ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 17. července 2013
týkající se státní podpory SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] poskytnuté Itálií (posunutí platby za dávky na mléko v Itálii)
(oznámeno pod číslem C(2013) 4046)
(Pouze italské znění je závazné)
(2013/665/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské Unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedeným článkem, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Poté, co se Komise dozvěděla, že dne 27. února 2011 vstoupil v platnost zákon, kterým se uzákonil vládní dekret (decreto legge) č. 225 ze dne 29. prosince 2010, jenž umožňuje posunutí platby splátky dávek na mléko splatných italskými producenty mléka v souladu se splátkovým kalendářem schváleným rozhodnutím Rady 2003/530/ES ze dne 16. července 2003 o slučitelnosti podpory, kterou má Italská republika v úmyslu poskytnout svým producentům mléka, se společným trhem (1), (2), požádala italské orgány dopisem ze dne 17. března 2011 o doplňující informace ohledně dotčené zprávy.
(2)
Dopisem ze dne 24. června 2011 zaevidovaným dne 29. června 2011 italské orgány předaly Komisi požadované doplňující informace.
(3)
Faxem ze dne 14. října 2011 útvary Komise poté, co přezkoumaly doplňující informace poskytnuté italskými orgány, a s přihlédnutím ke skutečnosti, že výše uvedené posunutí platby bylo provedeno, aniž by bylo předem Komisi oznámeno a Komisí schváleno, oznámily orgánům otevření spisu o neoznámené podpoře, kterému bylo přiřazeno číslo SA.33726 (2011/NN).
(4)
Dopisem ze dne 11. ledna 2012 Komise informovala Itálii o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy ve věci výše uvedeného posunutí platby a splátkového kalendáře schváleného rozhodnutím 2003/530/ES, do kterého se doplňuje uvedené posunutí, jež představuje novou podporu [(podpora SA.33726 (11/C)]), a vyzvala italské orgány, aby ve lhůtě jednoho měsíce předložily své připomínky k zahájení řízení.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k dotčené podpoře.
(6)
Komise obdržela připomínky zúčastněných třetích stran, které předala Itálii, a poskytla jí příležitost se k nim vyjádřit.
(7)
E-mailem ze dne 13. února 2012 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi dopis italských orgánů s žádostí o prodloužení lhůty pro podání připomínek k zahájení řízení o dva měsíce. Faxem ze dne 21. února 2012 bylo uvedené žádosti o prodloužení vyhověno.
(8)
E-maily ze dne 26. dubna 2012 a ze dne 27. dubna 2012 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi odpověď italských orgánů k zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy.
(9)
K připomínkám zúčastněných stran se italské orgány nijak nevyjádřily.
II. POPIS
(10)
V článku 1 rozhodnutí 2003/530/ES se uvádí:
„Podpora plánovaná Italskou republikou ve prospěch producentů mléka, v jejímž rámci Itálie uhradí Společenství dlužnou částku v souvislosti s doplňkovou dávkou na mléko a mléčné produkty za hospodářské roky 1995/96 až 2001/02 namísto producentů a v jejímž rámci Itálie umožní svým producentům vyrovnat dluhy prostřednictvím bezúročného posunutí platby v průběhu několika let, se výjimečně považuje za slučitelnou se společným trhem, a to pod podmínkou, že:
-
splacení se uskuteční v plné výši v konstantních ročních splátkách,
-
nebude překročena čtrnáctiletá lhůta splatnosti počínající dnem 1. ledna 2004.“
(11)
Zákonem č. 10/2011 byl do článku 1 vládního dekretu č. 225 ze dne 29. prosince 2010 doplněn odstavec 12k, který posouvá platbu splátky dávek na mléko splatné ke dni 31. prosince 2010 na 30. června 2011. Náklady na posunutí splatnosti se zahrnou do celkově přidělené částky ve výši pěti milionů EUR určené pro různé účely.
(12)
Ve svém dopise ze dne 24. června 2011 italské orgány upřesnily, že grantový ekvivalent tohoto opatření bude zahrnut do režimu podpory de minimis stanoveného pro Itálii nařízením Komise (ES) č. 1535/2007 ze dne 20. prosince 2007 o použití článků 87 a 88 Smlouvy ES (4) na podporu de minimis v produkčním odvětví zemědělských produktů (5).
III. DŮVODY ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(13)
Komise zahájila řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy z těchto důvodů:
-
italské orgány projevily svůj záměr zahrnout grantový ekvivalent dotčeného posunutí platby do režimu „de minimis“ stanoveného nařízením (ES) č. 1535/2007. Avšak nejen že použitelnost uvedeného nařízení byla právně sporná, neboť italské orgány neposkytly žádné podrobnosti o dodržování stropů jednotlivých podpor nebo podpory na členský stát jako celek stanovených nařízením, ale toto nařízení navíc zakazuje udělování podpor de minimis, které by při kumulaci s jinými státními podporami znamenaly překročení maximální povolené výše státní podpory. Jelikož podpora schválená Radou představovala maximální podporu, kterou mohla Itálie svým producentům mléka poskytnout, zahrnutí grantového ekvivalentu posunutí platby do režimu de minimis má za následek překročení maximální výše podpory schválené Radou,
-
z toho tedy vyplývá, že Komise nemohla vyloučit existenci prvku podpory v posunutí platby (kdy toto posunutí představuje ekvivalent bezúročného úvěru, dále jen „související podpora“), a italské orgány nepředaly žádné informace, které by umožňovaly odůvodnění podpory na základě použitelných předpisů týkajících se státních podpor v odvětví zemědělství (pokyny Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013) (6),
-
posunutí plateb má za následek porušení rozhodnutí 2003/530/ES (neboť již není dodržena jedna z jeho podmínek - konstantnost ročních splátek), a celý splátkový režim tedy mění, ve vztahu k těm, kdo posunutí využili, v novou podporu (neboť nespadá do rámce rozhodnutí 2003/530/ES), která zjevně není podle žádného z ustanovení výše uvedených pokynů přípustná.
IV. PŘIPOMÍNKY ITALSKÝCH ORGÁNŮ K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO ŘÍZENÍ
(14)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 se italské orgány zaměřily především na použití splátkového režimu plateb dávky na mléko schváleného rozhodnutím 2003/530/ES. Podle italských orgánů využívá tento režim 11 271 příjemců. Z nich 9 965 (tj. 88,41 % z celkového počtu) zaplatilo splátku dávek splatnou ke dni 31. prosince 2010 včas, 1 291 využilo posunutí platby a 15 příjemců neprovedlo žádnou platbu, což mělo za následek jejich vyloučení ze splátkového programu.
