace a AFIA în cazul în care:
(a)
AFIA, auditorii acestuia și autoritățile competente nu au acces efectiv la datele privind funcțiile delegate și la sediul comercial al delegatului sau autoritățile competente nu au posibilitatea de a-și exercita drepturile de acces menționate;
(b)
delegatul nu cooperează cu autoritățile competente ale AFIA în privința funcțiilor delegate;
(c)
AFIA nu pune la dispoziția autorităților competente, la cerere, toate informațiile necesare pentru a permite acestora să verifice conformitatea îndeplinirii funcțiilor delegate cu cerințele Directivei 2011/61/UE și ale măsurilor sale de punere în aplicare.
Articolul 80
Conflicte de interese
(1) În conformitate cu articolul 20 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2011/61/UE, criteriile pentru a verifica dacă o delegare intră în conflict cu interesele AFIA sau ale investitorilor în FIA trebuie să cuprindă cel puțin următoarele elemente:
(a)
dacă AFIA și delegatul sunt membri ai aceluiași grup sau au alte relații contractuale, măsura în care delegatul controlează AFIA sau are capacitatea de a influența acțiunile acestuia;
(b)
dacă delegatul și un investitor în FIA relevant sunt membri ai aceluiași grup sau au alte relații contractuale, măsura în care acest investitor controlează delegatul sau are capacitatea de a influența acțiunile acestuia;
(c)
probabilitatea ca delegatul să obțină un câștig financiar sau să evite o pierdere financiară pe cheltuiala FIA sau a investitorilor în FIA;
(d)
probabilitatea ca delegatul să aibă un interes legat de rezultatul unui serviciu sau al unei activități prestate în beneficiul AFIA sau al FIA;
(e)
probabilitatea ca delegatul să beneficieze de stimulente financiare sau de altă natură pentru a favoriza interesul altui client în detrimentul intereselor FIA sau ale investitorilor în FIA;
(f)
probabilitatea ca delegatul să primească sau să urmeze să primească din partea unei alte persoane decât AFIA un stimulent pentru serviciile de administrare a portofoliului colectiv prestate în beneficiul AFIA și al FIA pe care acesta le administrează, sub formă de bani, bunuri sau servicii, pe lângă comisionul sau remunerarea standard pentru serviciul respectiv.
(2) Se poate considera că funcția de administrare a portofoliului sau de administrare a riscurilor este separată funcțional și ierarhic de alte sarcini cu care ar putea intra în conflict numai dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
(a)
persoanele implicate în sarcini de administrare a portofoliului nu sunt implicate și în îndeplinirea unor sarcini potențial incompatibile, cum ar fi sarcinile de control;
(b)
persoanele implicate în sarcini de administrare a riscurilor nu sunt implicate și în îndeplinirea unor sarcini potențial incompatibile, cum ar fi sarcinile operaționale;
(c)
persoanele implicate în funcții de administrare a riscurilor nu sunt supravegheate de persoanele responsabile de îndeplinirea sarcinilor operaționale;
(d)
separarea este asigurată în întreaga structură ierarhică a delegatului, până la nivelul organului său de conducere, iar respectarea acesteia este examinată de organul de conducere și, dacă este cazul, de funcția de supraveghere a delegatului.
(3) Se consideră că potențialele conflicte de interese au fost depistate, gestionate, monitorizate și comunicate în mod corespunzător investitorilor FIA numai dacă:
(a)
AFIA se asigură că delegatul ia toate măsurile necesare pentru a depista, gestiona și monitoriza posibilele conflicte de interese care pot apărea între delegat și AFIA, FIA sau investitorii FIA. AFIA se asigură că delegatul dispune de proceduri care corespund celor prevăzute la articolele 31-34.
(b)
AFIA se asigură că delegatul îi comunică potențialele conflicte de interese, precum și procedurile și măsurile care urmează să fie adoptate de acesta pentru a gestiona astfel de conflicte de interese. AFIA comunică aceste elemente FIA și investitorilor FIA, în conformitate cu articolul 36.
Articolul 81
Acordul pentru subdelegare și notificarea acesteia
(1) O subdelegare intră în vigoare atunci când AFIA își exprimă acordul în scris.
Un acord general dat în prealabil de către AFIA nu este considerat acord în sensul articolului 20 alineatul (4) litera (a) din Directiva 2011/61/UE.
(2) În conformitate cu articolul 20 alineatul (4) litera (b) din Directiva 2011/61/UE, notificarea trebuie să conțină detalii privind delegatul, denumirea autorității competente pe lângă care este autorizat sau înregistrat subdelegatul, funcțiile delegate, FIA la care se referă subdelegarea, un exemplar al acordului scris al AFIA și data prevăzută pentru intrarea în vigoare a subdelegării.
Articolul 82
Entitățile de tip „cutie poștală” și AFIA în cazul cărora nu se mai consideră că administrează un FIA
(1) Un AFIA este considerat o entitate de tip „cutie poștală” și nu mai este considerat administratorul FIA cel puțin în următoarele situații:
(a)
AFIA nu mai deține competențele și resursele necesare pentru supravegherea sarcinilor delegate și administrarea riscurilor aferente delegării;
(b)
AFIA nu mai are competența de a lua decizii în domeniile-cheie care țin de responsabilitatea conducerii superioare sau nu mai are competența de a exercita funcții superioare de conducere, în special în ceea ce privește implementarea politicii generale de investiții și a strategiilor de investiții;
(c)
AFIA își pierde drepturile contractuale de a ancheta, a inspecta, a avea acces sau a da instrucțiuni delegaților săi sau exercitarea acestor drepturi devine imposibilă în practică;
(d)
AFIA deleagă îndeplinirea funcțiilor de administrare a investițiilor în așa fel încât funcțiile delegate depășesc cu o marjă considerabilă funcțiile de administrare a investițiilor îndeplinite de AFIA. La evaluarea amplorii delegărilor, autoritățile competente evaluează întreaga structură de delegare, ținând seama nu numai de activele administrate prin delegare, ci și de următoarele criterii calitative:
(i)
tipurile de active în care a investit FIA, sau AFIA acționând în numele FIA, și importanța activelor administrate prin delegare pentru profilul de risc și de randament al FIA;
(ii)
importanța activelor administrate prin delegare pentru realizarea obiectivelor de investiții ale FIA;
(iii)
repartiția geografică și sectorială a investițiilor FIA;
(iv)
profilul de risc al FIA;
(v)
tipul de strategii de investiții pe care se bazează FIA sau AFIA care acționează în numele FIA;
(vi)
tipurile de sarcini delegate în raport cu cele păstrate; precum și
(vii)
configurarea delegaților și a subdelegaților, sfera geografică de activitate și structura corporativă a acestora, inclusiv felul delegării, respectiv dacă delegarea este sau nu conferită unei entități care aparține aceleiași corporații ca și AFIA.
(2) Comisia va monitoriza, în lumina evoluțiilor pieței, aplicarea prezentului articol. Comisia va revizui situația după doi ani și va lua, dacă este necesar, măsurile adecvate pentru a preciza mai detaliat condițiile în care se va aprecia că AFIA și-a delegat funcțiile în asemenea măsură încât a devenit o entitate de tip „cutie poștală” și nu mai poate fi considerat administratorul FIA.
(3) AEVMP poate elabora orientări pentru a asigura o evaluare coerentă a structurilor de delegare în întreaga Uniune.
CAPITOLUL IV
DEPOZITARUL
SECȚIUNEA 1
Detaliile contractului scris
[Articolul 21 alineatul (2) din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 83
Detalii privind contractul
(1) Între depozitar, pe de o parte, și AFIA și/sau FIA, pe de altă parte, se încheie un contract prin care este numit depozitarul, în conformitate cu articolul 21 alineatul (2) din Directiva 2011/61/UE. Contractul include cel puțin următoarele elemente:
(a)
o descriere a serviciilor care urmează să fie prestate de către depozitar și a procedurilor care urmează să fie adoptate pentru fiecare tip de activ în care FIA poate investi și care este apoi încredințat depozitarului;
(b)
o descriere a modului în care trebuie să fie îndeplinită funcția de păstrare și de supraveghere, în funcție de tipurile de active și regiunile geografice în care FIA intenționează să investească. În ceea ce privește sarcinile de custodie, această descriere include liste de țări și procedurile de adăugare și/sau de retragere a unor țări din lista respectivă. Aceste elemente trebuie să fie conforme cu informațiile referitoare la activele în care FIA poate investi, incluse în regulile, actele constitutive și în documentele de ofertă ale FIA;
(c)
o declarație care să ateste că răspunderea depozitarului nu este afectată de delegarea funcțiilor sale de custodie, cu excepția cazului în care acesta este exonerat de răspundere în conformitate cu articolul 21 alineatele (13) și (14) din Directiva 2011/61/UE;
(d)
perioada de valabilitate și condițiile pentru modificarea și rezilierea contractului, inclusiv situațiile care ar putea conduce la rezilierea contractului și detaliile privind procedura de reziliere și, dacă este cazul, procedurile prin care depozitarul trebuie să transmită toate informațiile relevante entității care îi succede;
(e)
obligațiile de confidențialitate care se aplică părților în conformitate cu actele cu putere de lege și actele administrative aplicabile. Aceste obligații trebuie să nu diminueze capacitatea autorităților competente de a avea acces la documentele și informațiile pertinente;
(f)
mijloacele și procedurile prin care depozitarul transmite AFIA sau FIA toate informațiile relevante de care acesta are nevoie pentru a-și îndeplini sarcinile, inclusiv pentru a exercita orice drepturi aferente activelor, precum și pentru a dispune în timp util de o imagine exactă a conturilor FIA;
(g)
mijloacele și procedurile prin care AFIA sau FIA transmite toate informațiile relevante sau asigură depozitarului acces la toate informațiile de care acesta are nevoie pentru a-și îndeplini sarcinile, inclusiv procedurile prin care se asigură că depozitarul va primi informații de la alte părți numite de FIA sau de AFIA;
(h)
informații care să indice dacă depozitarul sau o parte terță căreia îi sunt delegate funcțiile de păstrare în conformitate cu articolul 21 alineatul (11) din Directiva 2011/61/UE poate reutiliza activele care i-au fost încredințate și, dacă este cazul, condițiile în care poate avea loc această reutilizare;
(i)
procedurile care trebuie urmate atunci când se are în vedere o modificare a regulilor, a actelor constitutive sau a documentelor de ofertă ale FIA, cu detalierea situațiilor în care depozitarul trebuie să fie informat sau în care este necesar acordul său înainte de efectuarea modificării;
(j)
întregul schimb necesar de informații dintre FIA, AFIA, o parte terță care acționează în numele FIA sau al AFIA, pe de o parte, și depozitarul, pe de altă parte, referitor la vânzarea, subscrierea, răscumpărarea directă, emiterea, anularea și răscumpărarea prin intermediul unei piețe reglementate de acțiuni sau unități ale FIA;
(k)
întregul schimb necesar de informații dintre FIA, AFIA, o parte terță care acționează în numele FIA sau al AFIA, pe de o parte, și depozitarul, pe de altă parte, cu privire la îndeplinirea de către depozitar a funcției de supraveghere și control;
(l)
atunci când părțile la contract intenționează să desemneze o parte terță pentru a îndeplini o parte a sarcinilor care îi revin fiecăreia dintre ele, angajamentul de a furniza în mod regulat detalii privind orice parte terță numită și, la cerere, informații privind criteriile utilizate pentru selectarea părții terțe și măsurile preconizate pentru monitorizarea activității desfășurate de partea terță selectată;
(m)
informații privind sarcinile și responsabilitățile părților la contract în ceea ce privește obligațiile legate de prevenirea spălării banilor și a finanțării terorismului;
(n)
informații privind toate conturile de numerar deschise în numele FIA, sau al AFIA acționând în numele FIA, precum și procedurile prin care se asigură faptul că depozitarul va fi informat în cazul în care este deschis un cont nou în numele FIA sau al AFIA acționând în numele FIA;
(o)
detalii privind procedurile de escaladare utilizate de depozitar, inclusiv identitatea persoanelor din cadrul FIA și/sau al AFIA care trebuie contactate de către acesta atunci când lansează o astfel de procedură;
(p)
angajamentul depozitarului de a informa AFIA dacă acesta constată că separarea activelor nu este, sau nu mai este, suficientă pentru a asigura protecția împotriva insolvenței unei părți terțe căreia îi sunt delegate funcții de păstrare în conformitate cu articolul 21 alineatul (11) din Directiva 2011/61/UE într-o anumită jurisdicție;
(q)
procedurile care asigură faptul că depozitarul, în vederea îndeplinirii sarcinilor sale, are capacitatea de a se informa în privința activității AFIA și/sau a FIA și de a evalua calitatea informațiilor transmise, inclusiv prin accesul la registrele contabile ale FIA și/sau ale AFIA sau prin vizite la fața locului;
(r)
procedurile care asigură faptul că AFIA și/sau FIA pot examina performanțele depozitarului în ceea ce privește respectarea obligațiilor contractuale ale acestuia.
