NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 907/2014
ze dne 11. března 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o platební agentury a další subjekty, finanční řízení, schválení účetní závěrky, jistoty a použití eura
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (1), a zejména na čl. 8 odst. 1, článek 40, čl. 46 odst. 1, 2, 3 a 4, čl. 53 odst. 3, čl. 57 odst. 1, čl. 66 odst. 3, čl. 79 odst. 2, čl. 106 odst. 5 a 6 a článek 120 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (EU) č. 1306/2013 stanovuje základní ustanovení týkající se mimo jiné akreditace platebních agentur a koordinačních subjektů, povinností platebních agentur, pokud jde o veřejnou intervenci, finančního řízení a postupu schvalování, jistot a použití eura. V zájmu zajištění hladkého fungování nového právního rámce musí být přijata některá pravidla, která by doplnila ustanovení stanovená nařízením (EU) č. 1306/2013 v příslušných oblastech. Tato nová pravidla by měla nahradit stávající nařízení Komise (ES) č. 883/2006 (2), (ES) č. 884/2006 (3), (ES) č. 885/2006 (4), (ES) č. 1913/2006 (5), (EU) č. 1106/2010 (6) a prováděcí nařízení Komise (EU) č. 282/2012 (7), jež byla založena na nařízeních Rady, která již byla nahrazena nařízením (EU) č. 1306/2013. V zájmu jasnosti a právní jistoty by nařízení (ES) č. 883/2006, (ES) č. 884/2006, (ES) č. 885/2006, (ES) č. 1913/2006, (EU) č. 1106/2010 a prováděcí nařízení (EU) č. 282/2012 měla být zrušena.
(2)
V souladu s článkem 7 nařízení (EU) č. 1306/2013 by platební agentury měly být akreditovány členskými státy pouze tehdy, pokud splňují určitá minimální kritéria stanovená na úrovni Unie. Tato kritéria by se měla týkat čtyř základních oblastí: vnitřního prostředí, kontrolních činností, informací a komunikace a sledování. Členské státy by měly mít volnou ruku při stanovování dodatečných akreditačních kritérií s cílem zohlednit zvláštní vlastnosti platební agentury. Navíc by měla být stanovena prováděcí pravidla, pokud jde o kritéria pro akreditaci koordinačních subjektů uvedených v čl. 7 odst. 4 nařízení (EU) č. 1306/2013.
(3)
Opatření týkající se veřejné intervence lze financovat pouze tehdy, pokud byly dotyčné výdaje uskutečněny platebními agenturami, které členské státy určí jako odpovědné za určité povinnosti vztahující se k veřejné intervenci. Výkon úkolů týkajících se zejména řízení a kontroly intervenčních opatření s výjimkou platby podpor však může být v souladu s čl. 7 odst. 1 druhým pododstavcem nařízení (EU) č. 1306/2013 delegován. Mělo by také být možné, aby tyto úkoly plnilo více agentur. Je mimo jiné třeba stanovit, že řízení některých opatření veřejného skladování lze na odpovědnost platební agentury svěřit třetím veřejným nebo soukromým subjektům. V důsledku toho je vhodné upřesnit působnost platebních agentur v této oblasti, upřesnit jejich povinnosti a stanovit, za jakých podmínek a podle jakých pravidel může být veřejným subjektům nebo soukromým třetím osobám svěřeno řízení některých opatření veřejného skladování. V tomto případě je rovněž třeba stanovit, že dotyčné subjekty musí jednat v rámci smlouvy, na základě obecných povinností a obecných zásad, které by měly být stanoveny.
(4)
Právní předpisy Unie v odvětví zemědělství obsahují v případě EZZF lhůty pro platbu podpor příjemcům, které musí členské státy dodržovat. Platby provedené mimo tyto lhůty je třeba považovat za nezpůsobilé pro financování Unií, a nemohou tedy být předmětem úhrady Komise, jak je uvedeno v článku 40 nařízení (EU) č. 1306/2013. Z analýzy opožděných plateb podpory členskými státy je patrné, že celá řada z nich vzniká v důsledku doplňkových kontrol prováděných členskými státy v souvislosti se spornými žádostmi, opravnými prostředky a dalšími vnitrostátními právními spory. V souladu se zásadou proporcionality by mělo být v souvislosti s výdaji stanoveno paušální rozpětí, v rámci něhož se v těchto případech nebude provádět snížení měsíčních plateb. Aby byl finanční dopad přizpůsoben v poměru ke zpoždění, k němuž při platbě došlo, je navíc třeba při překročení tohoto paušálního rozpětí stanovit, že Komise poměrně sníží platby Unie podle velikosti zjištěného překročení lhůty pro platby. Jak je uvedeno v právních předpisech Unie v odvětví zemědělství, platba podpor před prvním možným termínem pro platby nemůže být ospravedlněna ze stejných důvodů jako platba po posledním možném termínu pro platby. Na tyto předčasné platby tedy nelze uplatnit poměrné snížení. Měla by však být stanovena výjimka pro případy, kdy právní předpisy Unie v odvětví zemědělství umožňují platbu zálohy do určité maximální výše.
(5)
Komise má zasílat platby členským státům v měsíčních nebo jiných pravidelných intervalech na základě výkazů výdajů, které jí tyto státy předají. Měla by však zohlednit příjmy získané platebními agenturami pro rozpočet Unie. Je tedy třeba stanovit podmínky, za nichž se mají provádět určitá vyrovnání mezi výdaji a příjmy uskutečněnými v rámci EZZF a EZFRV.
(6)
Není-li na začátku rozpočtového roku rozpočet Unie schválen, čl. 16 odst. 2 třetí pododstavec nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 (8) stanoví, že platby lze uskutečňovat měsíčně podle kapitol až do výše jedné dvanáctiny prostředků schválených v odpovídající kapitole rozpočtu na předchozí rozpočtový rok. Aby byly dostupné prostředky mezi členské státy rozděleny spravedlivě, je třeba v tomto případě stanovit, že měsíční platby v rámci EZZF a průběžné platby v rámci EZFRV budou představovat určité procento z výkazů výdajů předaných každým členským státem a že zůstatek nevyplacený během jednoho měsíce bude opětovně přidělen v rozhodnutích Komise o dalších měsíčních nebo průběžných platbách.
(7)
Použitelné směnné kurzy by měly být stanoveny v závislosti na tom, zda v právních předpisech v různých odvětvích zemědělství je či není vymezena rozhodná skutečnost. Aby členské státy, které nepřijaly euro, nepoužívaly jiný směnný kurz při zaúčtování zinkasovaných příjmů nebo podpor vyplacených příjemcům v jiné měně než euro na straně jedné a při sestavování výkazu výdajů platební agenturou na straně druhé, je třeba stanovit, že dotčené členské státy použijí ve svých výkazech výdajů týkajících se EZZF stejný směnný kurz jako kurz použitý při obdržení příjmů nebo při platbách příjemcům. Kromě toho, aby se zjednodušily administrativní formality související se zpětnými získáními, která se týkají více operací, je třeba stanovit jednotný směnný kurz při zaúčtování těchto zpětných získání.
(8)
Aby mohla Komise ověřit, že členské státy dodržují svoji povinnost chránit finanční zájmy Unie, a zajistit účinné uplatňování postupu schvalování souladu uvedeného v článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013, měla by být stanovena ustanovení týkající se kritérií a metodiky pro provádění oprav. Měly by být definovány různé druhy oprav uvedené v článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 a měly by být stanoveny zásady týkající se toho, jak budou při určování částek oprav zohledňovány okolnosti každého případu. Kromě toho by měla být stanovena pravidla týkající se toho, jak budou částky, které členské státy získaly zpět od příjemců, připisovány ve prospěch fondů.
(9)
Nařízení (EU) č. 1306/2013 se týká prověření obchodních dokumentů subjektů, které přijímají nebo provádějí platby, jež se přímo nebo nepřímo vztahují k systému financování EZZF, s cílem zjistit, zda byly transakce tvořící součást systému financování EZZF skutečně a řádně provedeny. Z provádění uvedeného nařízení je třeba vyloučit opatření, která jsou svou povahou nevhodná k následné kontrole formou prověření obchodních dokumentů, stejně jako opatření, která se týkají plateb, jež jsou buď spjaty s plochou, nebo nejsou spjaty s obchodními dokumenty, které je možné prověřit.
(10)
Mnohá ustanovení v nařízeních Unie týkajících se zemědělství vyžadují poskytnutí jistoty, aby byla zajištěna platba splatné částky, není-li splněna daná povinnost. Zkušenosti nicméně ukázaly, že tento požadavek je v praxi vykládán velmi rozdílnými způsoby. Aby se proto zabránilo nerovným podmínkám hospodářské soutěže, měly by být stanoveny podmínky platné pro tento požadavek.
(11)
Náklady na složení jistoty, které nese jak strana poskytující jistotu, tak příslušný orgán, mohou být neúměrné k výši částky, jejíž platba je jistotou zajišťována, pokud je tato částka nižší než určitá mezní hodnota. Příslušné orgány by tedy měly mít právo nevyžadovat jistotu na platbu částky nižší, než je tato mezní hodnota. Navíc je vhodné zplnomocnit příslušný orgán, aby nevyžadoval jistotu, pokud povaha osoby, u které je vyžadováno splnění povinnosti, činí uvedený požadavek zbytečným.
(12)
Příslušný orgán by měl mít právo nabídnutou jistotu odmítnout, pokud usoudí, že není dostatečná.
(13)
Nařízení (EU) č. 1306/2013 zpřísnilo pravidla vyžadující složení jistoty, aby byla zajištěna platba splatné částky, není-li splněna daná povinnost. Uvedený jednotný horizontální právní rámec by měl být doplněn jednotnými pravidly týkajícími se vyšší moci a propadnutí nebo uvolnění jistoty. Nařízení Komise (ES) č. 376/2008 (9) a nařízení Komise (ES) č. 612/2009 (10) obsahují pravidla týkající se uvolnění a propadnutí jistot v oblasti dovozních a vývozních licencí a v systému vývozních náhrad. V uvedených odvětvích by se rovněž měla používat nová pravidla stanovená tímto nařízením. V zájmu jasnosti a právní jistoty by měla být příslušná ustanovení v nařízeních (ES) č. 376/2008 a (ES) č. 612/2009 zrušena.
(14)
V prováděcím nařízení (EU) č. 282/2012 se rozlišovalo mezi zásadními, vedlejšími a podřízenými požadavky a jen omezený počet nařízení Komise se týká pouze zásadních požadavků. Nesplnění požadavku mělo za následek plné nebo částečné propadnutí jistoty kryjící tento požadavek na základě složitých metod výpočtu, které byly příčinou zmatku. Při současném zohlednění zásady proporcionality je třeba, aby zjednodušený přístup týkající se propadnutí odpovídal praktické situaci, v níž povinnost buď nebyla splněna, nebo nebyla splněna včas, nebo důkaz o splnění povinnosti nebyl předložen ve stanoveném časovém rámci.
(15)
Mnohá ustanovení v právních předpisech Unie v odvětví zemědělství stanoví, že poskytnutá jistota propadne, pokud je zajištěná povinnost porušena, aniž nějakým způsobem rozlišuje mezi stupni závažnosti tohoto porušení. V zájmu rovného zacházení je vhodné zavést rozlišení mezi důsledky porušení jednotlivých povinností. Ve zvláštních případech by se zejména měla stanovit možnost propadnutí pouze části jistoty.
(16)
Nemělo by se rozlišovat mezi důsledky nesplnění povinností na základě toho, zda byla nebo nebyla poskytnuta záloha. V důsledku toho by se jistoty, pro které byly poskytnuty zálohy, měly řídit zvláštními pravidly.
(17)
Je nutné stanovit rozhodné skutečnosti pro směnné kurzy pro různé situace, ke kterým dochází v rámci právních předpisů v různých odvětvích zemědělství, aniž jsou dotčeny zvláštní definice nebo výjimky stanovené v předpisech pro příslušná odvětví na základě kritérií uvedených v čl. 106 odst. 5 nařízení (EU) č. 1306/2013.
(18)
Pro všechny ceny či částky, které se mají stanovit v rámci obchodu se třetími zeměmi, je pro dosažení příslušného obchodního cíle nejvhodnější rozhodnou skutečností přijetí celního prohlášení. Totéž platí o vývozních náhradách a určování ceny ovoce a zeleniny při dovozu do Unie, na jejímž základě se dovážené produkty zařazují do společného celního sazebníku. Tato rozhodná skutečnost by tedy měla být přijata.
(19)
V případě produkčních náhrad je rozhodná skutečnost pro směnný kurz zpravidla spojena s vyřízením některých zvláštních formalit. V zájmu harmonizace pravidel by mělo být stanoveno, že rozhodnou skutečností je den, kdy jsou výrobky prohlášeny za dodané na požadované místo určení, pokud se takové místo určení požaduje, a ve všech ostatních případech den přijetí žádosti o platbu náhrady platební agenturou.
(20)
V případě podpory poskytnuté na množství produktu, který se uvádí na trh nebo má být použit zvláštním způsobem, je povinností, jež musí být pro účely poskytnutí podpory splněna, skutečnost, která zaručuje vhodné použití dotyčných produktů. Převzetí produktů příslušným hospodářským subjektem je předpokladem, který umožňuje příslušným orgánům provádět požadované kontroly nebo inspekce v účetnictví hospodářského subjektu a zaručuje jednotné zpracování souborů. Rozhodná skutečnost pro směnný kurz by tedy měla být stanovena ve vztahu k převzetí produktů.
(21)
V případě ostatních podpor udělovaných v odvětví zemědělství se situace může významně lišit. Podpory se nicméně vždy udělují na základě žádosti a ve lhůtách stanovených právními předpisy. Rozhodná skutečnost pro směnný kurz by v tomto případě proto měla být stanovena jako lhůta pro podání žádostí.
(22)
Pokud jde o podpory, podpůrná opatření a prémie v rámci odvětví vína, měla by být rozhodná skutečnost pro směnný kurz vázána podle situace na počáteční den hospodářského roku, dokončení některých úkonů nebo určité datum. Rozhodnou skutečnost, kterou je třeba vzít v úvahu, je tedy třeba přesně stanovit pro každou jednotlivou situaci.
(23)
Situace, které mají být pro stanovení rozhodné skutečnosti vzaty v úvahu, se v jednotlivých odvětvích velmi liší. Rozhodná skutečnost by tedy měla být stanovena v závislosti na konkrétní povaze jednotlivé situace a opatření, jež spadají do uvedených odvětví zemědělství, zejména v případě podpory v odvětví mléka a mléčných výrobků, projektu „Ovoce do škol“, odvětví cukru, opatření v oblasti propagace a některých opatření v rámci odvětví ovoce a zeleniny.
(24)
Pokud jde o částky strukturální nebo environmentální povahy podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1305/2013 (11) a částky schválené v souladu s nařízením Rady (ES) č. 1698/2005 (12), jejichž platby jsou zajištěny prostřednictvím programů rozvoje venkova schválených na základě nařízení (EU) č. 1305/2013, částky se stanovují pro hospodářský rok nebo kalendářní rok. Obchodního cíle je tedy dosaženo, je-li rozhodná skutečnost stanovena na příslušný rok. Z těchto důvodů by rozhodná skutečnost měla být stanovena na 1. leden roku, v němž se rozhoduje o poskytnutí podpory.
(25)
Pokud jde o zálohy a jistoty, jsou částky, jež se mají zaplatit, a zaručené částky stanoveny v eurech v souladu s právními předpisy v různých odvětvích zemědělství. Směnný kurz, který se pro tyto částky použije, tedy musí být blízko ke dni platby zálohy nebo ke dni složení jistot. Pokud se používají jistoty, musí jejich částka umožnit pokrytí všech rizik, pro něž byly složeny. Za těchto okolností by vymezení rozhodné skutečnosti pro směnný kurz mělo vycházet buď ze dne, kdy je stanovena částka zálohy nebo je složena jistota, anebo dne, kdy je záloha nebo jistota zaplacena.
(26)
V souladu s nařízením Rady (ES) č. 1290/2005 (13) Komise automaticky zruší rozpočtový závazek na program rozvoje venkova na období 2007-2013, který nebyl použit, na konci druhého roku následujícího po roce, kdy byl rozpočtový závazek učiněn. Nařízením (EU) č. 1306/2013 se toto pravidlo mění tak, že rozpočtový závazek se automaticky zruší na konci třetího roku následujícího po roce, kdy byl rozpočtový závazek učiněn. V zájmu soudržnosti by se v programech rozvoje venkova na období 2007-2013 mělo i nadále používat pravidlo N+2 a v souvislosti s tím by mělo být vytvořeno přechodné pravidlo. Stejným způsobem by v rámci programů rozvoje venkova pro období 2007-2013 měly průběžné platby i nadále podléhat zohlednění celkové částky příspěvku z EZFRV poskytnuté na jednotlivé priority v rámci celého období, na něž se program vztahuje. Pro zajištění kontinuity řízení těchto programů je navíc třeba, aby tato přechodná pravidla platila od 1. ledna 2014,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PLATEBNÍ AGENTURY A DALŠÍ SUBJEKTY
Článek 1
Podmínky akreditace platebních agentur
1. Platební agentury uvedené v čl. 7 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 provádějící řízení a kontrolu výdajů poskytují, pokud jde o platby, které provádějí, a o sdělování a uchovávání informací, dostatečné záruky, že:
a)
způsobilost žádostí a v rámci rozvoje venkova postup přidělování podpory, jakož i jejich soulad s pravidly Unie jsou před schválením platby kontrolovány;
b)
provedené platby jsou správně a plně zaúčtovány;
c)
jsou prováděny kontroly stanovené právními předpisy Unie;
d)
požadované dokumenty jsou předloženy ve lhůtách a ve formě stanovené pravidly Unie;
e)
dokumenty jsou přístupné a uchovávané tak, že je zaručena jejich úplnost, platnost a dohledatelnost v čase, a to včetně elektronických dokumentů ve smyslu pravidel Unie.