(15)
Italské orgány dále upřesnily, že pro výpočet grantového ekvivalentu podpor obdržených příjemci v rámci posunutí platby byly zohledněny úroky za období od 1. ledna 2011 do data skutečného uhrazení splátky, na kterou se posunutí vztahuje, při použití tříměsíční sazby Euribor ke dni 1. října 2010 zvýšené o 100 bazických bodů (1,942 %). Dosažené výsledky ukazují, že grantový ekvivalent posunutí platby se pohybuje v rozmezí od 0,08 EUR do 694,19 EUR a že z 1 291 příjemců, kteří využili posunutí platby, jich 1 187 obdrželo podporu ve výši méně než 100,00 EUR. Podle italských orgánů tyto číselné údaje ukazují, že posunutí platby podle zákona č. 10/2011 neohrozilo řádný průběh splátkového programu, který je i nadále v souladu s obsahem rozhodnutí 2003/530/ES, jak prokazuje skutečnost, že posunutí platby využilo pouze 11,45 % producentů účastnících se dotčeného programu.
(16)
Z výše uvedených důvodů italské orgány potvrzují, že jak bylo uvedeno v dopise ze dne 24. června 2011 (viz bod 13), přiznané posunutí platby splátky dávek představuje podporu de minimis. Italské orgány také dodávají, že ověřily dodržování (v absolutních údajích) stropu jednotlivé podpory podle čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2007 a rovněž stropu ve výši 320 505 000 EUR za tříleté rozpočtové období stanoveného pro Itálii týmž nařízením a že grantový ekvivalent posunutí platby ve skutečnosti činí celkem 50 877,41 EUR. V současné době italské orgány ověřují, zda byly tyto stropy dodrženy s přihlédnutím k dalším podporám de minimis poskytnutým v rozpočtových letech 2009, 2010 a 2011.
(17)
Pokud jde o postoj Komise, podle něhož podpora schválená rozhodnutím 2003/530/ES musí být pro svou povahu a pro svůj mimořádný charakter považována za jedinou maximální podporu, kterou nelze kumulovat s žádným jiným druhem zásahu, italské orgány především zdůrazňují, že dotčené rozhodnutí uznalo existenci mimořádných okolností, které vedly Radu k tomu, aby dotčenou podporu považovala za slučitelnou s článkem 107 Smlouvy, pokud budou dodrženy určité podmínky. Italské orgány dále zdůrazňují, že z provedených kontrol vyplývá, že splátkový program je v souladu s ustanoveními rozhodnutí 2003/530/ES, neboť s výjimkou patnácti producentů, kteří již byli z programu vyloučeni, všichni producenti uhradili sedm splátek. Podle jejich názoru mimořádný charakter okolností, které vedly k přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, sám o sobě nepředstavuje prvek, který vylučuje možnost, aby příjemci podpory schválené Radou využívali veškerých dalších výhod: Smlouva se pouze dovolává zmíněných mimořádných okolností, aniž by stanovila omezení s ohledem na povahu nebo způsob provádění schválených podpor, a výjimku z článku 107 a z nařízení podle článku 109 Smlouvy pouze podmiňuje přijetím jednomyslného rozhodnutí Rady. V daném případě se mimořádný charakter, který měl za následek přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, plně odráží ve způsobech přijetí samotného rozhodnutí, tj. existence jednomyslnosti, a je třeba jej hledat v okolnostech, které určují přijetí rozhodnutí, a nikoli v samotné podpoře.
(18)
Podle italských orgánů navíc posunutí platby přestavuje podporu de minimis, a musí být proto posuzováno jako samostatné opatření s ohledem na malou účast producentů, nízké dotčené částky a zachování splátkového programu, jehož struktura zůstává nedotčena jak z hlediska celkového počtu splátek, tak z hlediska splatnosti.
(19)
Italské orgány konečně připomínají, že ministerský dekret ze dne 30. července 2003, kterým se provádí rozhodnutí Rady, stanoví, že subjekty zapojené do splátkového programu se závazně zříkají jakéhokoli sporu v souvislosti s platbou splatných dávek a že dlužníci, kteří platby neprovedou, budou z programu vyloučeni. Podle italských orgánů má tato podmínka za následek zahájení postupů vymáhání, které producenty přimějí k tomu, aby se obrátili na soud. Bylo by tedy rozumné vyhnout se sporům kvůli navracení směšně malých částek v rámci operací, jejichž náklady by byly vyšší než částky, které mají být navráceny. V této souvislosti odkazují italské orgány na čl. 32 odst. 6 nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (7), podle kterého mohou v náležitě odůvodněných případech členské státy rozhodnout, že nebudou ve zpětném získávání pokračovat, pokud jsou vynaložené a odhadované náklady na zpětné získávání vyšší než částka, která má být získána zpět. Podle nich by toto ustanovení mělo být analogicky použito i v daném případě. Každopádně obdobné ustanovení je obsaženo také v čl. 25 odst. 4 zákona č. 289/2002 (finanční zákon z roku 2003), podle něhož je 12 EUR považováno za částku malé výše, která nepodléhá vymáhání. Z příjemců, kteří posunutí platby využili, jich 559 obdrželo podporu nižší, než je uvedená částka.
(20)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány poskytly seznam příjemců, kteří využili posunutí platby, a částky podpory, kterou každý z těchto příjemců obdržel.
V. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(21)
Dne 7. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od jedné ze zúčastněných třetích stran.
(22)
V těchto připomínkách chce zúčastněná strana v zásadě vědět, proč Komise omezila zahájení řízení na posunutí platby podle zákona č. 10/2011 a nevztáhla jej na ustanovení článku 40a zákona č. 122/2010, který stanoví posunutí platby jedné ze splátek, které mají být uhrazeny v rámci doplňkového splátkového programu zavedeného zákonem č. 33/2009, a vyzývá Komisi, aby postupovala v tomto smyslu. V této souvislosti uvedená zúčastněná strana připomíná, že podnět týkající se ustanovení článku 40a zákona č. 122/2010 byl již Komisi předložen a Komisí odložen.
(23)
Dne 10. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od další zúčastněné třetí strany.
(24)
V těchto připomínkách zúčastněná strana Komisi upozorňuje na ustanovení čl. 1 odst. 4 vládního dekretu č. 16/2012, který v případě podniků v ekonomických obtížích dlužníkovi umožňuje rozdělit platbu splatných částek do konstantních splátek. Tato zúčastněná strana Komisi žádá, aby zasáhla a konstatovala neslučitelnost uvedených ustanovení s vnitřním trhem.
(25)
Dne 14. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od další zúčastněné třetí strany.
(26)
Rovněž tato zúčastněná třetí strana ve svých připomínkách odkazuje na vládní dekret č. 16/2012 a zdůrazňuje nerovnost zacházení, která podle ní existuje mezi chovateli, a také přesnost údajů použitých agenturou AGEA (Agentura pro poskytování podpor v oblasti zemědělství - italská platební agentura) pro výpočet doplňkové dávky.
VI. POSOUZENÍ
VI.1. Existence podpory
(27)
Podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem.