(2) Detaliile mijloacelor și ale procedurilor prevăzute la literele (a)-(r) sunt descrise în contractul de numire a depozitarului sau în orice modificare ulterioară a acestuia.
(3) Contractul de numire a depozitarului sau modificările ulterioare ale acestuia la care se face referire la alineatul (2) sunt redate în scris.
(4) Părțile pot conveni să transmită pe cale electronică toate sau o parte din informațiile pe care și le comunică, cu condiția să asigure înregistrarea adecvată a acestor informații.
(5) Cu excepția cazului în care legislația națională prevede altfel, nu trebuie să existe obligația de a încheia un acord scris specific pentru fiecare FIA; este posibil ca AFIA și depozitarul să încheie un acord-cadru în care să fie indicate FIA administrate de AFIA respectiv și care fac obiectul acordului.
(6) Trebuie indicată legislația națională aplicabilă contractului de numire a depozitarului, precum și orice acord ulterior.
SECȚIUNEA 2
Criterii generale de evaluare a reglementării și a supravegherii prudențiale care se aplică depozitarilor din țări terțe
[Articolul 21 alineatul (6) litera (b) din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 84
Criteriile de evaluare a reglementării și a supravegherii prudențiale care se aplică unui depozitar dintr-o țară terță
În sensul articolului 21 alineatul (6) litera (b) din Directiva 2011/61/UE, eficacitatea reglementării și a supravegherii prudențiale care se aplică unui depozitar stabilit într-o țară terță, măsura în care acestea au aceleași efecte ca cele prevăzute de dreptul Uniunii și aplicarea efectivă a acestora sunt evaluate în funcție de următoarele criterii:
(a)
depozitarul este supus autorizării și supravegherii continue de către o autoritate publică competentă care dispune de resurse adecvate pentru îndeplinirea sarcinilor sale;
(b)
legislația țării terțe stabilește criterii pentru autorizarea ca depozitar care să aibă același efect ca și cele stabilite pentru accesul la activitatea instituțiilor de credit sau a firmelor de investiții din cadrul Uniunii;
(c)
cerințele de capital impuse depozitarului în țara terță au același efect ca și cele în vigoare în UE, în funcție de natura entității din cadrul Uniunii cu care este asimilat depozitarul - instituție de credit sau firmă de investiții;
(d)
condițiile de operare care se aplică unui depozitar în țara terță au același efect ca și cele prevăzute pentru instituțiile de credit sau pentru firmele de investiții din Uniune, în funcție de natura depozitarului;
(e)
cerințele privind exercitarea sarcinilor specifice de depozitar al unui FIA prevăzute în legislația țării terțe au același efect ca și cele prevăzute la articolul 21 alineatele (7)-(15) din Directiva 2011/61/UE, în măsurile sale de punere în aplicare și în legislația națională relevantă;
(f)
legislația țării terțe prevede aplicarea unor măsuri de asigurare a respectării legii care au un efect de descurajare suficient de mare în cazul încălcării de către depozitar a cerințelor și a condițiilor prevăzute la literele (a)-(e).
SECȚIUNEA 3
Funcțiile depozitarului, diligența necesară și obligația de separare
[Articolul 21 alineatele (7)-(9) și alineatul (11) litera (c) și litera (d) punctul (iii) din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 85
Monitorizarea numerarului - cerințe generale
(1) În cazul în care un cont de numerar este menținut sau deschis la o entitate menționată la articolul 21 alineatul (7) din Directiva 2011/61/UE în numele FIA, în numele AFIA acționând în numele FIA sau în numele depozitarului acționând în numele FIA, AFIA se asigură că se furnizează depozitarului, la începerea îndeplinirii sarcinilor sale și ulterior în permanență, toate informațiile utile de care acesta are nevoie pentru a se conforma obligațiilor care îi revin.
(2) Pentru a avea acces la toate informațiile privind conturile de numerar ale FIA și pentru a avea o imagine clară a tuturor fluxurilor de numerar ale FIA, depozitarului trebuie să i se comunice cel puțin următoarele elemente:
(a)
în momentul desemnării sale, informații privind toate conturile de numerar deschise în numele FIA sau în numele AFIA acționând în numele FIA;
(b)
deschiderea oricărui cont de numerar nou de către FIA sau de către AFIA acționând în numele FIA;
(c)
toate informațiile referitoare la conturile de numerar deschise la o entitate terță; aceste informații trebuie comunicate direct de entitățile terțe în cauză.
Articolul 86
Monitorizarea fluxurilor de numerar ale FIA
Depozitarul asigură monitorizarea corectă și eficace a fluxurilor de numerar ale FIA, în special cel puțin prin acțiunile următoare:
(a)
se asigură că tot numerarul FIA se contabilizează în conturi deschise la entitățile menționate la articolul 18 alineatul (1) literele (a), (b) și (c) din Directiva 2006/73/CE pe piețele relevante pe care conturile de numerar sunt obligatorii pentru operațiunile FIA și care fac obiectul unei reglementări și unei supravegheri prudențiale care are același efect ca legislația Uniunii, este aplicată cu eficacitate și este în acord cu principiile stabilite la articolul 16 din Directiva 2006/73/CE;
(b)
instituie proceduri eficace și adecvate pentru reconcilierea tuturor mișcărilor de numerar și pentru efectuarea acestor reconcilieri zilnic sau, în cazul mișcărilor de numerar cu frecvență redusă, atunci când au loc astfel de mișcări de numerar;
(c)
instituie proceduri corespunzătoare pentru a identifica, la încheierea zilei de lucru, fluxurile de numerar semnificative și în special pe cele care ar putea prezenta inconsecvențe cu activitățile FIA;
(d)
revizuiește periodic adecvarea acestor proceduri, inclusiv printr-o revizuire completă a procesului de reconciliere, cel puțin o dată pe an, și se asigură de includerea în procesul de reconciliere a conturilor de numerar deschise în numele FIA, în numele AFIA acționând în numele FIA sau în numele depozitarului acționând în numele FIA;
(e)
monitorizează în permanență rezultatele reconcilierilor și ale acțiunile întreprinse ca urmare a oricăror neconcordanțe depistate în cadrul procedurilor de reconciliere și informează AFIA dacă o neregulă nu a fost rectificată fără întârzieri nejustificate și, totodată, autoritățile competente dacă situația nu poate fi clarificată și/sau corectată;
(f)
controlează corespondența dintre propriile înregistrări referitoare la pozițiile de numerar și cele ale AFIA. AFIA se asigură că toate instrucțiunile și informațiile referitoare la un cont de numerar deschis la o parte terță sunt transmise depozitarului, astfel încât acesta să poată efectua propriile proceduri de reconciliere.
Articolul 87
Sarcini referitoare la subscrieri
AFIA se asigură că se furnizează depozitarului informații cu privire la plățile efectuate de către investitori sau în numele acestora la subscrierea de acțiuni sau de unități ale unui FIA la încheierea fiecărei zile de lucru, în cazul în care FIA, AFIA sau o parte care acționează în numele acestora, cum ar fi un agent de transfer, primește astfel de plăți sau un ordin din partea investitorului. AFIA se asigură că depozitarul primește orice alte informații relevante de care are nevoie pentru a se asigura că plățile sunt apoi înregistrate în conturile de numerar deschise în numele FIA, în numele AFIA acționând în numele FIA sau în numele depozitarului în conformitate cu dispozițiile articolului 21 alineatul (7) din Directiva 2011/61/UE.
Articolul 88
Instrumente financiare care trebuie ținute în custodie
(1) Instrumentele financiare care aparțin FIA, sau AFIA acționând în numele FIA, și care nu pot fi livrate depozitarului în formă fizică trebuie incluse în domeniul de aplicare al obligațiilor de custodie ale depozitarului, dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
(a)
acestea sunt titluri transferabile, inclusiv titluri transferabile care încorporează instrumente financiare derivate, astfel cum sunt menționate la articolul 51 alineatul (3) ultimul paragraf din Directiva 2009/65/CE și la articolul 10 din Directiva 2007/16/CE a Comisiei (11), instrumente ale pieței monetare sau unități ale organismelor de plasament colectiv;
(b)
acestea pot fi înregistrate sau ținute direct sau indirect într-un cont în numele depozitarului.