2. Členské státy akreditují jako platební agentury úřady nebo subjekty, které splňují podmínky stanovené v odstavci 1. Aby mohla být platební agentura akreditována, musí mít navíc organizační strukturu a systém vnitřní kontroly splňující kritéria stanovená v příloze I (dále jen „akreditační kritéria“) týkající se
a)
vnitřního prostředí;
b)
kontrolních činností;
c)
informace a komunikace;
d)
sledování.
Členské státy mohou stanovit další akreditační kritéria s cílem zohlednit velikost, povinnosti a jiné specifické vlastnosti platební agentury.
Článek 2
Podmínky akreditace koordinačních subjektů
1. Je-li akreditována více než jedna platební agentura, rozhodne v souladu s čl. 7 odst. 4 nařízení (EU) č. 1306/2013 dotčený členský stát prostřednictvím formálního aktu na ministerské úrovni o akreditaci koordinačního subjektu poté, co se ujistí, že organizační uspořádání uvedeného subjektu nabízí dostatečnou záruku toho, že je schopen plnit úkoly podle uvedeného článku.
2. Aby mohl být koordinační subjekt akreditován, musí mít fungující postupy zajišťující, že:
a)
výkazy pro Komisi vycházejí z informací z řádně schválených zdrojů;
b)
výkazy pro Komisi jsou před předáním náležitě schváleny;
c)
existuje náležitá auditní stopa podporující informace předávané Komisi;
d)
záznam o obdržených a předaných informacích je bezpečně uložen buď v papírové, nebo elektronické podobě.
Článek 3
Povinnosti platební agentury, pokud jde o veřejnou intervenci
1. Platební agentury uvedené v čl. 7 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 zajišťují řízení a kontrolu operací spojených s intervenčními opatřeními veřejného skladování, za které jsou odpovědné, za podmínek stanovených v příloze II tohoto nařízení a případně v právních předpisech v různých odvětvích zemědělství, zejména na základě minimálních procentních podílů kontrol, které jsou v uvedené příloze stanoveny.
Z tohoto titulu mohou platební agentury své pravomoci delegovat na intervenční agentury, které splňují podmínky stanovené v oddílu 1.C přílohy I tohoto nařízení, nebo intervenovat prostřednictvím jiných platebních agentur.
2. Aniž je dotčena jejich celková odpovědnost, pokud jde o veřejné skladování, mohou platební agentury nebo intervenční agentury:
a)
svěřit řízení některých opatření veřejného skladování fyzickým nebo právnickým osobám zajišťujícím skladování intervenčních zemědělských produktů (dále jen „skladovatelům“);
b)
pověřit prováděním některých specifických úkolů stanovených v právních předpisech v různých odvětvích zemědělství fyzické nebo právnické osoby.
Jestliže platební agentury svěří řízení skladovatelům, jak je uvedeno prvním pododstavci písm. a), mělo by toto řízení být prováděno v rámci smluv o skladování na základě závazků a obecných zásad vymezených v příloze III.
3. Povinnosti platebních agentur v oblasti veřejného skladování jsou zejména tyto:
a)
vést skladové účetnictví a finanční účty pro každý produkt, který je předmětem intervenčního opatření veřejného skladování, a to na základě operací, které realizují od 1. října jednoho roku do 30. září roku následujícího (toto období se označuje jako „účetní období“);
b)
průběžně aktualizovat seznam skladovatelů, s nimiž uzavřely smlouvu v rámci veřejného skladování. Tento seznam musí obsahovat odkazy umožňující přesnou identifikaci všech skladovacích míst, jejich kapacitu, počet skladových hal, chladíren nebo sil, jejich plány a schémata;
c)
zpřístupnit Komisi vzorové smlouvy používané pro veřejné skladování, pravidla vytvořená pro převzetí a skladování produktů a pro vyskladnění produktů ze skladišť skladovatelů, jakož i pravidla pro odpovědnost skladovatelů;
d)
vést centralizované elektronické skladové účetnictví zásob zahrnující všechna skladovacích místa, všechny produkty, všechna množství a jakosti různých produktů, kde u každého z nich je uvedena hmotnost (popřípadě hrubá a čistá hmotnost) nebo objem;
e)
uskutečňovat všechny operace týkající se skladování, uchovávání, dopravy nebo přemísťování intervenčních produktů v souladu s předpisy Unie a v souladu s vnitrostátními předpisy, aniž je dotčena odpovědnost kupujících, ostatních platebních agentur zasahujících v rámci operace nebo jakýchkoli dalších osob v tomto ohledu pověřených;
f)
v průběhu celého roku provádět kontroly na místech, kde jsou skladovány intervenční produkty, v nepravidelných intervalech a bez předchozího varování. Není-li tím ohrožen účel kontroly, je však přípustné předchozí ohlášení, jehož lhůta musí být omezena na nezbytné minimum. Toto předchozí ohlášení nelze s výjimkou řádně odůvodněných případů provést dříve než 24 hodin před zahájením kontroly;
g)
provádět každoroční inventarizaci v souladu s článkem 4.
Pokud v některém členském státě zajišťuje správu účtů veřejného skladování u jednoho nebo více produktů více platebních agentur, konsoliduje se skladové účetnictví a finanční účty podle písmen a) a d) na úrovni členského státu předtím, než dojde k předání odpovídajících informací Komisi.
4. Platební agentury činí veškerá opatření, aby zaručily:
a)
že produkty, na které se vztahují intervenční opatření Unie, jsou správně uchovávány, pomocí kontrol jakosti skladovaných produktů prováděných alespoň jednou ročně;
b)
neporušenost intervenčních zásob.
5. Platební agentury neprodleně informují Komisi:
a)
o případech, ve kterých prodloužení doby skladování některého produktu může vést k jeho znehodnocení;
b)
o množstevních ztrátách nebo znehodnocení produktu v důsledku přírodních katastrof.
Pokud dojde k situacím uvedeným v prvním pododstavci písm. a) a b), Komise přijme vhodné rozhodnutí:
a)
pokud jde o situace uvedené v prvním pododstavci písm. a), opatření v souladu s přezkumným postupem uvedeným v čl. 229 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 (14);
b)
pokud jde o situace uvedené v prvním pododstavci písm. b), opatření v souladu s přezkumným postupem uvedeným v čl. 116 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013.
6. Platební agentury nesou veškeré finanční důsledky špatného uchovávání produktů, které jsou předmětem intervenčních opatření Unie, zejména vzniknou-li v souvislosti s nevhodnými metodami skladování. Aniž je dotčena možnost uplatnění nároků vůči skladovatelům, nesou platební agentury finanční odpovědnost za nedodržení svých závazků nebo povinností.
7. Platební agentura trvale zpřístupňuje zástupcům Komise a osobám pověřeným Komisí účty veřejného skladování a všechny dokumenty, smlouvy a evidence vytvořené nebo obdržené v rámci intervence, a to buď elektronicky, nebo v sídle platební agentury.
Článek 4
Inventární soupis
1. Platební agentury pořizují v průběhu každého účetního období u každého produktu, který je předmětem intervence Unie, inventární soupis.
Výsledky tohoto inventárního soupisu srovnají s účetními údaji. Zjištěné množstevní rozdíly a částky vyplývající z rozdílů v jakosti odhalených při kontrolách se zaúčtovávají podle pravidel přijatých podle čl. 46 odst. 6 písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. Pro účely odstavce 1 odpovídají chybějící množství vyplývající z normálních skladovacích operací rozdílu mezi teoretickými zásobami uvedenými v účetním inventárním soupisu na straně jedné a mezi fyzickými zásobami zjištěnými na základě inventárního soupisu podle odstavce 1 nebo účetními zásobami přetrvávajícími po vyčerpání fyzických zásob na skladě na straně druhé. Na tato chybějící množství se vztahují přípustné odchylky vymezené v příloze IV.
KAPITOLA II
FINANČNÍ ŘÍZENÍ
Článek 5
Nedodržení posledního možného termínu pro platby
1. Co se týče Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF), podle výjimek uvedených v čl. 40 prvním pododstavci nařízení (EU) č. 1306/2013 a v souladu se zásadou proporcionality jsou výdaje uskutečněné po uplynutí platební lhůty způsobilé pro financování Unií za podmínek stanovených v odstavcích 2 až 6 tohoto článku.
2. Jestliže výdaje uhrazené po uplynutí lhůty představují maximálně 5 % výdajů uhrazených s dodržením splatností a lhůt, žádné snížení měsíčních plateb se neuplatňuje.
Jestliže výdaje uhrazené po uplynutí lhůty přesahují hranici 5 %, snižuje se každý další výdaj uhrazený se zpožděním podle těchto pravidel:
a)
výdaje uhrazené v prvním měsíci následujícím po měsíci, v němž uplynula platební lhůta, se snižují o 10 %;
b)
výdaje uhrazené v druhém měsíci následujícím po měsíci, v němž uplynula platební lhůta, se snižují o 25 %;
c)
výdaje uhrazené v třetím měsíci následujícím po měsíci, v němž uplynula platební lhůta, se snižují o 45 %;
d)
výdaje uhrazené ve čtvrtém měsíci následujícím po měsíci, v němž uplynula platební lhůta, se snižují o 70 %;
e)
výdaje uhrazené po čtvrtém měsíci následujícím po měsíci, v němž uplynula platební lhůta, se snižují o 100 %.
3. Odchylně od odstavce 2 se pro přímé platby, na něž se vztahují stropy uvedené v článku 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 (15), uplatňují tyto podmínky:
a)
pokud pro platby pro kalendářní rok N provedené nejpozději dne 15. října roku N+1 nebylo zcela vyčerpáno rozpětí podle odst. 2 prvního pododstavce a zbylá část tohoto rozpětí překračuje 2 %, snižuje se tato zbylá část na 2 %;
b)
přímé platby jiné než platby podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 228/2013 (16) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 229/2013 (17), pro kalendářní rok N-1 a dřívější provedené během rozpočtového roku N+1 po uplynutí platební lhůty jsou způsobilé pro financování z EZZF pouze v případě, kdy celková částka přímých plateb provedených v rámci rozpočtového roku N+1, popřípadě opravená na částky před úpravou uvedenou v článku 26 nařízení (EU) č. 1306/2013, nepřesáhne strop stanovený v příloze III nařízení (EU) č. 1307/2013 pro kalendářní rok N, v souladu s článkem 7 uvedeného nařízení;
c)
výdaje překračující limity uvedené v písm. a) nebo b) se sníží o 100 %.
Částky úhrad uvedené v čl. 26 odst. 5 nařízení (EU) č. 1306/2013 se pro ověření dodržování podmínky stanovené v prvním pododstavci písm. b) tohoto odstavce nezohledňují.
4. Komise použije jiné odstupňování, než jsou odstupňování stanovená v odstavcích 2 a 3, a/nebo nižší sazby pro snížení, popřípadě nulové sazby, jestliže se u některých opatření objeví zvláštní podmínky řízení, nebo když členské státy předloží oprávněná zdůvodnění.
Ustanovení prvního pododstavce se však neuplatní na výdaje překračující limit uvedený v odst. 3 písm. b).
5. Kontrola dodržování splatnosti se v rámci měsíčních plateb provádí během rozpočtového roku dvakrát:
a)
pro výdaje uhrazené do 31. července;
b)
pro výdaje uhrazené do 15. října.
Případná překročení, ke kterým dojde v srpnu, září a říjnu, jsou zohledněna v rozhodnutí o schválení účetní závěrky uvedeném v článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013.
6. Snížení podle uvedeného článku se použijí, aniž je tím dotčeno přijetí dalších rozhodnutí o schválení účetní závěrky, jak je uvedeno v článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 6
Nedodržení prvního možného termínu pro platby
Pokud jde o EZZF, pokud mohou členské státy zaplatit zálohu až do určité maximální výše před prvním možným termínem pro platby zakotveným v právních předpisech z jednotlivých odvětví zemědělství, považují se jakékoliv uhrazené výdaje překračující tuto maximální výši za výdaje uskutečněné před prvním možným termínem pro platby. V souladu s výjimkami uvedenými v čl. 40 prvním pododstavci nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou však tyto výdaje způsobilé pro financování Unií po snížení o 10 %.
Článek 7
Vyrovnání platebními agenturami
1. V rozhodnutí o měsíčních platbách, které má být přijato podle čl. 18 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013, Komise uskuteční platbu zůstatku výdajů vykázaných každým členským státem, přičemž jsou tyto výdaje sníženy o částku účelově vázaných příjmů, které dotyčný členský stát zanesl do téhož výkazu výdajů. Toto vyrovnání odpovídá vybrání odpovídajících příjmů.
Položky závazků a položky plateb vytvořené účelově vázanými příjmy jsou uvolněny v okamžiku přidělení těchto příjmů do rozpočtových linií. Přidělení probíhá v momentě zaúčtování účelově vázaných příjmů, což je do dvou měsíců po přijetí výkazů předaných členskými státy v souladu s pravidly uvedenými v čl. 43 odst. 4 nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. Jestliže byly částky uvedené v čl. 43 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) č. 1306/2013 zadrženy před platbou podpory, které se týká nesrovnalost nebo nedbalost, jsou odečteny od odpovídajícího výdaje.
3. Částky příspěvků Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), které byly v rámci dotyčného programu rozvoje venkova zpětně získány od příjemců během každého referenčního období, se ve výkazu výdajů za uvedené období odečtou od částky, kterou má EZFRV uhradit.
4. Překračující nebo chybějící částky, které případně vyplynou ze schválení účetní závěrky provedeného v souladu s čl. 51 nařízení (EU) č. 1306/2013 a které mohou být znovu použity v rámci programu rozvoje venkova, se připočítávají k částce nebo se odečítají od částky příspěvku z EZFRV v prvním výkazu, který je sestaven po rozhodnutí o schválení účetní závěrky.
5. Financování z EZZF se rovná výdajům vypočítaným na základě informací oznámených platební agenturou po odečtení případných příjmů vyplývajících z intervenčních opatření potvrzených elektronickým systémem zavedeným Komisí a zahrnutých platební agenturou do výkazu výdajů.
Článek 8
Pozdní přijetí rozpočtu Unie
1. Pokud jde o EZZF, jestliže rozpočet Unie není schválen na začátku rozpočtového roku, jsou měsíční platby uvedené v článku 18 nařízení (EU) č. 1306/2013 poskytnuty ve výši procentní sazby z výkazů výdajů obdržených od každého členského státu, která je stanovena pro každou kapitolu výdajů, při dodržení mezí podle článku 16 nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012. Komise zohlední zůstatek, který nebyl členským státům uhrazen, v rozhodnutích o následných úhradách.
2. Pokud jde o EZFRV, jestliže rozpočet Unie není schválen na začátku rozpočtového roku:
a)
průběžné platby uvedené v článku 36 nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou poskytnuty poměrně k dostupným prostředkům ve výši procentní sazby z výkazů výdajů obdržených v rámci každého programu pro rozvoj venkova. Komise zohlední zůstatek, který nebyl členským státům uhrazen, v následných průběžných platbách;
b)
pokud jde o rozpočtové závazky uvedené v článku 33 nařízení (EU) č. 1306/2013, měly by první roční splátky po schválení programů na rozvoj venkova následovat v pořadí schválení uvedených programů. Prostředky na rozpočtové závazky pro následné roční splátky se přidělují v pořadí, v němž programy vyčerpaly své příslušné závazky. Komise může programům rozvoje venkova přidělit částečné roční závazky, pokud jsou dostupné prostředky na závazky omezené. Zbývající zůstatek pro tyto programy se přidělí na závazky, až budou k dispozici příslušné dodatečné prostředky.
Článek 9
Odklad měsíčních plateb
Poté, co Komise informuje příslušné členské státy, může členským státům odložit měsíční platby podle čl. 18 nařízení (EU) č. 1306/2013, pokud jí sdělení uvedená v čl. 102 odst. 1 písm. c) bodech i) a ii) uvedeného nařízení nejsou doručena včas nebo obsahují nesrovnalosti, které vyžadují dodatečná ověření.
Článek 10
Pozastavení plateb v případě pozdního předložení
1. Pozastavení plateb podle článku 42 nařízení (EU) č. 1306/2013 se uplatní v případě opatření uvedených v příloze V tohoto nařízení.
2. Pokud jde o výdaje v rámci EZZF, uplatní se tyto sazby pro pozastavení plateb:
a)
pokud výsledky kontrol nebyly zaslány do 15. října, 1 % z výdajů, k nimž nebyly včas zaslány příslušné informace;
b)
pokud výsledky kontrol nebyly zaslány do 1. prosince, 1,5 % z výdajů, k nimž nebyly včas zaslány příslušné informace.
3. Pokud jde o výdaje v rámci EZFRV, uplatní se tyto sazby pro pozastavení plateb:
a)
pokud výsledky kontrol nebyly zaslány do 15. října, 1 % z výdajů, k nimž nebyly včas zaslány příslušné informace;
b)
pokud výsledky kontrol nebyly zaslány do 15. ledna, 1,5 % z výdajů, k nimž nebyly včas zaslány příslušné informace.