(28)
Dotčené opatření, tj. podpora související s posunutím platby (poskytnutí ekvivalentu bezúročného úvěru - viz bod 13 druhá odrážka), ale také nová podpora vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES (nezaplacené úroky z již uhrazených ročních splátek a jistina a dosud nezaplacené úroky ze zbývajících ročních splátek až do ukončení splátkového kalendáře, tedy do 31. prosince 2017) (nová podpora - viz bod 13 třetí odrážka) odpovídá této definici:
(29)
Podpora je přičitatelná státu, protože vychází z vnitrostátního zákona; je financována z veřejných prostředků v tom smyslu, že italský stát se tím, že schválil posunutí platby roční splátky stanovené rozhodnutím 2003/530/ES a tímto posunutím vytvořil novou podporu, v určitém časovém období připravil o částku, kterou mohl využít pro jiné účely.
(30)
Podpora zvýhodňuje určité podniky, zejména zemědělské podniky produkující mléko.
(31)
S ohledem na italskou pozici na trhu může podpora ovlivnit obchod (8).
(32)
Podpora by mohla narušit hospodářskou soutěž, neboť podniky, které ji přijaly, získaly ve skutečnosti výhodu (posunutí není úročeno, a odpovídá tedy úvěru s nulovou úrokovou sazbou), kterou by za běžných tržních podmínek nezískaly a díky níž se v porovnání s podniky, které tuto výhodu neměly, dostaly z hlediska hospodářské soutěže do zajímavější pozice (9).
(33)
Nicméně s ohledem na doplňující informace poskytnuté italskými orgány v reakci na zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy je zapotřebí ověřit, zda dotčené opatření může spadat do režimu de minimis v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 1535/2007, a zda tedy nemusí být považováno za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(34)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány prokázaly, že úroky spojené s posunutím platby se pohybují v rozmezí od 0,08 EUR do 694,19 EUR. Italské orgány dále upřesnily, že ověření neprokázalo překročení stropu stanoveného pro Itálii za tříleté rozpočtové období, ale že musí ještě ověřit, zda existuje riziko překročení stropu jednotlivé podpory v případě kumulace podpor de minimis za rozpočtová období 2009, 2010 a 2011.
(35)
Komise může s jistotou konstatovat, že výše úroků souvisejících s posunutím plateb, pokud jsou uvažovány samostatně, nepřekračuje částku 7 500 EUR stanovenou v čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2007, a bere na vědomí skutečnost, že celková výše podpor poskytnutých formou posunutí platby, tj. 50 877,41 EUR, neměla za následek překročení stropu 320 505 000 EUR stanoveného pro Itálii v příloze uvedeného nařízení. Komise však nemá k dispozici žádný nový důkaz o tom, že strop jednotlivé podpory ve výši 7 500 EUR nebyl v žádném případě překročen, pokud se započítají také všechny podpory de minimis obdržené stejným příjemcem v kterémkoli tříletém rozpočtovém období, neboť od 26. dubna 2012 Komise od italských orgánů, které v tomto smyslu prováděly ověření, již neobdržela žádné informace. Komise proto nemůže dospět k závěru, že výše uvedený strop jednotlivé podpory byl ve všech případech dodržen, tím spíše, že Komise musí také přihlížet k nové podpoře vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES. Komise skutečně musí dotčené opatření (podporu související s posunutím platby - poskytnutí ekvivalentu bezúročného úvěru - a novou podporu vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES) komplexně přezkoumat: posunutí platby využil značný počet příjemců (více než 1 250) a částka podpory zahrnuje také část jistiny (odpovídající ročním splátkám, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017) s úroky, čímž významně přesahuje úroky související s posunutím platby použité italskými orgány na podporu své argumentace.
(36)
Navíc čl. 3 odst. 7 nařízení Komise (ES) č. 1535/2007 stanoví, že „podporu de minimis nelze kumulovat se státní podporou na tytéž způsobilé výdaje, pokud v důsledku této kumulace míra podpory přesahuje úroveň stanovenou právními předpisy Společenství za zvláštních okolností každého případu“.
(37)
V tomto ohledu již Komise při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy uvedla, že posunutí platby je nutné přičlenit k podpoře schválené Radou, kterou je třeba v této souvislosti považovat za přípustný strop.
(38)
Italské orgány se také domnívají, že posunutí platby musí být posuzováno jako samostatné opatření s ohledem na malou účast producentů, nízké částky a zachování splátkového programu, jehož struktura zůstává nedotčena jak z hlediska celkového počtu splátek, tak z hlediska splatnosti.
(39)
Komise tento postoj nesdílí. Je totiž jasné, že posunutí platby je přímo spojené se splácením, jehož splátkový kalendář byl podrobně stanoven rozhodnutím 2003/530/ES, kde se v čl. 1 odst. 1 první odrážce jasně uvádí, že splacení se musí uskutečnit v plné výši v konstantních ročních splátkách. Nelze se tedy domnívat, že posunutí nemá žádnou souvislost se splátkovým kalendářem zavedeným rozhodnutím 2003/530/ES.
(40)
Italské orgány dále popírají skutečnost, že podpora schválená Radou je maximální částkou, která může být producentům mléka poskytnuta. Podle nich dotčené rozhodnutí uznalo existenci mimořádných okolností, které vedly ke schválení splátkového kalendáře plateb, ale mimořádný charakter těchto okolností sám o sobě nepředstavuje faktor vylučující jakoukoli možnost, aby příjemci obdrželi jakoukoli další podporu, neboť Smlouva pouze zmiňuje mimořádné okolnosti, aniž by kladla omezení týkající se povahy a způsobů použití schválených podpor. V daném případě se mimořádný charakter, který měl za následek přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, plně odráží ve způsobech přijetí samotného rozhodnutí, tj. existence jednomyslnosti, a je třeba jej hledat v okolnostech, které určují přijetí rozhodnutí, a nikoli v samotné podpoře.
(41)
Komise nemůže sdílet názor vyjádřený italskými orgány. Je sice pravdou, že Smlouva v čl. 108 odst. 2 třetím pododstavci stanoví, že „Rada může […] jednomyslně rozhodnout, že podpora […] má být […] považována za slučitelnou s vnitřním trhem, odůvodňují-li takové rozhodnutí mimořádné okolnosti“ a bod 8 odůvodnění rozhodnutí 2003/530/ES uvádí, že „[…] se uznává existence mimořádných okolností, které […] opravňují považovat podporu […] za slučitelnou se společnou organizací trhů“, nic to však nemění na tom, že Rada ve výroku rozhodnutí stanovila, že podporu lze pokládat za slučitelnou s vnitřním trhem „mimořádně“ a bez „přihlédnutí k mimořádným okolnostem“. Výraz „mimořádně“ jasně naznačuje, že Rada chtěla oznámit poskytnutí podpory a přiznat jí jedinečný charakter navzdory existenci mimořádných okolností podle bodu 8 odůvodnění a že odkaz na jednomyslnost italských orgánů, pokud může skutečně prokázat mimořádný postup, nemůže zpochybnit jedinečný charakter podpory vymezený v rozhodnutí.