(2) Instrumentele financiare care, în conformitate cu legislația națională aplicabilă, sunt numai înregistrate direct în numele FIA la emitent sau la agentul acestuia, cum ar fi un registrar sau un agent de transfer, nu trebuie ținute în custodie.
(3) Instrumentele financiare care aparțin FIA, sau AFIA acționând în numele FIA, și care pot fi livrate depozitarului în formă fizică trebuie incluse întotdeauna în domeniul de aplicare al funcțiilor de custodie ale depozitarului.
Articolul 89
Sarcini de păstrare referitoare la activele ținute în custodie
(1) Pentru a se conforma obligațiilor prevăzute la articolul 21 alineatul (8) litera (a) din Directiva 2011/61/UE în ceea ce privește instrumentele financiare care trebuie ținute în custodie, un depozitar trebuie să se asigure, cel puțin, că:
(a)
instrumentele financiare sunt înregistrate în mod corespunzător, în conformitate cu articolul 21 alineatul (8) litera (a) punctul (ii) din Directiva 2011/61/UE;
(b)
înregistrările și conturile separate sunt păstrate astfel încât să se asigure acuratețea acestora și, în special, corespondența cu instrumentele financiare și numerarul păstrate pentru FIA;
(c)
se efectuează periodic reconcilieri între conturile interne ale depozitarului și cele ale oricărei părți terțe căreia îi sunt delegate funcții de custodie în conformitate cu articolul 21 alineatul (11) din Directiva 2011/61/UE;
(d)
se acordă grija cuvenită instrumentelor financiare ținute în custodie pentru a asigura un nivel ridicat de protecție a investitorilor;
(e)
sunt evaluate și monitorizate toate riscurile de custodie relevante din întregul lanț de custodie, iar AFIA este informat cu privire la orice riscuri semnificative identificate;
(f)
se adoptă dispoziții organizatorice adecvate pentru minimizarea riscului de pierdere sau de diminuare a valorii instrumentelor financiare sau a drepturilor aferente respectivelor instrumente financiare ca urmare a fraudei, a administrării necorespunzătoare, a înregistrării inadecvate sau a neglijenței;
(g)
este verificat dreptul de proprietate al FIA sau al AFIA acționând în numele FIA asupra activelor.
(2) În cazul în care un depozitar și-a delegat funcțiile de custodie unei părți terțe, în conformitate cu articolul 21 alineatul (11) din Directiva 2011/61/UE, acesta rămâne în continuare supus cerințelor prevăzute la alineatul (1) literele (b)-(e) din prezentul articol. Depozitarul se asigură, de asemenea, că partea terță respectă cerințele de la alineatul (1) literele (b)-(g) din prezentul articol și obligațiile de separare prevăzute la articolul 99.
(3) Sarcinile de păstrare ale unui depozitar menționate la alineatele (1) și (2) se aplică, din motive de transparență, activelor suport deținute de structurile financiare și/sau juridice controlate direct sau indirect de FIA sau de AFIA acționând în numele FIA.
Cerința menționată la primul paragraf nu se aplică structurilor de tip fond de fonduri sau de tip „master-feeder”, în cazul în care fondurile suport au un depozitar care le ține activele în custodie.
Articolul 90
Sarcini de păstrare în ceea ce privește verificarea dreptului de proprietate și ținerea evidenței
(1) AFIA furnizează depozitarului, la începerea îndeplinirii sarcinilor sale și ulterior în permanență, toate informațiile relevante de care are nevoie acesta pentru a respecta obligațiile care îi revin în conformitate cu articolul 21 alineatul (8) litera (b) din Directiva 2011/61/UE și se asigură că depozitarul primește toate informațiile relevante de la părțile terțe.
(2) Pentru a se conforma obligațiilor menționate la articolul 21 alineatul (8) litera (b) din Directiva 2011/61/UE, un depozitar trebuie să îndeplinească cel puțin condițiile următoare:
(a)
să aibă acces fără întârzieri nejustificate la toate informațiile relevante de care are nevoie pentru îndeplinirea sarcinilor de verificare a drepturilor de proprietate și de ținere a evidenței, inclusiv la informațiile relevante care trebuie furnizate depozitarului de către părți terțe;
(b)
să dispună de informații suficiente și fiabile pentru a se convinge că FIA, sau AFIA acționând în numele FIA, deține dreptul de proprietate asupra activelor;
(c)
să înscrie într-un registru activele asupra cărora este convins că FIA, sau AFIA acționând în numele FIA, deține dreptul de proprietate. Pentru a se conforma acestei obligații, depozitarul:
(i)
înscrie în registru, pe numele FIA, activele, inclusiv valorile noționale ale acestora, asupra cărora este convins că FIA, sau AFIA acționând în numele FIA, deține dreptul de proprietate;
(ii)
este în măsură să prezinte în orice moment un inventar cuprinzător și actualizat al activelor FIA, care să cuprindă și valorile noționale ale acestora.
În scopul alineatului (2) litera (c) punctul (ii), depozitarul se asigură că există proceduri pentru ca activele înregistrate să nu poată fi alocate, transferate, schimbate sau livrate fără ca el însuși, sau delegatul său, să fie informat cu privire la astfel de tranzacții și că părțile terțe relevante îi acordă acces, fără întârzieri nejustificate, la documentele justificative privind fiecare tranzacție și fiecare poziție. AFIA se asigură că părțile terțe furnizează depozitarului, fără întârzieri nejustificate, certificate sau alte documente justificative ori de câte ori are loc o vânzare sau o achiziționare de active sau o acțiune a unei întreprinderi care are ca rezultat emiterea de instrumente financiare și cel puțin o dată pe an.
(3) În orice caz, un depozitar se asigură că AFIA adoptă și aplică proceduri corespunzătoare pentru a verifica dacă activele achiziționate de FIA administrate sunt corect înregistrate în numele FIA, sau în numele AFIA acționând în numele FIA, și pentru a verifica coerența dintre pozițiile din evidențele AFIA și activele asupra cărora depozitarul este convins că FIA, sau AFIA acționând în numele FIA, deține dreptul de proprietate. AFIA se asigură că toate instrucțiunile și informațiile relevante referitoare la activele FIA sunt transmise depozitarului, astfel încât acesta să își poată efectua propria procedură de verificare sau de reconciliere.
(4) Depozitarul stabilește și pune în aplicare o procedură de escaladare pentru situațiile în care este detectată o anomalie, care să includă informarea AFIA și a autorităților competente în cazul în care situația nu poate fi clarificată și/sau remediată.
(5) Sarcinile de păstrare ale unui depozitar menționate la alineatele (1)-(4) se aplică, din motive de transparență, activelor suport deținute de structurile financiare și/sau juridice instituite de FIA, sau de AFIA acționând în numele FIA, cu scopul de a investi în active suport și care sunt controlate direct sau indirect de FIA sau de AFIA acționând în numele FIA.
Cerința menționată la primul paragraf nu se aplică structurilor de tip fond de fonduri sau de tip „master-feeder”, în cazul în care fondurile suport au un depozitar care îndeplinește funcția de verificare a drepturilor de proprietate și pe cea de ținere a evidenței pentru activele lor.
Articolul 91
Obligațiile de raportare ale brokerilor principali
(1) În cazul în care a fost numit un broker principal, AFIA se asigură că de la data numirii este în vigoare un contract în temeiul căruia brokerul principal are în special obligația de a pune la dispoziția depozitarului o declarație pe un suport durabil care să conțină următoarele informații:
(a)
valorile elementelor enumerate la alineatul (3) la încheierea fiecărei zi de lucru;
(b)
orice alte date necesare pentru a se asigura faptul că depozitarul FIA are informații actualizate și exacte privind valoarea activelor a căror păstrare a fost delegată în conformitate cu articolul 21 alineatul (11) din Directiva 2011/61/UE.
(2) Declarația menționată la alineatul (1) este pusă la dispoziția depozitarului FIA până cel târziu la încheierea zilei de lucru care urmează după ziua la care aceasta se referă.
(3) Elementele menționate la alineatul (1) litera (a) includ:
(a)
valoarea totală a activelor deținute de brokerul principal pentru FIA, în cazul în care funcțiile de păstrare sunt delegate în conformitate cu articolul 21 alineatul (11) din Directiva 2011/61/UE, valoarea fiecăruia dintre următoarele elemente:
(i)
împrumuturile în numerar acordate FIA și dobânzile acumulate;
(ii)
titlurile care trebuie relivrate de FIA în temeiul pozițiilor scurte deschise asumate în numele său;
(iii)
sumele de decontare curente care trebuie plătite de FIA în temeiul oricăror contracte futures;
(iv)
încasările în numerar provenite din vânzări în lipsă deținute de brokerul principal aferente pozițiilor scurte asumate în numele FIA;
(v)
marjele în numerar deținute de brokerul principal aferente contractelor futures deschise încheiate în numele FIA. Această obligație este cumulativă cu obligațiile prevăzute la articolele 87 și 88.
(vi)
expunerile cu exigibilitate imediată ajustate la valoarea de piață ale oricărei tranzacții OTC efectuată în numele FIA;
(vii)
totalul obligațiilor garantate ale FIA față de brokerul principal; și
(viii)
toate celelalte active care au legătură cu FIA;
(b)
valoarea altor active menționate la articolul 21 alineatul (8) litera (b) din Directiva 2011/61/UE deținute în garanție de brokerul principal pentru tranzacții garantate încheiate în cadrul unui contract de brokeraj principal;
(c)
valoarea activelor asupra cărora brokerul principal și-a exercitat un drept de utilizare a activelor FIA;
(d)
o listă cu toate instituțiile la care brokerul principal deține sau poate deține numerar al FIA într-un cont deschis în numele FIA, sau în numele AFIA acționând în numele FIA, în conformitate cu articolul 21 alineatul (7) din Directiva 2011/61/UE.
Articolul 92
Sarcini de supraveghere - cerințe generale
(1) La momentul numirii sale, depozitarul evaluează riscurile legate de natura, dimensiunea și complexitatea strategiei FIA și organizării AFIA, în vederea elaborării unor proceduri de supraveghere adecvate FIA și activelor în care investește acesta, care sunt ulterior implementate și aplicate. Aceste proceduri se actualizează periodic.
(2) În îndeplinirea sarcinilor sale de supraveghere prevăzute la articolul 21 alineatul (9) din Directiva 2011/61/UE, depozitarul efectuează controale și verificări ex post ale proceselor și procedurilor care țin de responsabilitatea AFIA, a FIA sau a unei părți terțe numite. Depozitarul se asigură în toate situațiile că există o procedură adecvată de reconciliere și de verificare, care este implementată și aplicată și face obiectul unor revizuiri frecvente. AFIA se asigură că toate instrucțiunile referitoare la activele și operațiunile FIA sunt transmise depozitarului, astfel încât acesta să își poată efectua propria procedură de verificare sau de reconciliere.