Článek 11
Směnný kurz pro sestavování výkazů výdajů
1. V souladu s čl. 106 odst. 4 nařízení (EU) č. 1306/2013, pokud jde o EZZF, používají členské státy, které nepřijaly euro, pro sestavování svých výkazů výdajů stejný směnný kurz, který použily pro platby příjemcům nebo pro obdržené příjmy v souladu s kapitolou V a s právními předpisy v různých odvětvích zemědělství. Pro rozhodnutí o schválení účetní závěrky podle článků 51 a 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 použijí členské státy první směnný kurz stanovený Evropskou centrální bankou po datu přijetí uvedených rozhodnutí.
V jiných případech, než které jsou uvedeny v prvním pododstavci, zejména pokud jde o propagační programy schválené podle nařízení Rady (ES) č. 3/2008 (18), o propagační opatření v odvětví vína a o operace, pro které právní předpisy v různých odvětvích zemědělství neurčily rozhodnou skutečnost, použije se předposlední směnný kurz stanovený Evropskou centrální bankou před měsícem, v rámci kterého byly výdaje a účelově vázané příjmy vykázány.
2. Pokud jde o programy rozvoje venkova, použijí členské státy, které nepatří do eurozóny, na vypracování svých výkazů výdajů v eurech u každé operace týkající se platby nebo zpětného získání předposlední směnný kurz stanovený Evropskou centrální bankou před měsícem, během kterého jsou operace zaznamenány do účtů platební agentury.
KAPITOLA III
SCHVÁLENÍ ÚČETNÍ ZÁVĚRKY A JINÉ KONTROLY
Článek 12
Kritéria a metodika provádění oprav v rámci schvalování souladu
1. Za účelem přijetí rozhodnutí podle čl. 52 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013, který upravuje částky, které mají být vyloučeny z financování Unií, rozlišuje Komise mezi částkami nebo jejich částmi označenými jako neoprávněně vynaložené částky a částkami, na jejichž stanovení byly použity opravy na základě extrapolace či paušální částky.
Aby Komise stanovila částky, které mohou být vyloučeny z financování Unií, použije v případě, že zjistí, že výdaje nebyly uskutečněny v souladu s právními předpisy Unie, a pokud jde o EZFRV, v souladu s platnými právními předpisy Unie a členských států, svá vlastní zjištění a zohlední informace získané od členských států během postupu schvalování souladu provedeného v souladu s článkem 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. Komise založí rozhodnutí o vyloučení na určení neoprávněně vynaložených částek, pouze pokud tyto lze částky určit při vynaložení přiměřeného úsilí. Pokud Komise nemůže určit neoprávněně vynaložené částky při vynaložení přiměřeného úsilí, mohou členské státy ve lhůtách stanovených Komisí během postupu schvalování souladu předložit údaje týkající se ověřování uvedených částek na základě přezkoumání všech jednotlivých případů, u nichž mohl být zjištěn nesoulad. Ověřování se týká všech výdajů uskutečněných v rozporu s platnými právními předpisy a hrazených z rozpočtu Unie. Předložené údaje musí zahrnovat všechny jednotlivé částky, které jsou nezpůsobilé z důvodu uvedeného nesouladu.
3. Pokud není možné určit neoprávněně vynaložené částky v souladu s odstavcem 2, může Komise stanovit částky, které mají být vyloučeny, použitím oprav na základě extrapolace. Aby mohla Komise určit příslušné částky, mohou členské státy ve lhůtách stanovených Komisí během postupu schvalování souladu předložit výpočet částky, která má být vyloučena z financování Unií, na základě statistické extrapolace výsledků kontrol provedených na reprezentativním vzorku těchto případů. Vzorek se vybere ze souboru, u něhož lze očekávat zjištěný nesoulad.
4. Aby Komise zohlednila výsledky předložené členskými státy, jak je uvedeno v odstavcích 2 a 3, musí být schopna:
a)
posoudit metody určování nebo extrapolace, které členské státy jasně popíší;
b)
zkontrolovat reprezentativnost vzorku uvedeného v odstavci 3;
c)
zkontrolovat obsah a výsledky určování nebo extrapolace;
d)
získat dostatečné a odpovídající důkazní informace týkající se podkladových údajů.
5. Při uplatňování odstavce 3 mohou členské státy využít kontrolních statistik platebních agentur potvrzených certifikačním subjektem nebo posouzení vypracovaného takovým subjektem a týkajícího se míry chybovosti v souvislosti s jeho auditem uvedeným v článku 9 nařízení (EU) č. 1306/2013 za předpokladu, že:
a)
Komise je spokojena s prací certifikačních subjektů, a to jak z hlediska strategie auditu, tak obsahu, rozsahu a kvality vlastní auditní činnosti;
b)
rozsah práce certifikačních subjektů je v souladu s rozsahem příslušného šetření týkajícího se schvalování souladu, zejména s ohledem na opatření nebo režimy;
c)
byla při posuzování zohledněna výše sankcí, které měly být uplatněny.
6. Jestliže nejsou splněny podmínky pro stanovení částek, které mají být vyloučeny z financování Unií, jak je uvedeno v odstavcích 2 a 3, nebo je povaha případu taková, že částky, které mají být vyloučeny, nemohou být určeny na základě uvedených odstavců, použije Komise vhodné opravy na základě paušální částky, přičemž vezme v úvahu povahu a závažnost porušení pravidel a svůj vlastní odhad rizika finanční újmy, jež byla Unii způsobena.
Míra opravy na základě paušální částky se stanoví s přihlédnutím zejména k druhu nesouladu, který byl zjištěn. Proto se rozlišuje mezi nedostatky v klíčových kontrolách a v kontrolách pomocných, a sice takto:
a)
klíčovými kontrolami se rozumí správní kontroly a kontroly na místě nezbytné k určení způsobilosti podpory a příslušného uplatňování snížení a sankcí;
b)
pomocnými kontrolami se rozumí všechny ostatní správní operace potřebné ke správnému zpracování žádostí.
Pokud se v rámci téhož postupu schvalování souladu zjistí různé případy nesouladu, jež by měly jednotlivě za následek různé opravy na základě paušální částky, uplatní se pouze nejvyšší míra opravy na základě paušální částky.
7. Při stanovení míry opravy na základě paušální částky Komise zvláště zohlední následující okolnosti prokazující větší závažnost nedostatků, které odhalují větší riziko vzniku ztráty pro rozpočet Unie:
a)
jedna nebo více klíčových kontrol se neuplatňuje nebo se uplatňuje tak špatně nebo tak zřídka, že jsou při určování způsobilosti žádosti nebo při předcházení nesrovnalostem považovány za neúčinné; nebo
b)
zjistí se tři nebo více nedostatků v rámci stejného kontrolního systému; nebo
c)
zjistí se, že členský stát neuplatňuje kontrolní systém nebo že toto uplatňování trpí vážnými nedostatky, a existují důkazy o častých nesrovnalostech a nedbalosti v boji proti nedovoleným nebo podvodným postupům; nebo
d)
vůči uvedenému členskému státu již byla uplatněna oprava za podobné nedostatky ve stejném odvětví, zohlední se však opravná nebo kompenzační opatření, která již členský stát přijal.
8. Pokud členský stát předloží určité objektivní skutečnosti, které nesplňují požadavky stanovené v odstavcích 2 a 3 tohoto článku, ale které prokazují, že maximální ztráta pro fondy představuje nižší částku, než jaká by vyplývala z uplatnění navrhované paušální částky, použije Komise při rozhodování o částkách, které mají být vyloučeny z financování Unií podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013, nižší paušální částku.
9. Částky, které byly skutečně zpětně získány od příjemců a připsány fondu před příslušným datem a které Komise stanoví během postupu schvalování souladu, se odečtou od částky, kterou se Komise rozhodne vyloučit z financování Unií podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 13
Povinnost vyplývající z vymáhání neoprávněně vyplacených částek
Po dokončení vymáhání neoprávněně vyplacených částek uvedených v čl. 54 odst. 2 prvním pododstavci nařízení (EU) č. 1306/2013 členský stát:
a)
připíše EZZF padesát procent zpětně získaných částek po odečtení nákladů na zpětné získávání, jak je uvedeno v článku 55 druhém pododstavci uvedeného nařízení;
b)
připíše EZFRV padesát procent částek buď zpětně získaných po uzavření programu rozvoje venkova, nebo zpětně získaných před uzavřením programu, které však nemohly být opětovně přiděleny v souladu s článkem 56 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 14
Kontrola operací
Systém kontroly stanovený v hlavě V kapitole III nařízení (EU) č. 1306/2013 se neuplatní na opatření uvedená v příloze VI tohoto nařízení.
KAPITOLA IV
JISTOTY
ODDÍL 1
Oblast působnosti a používání pojmů
Článek 15
Oblast působnosti
Tato kapitola se vztahuje na všechny případy, kdy právní předpisy z jednotlivých odvětví zemědělství stanoví jistotu, bez ohledu na to, zda je použit přímo pojem „jistota“.
Tato kapitola se nevztahuje na jistoty poskytnuté k zajištění platby dovozních a vývozních cel podle nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (19).
Článek 16
Pojmy používané v této kapitole
Pro účely této kapitoly se rozumí:
a)
„příslušným orgánem“ buď strana pověřená k přijetí jistoty, nebo strana pověřená k rozhodnutí podle příslušného nařízení, zda má být jistota uvolněna, nebo má propadnout;
b)
„blokovou jistotou“ jistota složená u příslušného orgánu, jejímž účelem je zajistit splnění více povinností;
c)
„příslušnou částí zajištěné částky“ část zajištěné částky odpovídající množství, pro které nebyl splněn požadavek.
ODDÍL 2
Požadavek jistoty
Článek 17
Odpovědná strana
Jistota se poskytuje stranou odpovědnou za platbu peněžní částky, nedojde-li ke splnění povinnosti, nebo jejím jménem.
Článek 18
Upuštění od požadavku jistoty
1. Příslušný orgán nemusí požadovat jistotu, je-li osoba odpovědná za plnění povinností:
a)
veřejnoprávní subjekt, který vykonává funkce orgánu veřejné moci; nebo
b)
soukromoprávní subjekt, který vykonává funkce uvedené v písmenu a) pod dohledem státu.
2. Příslušný orgán nemusí požadovat jistotu, pokud je výše zajištěné částky menší než 500 EUR. V takovém případě se dotyčná strana písemně zaváže k zaplacení částky ve stejné výši, jakou by činila jistota, pokud nesplní příslušnou povinnost.
Při uplatňování prvního pododstavce se hodnota jistoty vypočítá tak, aby v ní byly zahrnuty všechny příslušné povinnosti související se stejnou operací.
Článek 19
Podmínky vztahující se na jistoty
1. Příslušný orgán odmítne přijetí jistoty, kterou považuje za nepřiměřenou nebo nedostatečnou nebo takové, která neposkytuje krytí po dostatečně dlouhou dobu, nebo vyžaduje její nahrazení.
2. Při převodu hotovosti se jistota považuje za složenou až v okamžiku, kdy si je příslušný orgán jist, že má uvedenou částku k dispozici.
3. Šek s částkou, jejíž zaplacení zaručuje finanční instituce uznaná pro tento účel členským státem příslušného orgánu, se považuje za složení hotovosti. Příslušný orgán nemusí předložit tento šek k výplatě, dokud se neblíží konec lhůty, po kterou je za něj ručeno.
Jiný šek než šek podle prvního pododstavce představuje jistotu pouze tehdy, je-li si příslušný orgán jist, že má uvedenou částku k dispozici.
4. Všechny poplatky finančním institucím nese strana, která jistotu poskytuje.
5. Straně poskytující jistotu v hotovosti se nevyplácejí žádné úroky.
Článek 20
Použití eura
1. Jistoty se vyjadřují v eurech.
2. V případě, kdy je jistota přijata v členském státě, který nepřijal euro, se částka jistoty v eurech převádí na příslušnou národní měnu v souladu s ustanoveními kapitoly V. Závazek odpovídající jistotě a veškeré zadržené částky v případě nesrovnalostí nebo porušení pravidel se nadále stanoví v eurech.
Článek 21
Ručitel
1. Ručitel má oficiálně ohlášené místo pobytu v Unii nebo je zde usazen, a s výhradou ustanovení Smlouvy týkajících se volného pohybu služeb je schválen příslušným orgánem členského státu, ve kterém se jistota poskytuje. Ručitel se zavazuje písemnou zárukou.
2. Písemná záruka obsahuje alespoň:
a)
povinnost nebo v případě blokové jistoty druh(y) povinností, jejichž splnění je zajištěno zaplacením peněžní částky;
b)
nejvyšší částku, k jejímuž zaplacení se ručitel zavazuje;
c)
skutečnost, že ručitel se zavazuje společně a nerozdílně s osobou odpovědnou za splnění dané povinnosti zaplatit v mezích jistoty jakoukoli dlužnou částku do 30 dnů od žádosti příslušného orgánu, pokud jistota propadne.
3. Pokud již byla poskytnuta písemná bloková jistota, stanoví příslušný orgán postup, podle něhož se celá bloková jistota nebo její část přidělí na určitou konkrétní povinnost.
Článek 22
Uplatnění vyšší moci
Každá osoba odpovědná za povinnost krytou jistotou tvrdící, že nedodržení povinnosti je důsledkem vyšší moci, věrohodně prokáže příslušným orgánům, že se o případ vyšší moci jedná. Pokud příslušný orgán případ vyšší moci uzná, je povinnost zrušena výhradně za účelem uvolnění jistoty.
ODDÍL 3
Uvolnění a propadnutí jistot, které nejsou uvedeny v oddílu 4
Článek 23
Propadnutí jistot
1. Povinnost uvedená v čl. 66 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 týkající se provedení určitého úkonu nebo zdržení se určitého úkonu je zásadním požadavkem pro cíle nařízení, které ho stanoví.
2. Pokud povinnost není splněna a nebyla stanovena žádná lhůta pro její splnění, propadne jistota ve chvíli, kdy příslušný orgán zjistí, že nebyla splněna.
3. Pokud splnění povinnosti podléhá určité lhůtě a povinnost byla splněna po uplynutí této lhůty, jistota propadne.
V takovém případě propadne 10 % jistoty neprodleně a dále se uplatní dodatečný procentní podíl zbývajícího zůstatku takto:
a)
2 % za každý kalendářní den po uplynutí lhůty, pokud se povinnost týká dovozu produktů do třetí země;
b)
5 % za každý kalendářní den po uplynutí lhůty, pokud se povinnost týká produktů opouštějících celní území Unie.
4. Pokud je povinnost splněna včas a předložení důkazů o splnění podléhá pevně stanovené lhůtě, propadne jistota, kterou je povinnost kryta, za každý kalendářní den po uplynutí lhůty podle vzorce 0,2/stanovená lhůta ve dnech a s přihlédnutím k článku 25.
Pokud důkaz uvedený v prvním pododstavci spočívá v předložení použité nebo prošlé vývozní licence nebo v předložení důkazu o tom, že produkty opustily celní území Unie, propadá 15 % jistoty, pokud je uvedený důkaz předložen po uplynutí stanovené lhůty uvedené v prvním pododstavci, ale nejpozději 730. kalendářní den po uplynutí platnosti licence. Po uplynutí 730 kalendářních dnů propadá celá zbývající jistota.
Pokud důkaz uvedený v prvním pododstavci spočívá v předložení použité nebo prošlé vývozní licence se stanovením náhrady předem, propadá jistota takto:
a)
10 %, pokud je licence předložena v období mezi 61. a 90. kalendářním dnem po uplynutí doby platnosti licence;
b)
50 %, pokud je licence předložena v období mezi 91. a 120. kalendářním dnem po uplynutí doby platnosti licence;
c)
70 %, pokud je licence předložena v období mezi 121. a 150. kalendářním dnem po uplynutí doby platnosti licence;
d)
80 %, pokud je licence předložena v období mezi 151. a 180. kalendářním dnem po uplynutí doby platnosti licence;
e)
100 %, pokud je licence předložena po 180. kalendářním dni po uplynutí doby platnosti licence.
5. Částka jistoty, která má propadnout, se zaokrouhlí na nejbližší nižší celou částku v eurech nebo v příslušné národní měně.
Článek 24
Uvolnění jistot
1. Jakmile je příslušným způsobem stanoveným ve zvláštních předpisech Unie prokázáno, že povinnost byla dodržena, nebo jistota částečně propadla v souladu s čl. 66 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013 a článkem 23 tohoto nařízení, jistota nebo případně její zbývající část se neprodleně uvolní.
2. Jistota se na žádost částečně uvolní, pokud byl důkaz vyžadovaný k tomuto účelu poskytnut pro část množství produktu za předpokladu, že tato část není nižší než minimální množství uvedené v nařízení vyžadujícím jistotu nebo, pokud takové nařízení neexistuje, podle předpisů členských států.
3. Pokud pro předložení nezbytných důkazů k uvolnění jistoty není stanovena žádná lhůta, činí tato lhůta 365 kalendářních dnů od uplynutí lhůty pro dodržení povinnosti, pro kterou byla jistota složena. Není-li lhůta pro dodržení povinnosti stanovena, činí lhůta pro předložení důkazů 365 kalendářních dnů ode dne, kdy byly splněny všechny povinnosti.