(42)
Vzhledem k tomu, že v daných souvislostech představovala podpora schválená Radou pro svůj jedinečný charakter přípustný strop, tj. ekvivalent 100 % podpory, doplnění posunutí platby má za následek automatické uplatnění ustanovení čl. 3 odst. 7 nařízení (ES) č. 1535/2007. Grantový ekvivalent posunutí platby tudíž nemůže spadat do působnosti výše uvedeného nařízení, a představuje proto prvek státní podpory, jehož slučitelnost s vnitřním trhem je nezbytné analyzovat na základě pravidel hospodářské soutěže platných v okamžiku přiznání posunutí platby, stejně jako novou podporu vyplývající z porušení rozhodnutí Rady 2003/530/ES.
VI.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(43)
Pravidla hospodářské soutěže použitelná v okamžiku přiznání posunutí platby jsou obsažena v pokynech Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013.
(44)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány vycházely z argumentu, podle něhož mělo být posunutí platby považováno za součást rámce režimu de minimis, a proto podle pravidel obsažených ve výše uvedených pokynech neposkytly žádné odůvodnění slučitelnosti posunutí platby s vnitřním trhem ani nové podpory poskytované nad rámec rozhodnutí 2003/530/ES.
(45)
Komise tedy nemá k dispozici žádný nový důkaz, který by umožnil vyvrátit pochybnosti vyjádřené v okamžiku zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy. Podpora související s posunutím plateb a následně nová podpora poskytnutá nedodržením rámce rozhodnutí 2003/530/ES proto představují jednostranné podpory zaměřené jednoduše na vylepšení finanční situace výrobců, ale nijak nepřispívající k rozvoji odvětví, tj. provozní podpory neslučitelné s vnitřním trhem ve smyslu bodu 15 výše uvedených pokynů.
VI.3 Navrácení
(46)
V případě zjištění neslučitelnosti podpory s vnitřním trhem má Komise v souladu s ustanoveními Smlouvy a ustálenou judikaturou Soudního dvora Evropské unie pravomoc rozhodnout, zda má příslušný členský stát podporu zrušit nebo změnit (10). Cílem povinnosti uložené danému státu, aby zrušil podporu, kterou Komise považuje za neslučitelnou s vnitřním trhem, je podle ustálené judikatury Soudního dvora obnova stavu. V tomto smyslu Soudní dvůr prohlásil, že tento cíl je splněn, jakmile příjemce vrátí částky poskytnuté z titulu protiprávní podpory, čímž ztratí výhodu, kterou vůči svým konkurentům na trhu měl, a dojde k obnově stavu, jenž existoval před poskytnutím podpory (11).
(47)
V souladu s touto judikaturou článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (12), stanoví, že je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil (v tomto případě všichni příjemci, kteří využili posunutí platby).
(48)
Itálie je tedy povinna přijmout veškerá nezbytná opatření, aby příjemci navrátili neslučitelnou podporu, která jim byla poskytnuta. Podle bodu 42 oznámení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (13), má Itálie na to, aby toto rozhodnutí provedla, čtyři měsíce od data jeho oznámení. Částky, které mají být navráceny, se úročí podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (14).
(49)
Toto rozhodnutí musí být provedeno okamžitě, zejména pokud jde o navrácení všech jednotlivých neslučitelných podpor, které byly poskytnuty.
(50)
S ohledem na velmi zvláštní souvislosti, v nichž byla podpora poskytnuta (podpora byla doplněna do programu, který tvoří balíček schválený Radou), a na její důsledky (porušení podmínek rozhodnutí 2003/530/ES pro ty, kdo využili posunutí platby, zatímco podpora již byla rozhodnutím mimořádně schválena) by se navrácení, k němuž by mělo dojít u subjektů, které využily posunutí platby, mělo týkat těchto prvků:
a)
úroky spojené s posunutím platby splátky dávky, která byla splatná ke dni 31. prosince 2010, zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
b)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (jistina těchto ročních splátek byla uhrazena předtím, než posunutí platby vedlo k porušení rozhodnutí 2003/530/ES), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
c)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2011 a 2012 (žádná informace neprokazuje, že jistina nebyla ve lhůtě splatnosti uhrazena), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
d)
jistina a úroky spojené s ročními splátkami, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, což je poslední datum splátkového kalendáře zavedeného rozhodnutím 2003/530/ES.
(51)
Důležitost, kterou italské orgány přisuzují nízké výši částek k navrácení, a riziko, že se producenti obrátí na vnitrostátní soudy, nic nemění na skutečnosti, že státní podporu, která nesplňuje podmínky požadované pro uplatnění některé z výjimek podle článku 107 Smlouvy, a je tedy neslučitelná s vnitřním trhem, musí příjemci navrátit tak, aby se obnovilo konkurenční prostředí existující před poskytnutím podpory. Skutečně podle ustálené judikatury Soudního dvora je zrušení protiprávní podpory prohlášené za neslučitelnou se společným trhem logickým důsledkem protiprávnosti, neboť cílem navrácení je pouze obnovení předchozího stavu (15); cíle obnovení předchozího stavu bylo dosaženo v okamžiku, kdy byly protiprávní podpory neslučitelné s vnitřním trhem příjemcem navráceny, čímž příjemce ztratil výhodu, kterou na trhu vůči svým konkurentům měl, a obnovil se stav předcházející poskytnutí podpory (16).
(52)
Navíc, pokud jde o nízkou výši částek k navrácení, italské orgány zjevně omezují rozsah navracení pouze na úroky, které je třeba připočítat k ročním splátkám, na něž se vztahuje posunutí platby. Navracení, které se týká pouze těch, kdo skutečně využili posunutí platby, musí proto zahrnovat celou podporu prohlášenou za neslučitelnou, zvýšenou o splatné úroky (v této souvislosti však viz bod 50).
(53)
Konečně názor, že producenti by se mohli obrátit na vnitrostátní soudy, nelze považovat za relevantní, neboť podle judikatury Soudního dvora pouhá obava z interních potíží, byť nepřekonatelných, nemůže odůvodnit to, že členský stát neplní své povinnosti vyplývající z unijního práva (17).