(3) Depozitarul stabilește o procedură de escaladare clară și cuprinzătoare pentru tratarea cazurilor în care depistează potențiale nereguli în cursul exercitării sarcinilor sale de supraveghere, ale cărei detalii sunt puse la dispoziția autorităților competente ale AFIA, la cererea acestora.
(4) AFIA furnizează depozitarului, la începerea îndeplinirii sarcinilor sale și ulterior în permanență, toate informațiile relevante de care acesta are nevoie pentru a respecta obligațiile care îi revin în conformitate cu articolul 21 alineatul (9) din Directiva 2011/61/UE, inclusiv informațiile care trebuie furnizate depozitarului de către părți terțe. AFIA se asigură, în special, că depozitarul poate avea acces la registrele contabile și poate efectua vizite la fața locului la sediul AFIA și la sediul oricărui prestator de servicii numit de FIA sau de AFIA, cum ar fi administratorii sau evaluatorii externi, și/sau poate revizui rapoartele și declarațiile privind certificările externe recunoscute întocmite de auditori independenți sau de alți experți, pentru a se asigura că procedurile în vigoare sunt adecvate și pertinente.
Articolul 93
Sarcini referitoare la subscrieri și răscumpărări
Pentru a se conforma dispozițiilor articolului 21 alineatul (9) litera (a) din Directiva 2011/61/UE, depozitarul îndeplinește următoarele cerințe:
1.
se asigură că FIA, AFIA sau entitatea numită a stabilit, implementează și aplică o procedură adecvată și consecventă pentru:
(i)
reconcilierea ordinelor de subscriere cu încasările provenite din subscrieri și a numărului de unități sau de acțiuni emise cu încasările provenite din subscrieri primite de FIA;
(ii)
reconcilierea ordinelor de răscumpărare cu răscumpărările plătite și a numărului de unități sau de acțiuni anulate cu răscumpărările plătite de FIA;
(iii)
verificarea cu regularitate a caracterului adecvat al procedurii de reconciliere.
În sensul punctelor (i), (ii) și (iii), depozitarul trebuie, în special, să verifice în mod regulat concordanța dintre numărul total de unități sau de acțiuni ale FIA din conturile FIA și numărul total de acțiuni sau de unități în circulație care apar în registrul FIA;
2.
se asigură și verifică cu regularitate că procedurile privind vânzarea, emisiunea, reachiziționarea, răscumpărarea și anularea de acțiuni sau de unități ale FIA respectă legislația națională în vigoare și regulile sau actele constitutive ale FIA și verifică dacă aceste proceduri sunt aplicate efectiv;
3.
frecvența verificărilor efectuate de depozitar trebuie să corespundă frecvenței subscrierilor și răscumpărărilor.
Articolul 94
Sarcini referitoare la evaluarea acțiunilor sau a unităților
(1) În vederea respectării dispozițiilor articolului 21 alineatul (9) litera (b) din Directiva 2011/61/UE, depozitarul:
(a)
verifică în permanență dacă s-au stabilit și s-au aplicat proceduri adecvate și consecvente pentru evaluarea activelor FIA în conformitate cu articolul 19 din Directiva 2011/61/UE și cu măsurile de punere în aplicare a acesteia, precum și cu regulile și actele constitutive ale FIA; și
(b)
se asigură că politicile și procedurile de evaluare sunt aplicate efectiv și revizuite în mod periodic.
(2) Procedurile depozitarului trebuie aplicate cu o frecvență care corespunde frecvenței prevăzute pentru politica de evaluare a FIA, definită la articolul 19 din Directiva 2011/61/UE și în măsurile de punere în aplicare a acesteia.
(3) În cazul în care depozitarul consideră că valoarea acțiunilor sau a unităților FIA nu a fost calculată în conformitate cu legislația aplicabilă, cu regulile FIA sau cu articolul 19 din Directiva 2011/61/UE, acesta informează AFIA și/sau FIA și se asigură că se iau măsuri corective în timp util în interesul investitorilor FIA.
(4) În cazul în care a fost numit un evaluator extern, depozitarul verifică dacă numirea evaluatorului extern a fost efectuată în conformitate cu articolul 19 din Directiva 2011/61/UE și cu măsurile de punere în aplicare a acesteia.
Articolul 95
Sarcini referitoare la executarea instrucțiunilor AFIA
În vederea respectării dispozițiilor articolului 21 alineatul (9) litera (c) din Directiva 2011/61/UE, depozitarul efectuează cel puțin acțiunile următoare:
(a)
stabilește și aplică proceduri adecvate pentru a verifica dacă FIA și AFIA respectă legislația și reglementările aplicabile, precum și regulile și actele constitutive ale FIA. În special, depozitarul monitorizează respectarea de către FIA a restricțiilor privind investițiile și a limitelor efectului de levier stabilite în documentele de ofertă ale FIA. Aceste proceduri sunt proporționale cu natura, dimensiunea și complexitatea FIA;
(b)
stabilește și aplică o procedură de escaladare pentru tratarea cazurilor în care FIA încalcă una dintre restricțiile sau limitele menționate la litera (a).
Articolul 96
Sarcini referitoare la decontarea la timp a tranzacțiilor
(1) În vederea conformării la dispozițiile articolului 21 alineatul (9) litera (d) din Directiva 2011/61/UE, depozitarul stabilește o procedură pentru a detecta orice situație în cazul în care o contraprestație aferentă operațiunilor care implică activele FIA, sau ale AFIA acționând în numele FIA, nu este remisă FIA în termenele uzuale, informează AFIA și, în cazul în care situația nu a fost remediată, solicită restituirea instrumentele financiare de către contrapartidă, dacă este posibil.
(2) În cazul în care tranzacțiile nu au loc pe o piață reglementată, termenele uzuale trebuie să fie evaluate cu privire la condițiile tranzacțiilor (contracte cu instrumente financiare derivate OTC sau investiții în active imobile sau în societăți necotate).
Articolul 97
Sarcini referitoare la distribuția veniturilor FIA
(1) În vederea respectării dispozițiilor de la articolul 21 alineatul (9) litera (e) din Directiva 2011/61/UE, depozitarul:
(a)
se asigură că procedura de calcul a venitului net după declararea de către AFIA este aplicată în conformitate cu regulile și actele constitutive ale FIA și cu legislația națională în vigoare;
(b)
se asigură că sunt luate măsurile corespunzătoare în cazul în care auditorii FIA au exprimat rezerve în privința situațiilor financiare anuale. FIA sau AFIA acționând în numele FIA furnizează depozitarului toate informațiile cu privire la rezervele referitoare la situațiile financiare care au fost exprimate; precum și
(c)
verifică exhaustivitatea și acuratețea plăților de dividende, după declararea acestora de către AFIA, și, dacă este cazul, de cote de profit.
(2) În cazul în care un depozitar consideră că procedura de calculare a veniturilor nu a fost aplicată în conformitate cu legislația aplicabilă sau cu regulile sau actele constitutive ale FIA, acesta informează AFIA și/sau FIA și se asigură că au fost luate în timp util măsuri de remediere în interesul investitorilor FIA.
Articolul 98
Diligența necesară
(1) Pentru a-și îndeplini obligațiile prevăzute la articolul 21 alineatul (11) litera (c) din Directiva 2011/61/UE, depozitarul instituie și aplică o procedură de diligență necesară formalizată în mod adecvat pentru selectarea și monitorizarea continuă a delegatului. Această procedură este reexaminată periodic, cel puțin o dată pe an, și pusă la dispoziția autorităților competente, la cererea acestora.
(2) La selectarea și numirea unei părți terțe căreia îi sunt delegate funcțiile de păstrare în conformitate cu articolul 21 alineatul (11) din Directiva 2011/61/UE, depozitarul procedează cu toată competența, grija și diligența care se impun pentru a se asigura că încredințarea instrumentelor financiare acestei părți terțe comportă un nivel de protecție corespunzător. Depozitarul întreprinde cel puțin următoarele acțiuni:
(a)
evaluează cadrul juridic și de reglementare, inclusiv riscul de țară, riscul de custodie și caracterul executoriu al contractelor părții terțe. În particular, această evaluare permite depozitarului să determine implicațiile potențiale ale insolvenței părții terțe pentru activele și drepturile FIA. În cazul în care un depozitar constată că separarea activelor nu este suficientă pentru a asigura protecția împotriva insolvenței din cauza dreptului țării în care este situată partea terță, acesta trebuie să informeze de îndată AFIA;
(b)
evaluează dacă practicile, procedurile și controalele interne ale părții terțe sunt adecvate pentru a se asigura că instrumentele financiare ale FIA sau ale AFIA acționând în numele FIA fac obiectul unui nivel ridicat de grijă și protecție;
(c)
evaluează dacă puterea financiară și reputația părții terțe corespund sarcinilor delegate. Această evaluare se bazează pe informațiile furnizate de partea terță potențială, precum și pe alte date și informații, în cazul în care sunt disponibile;
(d)
se asigură că partea terță dispune de capacitățile operaționale și tehnologice necesare pentru a efectua sarcinile de custodie delegate cu un grad satisfăcător de protecție și securitate.
(3) Depozitarul procedează cu toată competența, grija și diligența necesare la reexaminarea periodică și la monitorizarea continuă, pentru a se asigura că partea terță continuă să îndeplinească criteriile prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol și condițiile stabilite la articolul 21 alineatul (11) litera (d) din Directiva 2011/61/UE. În acest sens, depozitarul întreprinde cel puțin următoarele acțiuni:
(a)
monitorizează performanța părții terțe și respectarea de către aceasta a standardelor depozitarului;
(b)
se asigură că partea terță respectă standarde înalte de grijă, prudență și diligență în îndeplinirea sarcinilor sale de custodie și în special că aceasta separă efectiv instrumentele financiare, în conformitate cu cerințele prevăzute de articolul 99;
(c)
analizează riscurile aferente deciziei de a încredința activele părții terțe și notifică fără întârzieri nejustificate FIA sau AFIA în privința oricărei modificări a acestor riscuri. Această evaluare se bazează pe informații furnizate de partea terță și pe alte date și informații, în cazul în care sunt disponibile. Atunci când piețele trec prin perioade de turbulență sau în cazul în care a fost identificat un risc, frecvența și domeniul de aplicare ale analizei se majorează. În cazul în care un depozitar constată că separarea activelor nu mai este suficientă pentru a asigura protecția împotriva insolvenței din cauza dreptului țării în care este situată partea terță, acesta trebuie să informeze de îndată AFIA.