Lhůta podle prvního pododstavce nesmí přesáhnout 1 095 kalendářních dnů ode dne, kdy byla jistota přidělena ke konkrétní povinnosti.
Článek 25
Prahové hodnoty
1. Celková propadlá částka nesmí překročit 100 % příslušné části zajištěné částky.
2. Příslušný orgán může upustit od propadnutí částky nižší než 100 EUR za podmínky, že jsou podobná pravidla pro srovnatelné případy stanovena vnitrostátními právními nebo správními předpisy.
ODDÍL 4
Jistoty vztahující se k zálohám
Článek 26
Oblast působnosti
Ustanovení tohoto oddílu se vztahují na všechny případy, kdy zvláštní předpisy Unie stanoví, že může být před splněním povinnosti související s obdržením podpory nebo výhody poskytnuta záloha.
Článek 27
Uvolnění jistot
1. Jistota se uvolní:
a)
buď pokud byl prokázán konečný nárok na částku představující zálohu;
b)
nebo pokud byla záloha zvýšená o částku stanovenou zvláštními předpisy Unie vrácena.
2. Jestliže lhůta k prokázání nároku na konečné poskytnutí zálohy uplyne, aniž byl uvedený důkaz předložen, použije příslušný orgán neprodleně postup pro propadnutí jistoty.
Pokud tak však stanoví zvláštní předpisy Unie, může být tento důkaz předložen i po uplynutí lhůty proti částečnému vrácení jistoty.
KAPITOLA V
POUŽITÍ EURA
Článek 28
Vývozní náhrady a obchod se třetími zeměmi
1. U částek týkajících se dovozů a vývozních dávek, které jsou v právních předpisech Unie v oblasti společné zemědělské politiky stanoveny v eurech a členskými státy použitelné v národní měně, se přepočítací koeficient výslovně rovná kurzu použitelnému podle čl. 18 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2913/92.
2. V případě vývozních náhrad stanovených v eurech a v případě cen a částek vyjádřených v eurech v rámci právních předpisů Unie v odvětví zemědělství, týkajících se obchodu se třetími zeměmi, je rozhodnou skutečností pro směnný kurz přijetí celního prohlášení.
3. Pro výpočet paušální dovozní hodnoty ovoce a zeleniny uvedené v čl. 136 odst. 1 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 543/2011 (20) je pro účely určení vstupní ceny uvedené v čl. 137 odst. 1 uvedeného nařízení rozhodnou skutečností pro směnný kurz v případě reprezentativních cen používaných k výpočtu uvedené paušální hodnoty a částky snížení podle čl. 134 odst. 3 uvedeného nařízení den, k němuž se tyto reprezentativní ceny vztahují.
Článek 29
Produkční náhrady a zvláštní druhy podpory
1. V případě produkčních náhrad stanovených právními předpisy Unie v eurech je rozhodnou skutečností pro směnný kurz den prohlášení o tom, že produkty byly dodány na místo určení, které je případně vyžadováno uvedenými právními předpisy. V případě, že se takové místo určení nepožaduje, je rozhodnou skutečností přijetí žádosti o platbu náhrady platební agenturou.
2. Aniž jsou dotčeny články 30 až 33, je v případě podpory udělované v závislosti na množství produktu, který je uváděn na trh nebo určen ke zvláštnímu použití, rozhodnou skutečností pro směnný kurz první úkon, jímž je po převzetí produktů dotčeným hospodářským subjektem zajištěno jejich vhodné použití a jejž je povinné v zájmu udělení podpory provést.
3. V případě podpory soukromého skladování je rozhodnou skutečností pro směnný kurz první den období, na něž se vztahuje podpora podle téže smlouvy.
4. Pro jiné podpory, než které uvádějí odstavce 2 a 3 tohoto článku a články 30 a 31, je rozhodnou skutečností pro směnný kurz lhůta k podání žádostí.
Článek 30
Odvětví vína
1. Rozhodnou skutečností pro směnný kurz je první den hospodářského roku, v němž se poskytuje podpora na:
a)
restrukturalizaci a přeměnu vinic podle článku 46 nařízení (EU) č. 1308/2013;
b)
vytvoření vzájemných fondů podle článku 48 nařízení (EU) č. 1308/2013;
c)
pojištění sklizně podle článku 49 nařízení (EU) č. 1308/2013.
2. V případě podpor vyplácených na dobrovolnou nebo povinnou destilaci vedlejších produktů vinifikace podle článku 52 nařízení (EU) č. 1308/2013 je rozhodnou skutečností pro směnný kurz první den hospodářského roku, v němž je vedlejší produkt dodán.
3. V případě investic uvedených v článku 50 nařízení (EU) č. 1308/2013 a inovací v odvětví vína uvedených v článku 51 nařízení (EU) č. 1308/2013 je rozhodnou skutečností pro směnný kurz 1. leden roku, v jehož průběhu je přijato rozhodnutí o poskytnutí podpory.
4. V případě zelené sklizně podle článku 47 nařízení (EU) č. 1308/2013 je rozhodnou skutečností pro směnný kurz den, kdy zelená sklizeň proběhne.
Článek 31
Částky a platby v odvětví mléka a mléčných výrobků
1. V případě podpory pro poskytování některých mléčných výrobků žákům uvedené v článku 1 nařízení Komise (ES) č. 657/2008 (21) je rozhodnou skutečností pro směnný kurz první den období, na něž se vztahuje žádost o podporu podle článku 11 uvedeného nařízení.
2. V případě platby dávky uvedené v článku 1 nařízení Komise (ES) č. 595/2004 (22) je na dané dvanáctiměsíční období ve smyslu části II hlavy I kapitoly III nařízení Rady (EU) č. 1234/2007 (23) rozhodnou skutečností pro směnný kurz 1. duben, který následuje po příslušném období.
3. V případě dopravních nákladů uvedených v čl. 30 odst. 3 nařízení Komise (EU) č. 1272/2009 (24) je rozhodnou skutečností pro směnný kurz den obdržení platné nabídky příslušným orgánem.
Článek 32
Částky a platby podpory spojené s prováděním projektu Ovoce do škol
Pro podporu na poskytování ovoce a zeleniny, výrobků z ovoce, zeleniny a banánů dětem, uvedenou v článku 1 nařízení Komise (ES) č. 288/2009 (25), je rozhodnou skutečností pro směnný kurz 1. leden předcházející období uvedenému v čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení.
Článek 33
Minimální cena cukrové řepy, dávka z přebytku a výrobní dávka v odvětví cukru
V případě výrobní dávky cukru, minimální ceny cukrové řepy a dávky z přebytku uvedených v daném pořadí v článcích 128, 135 a 142 nařízení (EU) č. 1308/2013 je rozhodnou skutečností pro směnný kurz 1. říjen hospodářského roku, k němuž se tyto ceny a částky vztahují nebo k němuž se vyplácejí.
Článek 34
Částky strukturální nebo environmentální povahy a režijní náklady operačních programů
1. V případě částek uvedených v příloze II nařízení (EU) č. 1305/2013, jakož i částek vztahujících se k opatřením schváleným podle nařízení (ES) č. 1698/2005, jejichž platby příjemcům jsou úkolem programů rozvoje venkova schválených podle nařízení (EU) č. 1305/2013, je rozhodnou skutečností pro směnný kurz den 1. ledna roku, v němž je přijato rozhodnutí o poskytnutí podpory.
Je-li však podle předpisů Unie platba částek uvedených v prvním pododstavci rozložena rovnoměrně na dobu několika let, je rozhodnou skutečností pro směnný kurz pro každou z ročních splátek 1. leden roku, k němuž je dotyčná splátka vyplacena.
2. V případě částek uvedených v příloze IX bodě 2 písm. a) prováděcího nařízení Komise (EU) č. 543/2011, jejichž účelem je uhradit režijní náklady týkající se jmenovitě provozních fondů nebo operačních programů uvedených v článcích 32 a 33 nařízení (EU) č. 1308/2013, je rozhodnou skutečností pro směnný kurz 1. leden roku, k němuž se tyto náklady vztahují.
Článek 35
Částky spojené se schválením poskytnutí vnitrostátní finanční podpory organizacím producentů v odvětví ovoce a zeleniny a s částečným uhrazením této vnitrostátní finanční podpory
1. V případě žádosti o schválení poskytnutí vnitrostátní finanční podpory podle článku 35 nařízení (EU) č. 1308/2013 je rozhodnou skutečností lhůta pro podání žádosti Komisi stanovená v čl. 92 odst. 1 prováděcího nařízení (EU) č. 543/2011.
2. V případě uhrazení vnitrostátní finanční podpory Unií podle článku 95 nařízení (EU) č. 543/2011 je rozhodnou skutečností pro směnný kurz lhůta, ve které organizace producentů v souladu s čl. 69 odst. 1 prováděcího nařízení (EU) č. 543/2011 podají žádosti o podporu příslušným orgánům členských států.
Článek 36
Ostatní částky a ceny
V případě jiných cen nebo částek, než které jsou uvedeny v článcích 28 až 35, nebo částek spojených s těmito cenami, jež se v právních předpisech Unie vyjadřují v eurech nebo se v eurech vyjadřují v rámci nabídkového řízení, je rozhodnou skutečností den, jímž dochází k jednomu z těchto právních aktů:
a)
v případě koupí obdržení platné nabídky;
b)
v případě prodejů obdržení platné nabídky;
c)
v případě stažení z trhu produktů v odvětví ovoce a zeleniny den stažení z trhu;
d)
v případě nesklízení a zelené sklizně v odvětví ovoce a zeleniny den, kdy proběhne zelená sklizeň nebo nesklízení;
e)
v případě nákladů na dopravu, zpracování nebo veřejné skladování a částek přidělených na výzkum, které byly stanoveny v nabídkovém řízení, poslední den pro předložení nabídek;
f)
v případě zaznamenávání cen, částek nebo nabídek na trhu den, kdy je cena, částka nebo nabídka zaznamenána;
g)
v případě sankcí za nedodržení zemědělských právních předpisů den aktu, jímž příslušný orgán zjišťuje tuto skutečnost;
h)
v případě obratu nebo částek vztahujících se k objemu produkce začátek referenčního období stanoveného právními předpisy v odvětví zemědělství.
Článek 37
Platba záloh
V případě záloh je rozhodnou skutečností pro směnný kurz rozhodná skutečnost použitelná na cenu nebo částku, k níž se záloha vztahuje, pokud k této skutečnosti došlo do doby, než je vyplacena záloha, nebo v jiných případech den stanovení výše zálohy v eurech, nebo nedošlo-li k tomu, den výplaty zálohy. Rozhodná skutečnost pro směnný kurz se použije na zálohy, aniž je dotčeno použití rozhodné skutečnosti pro celkovou dotyčnou cenu nebo částku na tuto cenu či částku.
Článek 38
Jistoty
V případě jistot je rozhodnou skutečností pro směnný kurz den složení jistoty.
Použijí se však tyto výjimky:
a)
v případě jistot vztahujících se k zálohám je rozhodnou skutečností pro směnný kurz rozhodná skutečnost vymezená pro částku zálohy v případě, že k této skutečnosti došlo do doby, než je složena jistota;
b)
v případě jistot vztahujících se k předložení nabídek je rozhodnou skutečností pro směnný kurz den předložení nabídky;
c)
v případě jistot vztahujících se k provedení nabídek je rozhodnou skutečností pro směnný kurz den uzávěrky nabídkového řízení.
Článek 39
Kontrola operací
Částky v eurech uváděné v hlavě V kapitole III nařízení (EU) č. 1306/2013 se podle potřeby přepočítávají na národní měny za použití směnných kurzů platných k prvnímu pracovnímu dni roku, ve kterém začíná kontrolní období, a zveřejněných v řadě C Úředního věstníku Evropské unie.
Článek 40
Určení směnného kurzu
Pokud je rozhodná skutečnost stanovena podle právních předpisů Unie, je směnným kurzem, jenž se má použít, kurz naposledy stanovený Evropskou centrální bankou (ECB) před prvním dnem měsíce, kdy k rozhodné skutečnosti došlo.
V těchto případech je však směnným kurzem, jenž se má použít:
a)
v případech uvedených v čl. 28 odst. 2 tohoto nařízení, v nichž je rozhodnou skutečností pro směnný kurz přijetí celního prohlášení, kurz uvedený v čl. 18 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92;
b)
v případě intervenčních výdajů uskutečněných v souvislosti s veřejným skladováním kurz vyplývající z použití čl. 3 odst. 2 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014 (26);
c)
v případě minimální ceny cukrové řepy uvedené v článku 33 tohoto nařízení průměrný kurz stanovený Evropskou centrální bankou (ECB) na měsíc předcházející rozhodné skutečnosti.
KAPITOLA VI
Závěrečné ustanovení
Článek 41
Přechodná ustanovení
1. Pokud platební agentura akreditovaná v souladu s nařízením (EU) č. 1290/2005 přijme odpovědnost za výdaje, za něž předtím odpovědnost nenesla, je v souvislosti s novými odpovědnostmi akreditována do 1. ledna 2015.
2. Opatření uvedená v příloze nařízení (ES) č. 1106/2010 nepodléhají systému kontroly stanovenému v hlavě V kapitole III nařízení (EU) č. 1306/2013 za účelem kontroly týkající se výdajů před rozpočtovým rokem 2014.
3. Pokud se ve zvláštních právních předpisech odkazuje na zásadní, vedlejší nebo podřízené požadavky podle prováděcího nařízení Komise (EU) č. 282/2012, použije se čl. 23 odst. 2, 3 a 4 tohoto nařízení.
4. Pro programy rozvoje venkova uvedené v článku 15 nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 platí, že:
a)
ustanovení čl. 38 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 se použijí pro rozpočtové závazky, které nebyly použity do 31. prosince druhého roku následujícího po roce, kdy byl rozpočtový závazek učiněn. V článku 38 uvedeného nařízení se odkazy na rok N+3 považují za odkazy na rok N+2;
b)
průběžné platby provedené Komisí, jak je uvedeno v čl. 36 odst. 3 písm. b) nařízení (EU) č. 1306/2013, nesmí překročit celkovou částku příspěvku z EZFRV poskytnutou na jednotlivé priority v rámci celého období, na něž se příslušný program vztahuje;
c)
pro účely uplatňování článků 37 a 38 nařízení (EU) č. 1306/2013 je konečným datem způsobilosti výdajů datum stanovené v čl. 71 odst. 1 nařízení (ES) č. 1698/2005.
5. Pro účely uplatňování čl. 54 odst. 1 a 2 nařízení (EU) č. 1306/2013 se v případech, které byly nebo budou oznámeny Komisi za rozpočtové roky 2013 a 2014 podle čl. 6 písm. h) nařízení Komise (ES) č. 885/2006, rozpočtový rok prvotního zjištění nesrovnalosti ve smyslu článku 35 nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 nadále zohledňuje. V případech, kdy prvotní zjištění nesrovnalosti správním orgánem nebo soudem neproběhlo před 16. říjnem 2014, se použijí ustanovení čl. 54 odst. 1 a 2 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Pokud jde o EZFRV, pro účely schvalování účetních závěrek v souladu s článkem 51 nařízení (EU) č. 1306/2013 se použijí ustanovení čl. 54 odst. 2 uvedeného nařízení počínaje schvalováním účetních závěrek za rozpočtový rok 2014.
Článek 42
Změna nařízení (ES) č. 376/2008
Ustanovení čl. 34 odst. 6 a 7 nařízení Komise (ES) č. 376/2008 se zrušují.
Tato ustanovení se však nadále použijí pro jistoty, které byly platně složeny podle uvedeného nařízení před vstupem tohoto nařízení v platnost.
Článek 43
Změna nařízení (ES) č. 612/2009
Ustanovení čl. 47 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 612/2009 se zrušují.
Tato ustanovení se však nadále použijí pro jistoty, které byly platně složeny podle uvedeného nařízení před vstupem tohoto nařízení v platnost.
Článek 44
Zrušení
Zrušují se nařízení (ES) č. 883/2006, (ES) č. 884/2006, (ES) č. 885/2006, (ES) č. 1913/2006, (EU) č. 1106/2010 a prováděcí nařízení (EU) č. 282/2012.
V tomto ohledu se však stanoví, že:
a)
ustanovení prováděcího nařízení (EU) č. 282/2012 se nadále použijí pro jistoty, které byly platně složeny podle uvedeného nařízení před vstupem tohoto nařízení v platnost;
b)
článek 4 nařízení (ES) č. 883/2006 se nadále použije pro výdaje uskutečněné do 15. října 2014;
c)
článek 11 a kapitola III nařízení (ES) č. 885/2006 se nadále použijí do 31. prosince 2014.
Článek 45
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Ustanovení čl. 41 odst. 4 se použijí od 1. ledna 2014.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 11. března 2014.