(54)
Za těchto podmínek bude moci Itálie uplatnit pravidla de minimis použitelná v odvětví zemědělství na navracení jednotlivých podpor od příjemců, kteří v okamžiku poskytnutí protiprávní podpory neslučitelné s vnitřním trhem splňují všechny podmínky použitelného nařízení de minimis (nařízení (ES) č. 1535/2007). V souladu s ustanoveními bodu 49 oznámení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (18), se v případě protiprávních režimů podpor neslučitelných s vnitřním trhem od členského státu požaduje, aby vypracoval podrobnou analýzu každé jednotlivé podpory poskytnuté na základě uvedeného režimu. Aby mohla být určena přesná částka podpory, která má být navrácena každým jednotlivým příjemcem podle tohoto režimu, musí Itálie vymezit rozsah, v jakém byla podpora poskytnuta na konkrétní projekt, který v době poskytnutí podpory splňoval všechny podmínky nařízení o blokových výjimkách nebo režimu podpor schváleného Komisí. V takovém případě může členský stát uplatnit důležitou zásadu de minimis použitelnou v okamžiku poskytnutí protiprávní a neslučitelné podpory, která je předmětem rozhodnutí o navrácení ve smyslu článku 2 nařízení Rady (ES) č. 994/98 ze dne 7. května 1998 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory (19). Podle uvedené zásady jednotlivá podpora poskytnutá v rámci dotčeného opatření nepředstavuje podporu pro příjemce, kteří v okamžiku poskytnutí splňují podmínky stanovené platným nařízením de minimis (nařízení (ES) č. 1535/2007).
VI.4 Posouzení připomínek zúčastněných stran k dalším řízením
(55)
Pokud jde o připomínky formulované první zúčastněnou stranou (viz bod 22), Komise zdůrazňuje, že při odkladu platby podle článku 40a zákona č. 122/2010 týkající se splátky, která má být uhrazena v rámci doplňkového splátkového programu zavedeného zákonem č. 33/2009, se nepoužije řízení, které je předmětem tohoto rozhodnutí, neboť toto řízení se netýká doplňkového splátkového programu zavedeného rozhodnutím 2003/530/ES.
(56)
Pokud jde o připomínky předložené dalšími dvěma zúčastněnými stranami týkající se vládního dekretu č. 16/2012 (body 24 a 26), Komise zkoumá jejich obsah, ale považuje za nezbytné k nim přistupovat samostatně z důvodů administrativní efektivity souvisejících, mimo jiné, se skutečností, že spojení obou řízení prostřednictvím rozšíření řízení a uplatnění všech souvisejících administrativních formálních náležitostí by značně zpozdilo uzavření řízení, které je předmětem tohoto rozhodnutí.
VII. ZÁVĚR
(57)
Komise konstatuje, že Itálie provedla dotčené posunutí platby protiprávně, čímž se protiprávními staly i s tím související podpora (viz bod 13 druhá odrážka) a nový režim podpory daný porušením rozhodnutí 2003/530/ES (viz bod 13 třetí odrážka). Výše uvedená analýza prokazuje, že žádnou z těchto podpor nelze prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem, neboť italské orgány neposkytly důkazy slučitelnosti podle pravidel hospodářské soutěže použitelných v odvětví zemědělství (viz body 43 až 45) (italské orgány pouze tvrdily, že posunutí platby musí být uvažováno samostatně, tj. bez přihlédnutí k jeho dopadu na rozhodnutí 2003/530/ES, a lze jej považovat za režim de minimis). Komise tedy nemůže vyvrátit pochybnosti vyjádřené již při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy.
(58)
Neslučitelné podpory se souvisejícími úroky musí být navráceny příslušnými příjemci, tj. těmi, kdo skutečně využili posunutí dotčené platby,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Posunutí platby splátky dávek na mléko splatné ke dni 31. prosince 2010 doplněné jako odstavec 12k do článku 1 vládního dekretu č. 225 ze dne 29. prosince 2010 zákonem č. 10/2011 a protiprávně uplatněné Itálií v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie představuje státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
2. Podpora vyplývající z nedodržení podmínek stanovených v rozhodnutí 2003/530/ES daná posunutím platby podle článku 1, kterou Itálie uplatnila protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Itálie je povinna zajistit navrácení neslučitelných podpor podle čl. 1 odst. 1 a 2 od příslušných příjemců, kteří využili posunutí platby podle čl. 1 odst. 1.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny za období od data, kdy byly dány příjemcům k dispozici, do data jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Navrácení, které se týká pouze těch, kdo skutečně využili posunutí platby podle článku 1, a jimž se tedy dostalo podpory podle článku 2, musí zahrnovat tyto prvky:
a)
úroky spojené s posunutím platby splátky dávky, která byla splatná ke dni 31. prosince 2010, zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
b)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (jistina těchto ročních splátek byla uhrazena předtím, než posunutí platby vedlo k porušení rozhodnutí Rady), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
c)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2011 a 2012 (žádná informace neprokazuje, že jistina nebyla ve lhůtě splatnosti uhrazena), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
d)
jistina a úroky spojené s ročními splátkami, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, což je poslední datum splátkového kalendáře zavedeného rozhodnutím Rady.
5. Jednotlivé podpory poskytnuté v rámci režimu podle článku 1 nepředstavují státní podpory, pokud v okamžiku jejich poskytnutí splňují podmínky stanovené nařízením přijatým podle článku 2 nařízení (ES) č. 994/98 platného v okamžiku poskytnutí podpor.
Článek 3
1. Navrácení podpor uvedené v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Itálie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Itálie Komisi tyto informace:
a)
seznam příjemců, kteří obdrželi podpory v rámci režimů podpor podle článku 1, a celkovou částku podpor obdržených každým z nich v rámci daného režimu;
b)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou musí navrátit každý z příjemců, jenž obdržel podpory, na které se nevztahuje pravidlo de minimis;
c)
podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
d)
doklady prokazující, že příjemcům již bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Itálie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem provést toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpor poskytnutých v rámci režimů uvedených v článku 1. Na žádost Komise Itálie neprodleně předloží informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již příjemci navrátili.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 17. července 2013.
DECIZIA COMISIEI
din 17 iulie 2013
privind ajutorul de stat SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] - acordat de Italia (amânarea plății taxelor pentru lapte în Italia)
[notificată cu numărul C(2013) 4046]
(Numai textul în limba italiană este autentic)
(2013/665/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
după invitația adresată părților interesate de a-și prezenta observațiile în conformitate cu articolul menționat anterior și având în vedere aceste observații,
întrucât:
I. PROCEDURĂ
(1)
După ce a luat la cunoștință intrarea în vigoare, la 27 februarie 2011, a legii de transformare a Decretului-lege nr. 225 din 29 decembrie 2010, care acordă o amânare a plății unei rate din taxele pentru lapte datorate de producătorii italieni de lapte în conformitate cu planul de eșalonare aprobat prin Decizia 2003/530/CE a Consiliului din 16 iulie 2003 privind compatibilitatea cu piața comună a unui ajutor pe care Republica Italiană intenționează să îl acorde producătorilor săi de lapte (1) (2), Comisia, prin scrisoarea din 17 martie 2011, a solicitat autorităților italiene informații suplimentare privind raportul în cauză.
(2)
Prin scrisoarea din 24 iunie 2011, înregistrată la 29 iunie 2011, autoritățile italiene au transmis Comisiei informațiile suplimentare solicitate.