(4) În cazul în care partea terță delegă altei entități funcțiile care i-au fost delegate, condițiile și criteriile prevăzute la alineatele (1), (2) și (3) se aplică mutatis mutandis.
(5) Depozitarul monitorizează respectarea articolului 21 alineatul (4) din Directiva 2011/61/UE.
(6) Depozitarul elaborează planuri de urgență pentru fiecare piață pe care acesta numește o parte terță în conformitate cu articolul 21 alineatul (11) din Directiva 2011/61/UE pentru îndeplinirea unor sarcini de păstrare. Un astfel de plan de urgență trebuie să includă identificarea unui furnizor alternativ, dacă există.
(7) Depozitarul ia măsuri, inclusiv rezilierea contractului, care sunt în interesul FIA și al investitorilor acestuia atunci când delegatul nu mai respectă cerințele.
Articolul 99
Obligația de separare
(1) În cazul în care funcții de păstrare au fost delegate integral sau parțial unei părți terțe, depozitarul trebuie să se asigure că partea terță căreia îi sunt delegate funcțiile de păstrare în conformitate cu articolul 21 alineatul (11) din Directiva 2011/61/UE acționează în conformitate cu obligația de separare prevăzută la articolul 21 alineatul (11) litera (d) punctul (iii) din Directiva 2011/61/UE, verificând dacă partea terță:
(a)
păstrează înregistrările și evidențele contabile necesare care să îi permită, în orice moment și fără întârziere, să facă distincția între activele clienților depozitarului care sunt FIA și activele proprii ale părții terțe, activele celorlalți clienți ai acesteia, activele păstrate de depozitar în cont propriu și activele păstrate pentru clienții depozitarului care nu sunt FIA;
(b)
păstrează înregistrările și evidența contabilă astfel încât să asigure acuratețea și, în special, concordanța acestora cu activele păstrate pentru clienții depozitarului;
(c)
efectuează periodic reconcilieri între evidențele contabile și conturile sale interne, pe de o parte, și cele ale părții terțe căreia i-au fost delegate funcțiile de păstrare în conformitate cu articolul 21 alineatul (11) paragraful al treilea din Directiva 2011/61/UE, pe de altă parte;
(d)
introduce dispoziții organizatorice adecvate pentru minimizarea riscului de pierdere sau diminuare a valorii instrumentelor financiare sau a drepturilor aferente respectivelor instrumente financiare ca urmare a utilizării abuzive a instrumentelor financiare, a fraudei, a administrării necorespunzătoare, a evidenței inadecvate sau a neglijenței;
(e)
în cazul în care partea terță este una dintre entitățile menționate la articolul 18 alineatul (1) literele (a), (b) și (c) din Directiva 2006/73/CE care face obiectul unei reglementări prudențiale și al unei supravegheri efective care are același efect ca și dreptul Uniunii și este aplicată efectiv, depozitarul ia măsurile necesare pentru a se asigura că numerarul FIA este păstrat în unul sau în mai multe conturi, în conformitate cu articolul 21 alineatul (7) din Directiva 2011/61/UE.
(2) În cazul în care un depozitar și-a delegat funcțiile de custodie unei părți terțe în conformitate cu articolul 21 alineatul (11) din Directiva 2011/61/UE, monitorizarea respectării de către partea terță a obligațiilor de separare garantează că instrumentele financiare aparținând clienților săi sunt protejate de orice insolvență a părții terțe în cauză. În cazul în care, în conformitate cu legislația aplicabilă, în special cu legislația referitoare la proprietate sau insolvență, cerințele prevăzute la alineatul (1) nu sunt suficiente pentru a atinge acest obiectiv, depozitarul evaluează ce măsuri suplimentare trebuie luate pentru a reduce la minimum riscul apariției pierderilor și pentru a menține un nivel de protecție corespunzător.
(3) Alineatele (1) și (2) se aplică mutatis mutandis în cazul în care o parte terță căreia îi sunt delegate funcții de păstrare în conformitate cu articolul 21 alineatul (11) din Directiva 2011/61/UE a decis să delege toate sau o parte din funcțiile de păstrare unei alte părți terțe în conformitate cu paragraful al treilea de la articolul 21 alineatul (11) din Directiva 2011/61/UE.
SECȚIUNEA 4
Pierderea instrumentelor financiare, exonerarea de răspundere și motive obiective
[Articolul 21 alineatele (12) și (13) din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 100
Pierderea unui instrument financiar ținut în custodie
(1) Se consideră că s-a produs pierderea unui instrument financiar ținut în custodie în sensul articolului 21 alineatul (12) din Directiva 2011/61/UE în cazul în care este îndeplinită oricare dintre următoarele condiții în ceea ce privește un instrument financiar ținut în custodie de depozitar sau de o parte terță căreia i-a fost delegată custodia unor instrumente financiare ținute în custodie:
(a)
se demonstrează că un drept de proprietate declarat de FIA nu este valabil fie pentru că a încetat să existe, fie pentru că nu a existat niciodată;
(b)
FIA a fost privat definitiv de dreptul său de proprietate asupra instrumentului financiar;
(c)
FIA este definitiv incapabil să dispună direct sau indirect de instrumentul financiar.
(2) Constatarea de către AFIA a pierderii unui instrument financiar are loc printr-un proces formalizat, la care autoritățile competente au acces cu ușurință. Odată constatată o pierdere, aceasta se notifică imediat investitorilor pe un suport durabil.
(3) Un instrument financiar ținut în custodie nu este considerat pierdut în sensul articolului 21 alineatul (12) din Directiva 2011/61/UE dacă un FIA este privat definitiv de dreptul de proprietate asupra unui anumit instrument, dar acest instrument este înlocuit cu sau este transformat în alt instrument financiar sau alte instrumente financiare.
(4) În cazul insolvabilității părții terțe căreia i-a fost delegată custodia instrumentului financiar ținut în custodie, pierderea instrumentului financiar ținut în custodie este constatată de AFIA de îndată ce există certitudinea îndeplinirii uneia dintre condițiile enumerate la alineatul (1).
Certitudinea referitoare la îndeplinirea uneia dintre condițiile prevăzute la alineatul (1) există cel târziu la sfârșitul procedurii de insolvență. AFIA și depozitarul monitorizează îndeaproape procedura de insolvență pentru a determina dacă toate sau o parte dintre instrumentele financiare încredințate părții terțe căreia i-a fost delegată custodia instrumentelor financiare au fost efectiv pierdute.
(5) Pierderea unui instrument financiar ținut în custodie se constată indiferent dacă condițiile enumerate la alineatul (1) sunt rezultatul unor fraude, al neglijenței sau al altor comportamente intenționate sau neintenționate.
Articolul 101
Exonerarea de răspundere în temeiul articolului 21 alineatul (12) din Directiva 2011/61/UE
(1) Răspunderea unui depozitar în temeiul articolului 21 alineatul (12) al doilea paragraf din Directiva 2011/61/UE nu este antrenată dacă depozitarul poate dovedi că sunt îndeplinite toate condițiile de mai jos:
(a)
evenimentul care a condus la pierdere nu este rezultatul unei acțiuni sau al unei omisiuni a depozitarului sau a unei părți terțe căreia i-a fost delegată custodia instrumentelor financiare ținute în custodie în conformitate cu articolul 21 alineatul (8) litera (a) din Directiva 2011/61/UE;
(b)
depozitarul nu ar fi putut, în mod rezonabil, să împiedice producerea evenimentului care a condus la pierdere, în pofida adoptării tuturor măsurilor de precauție care revin unui depozitar diligent, astfel cum se reflectă acestea în practicile uzuale din sectorul de profil;
(c)
depozitarul nu ar fi putut evita pierderea în pofida unor eforturi de diligență necesară riguroase și cuprinzătoare.
Această condiție poate fi considerată îndeplinită atunci când depozitarul s-a asigurat că depozitarul și a treia parte căreia i-a fost delegată custodia instrumentelor financiare ținute în custodie în conformitate cu articolul 21 alineatul (8) litera (a) din Directiva 2011/61/UE au întreprins toate acțiunile următoare:
(i)
stabilirea, implementarea, aplicarea și menținerea unor structuri și a unor proceduri și asigurarea unor cunoștințe de specialitate adecvate și proporționale cu natura și complexitatea activelor FIA, pentru a depista în timp util și a monitoriza în permanență evenimentele externe care pot conduce la pierderea unui instrument financiare ținut în custodie;
(ii)
evaluarea permanentă a măsurii în care oricare dintre evenimentele depistate în temeiul primului punct prezintă un risc semnificativ de pierdere a unui instrument financiar ținut în custodie;
(iii)
informarea AFIA în privința riscurilor semnificative și luarea măsurilor necesare, după caz, pentru a preveni sau pentru a atenua pierderea instrumentelor financiare ținute în custodie, în cazul în care au fost depistate evenimente externe reale sau potențiale susceptibile de a prezenta un risc semnificativ de pierdere a unui instrument financiar ținut în custodie.
(2) Cerințele prevăzute la alineatul (1) literele (a) și (b) pot fi considerate îndeplinite în următoarele situații:
(a)
fenomene naturale aflate în afara controlului sau a influenței omului;
(b)
adoptarea unui act cu putere de lege, a unui decret, a unei reglementări, a unei decizii sau a unui ordin de către orice guvern sau organism guvernamental, inclusiv instanțe judecătorești, care afectează instrumentele financiare ținute în custodie;
(c)
războaie, revolte sau alte tulburări majore.
(3) Cerințele prevăzute la alineatul (1) literele (a) și (b) nu se consideră îndeplinite în cazuri cum ar fi erorile de contabilitate, defecțiunile de funcționare, frauda, neaplicarea cerințelor de separare la nivelul depozitarului sau al unei părți terțe căreia i-a fost delegată custodia instrumentele financiare ținute în custodie în conformitate cu articolul 21 alineatul (8) litera (a) din Directiva 2011/61/UE.
(4) Prezentul articol se aplică mutatis mutandis în cazul în care depozitarul și-a transferat răspunderea în conformitate cu articolul 21 alineatele (13) și (14) din Directiva 2011/61/UE.
Articolul 102
Motive obiective pentru contractarea de către depozitar a unei exonerări de răspundere
(1) Motivele obiective pentru contractarea unei exonerări de răspundere în conformitate cu articolul 21 alineatul (13) din Directiva 2011/61/UE sunt:
(a)
limitate la circumstanțele precise și concrete care caracterizează o anumită activitate;
(b)
conforme cu politicile și deciziile depozitarului.