REGULAMENTUL DELEGAT (UE) NR. 907/2014 AL COMISIEI
din 11 martie 2014
de completare a Regulamentului (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește agențiile de plăți și alte organisme, gestiunea financiară, verificarea și închiderea conturilor, garanțiile și utilizarea monedei euro
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 (1), în special articolul 8 alineatul (1), articolul 40, articolul 46 alineatele (1), (2), (3) și (4), articolul 53 alineatul (3), articolul 57 alineatul (1), articolul 66 alineatul (3), articolul 79 alineatul (2), articolul 106 alineatele (5) și (6) și articolul 120,
întrucât:
(1)
Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 a stabilit dispozițiile de bază privind, printre altele, acreditarea agențiilor de plăți și a organismelor de coordonare, obligațiile agențiilor de plăți în ceea ce privește intervenția publică, gestiunea financiară și procedurile de verificare, garanțiile și utilizarea monedei euro. Pentru a se asigura funcționarea fără probleme a noului cadru juridic, trebuie adoptate anumite norme în completarea dispozițiilor prevăzute de Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 în domeniile în cauză. Noile norme ar trebui să înlocuiască regulamentele existente ale Comisiei, și anume Regulamentele (CE) nr. 883/2006 (2), (CE) nr. 884/2006 (3), (CE) nr. 885/2006 (4), (CE) nr. 1913/2006 (5), (UE) nr. 1106/2010 (6) și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2012 (7), bazate pe regulamentele Consiliului înlocuite deja de Regulamentul (UE) nr. 1306/2013. Din motive de claritate și de securitate juridică, ar trebui abrogate Regulamentele (CE) nr. 883/2006, (CE) nr. 884/2006, (CE) nr. 885/2006, (CE) nr. 1913/2006, (UE) nr. 1106/2010 și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2012.
(2)
În conformitate cu articolul 7 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, agențiile de plăți ar trebui acreditate de statele membre numai dacă îndeplinesc anumite criterii minime stabilite la nivelul Uniunii. Criteriile respective ar trebui să vizeze patru domenii de bază: mediul intern, activitățile de control, informarea și comunicarea, precum și monitorizarea. Statele membre ar trebui să aibă libertatea de a stabili criterii suplimentare de acreditare pentru a ține seama de eventualele caracteristici specifice ale unei agenții de plăți. În plus, ar trebui stabilite norme detaliate în ceea ce privește criteriile de acreditare a organismelor de coordonare menționate la articolul 7 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(3)
Măsurile de intervenție publică pot fi finanțate numai dacă cheltuielile în cauză au fost efectuate de către agențiile de plăți desemnate de statele membre ca responsabile cu anumite obligații referitoare la intervenția publică. Totuși, îndeplinirea sarcinilor privind, în special, administrarea și verificarea măsurilor de intervenție, cu excepția plății ajutoarelor, poate fi delegată în conformitate cu articolul 7 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013. De asemenea, ar trebui ca aceste sarcini să poată fi îndeplinite de către mai multe agenții de plăți. Ar trebui să se prevadă, de asemenea, că gestionarea anumitor măsuri de depozitare publică poate fi încredințată unor organisme terțe publice sau private, sub responsabilitatea agenției de plăți. Prin urmare, este indicat să se specifice sfera responsabilității agențiilor de plăți în acest domeniu, să se specifice obligațiile acestora și să se determine în ce condiții și în conformitate cu ce reguli gestionarea anumitor măsuri de depozitare publică poate fi încredințată unor organisme terțe publice sau private. În acest caz, ar trebui, de asemenea, să se prevadă că organismele în cauză trebuie să acționeze în temeiul unor contracte bazate pe obligații și principii generale care ar trebui stabilite.
(4)
Legislația agricolă a Uniunii include, în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA), perioade pentru plata ajutoarelor către beneficiari care trebuie respectate de către statele membre. Plățile efectuate în afara acestor perioade trebuie considerate neeligibile pentru plățile din partea Uniunii și, prin urmare, nu pot face obiectul unor rambursări de către Comisie, astfel cum se prevede la articolul 40 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013. Analiza plăților ajutoarelor efectuate cu întârziere de statele membre a arătat că unele dintre aceste plăți întârziate se datorează controalelor suplimentare efectuate de statele membre în legătură cu contestații, recursuri și alte litigii naționale. În conformitate cu principiul proporționalității, ar trebui stabilită o marjă fixă legată de cheltuieli, în cadrul căreia nu trebuie efectuate reduceri ale plăților lunare pentru astfel de cazuri. În plus, după depășirea acestei marje, pentru ca impactul financiar să fie modulat proporțional cu întârzierea plății, ar trebui să se prevadă posibilitatea Comisiei de a reduce proporțional plățile din partea Uniunii în funcție de durata întârzierii constatate a plății. Plățile de ajutoare efectuate înaintea primei date posibile pentru plată prevăzute de legislația Uniunii din domeniul agricol nu pot fi justificate pe baza acelorași motive ca plățile efectuate după ultima dată posibilă pentru plată. Prin urmare, nu ar trebui să se prevadă o reducere proporțională în cazul acestor plăți timpurii. Totuși, ar trebui prevăzută o excepție pentru cazurile în care legislația Uniunii din domeniul agricol prevede plata unui avans de până la un anumit cuantum maxim.
(5)
Comisia efectuează plăți lunar sau la alte intervale regulate către statele membre pe baza declarațiilor de cheltuieli transmise de statele membre. Comisia ar trebui totuși să ia în considerare veniturile încasate de agențiile de plăți în contul bugetului Uniunii. În consecință, este necesar să se stabilească condițiile în care se efectuează compensarea anumitor tipuri de cheltuieli și venituri în cadrul FEGA și în cel al FEADR.
(6)
În cazul în care bugetul Uniunii nu este încă adoptat la începutul exercițiului financiar, în temeiul articolului 16 alineatul (2) al treilea paragraf din Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (8), plățile se pot efectua lunar pe capitole până la cel mult o doisprezecime din creditele alocate în capitolul în cauză pentru exercițiul financiar anterior. În scopul alocării în mod echitabil între statele membre a creditelor disponibile, ar trebui să se prevadă ca, în acest caz, plățile lunare din cadrul FEGA și plățile intermediare din cadrul FEADR să fie efectuate ca procentaj din declarațiile de cheltuieli transmise de către fiecare stat membru și ca soldul neplătit în cursul unei anumite luni să fie realocat în deciziile Comisiei privind plățile lunare sau intermediare ulterioare.
(7)
Cursurile de schimb aplicabile ar trebui să fie stabilite în funcție de existența sau de lipsa definirii unui fapt generator în legislația agricolă sectorială. Pentru a evita aplicarea, de către statele membre care nu au adoptat moneda euro, a unor cursuri de schimb diferite în momentul contabilizării, într-o monedă diferită de euro, a veniturilor realizate sau a ajutoarelor plătite către beneficiari, pe de o parte, și în momentul întocmirii declarației de cheltuieli de către agenția de plăți, pe de altă parte, statele membre în cauză ar trebui să aplice, în declarațiile lor de cheltuieli în cadrul FEGA, același curs de schimb ca și cel utilizat la încasarea respectivelor venituri sau la efectuarea plăților respective către beneficiari. Pe de altă parte, pentru a simplifica formalitățile administrative privind recuperările pentru mai multe operațiuni, ar trebui să se aplice un singur curs de schimb în momentul contabilizării acestor recuperări.
(8)
Pentru a se permite Comisiei să verifice îndeplinirea de către statele membre a obligației de a proteja interesul financiar al Uniunii și pentru a se asigura aplicarea eficientă a procedurii de verificare a conformității prevăzute la articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, ar trebui stabilite dispoziții privind criteriile și metodologia de aplicare a corecțiilor. Ar trebui definite diferitele tipuri de corecții menționate la articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 și ar trebui stabilite principiile referitoare la modul în care se va ține seama de circumstanțele fiecărui caz pentru determinarea cuantumurilor corecțiilor. De asemenea, ar trebui stabilite norme referitoare la modul în care recuperările de la beneficiari efectuate de statele membre vor fi creditate în beneficiul fondurilor.
(9)
Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 prevede examinarea documentelor comerciale ale entităților care primesc sau efectuează plăți legate direct sau indirect de sistemul de finanțare din FEGA, pentru a se verifica dacă tranzacțiile care fac parte din sistemul de finanțare din FEGA au fost efectuate în mod real și corect. Sunt adecvate excluderea din aplicarea regulamentului menționat a măsurilor care, prin natura lor, nu pot fi controlate în mod adecvat în cadrul unui control ex post prin examinarea documentelor comerciale, precum și excluderea măsurilor referitoare la plăți care fie sunt legate de suprafață, fie nu sunt legate de documente comerciale care pot fi supuse examinării.
(10)
Numeroase dispoziții ale regulamentelor Uniunii din domeniul agriculturii prevăd constituirea unei garanții pentru a se asigura plata sumelor datorate, în cazul nerespectării unei obligații. Din experiență reiese însă că această cerință este interpretată în practică în moduri foarte diferite. Prin urmare, pentru a se evita condițiile inegale de concurență, ar trebui să fie stabilite condițiile care se aplică pentru această cerință.
(11)
Cheltuielile de constituire a unei garanții, efectuate atât de partea care constituie garanția, cât și de autoritatea competentă, pot să nu fie proporționale cu suma a cărei plată este asigurată prin garanție, dacă această sumă este inferioară unei anumite limite. Așadar, autoritățile competente ar trebui să aibă dreptul de a nu solicita o garanție de plată a unei sume inferioare acestei limite. În plus, autoritatea competentă ar trebui abilitată să nu solicite o garanție atunci când calitatea persoanei care răspunde de respectarea obligațiilor face inutilă o astfel de cerință.
(12)
Autoritățile competente ar trebui să aibă dreptul de a refuza o garanție oferită atunci consideră că aceasta nu este satisfăcătoare.
(13)
Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 a consolidat normele care prevăd constituirea unei garanții pentru a se asigura plata unei sume datorate, în cazul nerespectării unei obligații. Respectivul cadrul juridic orizontal unic ar trebui completat de norme uniforme privind cazurile de forță majoră, reținerea sau eliberarea garanției. Regulamentele (CE) nr. 376/2008 (9) și (CE) nr. 612/2009 (10) ale Comisiei conțin norme privind eliberarea și reținerea garanțiilor în domeniul licențelor de import și de export și în cel al sistemului de restituiri la export. Noile norme prevăzute de prezentul regulament ar trebui să se aplice, de asemenea, în sectoarele menționate. Din motive de claritate și de securitate juridică, ar trebui eliminate dispozițiile relevante din Regulamentele (CE) nr. 376/2008 și (CE) nr. 612/2009.
(14)
În cadrul Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 282/2012 s-a făcut o distincție între cerințele principale, cele secundare și cele subordonate, în vreme ce un număr limitat de regulamente ale Comisiei se referă doar la cerințe principale. Neîndeplinirea unei cerințe a determinat reținerea în totalitate sau proporțională a garanției care acoperă cerința respectivă în conformitate cu metode de calcul complicate care au stat la baza unor confuzii. Respectând totodată principiul proporționalității, o abordare simplificată a reținerii garanției ar trebui să țină cont de situația efectivă în care fie nu a fost îndeplinită o obligație, fie nu a fost îndeplinită la timp o obligație, fie dovada îndeplinirii obligației nu a fost transmisă până la termenul stabilit.
(15)
Numeroase dispoziții din legislația Uniunii din domeniul agriculturii prevăd că garanția constituită se reține în cazul încălcării oricăreia dintre obligațiile garantate, fără distincție între tipurile de încălcări. Din motive de echitate, ar trebui să se facă distincție între consecințele încălcării diferitor obligații. Mai precis, ar trebui să se prevadă ca, în anumite cazuri, să se rețină numai o parte din garanție.
(16)
Nu ar trebui să se facă nicio distincție între consecințele nerespectării unei obligații în funcție de primirea sau neprimirea unui avans. În consecință, garanțiile constituite pentru acordarea avansurilor ar trebui reglementate de norme separate.
(17)
Ar trebui stabilite faptele generatoare ale cursului de schimb aplicabile diferitor situații care apar în cadrul legislației sectoriale agricole, fără a se aduce atingere definițiilor sau exceptărilor prevăzute, după caz, de reglementarea sectoarelor în cauză, pe baza criteriilor menționate la articolul 106 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(18)
Pentru toate prețurile sau sumele care trebuie stabilite în cadrul schimburilor comerciale cu țările terțe, acceptarea declarației vamale constituie faptul generator cel mai potrivit pentru îndeplinirea obiectivului comercial în cauză. Același lucru este valabil pentru restituirile la export și pentru stabilirea prețului fructelor și legumelor la intrarea în Uniune, pe baza căruia produsele sunt clasificate în Tariful vamal comun. Prin urmare, ar trebui să se rețină acest fapt generator.
(19)
În cazul restituirilor la producție, faptul generator al cursului de schimb este legat, ca regulă generală, de încheierea anumitor formalități specifice. În vederea armonizării normelor, ar trebui să se prevadă că faptul generator este data la care produsele sunt declarate ca ajunse la destinația prevăzută, atunci când este prevăzută o astfel de destinație, și, în toate celelalte cazuri, acceptarea cererii de plată a restituirii de către agenția de plăți.
(20)
În cazul ajutoarelor acordate în funcție de cantitățile de produs comercializate sau destinate a fi utilizate într-un mod specific, obligația care trebuie respectată pentru acordarea ajutorului constă într-un fapt care garantează utilizarea adecvată a produselor în cauză. Preluarea produselor de către operatorul în cauză constituie o condiție prealabilă care permite autorităților competente să efectueze verificările necesare în contabilitatea operatorului respectiv și garantează prelucrarea omogenă a dosarelor. Prin urmare, ar trebui să se stabilească faptul generator al cursului de schimb în raport cu preluarea produselor.
(21)
În cazul celorlalte ajutoare acordate în sectorul agricol, situațiile pot fi foarte diferite. Totuși, ajutoarele respective sunt întotdeauna acordate pe baza unei cereri și în termenele stabilite de legislație. Prin urmare, în acest caz, ar trebui să se stabilească faptul generator al cursului de schimb ca dată limită pentru transmiterea cererilor.
(22)
În ceea ce privește măsurile de sprijin, ajutoarele și primele din sectorul vitivinicol, faptul generator al cursului de schimb ar trebui să fie legat, în funcție de situație, de data la care începe anul vinicol, de finalizarea anumitor operațiuni sau de o dată specifică. Prin urmare, este necesar să se specifice, pentru fiecare situație, faptul generator care urmează să fie luat în considerare.
(23)
Situațiile care trebuie luate în considerare în scopul stabilirii faptului generator diferă foarte mult de la sector la sector. Așadar, faptul generator ar trebui stabilit în conformitate cu natura specifică a fiecăreia dintre situațiile și măsurile vizate de sectoarele agricole respective, în special în cazul ajutoarelor din sectorul laptelui și al produselor lactate, în cazul programului de încurajare a consumului de fructe în școli, în cel al sectorului zahărului, în cel al măsurilor de promovare și în cel al unor măsuri din sectorul fructelor și legumelor.
(24)
În ceea ce privește sumele cu caracter structural sau ecologic menționate în Regulamentul (UE) nr. 1305/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (11) și sumele aprobate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului (12), care sunt plătite din programele de dezvoltare rurală aprobate în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1305/2013, sumele se stabilesc pentru un an de piață sau pentru un an calendaristic. Prin urmare, obiectivul comercial este îndeplinit dacă faptul generator al cursului de schimb este stabilit pentru anul în cauză. Pe această bază, faptul generator ar trebui stabilit la data de 1 ianuarie a anului în care se ia decizia de acordare a ajutoarelor.
(25)
În ceea ce privește avansurile și garanțiile, sumele care urmează a fi plătite sau sumele garantate sunt fixate în euro în conformitate cu legislația agricolă sectorială. Așadar, cursul de schimb aplicabil acestor sume trebuie să fie apropiat de data plății avansului sau de data la care sunt depuse garanțiile. Dacă se utilizează garanții, valoarea acestora trebuie să permită, de asemenea, acoperirea totalității riscurilor pentru care au fost constituite. În aceste situații, faptul generator al cursului de schimb ar trebui definit fie în funcție de data stabilirii sumei pentru avans sau a depunerii garanției, fie în funcție de data de plată a acestora.
(26)
În conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului (13), dezangajarea automată a unui angajament bugetar pentru un program de dezvoltare rurală pentru perioada 2007-2013 care nu a fost utilizat se efectuează de către Comisie la sfârșitul celui de al doilea an ulterior anului angajamentului bugetar. Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 a modificat regula, prevăzând dezangajarea automată la sfârșitul celui de-al treilea an ulterior anului angajamentului bugetar. Din motive de consecvență, în cazul programelor de dezvoltare rurală pentru perioada 2007-2013 ar trebui să se aplice în continuare regula N+2 și ar trebui prevăzută, în consecință, o regulă tranzitorie. În același mod, plățile intermediare pentru programele de dezvoltare rurală pentru perioada 2007-2013 ar trebui să fie în continuare condiționate de respectarea contribuției totale din FEADR pentru fiecare prioritate pentru întreaga perioadă acoperită de programul în cauză. În plus, pentru a se asigura continuitatea în gestionarea programelor respective, aceste norme tranzitorii ar trebui să se aplice de la 1 ianuarie 2014.
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
CAPITOLUL I
AGENȚIILE DE PLĂȚI ȘI ALTE ORGANISME
Articolul 1
Condițiile pentru acreditarea agențiilor de plăți
(1) Agențiile de plăți care desfășoară activitățile de gestionare și control al cheltuielilor, în conformitate cu articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, oferă, în privința plăților efectuate și a modului de comunicare și de păstrare a informațiilor, asigurări suficiente că:
(a)
înainte de autorizarea plăților se verifică admisibilitatea cererilor și, în cadrul dezvoltării rurale, procedura de alocare a ajutoarelor, precum și conformitatea lor cu normele Uniunii;
(b)
se păstrează o evidență corectă și completă a plăților efectuate;
(c)
se efectuează controalele stabilite de legislația Uniunii;
(d)
documentele solicitate se depun până la termenele și în formatul prevăzute de normele Uniunii;
(e)
documentele sunt accesibile și se păstrează astfel încât să li se asigure integralitatea, valabilitatea și lizibilitatea de-a lungul timpului; acest lucru este valabil și pentru documentele pe suport electronic în sensul normelor Uniunii.