(3)
După ce au analizat precizările furnizate de autoritățile italiene și ținând seama de faptul că perioada acordată pentru plata sus-menționată a fost prelungită fără ca această prelungire să fi fost notificată în prealabil Comisiei și aprobată de aceasta, serviciile Comisiei au anunțat autoritățile italiene, prin faxul din 14 octombrie 2011, că a fost deschis un dosar referitor la un ajutor care nu a fost notificat, numărul dosarului fiind SA.33726 (2011/NN).
(4)
Prin scrisoarea din 11 ianuarie 2012, Comisia a informat Italia în legătură cu decizia Comisiei de a iniția procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din tratat în legătură cu sus-menționata prelungire a perioadei de plată și cu planul de eșalonare aprobat prin Decizia 2003/530/CE, modificat prin adăugarea prelungirii, ceea ce constituie un nou ajutor [ajutorul SA.33726 (11/C)], și a invitat autoritățile italiene să-și prezinte observațiile în ceea ce privește inițierea procedurii în termen de o lună.
(5)
Decizia Comisiei de a iniția procedura a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (3). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la ajutorul în cauză.
(6)
Comisia a primit observații din partea unor terți interesați și a transmis Italiei observațiile respective, oferind Italiei posibilitatea de a prezenta comentarii.
(7)
Prin e-mailul din 13 februarie 2012, Reprezentanța Permanentă a Italiei pe lângă Uniunea Europeană a transmis Comisiei o scrisoare a autorităților italiene prin care se dorea obținerea unei amânări cu două luni a termenului pentru prezentarea de observații în legătură cu inițierea procedurii. Prin faxul din 21 februarie 2012 se comunica acordarea amânării menționate.
(8)
Prin e-mailurile din 26 aprilie 2012 și din 27 aprilie 2012, Reprezentanța Permanentă a Italiei pe lângă Uniunea Europeană a comunicat Comisiei răspunsul autorităților italiene în legătură cu inițierea procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) din tratat.
(9)
Autoritățile italiene nu au transmis niciun comentariu referitor la observațiile părților interesate.
II. DESCRIERE
(10)
Articolul 1 din Decizia 2003/530/CE prevede:
Ajutorul pe care Republica Italiană intenționează să îl acorde producătorilor de lapte, plătind ea însăși Comunității sumele datorate de producătorii de lapte cu titlu de taxă pentru lapte pentru perioada 1995/1996-2001/2002 și permițând producătorilor respectivi să-și achite datoriile în rate amânate, eșalonate pe mai mulți ani, fără dobândă, este considerat, în mod excepțional, compatibil cu piața comună, cu condiția ca:
-
producătorii să își achite integral datoriile prin rate anuale egale, iar
-
perioada de achitare să fie de cel mult 14 ani, începând de la 1 ianuarie 2004.
(11)
Legea nr. 10/2011 introduce la articolul 1 din Decretul-lege nr. 225 din 29 decembrie 2010 un alineat (12k) prin care se amână până la 30 iunie 2011 termenul de plată a ratei taxelor pentru lapte cu scadența la 31 decembrie 2010. Costul amânării este suportat dintr-un pachet general de 5 milioane EUR destinat unor scopuri multiple.
(12)
În scrisoarea lor din 24 iunie 2011, autoritățile italiene au precizat că echivalentul subvenție aferent acestei măsuri va fi suportat din ajutorul de minimis prevăzut pentru Italia de Regulamentul (CE) nr. 1535/2007 al Comisiei din 20 decembrie 2007 privind aplicarea articolelor 87 și 88 din Tratatul CE (4) ajutoarelor de minimis în sectorul producției de produse agricole (5).
III. MOTIVE CARE AU DUS LA INIȚIEREA PROCEDURII OFICIALE
(13)
Comisia a inițiat procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din tratat din următoarele motive:
-
autoritățile italiene și-au manifestat intenția de a acoperi echivalentul subvenție aferent amânării plății în cauză din schema de ajutoare de minimis prevăzută de Regulamentul (CE) nr. 1535/2007; totuși, nu este vorba doar de faptul că aplicabilitatea regulamentului menționat era contestabilă din punct de vedere juridic, deoarece autoritățile italiene nu au făcut nicio precizare referitoare la respectarea plafoanelor ajutoarelor individuale și naționale prevăzute de regulament, ci și de faptul că regulamentul menționat interzice acordarea de ajutoare de minimis care ar duce la depășirea plafonului maxim admisibil pentru ajutoarele de stat, iar, deoarece ajutorul aprobat de Consiliu era ajutorul maxim pe care Italia îl putea acorda producătorilor săi de lapte, adăugarea echivalentului subvenție aferent amânării plății incluse în schema de minimis implică o depășire a cuantumului maxim al ajutorului aprobat de Consiliu;
-
prin urmare, Comisia nu putea exclude existența unui element de ajutor în amânarea în cauză (deoarece aceasta este echivalentul unui împrumut fără dobândă, denumit în continuare „ajutor conex”) și niciuna dintre informațiile transmise de autoritățile italiene nu permitea justificarea acestui ajutor din perspectiva normelor aplicabile în materie de ajutoare de stat în sectorul agricol (Orientări comunitare pentru ajutoarele de stat în sectorul agricol și forestier 2007-2013) (6);
-
amânarea implică încălcarea dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE (deoarece una dintre condițiile prevăzute - uniformitatea ratelor - nu mai este respectată) și, prin urmare, transformă întregul sistem de eșalonare a plăților, pentru cei care au beneficiat de el, într-un nou ajutor (deoarece acesta nu este inclus în Decizia 2003/530/CE), care nu pare a fi admis de niciuna dintre dispozițiile orientărilor sus-menționate.
IV. OBSERVAȚIILE AUTORITĂȚILOR ITALIENE CU PRIVIRE LA INIȚIEREA PROCEDURII OFICIALE
(14)
În scrisoarea transmisă prin e-mailul din 26 aprilie 2012, autoritățile italiene au prezentat, în primul rând, situația la zi a aplicării sistemului de eșalonare a plăților taxei pentru lapte aprobat prin Decizia 2003/530/CE. Potrivit autorităților italiene, există 11 271 de beneficiari ai sistemului. Dintre aceștia, 9 965 (adică 88,41 % din total) au plătit la timp rata din taxă datorată până la 31 decembrie 2010, 1 291 au beneficiat de amânare, iar 15 nu au efectuat nicio plată, ceea ce a dus la excluderea lor din programul de eșalonare.
(15)
Apoi, autoritățile italiene au precizat că, la calcularea echivalentului subvenție al ajutoarelor primite de beneficiarii amânării, s-a ținut cont de dobânzile pentru perioada dintre data de 1 ianuarie 2011 și data plății efective a ratei care a făcut obiectul amânării, cu utilizarea ratei EURIBOR pentru trei luni la 1 octombrie 2010, majorată cu 100 de puncte de bază (1,942 %). Rezultatele obținute arată că echivalentul subvenție al amânării variază între 0,08 EUR și 694,19 EUR și că, dintre cei 1 291 de beneficiari ai amânării, 1 187 au beneficiat de un ajutor în cuantum mai mic de 100 00 EUR. Potrivit autorităților italiene, aceste cifre arată că amânarea plății prevăzute de Legea nr. 10/2011 nu a compromis buna desfășurare a programului de eșalonare, care rămâne conform cu conținutul Deciziei 2003/530/CE, după cum demonstrează faptul că beneficiarii au reprezentat doar 11,45 % dintre producătorii care au aderat la programul în cauză.