(2) Motivele obiective sunt stabilite de fiecare dată când depozitarul intenționează să contracteze o exonerare de răspundere.
(3) Se consideră că depozitarul are motive obiective pentru contractarea unei descărcări de răspundere în conformitate cu articolul 21 alineatul (13) din Directiva 2011/61/UE atunci când acesta poate demonstra că nu a avut altă opțiune decât delegarea sarcinilor sale de custodie unei părți terțe. Acest lucru este valabil în special în cazul în care:
(a)
legislația unei țări terțe prevede obligația ca anumite instrumente financiare să fie ținute în custodie de o entitate locală și există entități locale care îndeplinesc criteriile pentru delegare stabilite la articolul 21 alineatul (11) din Directiva 2011/61/UE; sau
(b)
AFIA insistă să își păstreze o investiție într-o anumită jurisdicție în pofida avertismentelor transmise de către depozitar referitoare la riscul ridicat al acestei decizii.
CAPITOLUL V
CERINȚE DE TRANSPARENȚĂ, EFECTUL DE LEVIER, NORME REFERITOARE LA ȚĂRILE TERȚE ȘI SCHIMBUL DE INFORMAȚII PRIVIND CONSECINȚELE POTENȚIALE ALE ACTIVITĂȚII AFIA
SECȚIUNEA 1
Raportul anual, comunicarea de informații către investitori și raportarea către autoritățile competente
[Articolul 22 alineatul (2) literele (a)-(e), articolul 23 alineatul (4) și articolul 24 alineatul (1) din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 103
Principii generale pentru raportul anual
Toate informațiile furnizate în raportul anual, inclusiv informațiile prevăzute în prezenta secțiune, trebuie prezentate într-un mod care să le asigure gradul relevant de materialitate, credibilitatea, comparabilitatea și claritatea. Raportul anual conține informațiile de care au nevoie investitorii în ceea ce privește anumite structuri ale FIA.
Articolul 104
Conținutul și formatul bilanțului sau ale situației activelor și pasivelor și ale contului de venituri și cheltuieli
(1) Bilanțul sau situația activelor și pasivelor trebuie să conțină cel puțin următoarele elemente și posturi în conformitate cu articolul 22 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2011/61/UE:
(a)
„active”, reprezentând resurse controlate de FIA ca urmare a unor evenimente trecute și de la care FIA se așteaptă să derive beneficii economice viitoare. Activele se clasifică în următoarele posturi:
(i)
„investiții”, inclusiv, dar fără a se limita la titluri de creanță și de capital, bunuri imobile și proprietăți și instrumente financiare derivate;
(ii)
„numerar și echivalent de numerar”, inclusiv, dar fără a se limita la casă, depozite la vedere și investiții lichide pe termen scurt eligibile;
(iii)
„creanțe”, inclusiv, dar fără a se limita la creanțele aferente dividendelor și dobânzilor, investițiile vândute, sumele datorate de brokeri și „cheltuieli în avans”, inclusiv, dar fără a se limita la sume plătite în avans aferente cheltuielilor FIA;
(b)
„pasive”, reprezentând obligațiile actuale ale FIA rezultate din evenimente anterioare, a căror decontare se așteaptă să determine pentru FIA o ieșire de resurse care încorporează beneficii economice. Pasivele se clasifică în următoarele posturi:
(i)
„datorii”, inclusiv, dar fără a se limita la sumele de plată aferente achiziționării de investiții sau răscumpărării de unități sau acțiuni în FIA, sumele datorate brokerilor și „cheltuieli înregistrate în avans”, inclusiv, dar fără a se limita la datorii aferente comisioanelor de administrare, comisioanelor de consiliere, comisioanelor de performanță, dobânzilor și altor cheltuieli angajate în cursul operațiunilor FIA;
(ii)
„împrumuturi”, inclusiv, dar fără a se limita la sumele de plată la bănci și alte contrapartide;
(iii)
„alte datorii”, inclusiv, dar fără a se limita la sumele datorate contrapartidelor pentru garanții la returnarea titlurilor împrumutate, venituri înregistrate în avans, dividende și distribuiri de plată;
(c)
„active nete”, reprezentând interesul rezidual în activele FIA după deducerea tuturor pasivelor sale.
(2) Contul de venit și cheltuieli cuprinde cel puțin următoarele elemente și posturi:
(a)
„venituri”, care reprezintă orice majorări ale beneficiilor economice intervenite în cursul perioadei contabile sub forma intrărilor de active, a măririi valorii activelor sau a diminuării pasivelor care au drept rezultat creșteri ale activelor nete, altele decât cele legate de contribuții din partea investitorilor. Veniturile se clasifică în următoarele posturi:
(i)
„venituri din investiții”, care pot fi împărțite în continuare după cum urmează:
-
„venituri din dividende”, referitoare la dividendele pe investiții de capital la care are dreptul FIA;
-
„venituri din dobânzi”, referitoare la dobânda titlurilor de creanțe sau a numerarului la care are dreptul FIA;
-
„venituri din chirii”, referitoare la veniturile din chirii provenite din investițiile în proprietăți la care are dreptul FIA;
(ii)
„profit realizat din investiții”, care reprezintă profitul realizat din cesionarea investițiilor;
(iii)
„profit nerealizat din investiții”, care reprezintă profitul realizat din reevaluarea investițiilor; precum și
(iv)
„alte venituri”, inclusiv, dar fără a se limita la veniturile provenite din titluri împrumutate și din surse diverse;
(b)
„cheltuieli”, reprezentând reduceri ale beneficiilor economice în cursul perioadei contabile, sub forma ieșirilor de active, a scăderii valorii activelor sau a contractării de datorii care conduc la scăderea valorii activelor nete, altele decât cele aferente distribuirilor către investitori. Cheltuielile se clasifică în următoarele posturi:
-
„comisioanele de administrare sau de consiliere în investiții”, reprezentând comisioanele contractuale datorate consultantului sau AFIA;
-
„alte cheltuieli”, inclusiv, dar fără a se limita la comisioane de administrare, onorarii profesionale, comisioane de custodie și dobânzi. Elementele individuale, dacă sunt semnificative prin natura lor, ar trebui să fie comunicate separat;
-
„pierdere realizată din investiții”, care reprezintă pierderea realizată din cesionarea investițiilor;
-
„pierdere nerealizată din investiții”, care reprezintă pierderea realizată din reevaluarea investițiilor;
(c)
„venituri sau cheltuieli nete”, reprezentând excedentul de venituri în raport cu cheltuielile sau de cheltuieli în raport cu veniturile, după caz.
(3) Structura, nomenclatura și terminologia elementelor-rând trebuie să se conformeze standardelor de contabilitate aplicabile sau regulilor adoptate de către FIA și trebuie să respecte legislația în vigoare în locul în care este stabilit FIA. Aceste posturi pot fi modificate sau extinse pentru a se asigura respectarea dispozițiilor de mai sus.
(4) Vor fi prezentate posturi, rubrici și subtotaluri suplimentare atunci când o astfel de prezentare este relevantă pentru înțelegerea poziției financiare a unui FIA din bilanț sau din situația activelor și pasivelor sau a performanțelor financiare ale unui FIA din conținutul și formatul contului de venituri și cheltuieli. În cazul în care acest lucru este relevant, în notele la situațiile financiare sunt prezentate informații suplimentare. Scopul notelor este să furnizeze descrieri sau defalcări ale elementelor prezentate în situațiile primare și informații privind elementele care nu îndeplinesc condițiile pentru a fi recunoscute în aceste situații.
(5) Fiecare clasă semnificativă de elemente similare este prezentată separat. Elementele individuale trebuie comunicate, în măsura în care sunt semnificative. Nivelul de semnificație este evaluat în conformitate cu cerințele cadrului contabil adoptat.
(6) Prezentarea și clasificarea elementelor din bilanț sau din situația activelor și pasivelor sunt menținute de la o perioadă contabilă de raportare la următoarea, cu excepția cazului în care este evident că o altă prezentare sau o altă clasificare ar fi mai potrivită, de exemplu atunci când o schimbare a strategiei de investiții conduce la modificarea tiparelor de tranzacționare sau din cauză că un standard de contabilitate impune o modificare a prezentării.
(7) Cu privire la conținutul și formatul contului de venituri și cheltuieli prezentat în anexa IV, toate elementele de venituri și cheltuieli sunt recunoscute într-o perioadă dată în contul de venit și cheltuieli, cu excepția cazului în care un standard de contabilitate adoptat de FIA conține dispoziții diferite.
Articolul 105
Raportul privind activitățile din exercițiul financiar
(1) Raportul privind activitățile din exercițiul financiar include cel puțin:
(a)
o imagine de ansamblu a activităților de investiții din cursul anului sau al perioadei în cauză, precum și o imagine de ansamblu a portofoliului FIA de la sfârșitul anului sau al perioadei;
(b)
o imagine de ansamblu a performanțelor FIA la nivelul anului sau al perioadei în cauză;
(c)
modificările semnificative, astfel cum sunt definite mai jos în informațiile enumerate la articolul 23 din Directiva 2011/61/UE, care nu sunt deja incluse în situațiile financiare.
(2) Raportul include o analiză echitabilă și echilibrată a activităților și a performanțelor FIA, care conține, de asemenea, o descriere a principalelor riscuri și incertitudini economice sau investiționale cu care s-ar putea confrunta FIA.
(3) În măsura în care este necesar pentru înțelegerea activităților de investiții sau a performanțelor FIA, analiza include indicatori-cheie financiari și nefinanciari relevanți pentru FIA respectiv. Informațiile furnizate în raport sunt conforme cu normele naționale din locul unde este stabilit FIA.
(4) Informațiile din raportul privind activitățile din exercițiul financiar fac parte din raportul consiliului de administrație sau al administratorilor de investiții, în măsura în care acesta este, de obicei, prezentat împreună cu situațiile financiare ale FIA.
Articolul 106
Modificări semnificative
(1) Orice modificări ale informațiilor sunt considerate semnificative în sensul articolului 22 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2011/61/UE dacă există o probabilitate semnificativă ca un investitor rațional care ia cunoștință de astfel de informații să își reconsidere investiția în FIA, inclusiv pentru că astfel de informații ar putea afecta capacitatea unui investitor de a-și exercita drepturile în legătură cu investițiile sale sau ar aduce atingere în alt mod intereselor unuia sau ale mai multor investitori în FIA.
(2) Pentru a se conforma dispozițiilor de la articolul 22 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2011/61/UE, AFIA evaluează modificările informațiilor la care se face referire la articolul 23 din Directiva 2011/61/UE pe parcursul exercițiului financiar în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol.