(2) Statele membre acreditează ca agenții de plăți departamente sau organisme care îndeplinesc condițiile prevăzute la alineatul (1). În plus, pentru a fi acreditată, o agenție de plăți trebuie să dispună de o structură administrativă și de un sistem de control intern care să îndeplinească criteriile stabilite în anexa I (denumite în continuare „criteriile de acreditare”) în ceea ce privește:
(a)
mediul intern;
(b)
activitățile de control;
(c)
informarea și comunicarea;
(d)
monitorizarea.
Statele membre pot stabili criterii suplimentare de acreditare pentru a ține seama de dimensiunea, responsabilitățile și alte caracteristici specifice ale agențiilor de plăți.
Articolul 2
Condițiile pentru acreditarea organismelor de coordonare
(1) În cazul în care sunt acreditate mai multe agenții de plăți, în conformitate cu articolul 7 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, statul membru în cauză decide, printr-un act oficial emis la nivel ministerial, cu privire la acreditarea organismului de coordonare, după ce s-a convins că măsurile administrative ale respectivului organism oferă asigurări suficiente cu privire la capacitatea acestuia de a duce la îndeplinire sarcinile prevăzute la articolul respectiv.
(2) Pentru a fi acreditat, organismul de coordonare trebuie să dispună de proceduri prin care să se asigure că:
(a)
declarațiile adresate Comisiei se bazează pe informații care provin din surse autorizate în mod corespunzător;
(b)
declarațiile adresate Comisiei sunt autorizate în mod corespunzător înainte de transmitere;
(c)
există o pistă de audit corespunzătoare în sprijinul informațiilor transmise Comisiei;
(d)
o evidență a informațiilor primite și transmise este păstrată în siguranță, fie pe suport de hârtie, fie în format electronic.
Articolul 3
Obligațiile agențiilor de plăți în ceea ce privește intervenția publică
(1) Agențiile de plăți menționate la articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 asigură gestionarea și controlul operațiunilor legate de măsurile de intervenție privind depozitarea publică pentru care sunt responsabile, în condițiile stabilite în anexa II la prezentul regulament și, după caz, în legislația agricolă sectorială, în special pe baza procentajelor minime de control stabilite în anexa menționată.
Agențiile de plăți își pot delega atribuțiile din acest domeniu agențiilor de intervenție care îndeplinesc condițiile de autorizare stabilite la punctul 1.C din anexa I la prezentul regulament sau pot acționa prin intermediul altor agenții de plăți.
(2) Fără a aduce atingere responsabilității lor globale legate de depozitarea publică, agențiile de plăți sau agențiile de intervenție pot:
(a)
să încredințeze gestionarea anumitor măsuri de depozitare publică unor persoane fizice sau juridice care asigură depozitarea produselor agricole de intervenție („depozitari”);
(b)
să mandateze persoane fizice sau juridice pentru realizarea anumitor sarcini specifice prevăzute de legislația agricolă sectorială.
Dacă agențiile de plăți încredințează depozitarilor gestionarea, astfel cum se menționează la primul paragraf litera (a), gestionarea se va realiza în temeiul unor contracte de depozitare pe baza obligațiilor și a principiilor generale stabilite în anexa III.
(3) Obligațiile agențiilor de plăți în domeniul depozitării publice sunt, în special, următoarele:
(a)
să țină o evidență a stocurilor și conturi financiare pentru fiecare produs care face obiectul unei măsuri de intervenție de depozitare publică, pe baza operațiunilor pe care le efectuează de la 1 octombrie a unui an până la data de 30 septembrie a anului următor, perioadă denumită „an fiscal”;
(b)
să țină o evidență actualizată a depozitarilor cu care au încheiat contracte de depozitare publică. Această evidență conține referințe care permit identificarea exactă a tuturor punctelor de depozitare, specificând capacitatea acestora, numărul de antrepozite, de depozite frigorifice și silozuri, precum și planurile și schițele acestora;
(c)
să pună la dispoziția Comisiei contractele-tip folosite pentru depozitarea publică, normele stabilite pentru recepția produselor, depozitarea și ieșirea acestora din magaziile depozitarilor, precum și normele cu privire la responsabilitatea depozitarilor;
(d)
să țină o evidență centralizată și computerizată a tuturor stocurilor, care să cuprindă toate locurile de depozitare, toate produsele, toate cantitățile și calitățile diferitor produse, specificând pentru fiecare în parte greutatea (netă și brută, după caz) sau volumul;
(e)
să efectueze toate operațiunile legate de depozitarea, conservarea, transportul sau transferul produselor de intervenție, în conformitate cu legislația Uniunii și cu legislația națională, fără a aduce atingere responsabilității cumpărătorilor, a altor agenții de plăți implicate într-o operațiune sau a oricăror alte persoane mandatate în acest sens;
(f)
să efectueze controale în locurile de depozitare a stocurilor de intervenție, pe tot parcursul anului, la intervale neregulate și fără preaviz. Totuși, se poate da un preaviz, limitat strict la durata minimă necesară, cu condiția ca acest lucru să nu dăuneze obiectivului controlului. Acest preaviz nu trebuie să depășească 24 de ore, cu excepția cazurilor justificate în mod corespunzător;
(g)
să realizeze un inventar anual în conformitate cu articolul 4.
În cazul în care, într-un stat membru, administrarea conturilor de depozitare publică pentru unul sau mai multe produse este realizată de mai multe agenții de plăți, evidența stocurilor și conturile financiare menționate la literele (a) și (d) sunt consolidate la nivelul statului membru înainte ca informațiile corespunzătoare să fie notificate Comisiei.
(4) Agențiile de plăți iau toate măsurile necesare pentru a garanta:
(a)
buna conservare a produselor care fac obiectul măsurilor de intervenție ale Uniunii, prin controlarea, cel puțin o dată pe an, a calității produselor depozitate;
(b)
integritatea stocurilor de intervenție.
(5) Agențiile de plăți informează de îndată Comisia:
(a)
despre cazurile în care prelungirea perioadei de depozitare a unui produs poate duce la deteriorarea acestuia;
(b)
despre pierderile cantitative sau deteriorarea produsului în urma unor calamități naturale.
Atunci când sunt aplicabile situațiile menționate la primul paragraf literele (a) și (b), Comisia adoptă decizia adecvată:
(a)
în ceea ce privește situațiile menționate la primul paragraf litera (a), în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 229 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (14);
(b)
în ceea ce privește situațiile menționate la primul paragraf litera (b), în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 116 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(6) Agențiile de plăți suportă consecințele financiare ce rezultă din conservarea neadecvată a produselor care fac obiectul unor măsuri de intervenție ale Uniunii, în special cele ce rezultă din metode nepotrivite de depozitare. Fără a aduce atingere eventualelor acțiuni împotriva depozitarilor, agențiile de plăți poartă responsabilitatea financiară pentru nerespectarea angajamentelor sau obligațiilor lor.
(7) Agențiile de plăți pun permanent la dispoziția agenților Comisiei și a persoanelor mandatate de Comisie, pe suport electronic sau la sediul agențiilor de plăți, conturile de depozitare publică și toate documentele, contractele și fișierele întocmite sau primite în contextul operațiunilor de intervenție.
Articolul 4
Inventarul
(1) Pe parcursul fiecărui an fiscal, agențiile de plăți întocmesc un inventar pentru fiecare produs care a făcut obiectul intervenției Uniunii.
Ele confruntă rezultatele acestui inventar cu datele contabile. Eventualele diferențe cantitative constatate și sumele rezultate din diferențele calitative constatate cu ocazia controalelor sunt contabilizate în conformitate cu normele adoptate în temeiul articolului 46 alineatul (6) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(2) În sensul alineatului (1), cantitățile lipsă rezultate din operațiunile uzuale de depozitare sunt supuse limitelor de toleranță stabilite în anexa IV și corespund diferenței dintre stocul teoretic ce rezultă din inventarul contabil, pe de o parte, și stocul real stabilit pe baza inventarului prevăzut la alineatul (1) sau stocul contabil rămas după epuizarea stocului real dintr-un depozit, pe de altă parte.
CAPITOLUL II
GESTIUNEA FINANCIARĂ
Articolul 5
Nerespectarea ultimului termen de plată
(1) În ceea ce privește Fondul european de garantare agricolă (FEGA), în temeiul excepțiilor menționate la articolul 40 primul paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 și în conformitate cu principiul proporționalității, cheltuielile efectuate după expirarea termenelor de plată sunt eligibile pentru plăți din partea Uniunii în condițiile stabilite la alineatele (2)-(6) din prezentul articol.
(2) Dacă cheltuielile efectuate după expirarea termenelor reprezintă cel mult 5 % din cheltuielile efectuate înainte de expirarea termenelor, nu se efectuează nicio reducere a plăților lunare.
Dacă cheltuielile efectuate după expirarea termenelor depășesc pragul de 5 %, toate cheltuielile suplimentare efectuate cu întârziere se reduc în conformitate cu următoarele reguli:
(a)
cheltuielile efectuate în prima lună următoare lunii în care a expirat termenul de plată se reduc cu 10 %;
(b)
cheltuielile efectuate în a doua lună următoare lunii în care a expirat termenul de plată se reduc cu 25 %;
(c)
cheltuielile efectuate în a treia lună următoare lunii în care a expirat termenul de plată se reduc cu 45 %;
(d)
cheltuielile efectuate în a patra lună următoare lunii în care a expirat termenul de plată se reduc cu 70 %;
(e)
cheltuielile efectuate mai târziu decât în a patra lună următoare lunii în care a expirat termenul de plată se reduc cu 100 %.
(3) Prin derogare de la alineatul (2), în cazul plăților directe care se încadrează în plafonul menționat la articolul 7 din Regulamentul (UE) nr. 1307/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (15) se aplică următoarele condiții:
(a)
dacă pragul menționat la alineatul (2) primul paragraf nu a fost utilizat integral pentru plăți efectuate pentru anul calendaristic N cel mai târziu la data de 15 octombrie a exercițiului N+1, iar partea rămasă din acest prag depășește 2 %, această parte rămasă se reduce la 2 %;
(b)
în cursul unui exercițiu financiar N+1, plățile directe, cu excepția plăților prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 228/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (16) și în Regulamentul (UE) nr. 229/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (17), pentru anul calendaristic N-1 sau anii calendaristici anteriori și care au fost efectuate după termenul de plată vor fi eligibile pentru finanțare din FEGA numai dacă totalul plăților directe efectuate în exercițiul financiar N+1, corectat, după caz, în funcție de cuantumurile anterioare ajustării prevăzute la articolul 26 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, nu depășește plafonul stabilit în anexa III la Regulamentul (UE) nr. 1307/2013 pentru anul calendaristic N, în conformitate cu articolul 7 din regulamentul respectiv;
(c)
cheltuielile care depășesc limitele menționate la litera (a) sau (b) se reduc cu 100 %.
Atunci când se verifică dacă s-a respectat condiția prevăzută la primul paragraf litera (b) din prezentul articol, nu se iau în considerare cuantumurile rambursărilor menționate la articolul 26 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(4) Comisia aplică un cadru temporal diferit de cele prevăzute la alineatele (2) și (3) și/sau rate de reducere mai mici sau nule dacă pentru anumite măsuri se constată condiții excepționale de gestionare sau dacă statele membre aduc justificări întemeiate.
Totuși, primul paragraf nu se aplică în cazul cheltuielilor care depășesc limita menționată la alineatul (3) litera (b).
(5) Respectarea termenelor de plată, în contextul plăților lunare, face obiectul a două controale în fiecare exercițiu financiar:
(a)
pentru cheltuielile efectuate până la 31 iulie;
(b)
pentru cheltuielile efectuate până la 15 octombrie.
În decizia de verificare și închidere a conturilor menționată la articolul 51 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 se ține seama de eventualele depășiri de termen înregistrate în lunile august, septembrie și octombrie.
(6) Reducerile menționate la prezentul articol se aplică fără a se aduce atingere deciziei ulterioare privind verificarea conformității menționate la articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
Articolul 6
Nerespectarea primei date de plată
În ceea ce privește FEGA, dacă statelor membre li se permite să plătească avansuri de până la o anumită sumă maximă înainte de prima dată de plată stabilită în legislația agricolă sectorială, orice cheltuială plătită care depășește această sumă maximă este considerată efectuată înainte de prima dată de plată. Totuși, în conformitate cu excepțiile menționate la articolul 40 primul paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, cheltuiala respectivă este eligibilă pentru plăți din partea Uniunii, cu o reducere de 10 %.
Articolul 7
Compensațiile acordate de agențiile de plăți
(1) În decizia sa privind plățile lunare, care urmează să fie adoptată în temeiul articolului 18 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, Comisia efectuează plata soldului cheltuielilor declarate de fiecare stat membru, mai puțin cuantumul veniturilor alocate pe care statul membru în cauză le-a inclus în aceeași declarație de cheltuieli. Această compensare este considerată echivalentă cu colectarea veniturilor corespunzătoare.
Creditele de angajament și creditele de plată generate de veniturile alocate sunt disponibile din momentul în care aceste venituri sunt alocate liniilor bugetare. Alocarea se efectuează în momentul contabilizării veniturilor alocate, în termen de două luni de la primirea declarațiilor transmise de statele membre, în conformitate cu normele menționate la articolul 43 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(2) În cazul în care sumele menționate la articolul 43 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 au fost reținute înainte de plata ajutorului afectat de nereguli sau neglijență, sumele respective se deduc din cheltuielile corespunzătoare.
(3) Cuantumurile contribuțiilor din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) recuperate de la beneficiari în cadrul programului de dezvoltare rurală în cauză în timpul fiecărei perioade de referință se deduc din suma care trebuie plătită din FEADR în declarația de cheltuieli aferentă perioadei în cauză.
(4) Sumele mai mari sau mai mici care rezultă, dacă este cazul, din activitatea de verificare și de închidere a conturilor menționată la articolul 51 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 și care pot fi reutilizate pentru programul de dezvoltare rurală se adaugă la valoarea contribuției din FEADR sau se deduc din aceasta la întocmirea primei declarații în urma deciziei de verificare și de închidere a conturilor.
(5) Finanțarea din FEGA este egală cu cheltuielile calculate pe baza informațiilor notificate de agenția de plăți, după deducerea eventualelor venituri rezultate din măsurile de intervenție, validate prin sistemul computerizat creat de Comisie și incluse de agenția de plăți în declarația sa de cheltuieli.
Articolul 8
Adoptarea întârziată a bugetului Uniunii
(1) În ceea ce privește FEGA, dacă bugetul Uniunii nu a fost adoptat până la începutul exercițiului bugetar, plățile lunare menționate la articolul 18 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 se acordă ca procentaj din declarațiile de cheltuieli primite de la fiecare stat membru, stabilit pentru fiecare capitol de cheltuieli și în limitele stabilite la articolul 16 din Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012. În deciziile referitoare la rambursările ulterioare, Comisia ia în considerare soldul nerambursat către statele membre.
(2) În ceea ce privește FEADR, dacă bugetul Uniunii nu a fost adoptat până la începutul exercițiului bugetar:
(a)
plățile intermediare menționate la articolul 36 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 se acordă proporțional cu creditele disponibile ca procentaj din declarațiile de cheltuieli primite pentru fiecare program de dezvoltare rurală. Pentru plățile intermediare ulterioare, Comisia ia în considerare soldul nerambursat către statele membre;
(b)
în ceea ce privește angajamentele bugetare menționate la articolul 33 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, primele tranșe anuale după adoptarea programelor de dezvoltare rurală respectă ordinea adoptării programelor respective. Angajamentele bugetare pentru tranșele anuale ulterioare se efectuează în ordinea programelor care au epuizat angajamentele respective. Comisia poate efectua angajamente anuale parțiale către programele de dezvoltare rurală în cazul în care creditele de angajament disponibile sunt limitate. Soldul rămas pentru programele respective se angajează abia după ce sunt disponibile credite de angajament suplimentare.
Articolul 9
Amânarea plăților lunare
După informarea statelor membre în cauză, Comisia poate amâna efectuarea către statele membre a plăților lunare menționate la articolul 18 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 în cazul în care informațiile menționate la articolul 102 alineatul (1) litera (c) punctele (i) și (ii) din regulamentul menționat ajung cu întârziere sau conțin discrepanțe care necesită verificări suplimentare.
Articolul 10
Suspendarea plăților în cazul transmiterii întârziate
(1) Suspendarea plăților menționate la articolul 42 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 se aplică în cazul măsurilor enumerate în anexa V la prezentul regulament.
(2) În ceea ce privește cheltuielile din cadrul FEGA, se aplică următoarele rate de suspendare a plăților:
(a)
dacă rezultatele controalelor nu au fost trimise până la 15 octombrie, 1 % din cheltuielile în legătură cu care nu au fost trimise la timp informațiile relevante;
(b)
dacă rezultatele controalelor nu au fost trimise până la 1 decembrie, 1,5 % din cheltuielile în legătură cu care nu au fost trimise la timp informațiile relevante.