(16)
Din motivele prezentate mai sus, autoritățile italiene confirmă că, după cum s-a precizat în scrisoarea din 24 iunie 2011 (a se vedea punctul 13), amânarea acordată în ceea ce privește plata ratei taxei constituie un ajutor de minimis. Autoritățile italiene adaugă că au verificat respectarea, în termeni absoluți, a plafonului individual prevăzut la articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1535/2007, precum și a plafonului de 320 505 000 EUR pe o perioadă de trei exerciții financiare stabilit pentru Italia de regulamentul menționat, echivalentul subvenție al amânării plății totalizând 50 877,41 EUR. În sfârșit, autoritățile italiene verifică dacă aceste plafoane maxime sunt respectate având în vedere celelalte ajutoare de minimis acordate pe parcursul exercițiilor 2009, 2010 și 2011.
(17)
În ceea ce privește poziția Comisiei potrivit căreia ajutorul aprobat prin Decizia 2003/530/CE trebuie considerat, date fiind natura sa și caracterul său excepțional, un ajutor unic maxim care nu poate fi cumulat cu niciun alt tip de intervenție, autoritățile italiene subliniază în primul rând faptul că prin decizia în cauză a fost recunoscută existența unor circumstanțe excepționale care au determinat Consiliul să considere ajutorul în cauză compatibil cu articolul 107 din tratat, sub rezerva respectării anumitor condiții. În plus, autoritățile italiene subliniază că din controalele efectuate rezultă că programul de eșalonare este conform cu dispozițiile Deciziei 2003/530/CE, deoarece toți producătorii au ajuns la plata celei de-a șaptea rate, cu excepția a cincisprezece producători, care au fost deja excluși din program. În opinia lor, caracterul excepțional al circumstanțelor care au dus la adoptarea Deciziei 2003/530/CE nu constituie, în sine, un element care exclude posibilitatea obținerii vreunui alt beneficiu de către cei care au primit ajutorul aprobat de Consiliu: tratatul se limitează la invocarea sus-menționatelor circumstanțe excepționale cărora, fără a impune limite legate de natura și modalitățile de aplicare a ajutoarelor autorizate, subordonând pur și simplu derogarea de la articolul 107 și de la regulamentele prevăzute la articolul 109 din tratat adoptării unei decizii unanime a Consiliului. În cazul de față, caracterul excepțional care a dus la adoptarea Deciziei 2003/530/CE se reflectă pe deplin în modalitățile de adoptare a deciziei, mai exact în existența unanimității, și trebuie căutat în circumstanțele care au dus la adoptarea deciziei, nu în ajutorul însuși.
(18)
Mai mult, potrivit autorităților italiene, amânarea plății constituie un ajutor de minimis și, prin urmare, trebuie evaluată ca măsură izolată, având în vedere numărul mic de aderenți din rândul producătorilor, caracterul derizoriu al sumelor în cauză și nemodificarea programului de eșalonare, a cărui structură rămâne intactă, atât din punctul de vedere al numărului total al ratelor, cât și din punctul de vedere al scadenței.
(19)
În sfârșit, autoritățile italiene amintesc că Decretul ministerial din 30 iulie 2003 de aplicare a deciziei Consiliului prevede că participanții la eșalonare trebuie să se angajeze să renunțe la orice controversă legată de plata taxelor datorate și că datornicii care nu efectuează plățile trebuie să fie excluși din program. Potrivit autorităților italiene, această condiție implică inițierea procedurilor de executare silită, care determină producătorii să propună noi recursuri. Prin urmare, ar fi rezonabil să se evite litigiile pentru recuperarea unor sume derizorii prin operațiuni al căror cost depășește sumele de recuperat. În acest sens, autoritățile italiene fac referire la articolul 32 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (7), conform căruia, în cazuri bine justificate, statele membre pot decide să nu continue procedura de recuperare în cazul în care costurile deja suportate și costurile previzibile ale recuperării depășesc suma de recuperat. Potrivit autorităților italiene, această dispoziție ar trebui aplicată prin analogie în cazul de față. În orice caz, articolul 25 alineatul (4) din Legea nr. 289/2002 (Legea financiară 2003) conține o dispoziție similară conform căreia o sumă de 12 EUR este considerată prea modestă și nu face obiectul recuperării. Dintre beneficiarii amânării, 559 au primit un ajutor mai mic decât suma menționată.
(20)
În scrisoarea transmisă prin e-mailul din 26 aprilie 2012, autoritățile italiene au comunicat lista beneficiarilor amânării plății și suma ajutorului obținut de fiecare dintre ei.
V. OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE ÎN CEEA CE PRIVEȘTE INIȚIEREA PROCEDURII
(21)
La 7 martie 2012, Comisia a primit observații privind inițierea procedurii de la un terț interesat.
(22)
În esență, prin observațiile respective, partea interesată dorește să afle de ce Comisia a limitat inițierea procedurii la amânarea plății prevăzută de Legea nr. 10/2011 și nu a extins-o la dispozițiile articolului 40a din Legea nr. 122/2010, care prevede o amânare a plății uneia dintre ratele care trebuie plătite în cadrul unui program de eșalonare complementară instituit prin Legea nr. 33/2009 și îndeamnă Comisia să facă acest lucru. În acest sens, partea interesată amintește primirea și clasarea de către Comisie a unei plângeri referitoare la dispozițiile articolului 40a din Legea nr. 122/2010.
(23)
La 10 martie 2012, Comisia a primit observații privind inițierea procedurii de la o a doua parte interesată.
(24)
În observațiile sale, partea interesată atrage atenția Comisiei asupra dispozițiilor articolului 1 alineatul (4) din Decretul-lege nr. 16/2012, care permit debitorului să eșaloneze în rate egale plata sumelor datorate și care se referă la întreprinderile aflate în dificultate economică. Partea interesată solicită Comisiei să intervină constatând incompatibilitatea dispozițiilor respective cu piața internă.
(25)
La 14 martie 2012, Comisia a primit observații privind inițierea procedurii de la o a treia parte interesată.
(26)
În observațiile sale, partea interesată face, de asemenea, referire, la Decretul-lege nr. 16/2012, subliniind diferența de tratament creată de acesta între crescătorii de animale, precum și la precizia datelor utilizate de AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura, agenția de plăți din Italia) pentru calcularea taxei suplimentare.