(3) Informațiile sunt prezentate în conformitate cu cerințele din standardele contabile și din normele contabile adoptate de către FIA, împreună cu o descriere a oricărui impact potențial sau anticipat asupra FIA și/sau asupra investitorilor în FIA. Se efectuează comunicări suplimentare atunci când conformitatea cu exigențele specifice din standardele contabile și din normele contabile pot fi insuficiente pentru a permite investitorilor să înțeleagă impactul modificărilor.
(4) În cazul în care informațiile care trebuie comunicate în conformitate cu alineatul (1) nu fac obiectul standardelor de contabilitate aplicabile unui FIA sau normelor sale contabile, o descriere a modificării semnificative este prezentată împreună cu orice impact potențial sau anticipat asupra FIA și/sau asupra investitorilor în FIA.
Articolul 107
Comunicarea remunerațiilor
(1) La transmiterea informațiilor prevăzute la articolul 22 alineatul (2) litera (e) din Directiva 2011/61/UE, trebuie precizat dacă remunerația totală se referă sau nu la oricare dintre următoarele:
(a)
remunerația totală a întregului personal al AFIA, cu indicarea numărului de beneficiari;
(b)
remunerația totală a personalului AFIA implicat complet sau parțial în activitățile FIA, cu indicarea numărului de beneficiari;
(c)
proporția dintre remunerația totală a personalului AFIA care poate fi atribuită FIA, cu indicarea numărului de beneficiari.
(2) După caz, remunerația totală pentru exercițiul financiar menționează, de asemenea, comisionul de performanță plătit de FIA.
(3) În cazul în care informațiile sunt comunicate la nivelul AFIA, se prezintă o alocare sau o defalcare pentru fiecare FIA, în măsura în care aceste informații există sau sunt disponibile cu ușurință. Această comunicare include o descriere a modului în care s-a realizat alocarea sau defalcarea.
(4) AFIA furnizează informații generale referitoare la criteriile financiare și nefinanciare ale politicilor și ale practicilor de remunerare pentru categoriile relevante de personal, pentru a permite investitorilor să evalueze stimulentele create. În conformitate cu principiile prevăzute în anexa II din Directiva 2011/61/UE, AFIA comunică cel puțin informațiile necesare pentru a asigura înțelegerea profilului de risc al FIA și măsurile pe care le adoptă pentru a evita sau a gestiona conflictele de interese.
Articolul 108
Comunicările periodice către investitori
(1) Informațiile menționate la articolul 23 alineatul (4) din Directiva 2011/61/UE sunt prezentate într-o manieră clară și ușor de înțeles.
(2) La comunicarea procentajului din activele FIA care face obiectul unor măsuri speciale derivând din natura nelichidă a acestora în conformitate cu articolul 23 alineatul (4) litera (a) din Directiva 2011/61/UE, AFIA:
(a)
oferă o imagine de ansamblu asupra oricăror măsuri speciale în vigoare, incluzând informația dacă acestea se referă la conturi de tip side pocket, limite de răscumpărare sau alte măsuri similare, metodologia de evaluare aplicată activelor care fac obiectul acestor măsuri și modul în care se aplică în cazul acestor active comisioanele de administrare și de performanță;
(b)
comunică aceste informații ca parte a raportărilor periodice ale FIA către investitori, în conformitate cu regulile sau cu actele constitutive ale FIA, sau în același timp cu punerea la dispoziție a prospectului și a documentelor de ofertă și cel puțin în același timp cu punerea la dispoziție sau publicarea raportului anual, în conformitate cu articolul 22 alineatul (1) din Directiva 2011/61/UE.
Procentajul din activele FIA care face obiectul unor măsuri speciale, astfel cum sunt definite la articolul 1 alineatul (5), se calculează ca valoare netă a activelor supuse unui regim special împărțită la valoarea activului net al FIA în cauză.
(3) Pentru orice noi măsuri de administrare a lichidității FIA în conformitate cu articolul 23 alineatul (4) litera (b) din Directiva 2011/61/UE, AFIA:
(a)
pentru fiecare FIA pe care îl administrează care nu este un FIA de tip închis care nu utilizează efectul de levier, comunică investitorilor ori de câte ori face modificări ale sistemelor și ale procedurilor de administrare a lichidităților menționate la articolul 16 alineatul (1) din Directiva 2011/61/UE care sunt semnificative în conformitate cu articolul 106 alineatul (1);
(b)
anunță imediat investitorii dacă activează limitări ale răscumpărărilor, conturi de tip side pocket sau măsuri speciale similare sau dacă decid să suspende răscumpărările;
(c)
oferă o imagine de ansamblu asupra modificărilor aduse măsurilor privind lichiditatea, indiferent dacă acestea reprezintă sau nu măsuri speciale. Dacă este cazul, sunt incluse condițiile în care este permisă răscumpărarea și circumstanțele care determină când se aplică libertatea de decizie a conducerii. De asemenea, se includ orice restricții ale dreptului de vot sau de alt tip aplicabile, durata blocării răscumpărărilor sau orice prevederi referitoare la prioritate sau la aplicarea unei metode prorata în ceea ce privește limitarea sau suspendarea răscumpărărilor.
(4) Comunicarea profilului de risc al FIA în conformitate cu articolul 23 alineatul (4) litera (c) din Directiva 2011/61/UE indică:
(a)
măsurile de evaluare a sensibilității portofoliului FIA la riscurile cele mai relevante la care este sau poate fi expus FIA;
(b)
dacă limitele de risc stabilite de AFIA au fost sau este posibil să fie depășite, precum și, în cazul în care aceste limite de risc au fost depășite, o descriere a circumstanțelor și a măsurilor corective luate.
Aceste informații sunt comunicate ca parte a raportărilor periodice ale FIA către investitori, în conformitate cu regulile sau actele constitutive ale acestuia, sau în același timp cu punerea la dispoziție a prospectului și a documentelor de ofertă și cel puțin în același timp cu punerea la dispoziție sau publicarea raportului anual, în conformitate cu articolul 22 alineatul (1) din Directiva 2011/61/UE.
(5) Sistemele de administrare a riscurilor utilizate de AFIA în conformitate cu articolul 23 alineatul (4) litera (c) din Directiva 2011/61/UE indică principalele caracteristici ale sistemelor de administrare a riscurilor utilizate de AFIA pentru administrarea riscurilor la care este sau poate fi expus fiecare FIA. În cazul unei modificări, comunicarea include informații referitoare la modificare și la impactul preconizat al acesteia asupra FIA și a investitorilor săi.
Informațiile sunt comunicate ca parte a raportărilor periodice ale FIA către investitori, în conformitate cu regulile sau actele constitutive ale FIA, sau în același timp cu punerea la dispoziție sau publicarea prospectului și a documentelor de ofertă și cel puțin în același timp cu punerea la dispoziție sau publicarea raportului anual, în conformitate cu articolul 22 alineatul (1) din Directiva 2011/61/UE.
Articolul 109
Comunicările regulate către investitori
(1) Informațiile menționate la articolul 23 alineatul (5) din Directiva 2011/61/UE sunt prezentate într-o manieră clară și ușor de înțeles.
(2) Informațiile privind modificările nivelului maxim al efectului de levier, calculat în conformitate cu metoda brută și cu metoda angajamentului și orice drept de reutilizare a garanțiilor reale sau a oricăror garanții în cadrul acordurilor privind utilizarea efectului de levier sunt furnizate fără întârzieri nejustificate și includ:
(a)
nivelul maxim al efectului de levier original și revizuit, calculate în conformitate cu articolele 7 și 8, prin care efectul de levier se calculează ca expunere relevantă împărțită la valoarea activului net al FIA;
(b)
natura drepturilor acordate pentru reutilizarea garanțiilor reale;
(c)
natura garanțiilor acordate; și
(d)
detalii privind modificările referitoare la prestatorii de servicii care se referă la unul dintre elementele de mai sus.
(3) Informații privind valoarea totală a efectului de levier, calculată în conformitate cu metoda brută și cu metoda angajamentului utilizate de FIA sunt comunicate ca parte a raportării periodice a FIA către investitori, în conformitate cu regulile sau cu actele constitutive ale acestuia, sau în același timp cu punerea la dispoziție a prospectului și a documentelor de ofertă și cel puțin în același timp cu punerea la dispoziție sau publicarea raportului anual, în conformitate cu articolul 22 alineatul (1) din Directiva 2011/61/UE.
Articolul 110
Raportare către autoritățile competente
(1) În vederea respectării dispozițiilor de la articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf și de la articolul 3 alineatul (3) litera (d) din Directiva 2011/61/UE, AFIA furnizează următoarele informații în cadrul raportării către autoritățile competente:
(a)
principalele instrumente pe care le tranzacționează, inclusiv o defalcare a instrumentelor financiare și a altor active, precum și strategiile de investiții ale FIA și ariile geografice și sectoriale în care se concentrează investițiile acestora;
(b)
piețele al căror membru este sau pe care tranzacționează în mod activ;
(c)
diversificarea portofoliului FIA, inclusiv, dar fără a se limita la expunerile sale principale și cele mai importante concentrări.
Informațiile sunt furnizate cât mai curând posibil și în termen de cel mult o lună de la sfârșitul perioadei menționate la alineatul (3). Dacă FIA este un fond de fonduri, AFIA poate prelungi această perioadă cu 15 zile.
(2) Pentru fiecare FIA din UE pe care îl administrează și pentru fiecare FIA pe care îl comercializează în Uniune, AFIA furnizează autorităților competente din statul membru de origine următoarele informații în conformitate cu articolul 24 alineatul (2) din Directiva 2011/61/UE:
(a)
procentajul din activele FIA care face obiectul unor măsuri speciale, astfel cum sunt definite la articolul 1 alineatul (5) din prezentul regulament, decurgând din natura nelichidă a acestora, astfel cum se menționează la articolul 23 alineatul (4) litera (a) din Directiva 2011/61/UE;
(b)
orice măsură nouă de administrare a lichidității FIA;
(c)
sistemele de administrare a riscurilor utilizate de AFIA pentru administrarea riscului de piață, a riscului de lichiditate, a riscului de contrapartidă și a altor riscuri, inclusiv a riscului operațional;
(d)
profilul actual de risc al FIA, inclusiv:
(i)
profilul de risc de piață al investițiilor FIA, inclusiv randamentul preconizat și volatilitatea FIA în condiții normale de piață;
(ii)
profilul de lichiditate al investițiilor FIA, inclusiv profilul de lichiditate al activelor FIA, profilul condițiilor de răscumpărare și condițiile de finanțare oferite FIA de contrapartide;
(e)
informații privind principalele categorii de active în care a investit FIA, inclusiv valoarea de piață a pozițiilor lungi și a pozițiilor scurte, volumul de tranzacționare și performanța în cursul perioadei de raportare; precum și
(f)
rezultatele simulărilor de criză periodice în situații normale și excepționale, efectuate în conformitate cu articolul 15 alineatul (3) litera (b) și cu articolul 16 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2011/61/UE.