(3) În ceea ce privește cheltuielile din cadrul FEADR, se aplică următoarele rate de suspendare a plăților:
(a)
dacă rezultatele controalelor nu au fost trimise până la 15 octombrie, 1 % din cheltuielile în legătură cu care nu au fost trimise la timp informațiile relevante;
(b)
dacă rezultatele controalelor nu au fost trimise până la 15 ianuarie, 1,5 % din cheltuielile în legătură cu care nu au fost trimise la timp informațiile relevante.
Articolul 11
Cursul de schimb aplicabil la întocmirea declarațiilor de cheltuieli
(1) În conformitate cu articolul 106 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, în ceea ce privește FEGA, statele membre care nu au adoptat moneda euro aplică, pentru întocmirea declarațiilor de cheltuieli, același curs de schimb ca și cel utilizat atunci când au efectuat plățile către beneficiari sau când au încasat venituri, în conformitate cu capitolul V și cu legislația agricolă sectorială. Pentru deciziile de verificare și de închidere a conturilor menționate la articolele 51 și 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, statele membre utilizează primul curs de schimb stabilit de Banca Centrală Europeană după data adoptării deciziilor respective.
În alte cazuri decât cele menționate la primul paragraf, în special în cazul programelor de promovare aprobate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 3/2008 al Consiliului (18) și în cazul măsurilor de promovare din sectorul vitivinicol, precum și în cazul operațiunilor pentru care legislația agricolă sectorială nu a prevăzut un fapt generator, cursul de schimb aplicabil este penultimul curs de schimb stabilit de Banca Centrală Europeană înainte de luna pentru care se declară cheltuielile sau veniturile alocate.
(2) În ceea ce privește programele de dezvoltare rurală, la întocmirea declarațiilor de cheltuieli, statele membre care nu aparțin zonei euro aplică, pentru fiecare operațiune de plată sau de recuperare, penultimul curs de schimb stabilit de Banca Centrală Europeană înainte de luna în care sunt înregistrate operațiunile în contabilitatea agenției de plăți.
CAPITOLUL III
VERIFICAREA ȘI ÎNCHIDEREA CONTURILOR ȘI ALTE CONTROALE
Articolul 12
Criteriile și metodologia utilizate pentru aplicarea corecțiilor în cadrul verificării conformității
(1) În scopul adoptării deciziei în temeiul articolului 52 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 referitoare la sumele care trebuie excluse de la finanțarea din partea Uniunii, Comisia face distincția între sumele sau părțile de sume constatate ca fiind cheltuite necorespunzător și sumele stabilite prin aplicarea unor corecții extrapolate sau forfetare.
Pentru a se stabili cuantumurile care pot fi excluse de la finanțare din partea Uniunii, atunci când se constată că cheltuielile nu au fost efectuate în conformitate cu dreptul Uniunii și, în ceea ce privește FEADR, în conformitate cu dreptul Uniunii și dreptul național aplicabile, Comisia utilizează propriile constatări și ia în considerare informațiile puse la dispoziție de statele membre pe parcursul procedurii de verificare a conformității desfășurate în conformitate cu articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(2) Comisia bazează excluderea pe identificarea sumelor cheltuite necorespunzător doar dacă sumele respective pot fi identificate cu un efort proporționat. Când Comisia nu poate identifica sumele cheltuite necorespunzător cu un efort proporționat, statele membre, în perioadele de timp stabilite de Comisie în timpul procedurii de verificare a conformității, pot transmite date privind verificarea sumelor respective pe baza examinării tuturor cazurilor potențial afectate de neconformitate. Verificarea trebuie să acopere toate cheltuielile efectuate cu încălcarea legislației aplicabile care sunt în sarcina bugetului Uniunii. Datele prezentate trebuie să includă toate sumele individuale care sunt neeligibile din cauza neconformității respective.
(3) Când sumele cheltuite necorespunzător nu pot fi identificate în conformitate cu alineatul (2), Comisia poate să aplice corecții extrapolate pentru a stabili sumele care trebuie excluse. Pentru a permite Comisiei să stabilească sumele relevante, în perioadele de timp stabilite de Comisie în timpul procedurii de verificare a conformității, statele membre pot transmite un calcul al sumei care trebuie excluse de la finanțare din partea Uniunii, realizat prin extrapolarea prin mijloace statistice a rezultatelor controalelor efectuate asupra unui eșantion reprezentativ prelevat din cazurile respective. Eșantionul trebuie prelevat din populația pentru care se poate preconiza, în mod rezonabil, apariția neconformității constatate.
(4) Pentru a lua în considerare rezultatele transmise de statele membre în conformitate cu alineatele (2) și (3), Comisia trebuie să fie în măsură:
(a)
să evalueze metodele reținute pentru identificare sau extrapolare, care sunt descrise clar de statele membre;
(b)
să verifice reprezentativitatea eșantionului menționat la alineatul (3);
(c)
să verifice conținutul și rezultatele identificării sau ale extrapolării primite;
(d)
să obțină probe de audit suficiente și relevante în ceea ce privește datele de bază.
(5) Când aplică alineatul (3), statele membre pot să folosească statisticile de control ale agențiilor de plăți, confirmate de organismul de certificare, sau evaluarea, de către organismul respectiv, a nivelului de eroare în contextul auditului său menționat la articolul 9 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, cu respectarea următoarele condiții:
(a)
Comisia este satisfăcută de activitatea desfășurată de organismele de certificare, în ceea ce privește atât strategia de audit, cât și conținutul, amploarea și calitatea activității de audit reale;
(b)
sfera activităților efectuate de organismele de certificare este în concordanță cu sfera anchetei de verificare a conformității în cauză, în special în ceea ce privește măsurile sau schemele;
(c)
pentru evaluare s-a luat în considerare cuantumul sancțiunilor care ar fi trebuit aplicate.
(6) Dacă nu sunt îndeplinite condițiile pentru stabilirea sumelor care trebuie excluse de la finanțare din partea Uniunii menționate la alineatele (2) și (3) sau cazul este de așa natură, încât sumele care trebuie excluse nu pot fi stabilite pe baza alineatelor menționate, Comisia aplică corecțiile forfetare adecvate, ținând cont de natura și de gravitatea încălcării, precum și de propria estimare privind riscul de daune financiare în detrimentul Uniunii.
Nivelul corecției forfetare se stabilește luând în considerare în special tipul de neconformitate identificat. În acest sens, deficiențele în materie de controale se împart între cele legate de controalele-cheie și cele legate de controalele auxiliare, după cum urmează:
(a)
controalele-cheie sunt controalele administrative și la fața locului necesare pentru a se stabili eligibilitatea ajutoarelor și aplicarea reducerilor și a sancțiunilor aferente;
(b)
controalele auxiliare sunt toate celelalte operațiuni administrative necesare pentru a prelucra corect cererile de plată.
În cazul în care, în cadrul aceleiași proceduri de verificare a conformității, sunt constatate diferite neconformități care ar determina în mod individual corecții forfetare diferite, se aplică numai cea mai mare corecție forfetară.
(7) La stabilirea nivelului corecțiilor forfetare, Comisia ia în considerare, în special, următoarele circumstanțe care semnalează un grad mai ridicat de gravitate a deficiențelor care prezintă un risc mai mare de pierderi pentru bugetul Uniunii:
(a)
unul sau mai multe controale-cheie nu sunt aplicate sau sunt aplicate atât de necorespunzător sau atât de rar, încât acestea sunt considerate ineficace în ceea ce privește determinarea eligibilității cererii sau prevenirea apariției neregulilor; sau
(b)
trei sau mai multe deficiențe sunt detectate cu privire la același sistem de control; sau
(c)
se constată că aplicarea de către statul membru a unui sistem de control nu are loc sau este extrem de deficientă și există dovezi privind nereguli generalizate și neglijență în contracararea practicilor neconforme sau frauduloase; sau
(d)
a fost deja aplicată o corecție statului membru respectiv pentru deficiențe similare în același sector, ținându-se însă cont de măsurile de corecție sau de compensare deja luate de statul membru.
(8) Dacă statul membru prezintă anumite elemente obiective care nu îndeplinesc cerințele prevăzute la alineatele (2) și (3) din prezentul articol, dar care demonstrează că pierderea maximă pentru fonduri este limitată la o sumă mai mică decât cea care ar rezulta în urma aplicării ratei forfetare propuse, Comisia utilizează rata forfetară mai scăzută pentru a decide în ceea ce privește sumele care trebuie excluse de la finanțare din partea Uniunii în temeiul articolului 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
(9) Sumele recuperate efectiv de la beneficiari și creditate în beneficiul fondurilor înaintea unei date relevante care urmează a fi stabilită de Comisie pe parcursul procedurii de verificare a conformității se deduc din suma pe care Comisia decide să o excludă de la finanțare din partea Uniunii în temeiul articolului 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
Articolul 13
Obligație în urma procedurilor de recuperare
În urma încheierii procedurilor de recuperare menționate la articolul 54 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, statele membre:
(a)
creditează în beneficiul FEGA cincizeci la sută din sumele recuperate, după deducerea costurilor de recuperare, în conformitate cu articolul 55 al doilea paragraf din regulamentul menționat;
(b)
creditează în beneficiul FEADR cincizeci la sută fie din sumele recuperate după încheierea programului de dezvoltare rurală, fie din sumele recuperate înainte de încheierea programului de dezvoltare rurală, dar care nu au putut fi realocate în conformitate cu articolul 56 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
Articolul 14
Controlul tranzacțiilor
Sistemul de control menționat în titlul V capitolul III din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 nu se aplică măsurilor enumerate în anexa VI la prezentul regulament.
CAPITOLUL IV
GARANȚII
SECȚIUNEA 1
Domeniul de aplicare și termenii utilizați
Articolul 15
Domeniul de aplicare
Prezentul capitol se aplică în toate cazurile în care legislația agricolă sectorială prevede constituirea unei garanții, indiferent dacă se utilizează sau nu termenul precis de „garanție”.
Prezentul capitol nu se aplică garanțiilor constituite pentru asigurarea plății taxelor la import și la export menționate în Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului (19).
Articolul 16
Termenii utilizați în prezentul capitol
În sensul prezentului capitol:
(a)
„autoritate competentă” înseamnă fie o parte autorizată să primească o garanție, fie o parte autorizată să decidă, în conformitate cu reglementarea aplicabilă, dacă o garanție se eliberează sau se reține;
(b)
„garanție globală” înseamnă o garanție pusă la dispoziția autorității competente în vederea asigurării respectării mai multor obligații;
(c)
„partea relevantă din suma garantată” înseamnă partea din suma garantată care corespunde cantității pentru care nu a fost respectată o cerință.
SECȚIUNEA 2
Obligația constituirii unei garanții
Articolul 17
Partea responsabilă
Pentru achitarea sumei datorate în cazul neîndeplinirii unei obligații se constituie o garanție de către partea responsabilă sau în numele acesteia.
Articolul 18
Renunțarea la obligația constituirii unei garanții
(1) Autoritatea competentă poate să renunțe la obligația constituirii unei garanții dacă partea responsabilă cu respectarea obligației este:
(a)
un organism public care are competența de a exercita funcțiile unei autorități publice; sau
(b)
un organism privat care exercită funcții menționate la litera (a) sub controlul statului.
(2) Autoritatea competentă poate să renunțe la obligația constituirii unei garanții dacă valoarea sumei garantate este mai mică de 500 EUR. În acest caz, partea în cauză se angajează în scris să plătească, în cazul neîndeplinirii obligației corespunzătoare, o sumă egală cu garanția la care s-a renunțat.
Când se aplică primul paragraf, valoarea garanției se calculează ca incluzând toate obligațiile relevante legate de aceeași operațiune.
Articolul 19
Condițiile aplicabile garanțiilor
(1) Autoritatea competentă refuză să accepte sau solicită înlocuirea oricărei garanții pe care o consideră neadecvată sau insuficientă sau care nu asigură o acoperire pe o perioadă de timp suficientă.
(2) Dacă un depozit în numerar se efectuează prin virament, nu se consideră că acesta constituie o garanție decât atunci când autoritatea competentă are siguranța că dispune de suma respectivă.
(3) Un cec cu o sumă a cărei plată este garantată de o instituție financiară recunoscută în acest scop de statul membru al autorității competente în cauză este considerat depozit în numerar. Autoritatea competentă nu este obligată să prezinte un astfel de cec pentru plată decât spre sfârșitul perioadei de garanție.
Un cec de altă natură decât cel menționat la primul paragraf constituie o garanție doar atunci când autoritatea competentă are siguranța că dispune de suma respectivă.
(4) Toate cheltuielile efectuate de instituțiile financiare sunt suportate de partea care constituie garanția.
(5) Nu se acordă nicio dobândă părții care constituie o garanție sub formă de depozit în numerar.
Articolul 20
Utilizarea monedei euro
(1) Garanțiile se constituie în euro.
(2) Dacă garanția este acceptată într-un stat membru care nu a adoptat moneda euro, cuantumul garanției în euro se convertește în moneda națională aplicabilă în conformitate cu dispozițiile capitolului V. Angajamentul corespunzător garanției și suma care este eventual reținută în caz de nereguli sau de neîndeplinire a obligațiilor rămân stabilite în euro.
Articolul 21
Garantul
(1) Garantul are domiciliul legal sau un sediu în Uniune și, sub rezerva dispozițiilor din tratat referitoare la libertatea de a presta servicii, este acceptat de autoritatea competentă din statul membru în care se constituie garanția. Garantul se angajează prin intermediul unei garanții scrise.
(2) În garanția scrisă se precizează cel puțin:
(a)
obligația sau, în cazul unei garanții globale, tipul (tipurile) de obligații a căror respectare este garantată de plata unei sume de bani;
(b)
valoarea maximă pe care se angajează să o plătească garantul;
(c)
faptul că garantul se angajează, în solidar cu partea responsabilă de respectarea obligației, să plătească, în termen de 30 de zile de la solicitarea autorității competente și în limitele garanției, orice sumă datorată, atunci când o garanție este declarată reținută.
(3) În cazul în care a fost deja prezentată o garanție globală scrisă, autoritatea competentă stabilește procedura prin care garanția globală respectivă să fie afectată, total sau parțial, acoperirii unei anumite obligații.
Articolul 22
Aplicarea cazurilor de forță majoră
Orice persoană responsabilă cu respectarea unei obligații acoperite de o garanție care susține că nerespectarea obligației este determinată de un caz de forță majoră prezintă autorităților competente dovezi satisfăcătoare că se aplică un caz de forță majoră. Dacă autoritatea competentă recunoaște un caz de forță majoră, obligația se anulează exclusiv în scopul eliberării garanției.
SECȚIUNEA 3
Eliberarea și reținerea garanțiilor, cu excepția celor menționate în secțiunea 4
Articolul 23
Reținerea garanțiilor
(1) Obligația menționată la articolul 66 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 este cerința de a întreprinde o acțiune sau de a se abține de la întreprinderea unei acțiuni, în scopul regulamentului care o prevede.
(2) Dacă o obligație nu este îndeplinită și dacă pentru îndeplinirea sa nu s-a prevăzut niciun termen limită, garanția se reține în momentul în care autoritatea competentă constată că obligația respectivă nu a fost îndeplinită.
(3) Dacă pentru îndeplinirea unei obligații a fost prevăzut un termen limită și dacă obligația a fost îndeplinită abia după scurgerea termenului respectiv, garanția se reține.
Într-o astfel de situație, se reține imediat 10 % din garanție, urmând ca sumei rămase să i se aplice următoarele procentaje suplimentare:
(a)
2 % pentru fiecare zi calendaristică cu care se depășește termenul limită, dacă obligația se referă la importul de produse într-o țară terță;
(b)
5 % pentru fiecare zi calendaristică cu care se depășește termenul limită, dacă obligația se referă la scoaterea de produse de pe teritoriul vamal al Uniunii.
(4) Dacă o obligație este îndeplinită până la termenul stabilit și dacă pentru prezentarea dovezii de îndeplinire a fost prevăzut un termen limită, garanția care acoperă obligația respectivă se reține pentru fiecare zi calendaristică cu care se depășește termenul limită stabilit, pe baza formulei 0,2/termen în zile stabilit, ținându-se seama de articolul 25.
Dacă dovada menționată la primul paragraf constă în prezentarea unei licențe de import sau de export consumate sau expirate sau în prezentarea dovezii că produsele au părăsit teritoriul vamal al Uniunii, se reține 15 % din garanție în cazul în care dovada respectivă este prezentată după termenul limită fixat, menționat la primul paragraf, dar cel târziu în a 730-a zi calendaristică de la data expirării licenței. După trecerea celor 730 de zile calendaristice, se reține integral suma rămasă din garanție.
Dacă dovada menționată la primul paragraf constă în prezentarea unei licențe de export consumate sau expirate cu restituiri prestabilite, garanția se reține după cum urmează:
(a)
10 % dacă licența este prezentată între a 61-a și a 90-a zi calendaristică după data expirării licenței;
(b)
50 % dacă licența este prezentată între a 91-a și a 120-a zi calendaristică după data expirării licenței;
(c)
70 % dacă licența este prezentată între a 121-a și a 150-a zi calendaristică după data expirării licenței;
(d)
80 % dacă licența este prezentată între a 151-a și a 180-a zi calendaristică după data expirării licenței;
(e)
100 % dacă licența este prezentată după a 180-a zi calendaristică după data expirării licenței.
(5) Suma garanției care urmează să fie reținută se rotunjește la suma mai mică cea mai apropiată în euro întregi sau în moneda națională aplicabilă.