(3) Informațiile menționate la alineatele (1) și (2) sunt raportate după cum urmează:
(a)
semestrial de către AFIA care administrează portofolii de FIA în cazul cărora totalul activelor administrate, calculat în conformitate cu articolul 2, depășește pragul de 100 de milioane EUR sau 500 de milioane EUR prevăzut la articolul 3 alineatul (2) literele (a) și, respectiv, (b) din Directiva 2011/61/UE, dar nu depășește 1 miliard EUR pentru fiecare FIA din UE pe care îl administrează și pentru fiecare FIA pe care îl comercializează în Uniune;
(b)
trimestrial de către AFIA care administrează portofolii de FIA în cazul cărora totalul activelor administrate, calculat în conformitate cu articolul 2, depășește 1 miliard EUR, pentru fiecare FIA din UE pe care îl administrează și pentru fiecare FIA pe care îl comercializează în Uniune;
(c)
trimestrial de către AFIA care fac obiectul cerințelor menționate la prezentul alineat litera (a), pentru fiecare FIA în cazul căruia totalul activelor administrate, inclusiv orice active dobândite prin utilizarea efectului de levier, depășește 500 de milioane EUR, în legătură cu FIA respectiv;
(d)
anual de către AFIA pentru fiecare FIA administrat care nu utilizează efectul de levier care, în conformitate cu politica sa principală de investiții, investește în societăți și emitenți necotați pentru a dobândi controlul.
(4) Prin derogare de la alineatul (3), autoritatea competentă din statul membru de origine al AFIA poate considera oportun și necesar pentru exercitarea funcțiilor acesteia să impună prezentarea tuturor sau a unei părți din informații cu o frecvență mai mare.
(5) AFIA care administrează unul sau mai multe FIA în cazul cărora au evaluat că utilizează efectul de levier într-o măsură semnificativă în conformitate cu articolul 111 din prezentul regulament prezintă informațiile prevăzute la articolul 24 alineatul (4) din Directiva 2011/61/UE la data impusă prin alineatul (2) din prezentul articol.
(6) AFIA prezintă informațiile menționate la alineatele (1), (2) și (5) în conformitate cu modelul de raportare pro forma prevăzut în anexa IV.
(7) În conformitate cu articolul 42 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2011/61/UE, pentru AFIA din afara UE orice trimitere la autoritățile competente din statul membru de origine este interpretată ca trimitere la autoritatea competentă a statului membru de referință.
Articolul 111
Utilizarea „în mod substanțial” a efectului de levier
(1) Se consideră că efectul de levier este utilizat în mod substanțial în sensul articolului 24 alineatul (4) din Directiva 2011/61/UE atunci când expunerea unui FIA, calculată potrivit metodei angajamentului în conformitate cu articolul 8 din prezentul regulament, depășește triplul valorii activului net.
(2) În cazul în care sunt îndeplinite cerințele prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol, AFIA furnizează informații în conformitate cu articolul 24 alineatul (4) din Directiva 2011/61/UE autorităților competente din statele membre de origine respective, în conformitate cu principiile prevăzute la articolul 110 alineatul (3) din prezentul regulament.
SECȚIUNEA 2
AFIA care administrează FIA cu efect de levier
[Articolul 25 alineatul (3) din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 112
Restricții privind administrarea FIA
(1) Principiile stabilite în prezentul articol se aplică pentru a se preciza circumstanțele în care autoritățile competente își exercită competența de a impune AFIA limitări ale nivelului efectului de levier sau alte restricții.
(2) Atunci când se evaluează informațiile primite în conformitate cu articolul 7 alineatul (3), articolul 15 alineatul (4), articolul 24 alineatul (4) sau articolul 24 alineatul (5) din Directiva 2011/61/UE, o autoritate competentă ia în considerare măsura în care utilizarea efectului de levier de către AFIA sau interacțiunea acestuia cu un grup de AFIA sau cu alte instituții financiare poate contribui la acumularea unor riscuri sistemice în sistemul financiar sau a unor riscuri de creare de piețe dezordonate.
(3) Autoritățile competente iau în considerare cel puțin următoarele aspecte în evaluarea pe care o efectuează:
(a)
circumstanțele în care expunerea unui FIA sau a mai multor FIA, inclusiv expunerile rezultate din poziții de finanțare sau de investiții asumate de AFIA pe cont propriu sau în numele FIA ar putea constitui o sursă importantă de risc de piață, risc de lichiditate sau risc de contrapartidă pentru o instituție financiară;
(b)
circumstanțele în care activitățile AFIA sau, de exemplu, interacțiunea cu un grup de AFIA sau cu alte instituții financiare, în special în ceea ce privește tipurile de active în care investește FIA și tehnicile utilizate de AFIA prin efectul de levier contribuie sau ar putea contribui la o spirală descendentă a prețurilor instrumentelor financiare sau a altor active într-un mod care amenință viabilitatea unor astfel de instrumente financiare sau a unor alte active;
(c)
criterii, cum ar fi tipul de FIA, strategia de investiții a AFIA referitoare la FIA în cauză, condițiile de piață în care operează AFIA și FIA și eventualele efecte prociclice care ar putea rezulta din impunerea de către autoritățile competente de limite sau alte restricții cu privire la utilizarea efectului de levier de către AFIA în cauză;
(d)
criterii, cum ar fi mărimea unui FIA sau a mai multor FIA și orice impact asociat asupra unui anumit sector de piață, concentrarea riscurilor pe anumite piețe în care investesc FIA sau mai multe FIA, orice risc de contagiune către alte piețe dinspre o piață unde au fost identificate riscuri, probleme de lichiditate pe anumite piețe la un moment dat, amploarea divergenței dintre active și pasive în strategia de investiții a unui anumit AFIA sau evoluții neregulate ale prețurilor activelor în care poate investi FIA.
SECȚIUNEA 3
Norme specifice referitoare la țările terțe
[Articolul 34 alineatul (1), articolul 35 alineatul (2), articolul 36 alineatul (1), articolul 37 alineatul (7) litera (d), articolul 40 alineatul (2) litera (a) și articolul 42 alineatul (1) din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 113
Cerințe generale
(1) Acordurile de cooperare acoperă toate situațiile și toți actorii posibili prevăzuți în capitolul VII din Directiva 2011/61/UE, luând în considerare situarea AFIA, situarea FIA și activitatea AFIA.
(2) Acordurile de cooperare se realizează în formă scrisă.
(3) Acordurile de cooperare stabilesc cadrul specific pentru consultare, cooperare și schimbul de informații în scopuri de supraveghere și control al respectării legislației între autoritățile competente din UE și autoritățile de supraveghere din țări terțe.
(4) Acordurile de cooperare includ o clauză specifică care prevede transferul informațiilor primite de o autoritate competentă din Uniune de la o autoritate de supraveghere dintr-o țară terță către alte autorități competente din Uniune, către AEVMP sau către CERS, conform dispozițiilor Directivei 2011/61/UE.
Articolul 114
Mecanisme, instrumente și proceduri
(1) Acordurile de cooperare stabilesc mecanismele, instrumentele și procedurile necesare pentru a permite autorităților competente din Uniune să aibă acces la toate informațiile necesare pentru îndeplinirea sarcinilor care le revin în temeiul Directivei 2011/61/UE.
(2) Acordurile de cooperare stabilesc mecanismele, instrumentele și procedurile necesare pentru a permite efectuarea inspecțiilor la fața locului necesare pentru exercitarea obligațiilor ce incumbă autorității competente din Uniune în temeiul Directivei 2011/61/UE. Inspecțiile la fața locului se realizează în mod direct de către autoritatea competentă a Uniunii sau de către autoritatea competentă a țării terțe, cu asistența autorității competente din Uniune.
(3) Acordurile de cooperare stabilesc mecanismele, instrumentele și procedurile necesare pentru ca autoritatea competentă din țara terță să asiste autoritățile competente din Uniune atunci când este necesară asigurarea respectării legislației Uniunii și a legislației naționale de punere în aplicare încălcate de o entitate stabilită într-o țară terță, în conformitate cu legislația națională și internațională care se aplică autorității în cauză.
Articolul 115
Protecția datelor
Acordurile de cooperare garantează că transferul datelor și a analizei datelor către țări terțe se efectuează exclusiv în conformitate cu articolul 52 din Directiva 2011/61/UE.
SECȚIUNEA 4
Schimbul de informații referitoare la posibilele consecințe sistemice ale activității AFIA
[Articolul 53 alineatul (1) din Directiva 2011/61/UE]
Articolul 116
Schimbul de informații referitoare la posibilele consecințe sistemice ale activității AFIA
În sensul articolului 53 din Directiva 2011/61/UE, autoritățile competente ale statelor membre responsabile pentru autorizarea sau supravegherea AFIA în temeiul directivei citate schimbă cu autoritățile competente din alte state membre și cu AEVMP și CERS cel puțin următoarele informații:
(a)
informațiile primite în conformitate cu articolul 110, ori de câte ori aceste informații pot fi relevante pentru monitorizarea consecințelor potențiale ale activităților unor AFIA individuale sau ale mai multor AFIA în mod colectiv asupra stabilității instituțiilor financiare relevante din punct de vedere sistemic și a funcționării ordonate a piețelor pe care sunt active AFIA, precum și pentru reacția la aceste consecințe;
(b)
informațiile primite de la autoritățile din țări terțe, ori de câte ori acest lucru este necesar pentru monitorizarea riscurilor sistemice;
(c)
analiza informațiilor menționate la literele (a) și (b) și evaluarea oricărei situații în care se consideră că activitățile unuia sau ale mai multor AFIA supravegheate sau ale unuia sau ale mai multor FIA aflate în administrarea acestora pot contribui la acumularea de riscuri sistemice în sistemul financiar, de riscuri de piețe dezordonate sau de riscuri la adresa creșterii economice pe termen lung;
(d)
măsurile luate în cazul în care activitățile unuia sau ale mai multor AFIA supravegheate sau ale unuia sau ale mai multor FIA aflate în administrarea acestora prezintă riscuri sistemice sau pun în pericol funcționarea ordonată a piețelor pe care sunt active acestea.
CAPITOLUL VI
DISPOZIȚII FINALE
Articolul 117
Intrarea în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Prezentul regulament se aplică de la 22 iulie 2013.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 19 decembrie 2012.