Articolul 24
Eliberarea garanțiilor
(1) Garanția sau, dacă este cazul, restul garanției se eliberează fără întârziere de îndată ce se aduce dovada, în forma prevăzută de normele specifice ale Uniunii, că o obligație a fost respectată sau că garanția a fost parțial reținută în conformitate cu articolul 66 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 și cu articolul 23 din prezentul regulament.
(2) O garanție se eliberează parțial, la cerere, în cazul în care au fost furnizate dovezile relevante în legătură cu o parte din cantitatea de produs, cu condiția ca partea respectivă să nu fie mai mică decât cantitatea minimă specificată de regulamentul care prevede garanția sau, în lipsa unei astfel de precizări, de către statul membru.
(3) Dacă nu este prevăzută nicio perioadă de timp pentru prezentarea dovezilor necesare în vederea eliberării garanției, perioada respectivă va fi de 365 de zile calendaristice de la termenul limită specificat pentru respectarea obligației pentru care s-a constituit garanția. Dacă nu se specifică niciun astfel de termen limită, perioada este de 365 de zile calendaristice de la data la care au fost îndeplinite toate obligațiile.
Perioada prevăzută la primul paragraf nu depășește 1 095 de zile calendaristice, calculate de la momentul la care garanția a fost afectată unei anumite obligații.
Articolul 25
Praguri
(1) Suma totală reținută nu poate depăși 100 % din partea relevantă din suma garantată.
(2) Autoritatea competentă poate renunța la reținerea unei sume mai mici de 100 EUR, cu condiția ca actele cu putere de lege și actele administrative de drept intern să prevadă norme similare pentru cazuri asemănătoare.
SECȚIUNEA 4
Garanțiile legate de avansuri
Articolul 26
Domeniul de aplicare
Dispozițiile din prezenta secțiune se aplică în toate cazurile în care normele specifice ale Uniunii prevăd posibilitatea plății unui avans înainte de îndeplinirea obligației stabilite în vederea obținerii unor ajutoare sau a unor avantaje.
Articolul 27
Eliberarea garanțiilor
(1) Garanția se eliberează:
(a)
fie atunci când s-a stabilit dreptul definitiv la suma acordată ca avans;
(b)
fie atunci când avansul acordat, majorat, eventual, în conformitate cu normele specifice ale Uniunii, a fost restituit.
(2) Dacă dreptul definitiv la acordarea avansului nu este dovedit în termenul limită fixat în acest scop, autoritatea competentă aplică imediat procedura de reținere a garanției.
Totuși, dacă normele specifice ale Uniunii prevăd acest lucru, dovada dreptului respectiv, în vederea recuperării parțiale a garanției, se poate face și după data respectivă.
CAPITOLUL V
UTILIZAREA MONEDEI EURO
Articolul 28
Restituiri la export și schimburi comerciale cu țările terțe
(1) În ceea ce privește sumele aferente importurilor și taxele de export, stabilite în euro printr-o lege a Uniunii privind politica agricolă comună și care se aplică de către statele membre în moneda națională, cursul de schimb este în mod specific egal cu cel aplicabil în temeiul articolului 18 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92.
(2) În ceea ce privește restituirile la export stabilite în euro și prețurile și sumele exprimate în euro în legislația agricolă a Uniunii referitoare la schimburile comerciale cu țările terțe, faptul generator al cursului de schimb este acceptarea declarației vamale.
(3) În scopul calculării valorii forfetare de import pentru fructe și legume menționate la articolul 136 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 al Comisiei (20), în vederea stabilirii prețului de intrare menționat la articolul 137 alineatul (1) din regulamentul respectiv, faptul generator al cursului de schimb pentru prețurile reprezentative utilizate pentru calcularea respectivei valori forfetare și a valorii reducerii menționate la articolul 134 alineatul (3) din regulamentul respectiv este ziua la care se raportează prețurile reprezentative.
Articolul 29
Restituiri la producție și tipuri de ajutoare specifice
(1) În cazul restituirilor la producție stabilite în euro de legislația Uniunii, faptul generator al cursului de schimb este data la care se declară că produsele au ajuns la destinația prevăzută, după caz, de legislația menționată. În cazurile în care nu este prevăzută o astfel de destinație, faptul generator este acceptarea cererii de plată a restituirii de către agenția de plăți.
(2) În cazul ajutoarelor acordate în funcție de cantitatea de produs comercializat sau care trebuie să fie utilizat într-un mod specific, fără a se aduce atingere articolelor 30-33, faptul generator al cursului de schimb este prima operațiune care, după preluarea produselor de către operatorul în cauză, garantează utilizarea adecvată a produselor în cauză și care duce la acordarea ajutorului.
(3) În cazul ajutoarelor pentru depozitare privată, faptul generator al cursului de schimb este prima zi a perioadei pentru care este acordat ajutorul prevăzut în temeiul aceluiași contract.
(4) În cazul altor ajutoare decât cele menționate la alineatele (2) și (3) ale prezentului articol și la articolele 30 și 31, faptul generator al cursului de schimb este data limită de transmitere a cererilor.
Articolul 30
Sectorul vitivinicol
(1) Faptul generator al cursului de schimb este prima zi a anului vinicol în care se acordă sprijin pentru următoarele activități:
(a)
restructurarea și reconversia plantațiilor viticole, menționate la articolul 46 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013;
(b)
crearea de fonduri mutuale, menționată la articolul 48 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013;
(c)
asigurarea recoltei, menționată la articolul 49 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013.
(2) În cazul ajutoarelor acordate pentru distilarea voluntară sau obligatorie a subproduselor de vinificație, menționată la articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013, faptul generator al cursului de schimb este prima zi a anului vinicol în care este livrat subprodusul.
(3) În cazul investițiilor menționate la articolul 50 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 și al inovării în sectorul vitivinicol menționate la articolul 51 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013, faptul generator al cursului de schimb este data de 1 ianuarie a anului în care se ia decizia de acordare a ajutoarelor.
(4) În cazul operațiunilor de recoltare înainte de coacere menționate la articolul 47 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013, faptul generator al cursului de schimb este ziua desfășurării operațiunii de recoltare înainte de coacere.
Articolul 31
Sume și plăți în sectorul laptelui și al produselor lactate
(1) În cazul ajutoarelor acordate pentru furnizarea anumitor produse lactate elevilor, menționate la articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 657/2008 al Comisiei (21), faptul generator al cursului de schimb este prima zi a perioadei la care se referă cererea de plată menționată la articolul 11 din regulamentul respectiv.
(2) În cazul plății prelevării menționate la articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 595/2004 al Comisiei (22), pentru o anumită perioadă de douăsprezece luni în sensul părții II titlul I capitolul III din Regulamentul (UE) nr. 1234/2007 al Consiliului (23), faptul generator al cursului de schimb este data de 1 aprilie care urmează perioadei respective.
(3) În cazul costurilor de transport menționate la articolul 30 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1272/1999 al Comisiei (24), faptul generator al cursului de schimb este ziua primirii ofertei valabile de către autoritatea competentă.
Articolul 32
Sume și plăți ale ajutoarelor legate de implementarea programului de încurajare a consumului de fructe în școli
În cazul ajutoarelor pentru aprovizionarea cu fructe și legume, fructe și legume prelucrate și produse pe bază de banane destinate copiilor, menționate la articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 288/2009 al Comisiei (25), faptul generator al cursului de schimb este data de 1 ianuarie care precedă perioada menționată la articolul 4 alineatul (1) din regulamentul respectiv.
Articolul 33
Prețul minim al sfeclei, taxa pe excedent și taxa pe producție în sectorul zahărului
În cazul taxei pe producția de zahăr, al prețului minim pentru sfeclă și al taxei pe excedent menționate la articolele 128, 135 și, respectiv, 142 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013, faptul generator al cursului de schimb este data de 1 octombrie a anului de piață pentru care se aplică sau se plătesc prețurile și sumele respective.
Articolul 34
Sume cu caracter structural sau ecologic și cheltuielile indirecte ale programelor operaționale
(1) În cazul sumelor menționate în anexa II la Regulamentul (UE) nr. 1305/2013, precum și în cazul sumelor legate de măsurile aprobate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1698/2005, pentru care plățile către beneficiari sunt asigurate de programele de dezvoltare rurală aprobate în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1305/2013, faptul generator al cursului de schimb este data de 1 ianuarie a anului în cursul căruia este luată decizia de acordare a ajutoarelor.
Totuși, în cazul în care, în temeiul normelor Uniunii, plata sumelor menționate la primul paragraf este eșalonată pe mai mulți ani, faptul generator al cursului de schimb pentru fiecare dintre tranșele anuale este data de 1 ianuarie a anului pentru care este plătită tranșa respectivă.
(2) În cazul sumelor menționate la punctul 2 litera (a) din anexa IX la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011, destinate să acopere cheltuielile indirecte legate în mod specific de fondurile operaționale sau de programele operaționale menționate la articolele 32 și 33 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013, faptul generator al cursului de schimb este data de 1 ianuarie a anului la care se raportează aceste cheltuieli indirecte.
Articolul 35
Sume legate de autorizarea de a acorda asistență financiară națională organizațiilor de producători din sectorul fructelor și legumelor și rambursarea parțială a acestei asistențe financiare naționale
(1) În cazul solicitării autorizației de a acorda asistența financiară națională menționată la articolul 35 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013, faptul generator este termenul de transmitere a solicitării către Comisie, prevăzut la articolul 92 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011.
(2) În cazul rambursării de către Uniune a asistenței financiare naționale în conformitate cu articolul 95 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011, faptul generator al cursului de schimb este data limită pentru transmiterea cererilor de ajutor de către organizațiile de producători către autoritățile competente ale statelor membre, în conformitate cu articolul 69 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011.
Articolul 36
Alte sume și prețuri
În cazul altor prețuri sau sume decât cele menționate la articolele 28-35 sau al sumelor legate de prețurile respective, exprimate în euro în legislația Uniunii sau exprimate în euro într-o procedură de achiziții, faptul generator al cursului de schimb este ziua în care se produce unul dintre următoarele acte juridice:
(a)
în cazul achizițiilor, când se primește oferta valabilă;
(b)
în cazul vânzărilor, când se primește oferta valabilă;
(c)
în cazul retragerilor de produse în sectorul fructelor și legumelor, ziua în care are loc operațiunea de retragere;
(d)
în cazul operațiunilor de nerecoltare și recoltare înainte de coacere în sectorul fructelor și legumelor, ziua în care se desfășoară operațiunea de nerecoltare sau de recoltare înainte de coacere;
(e)
în cazul costurilor de transport, de prelucrare sau de depozitare publică, precum și în cazul sumelor alocate pentru studii în cadrul unei proceduri de achiziții, data limită pentru depunerea ofertelor;
(f)
în cazul constatării pe piață a sumelor, prețurilor sau ofertelor, ziua pentru care se constată suma, prețul sau oferta;
(g)
în cazul penalizărilor legate de nerespectarea legislației agricole, data actului prin care autoritatea competentă constată faptele;
(h)
în cazul cifrelor de afaceri sau al sumelor legate de volumul producției, începutul perioadei de referință stabilite de legislația agricolă.
Articolul 37
Plata avansurilor
În cazul avansurilor, faptul generator al cursului de schimb este faptul generator aplicabil pentru prețul sau suma la care se referă avansul, dacă acest fapt generator a avut loc până la momentul plății avansului sau, în alte cazuri, data stabilirii în euro a avansului sau, în lipsa acesteia, data plății avansului. Faptul generator al cursului de schimb se aplică fără a se aduce atingere aplicării faptului generator al prețului respectiv sau al sumei respective la întregul preț sau la suma totală în cauză.
Articolul 38
Garanții
În cazul garanțiilor, faptul generator al cursului de schimb este data la care se depune garanția.
Totuși, se aplică următoarele excepții:
(a)
în cazul garanțiilor legate de avansuri, faptul generator al cursului de schimb este faptul generator așa cum este acesta definit pentru suma avansului, dacă faptul a avut loc până la momentul plății garanției;
(b)
în cazul garanțiilor legate de depunerea ofertelor, faptul generator al cursului de schimb este ziua depunerii ofertei;
(c)
în cazul garanțiilor legate de executarea ofertelor, faptul generator al cursului de schimb este ultima zi a invitației de prezentare a ofertelor.
Articolul 39
Controlul tranzacțiilor
Sumele în euro care figurează la titlul V capitolul III din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 sunt convertite, după caz, în monede naționale, prin aplicarea cursului de schimb valabil în prima zi lucrătoare a anului în care începe perioada de examinare, publicat în seria C a Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 40
Stabilirea cursului de schimb
Atunci când un fapt generator este stabilit în temeiul legislației Uniunii, cursul de schimb aplicabil este ultimul curs stabilit de Banca Centrală Europeană (BCE) înainte de prima zi a lunii în cursul căreia se produce faptul generator.
Totuși, în următoarele cazuri, cursul de schimb aplicabil este următorul:
(a)
în cazurile menționate la articolul 28 alineatul (2) din prezentul regulament, în care faptul generator al cursului de schimb este acceptarea declarației vamale, cursul menționat la articolul 18 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92;
(b)
în cazul cheltuielilor de intervenție efectuate în contextul operațiunilor de depozitare publică, cursul rezultat din aplicarea dispozițiilor articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul delegat (UE) nr. 906/2014 al Comisiei (26);
(c)
în cazul prețului minim pentru sfeclă menționat la articolul 33 din prezentul regulament, cursul mediu stabilit de Banca Centrală Europeană (BCE) pentru luna anterioară faptului generator.
CAPITOLUL VI
DISPOZIȚIE FINALĂ
Articolul 41
Dispoziții tranzitorii
(1) În cazul în care o agenție de plăți acreditată în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 1290/2005 își asumă responsabilitatea pentru cheltuieli pentru care nu era responsabilă înainte, aceasta este acreditată cu noile responsabilități până la 1 ianuarie 2015.
(2) Măsurile enumerate în anexa la Regulamentul (UE) nr. 1106/2010 nu fac obiectul sistemului de control instituit în titlul V capitolul III din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 în scopul controlului privind cheltuielile anterioare exercițiului financiar 2014.
(3) În cazul în care în legislația specifică se face trimitere la cerințele principale, secundare sau subordonate menționate în Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2012, se aplică articolul 23 alineatele (2), (3) și (4) din prezentul regulament.
(4) În cazul programelor de dezvoltare rurală menționate la articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 1698/2005:
(a)
dispozițiile articolului 38 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 se aplică angajamentelor bugetare neutilizate până la data de 31 decembrie a celui de al doilea an care urmează anului angajării bugetare. La articolul 38 din regulamentul menționat, referirile la anul N+3 sunt considerate referiri la anul N+2;
(b)
plățile intermediare efectuate de Comisie sunt condiționate, astfel cum se menționează la articolul 36 alineatul (3) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, de nedepășirea contribuției totale a FEADR la fiecare prioritate pe toată durata acoperită de programul respectiv;
(c)
în scopul aplicării articolelor 37 și 38 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, ultima dată de eligibilitate a cheltuielilor este cea stabilită la articolul 71 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1698/2005.
(5) În scopul aplicării articolului 54 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, în ceea ce privește cazurile raportate sau care urmează a fi raportate Comisiei pentru exercițiile financiare 2013 și 2014, astfel cum se menționează la articolul 6 litera (h) din Regulamentul (CE) nr. 885/2006, este luat în continuare în considerare exercițiul financiar al constatării primare a neregulii în sensul articolului 35 din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005. În cazurile în care nicio neregulă nu a făcut obiectul unui act de constatare primară administrativă sau judiciară înaintea datei de 16 octombrie 2014, se aplică dispozițiile articolului 54 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013.
În ceea ce privește FEADR, în scopul verificării și închiderii conturilor în conformitate cu articolul 51 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, dispozițiile articolului 54 alineatul (2) din regulamentul menționat se aplică începând cu verificarea și închiderea conturilor pentru exercițiul financiar 2014.
Articolul 42
Modificarea Regulamentului (CE) nr. 376/2008
Se elimină articolul 34 alineatele (6) și (7) din Regulamentul (CE) nr. 376/2008.
Totuși, dispozițiile respective continuă să se aplice în cazul garanțiilor constituite în mod valabil în temeiul regulamentului menționat, înaintea intrării în vigoare a prezentului regulament.
Articolul 43
Modificarea Regulamentului (CE) nr. 612/2009
Se elimină articolul 47 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 612/2009 al Comisiei.
Totuși, dispozițiile respective continuă să se aplice în cazul garanțiilor constituite în mod valabil în temeiul regulamentului menționat, înaintea intrării în vigoare a prezentului regulament.
Articolul 44
Abrogare
Regulamentele (CE) nr. 883/2006, (CE) nr. 884/2006, (CE) nr. 885/2006, (CE) nr. 1913/2006, (UE) nr. 1106/2010 și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2012 se abrogă.
Totuși, se aplică următoarele:
(a)
Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2012 continuă să se aplice în cazul garanțiilor constituite în mod valabil în temeiul regulamentului menționat, înaintea intrării în vigoare a prezentului regulament;
(b)
articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 883/2006 se aplică în continuare cheltuielilor efectuate până la 15 octombrie 2014;
(c)
articolul 11 și capitolul III din Regulamentul (CE) nr. 885/2006 se aplică în continuare până la 31 decembrie 2014.
Articolul 45
Intrarea în vigoare și aplicarea
Prezentul regulament intră în vigoare în a șaptea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 41 alineatul (4) se aplică de la 1 ianuarie 2014.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 11 martie 2014.