VI. EVALUARE
VI.1. Existența unui ajutor
(27)
Articolul 107 alineatul (1) din tratat prevede că „orice ajutor acordat de un stat membru sau din resursele de stat, indiferent de formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producției de anumite bunuri, este considerat incompatibil cu piața comună, în măsura în care afectează schimburile comerciale dintre statele membre”.
(28)
Măsura în cauză, mai exact ajutorul legat de amânarea plății (acordarea echivalentului unui împrumut fără dobândă - a se vedea punctul 13 a doua liniuță), dar și noul ajutor rezultat din încălcarea dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE (dobânzi neplătite pentru ratele rămase până la sfârșitul programului de eșalonare, adică până la 31 decembrie 2017) (ajutor nou - a se vedea punctul 13 a treia liniuță) corespunde următoarei definiții:
(29)
Această măsură este imputabilă statului pentru că derivă dintr-o lege națională; este finanțată din resurse publice, în sensul că statul italian, acordând o amânare a plății unei rate stabilite prin Decizia 2003/530/CE și creând, prin această amânare, un nou ajutor, s-a lipsit, pentru o anumită perioadă de timp, de o sumă pe care ar fi putut să o utilizeze în alte scopuri.
(30)
Această măsură favorizează anumite întreprinderi, mai exact exploatațiile agricole care produc lapte.
(31)
Măsura poate afecta schimburile comerciale, având în vedere poziția Italiei pe piață (8).
(32)
Italia ar putea denatura concurența, deoarece întreprinderile beneficiare au obținut, de fapt, un avantaj (amânarea nu generează dobânzi și deci echivalează cu un împrumut fără dobândă) pe care nu l-ar fi putut obține în condiții de piață normale și care le-a pus într-o poziție concurențială mai interesantă, în comparație cu întreprinderile care nu au beneficiat de această măsură (9).
(33)
Totuși, având în vedere informațiile suplimentare furnizate de autoritățile italiene ca răspuns la inițierea procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) din tratat, trebuie să se verifice dacă măsura în cauză se poate încadra într-o schemă de minimis conformă cu dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 1535/2007 și, prin urmare, să nu fie considerată ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.
(34)
În scrisoarea transmisă prin e-mailul din 26 aprilie 2012, autoritățile italiene au demonstrat că dobânzile legate de amânarea plății se încadrează între 0,08 EUR și 694,19 EUR. În plus, autoritățile italiene au precizat că din verificare nu a rezultat nicio depășire a plafonului stabilit pentru Italia pe parcursul a trei exerciții financiare, dar autoritățile urmau încă să verifice existența unui risc de depășire a plafonului individual în cazul unui cumul de ajutoare de minimis în cazul exercițiilor financiare 2009, 2010 și 2011.
(35)
Cu siguranță, Comisia poate constata că suma dobânzilor aferente amânării, calculate separat, nu depășește cei 7 500 EUR prevăzuți la articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1535/2007 și ia act de faptul că suma totală a ajutoarelor acordate prin amânare, și anume50 877,41 EUR, nu a dus la depășirea plafonului de 320 505 000 EUR prevăzut pentru Italia în anexa la regulamentul menționat. Totuși, Comisia nu dispune de niciun element nou care să demonstreze că plafonul individual de 7 500 EUR nu a fost depășit în niciun caz, ținând cont și de toate ajutoarele de minimis primite de același beneficiar pe parcursul a trei exerciții financiare, deoarece Comisia nu a mai primit, după data de 26 aprilie 2012, nicio informație din partea autorităților italiene care urmau să efectueze verificări în acest sens. Așadar, Comisia nu poate concluziona că plafonul ajutorului individual sus-menționat a fost respectat în fiecare caz, cu atât mai mult cu cât Comisia trebuie să țină cont și de noul ajutor rezultat din încălcarea dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE. De fapt, Comisia trebuie să examineze în ansamblu măsura în cauză (ajutorul legat de amânarea plății, acordarea echivalentului unui împrumut fără dobândă și noul ajutor rezultat din încălcarea dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE): un număr considerabil de întreprinderi (peste 1 250) au beneficiat de amânarea plății, iar cuantumul ajutorului cuprinde și o parte a sumei principale (cea care corespunde ratelor cu scadența la datele de 31 decembrie ale anilor 2013, 2014, 2015, 2016 și 2017) cu dobândă, depășind cu mult dobânzile aferente amânării care au fost luate în considerare de autoritățile italiene în sprijinul argumentărilor lor.
(36)
În plus, articolul 3 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 1535/2007 prevede că „ajutoarele de minimis nu pot fi cumulate cu ajutoare de stat pentru aceleași cheltuieli eligibile în cazul în care acest cumul ar duce la o intensitate a ajutorului care să depășească nivelul stabilit de normele comunitare, în condițiile specifice fiecărui caz.”
(37)
În acest sens, prin inițierea procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) din tratat, Comisia a indicat deja că amânarea plății s-a adăugat unui ajutor aprobat de Consiliu care trebuie considerat ajutorul maxim ce poate fi acordat în acest context.
(38)
Mai mult, autoritățile italiene consideră că amânarea plății trebuie evaluată ca măsură de sine stătătoare, având în vedere numărul mic de aderenți din rândul producătorilor, caracterul derizoriu al sumelor în cauză și nemodificarea programului de eșalonare, a cărui structură rămâne intactă, atât din punctul de vedere al numărului total al ratelor, cât și din punctul de vedere al scadenței.
(39)
Comisia nu este de acord cu această poziție. Într-adevăr, este clar că amânarea plății este legată direct de o rambursare a cărei eșalonare a fost stabilită în mod detaliat prin Decizia 2003/530/CE, care, la articolul 1 alineatul (1) prima liniuță, prevede în mod clar că rambursarea trebuie efectuată în rate anuale cu cuantumuri egale. Prin urmare, amânarea nu poate fi considerată complet independentă de eșalonarea prevăzută de Decizia 2003/530/CE.
(40)
În plus, autoritățile italiene contestă faptul că ajutorul autorizat de Consiliu este cuantumul maxim care poate fi acordat producătorilor de lapte. Potrivit autorităților italiene, prin decizia în cauză a fost recunoscută existența unor circumstanțe excepționale care au dus la autorizarea planului de eșalonare a plăților, însă caracterul excepțional al acestor circumstanțe nu constituie, în sine, un factor care să excludă orice posibilitate ca beneficiarii să obțină orice alt sprijin, din moment ce tratatul se limitează la a menționa circumstanțele excepționale, fără a impune restricții legate de natura ajutoarelor autorizate și de modalitățile de aplicare a acestora. În cazul de față, caracterul excepțional care a dus la adoptarea Deciziei 2003/530/CE se reflectă pe deplin în modalitățile de adoptare a deciziei, mai exact în existența unanimității, și trebuie căutat în circumstanțele care au dus la adoptarea deciziei, nu în ajutorul însuși.
(41)
Comisia nu poate fi de acord cu punctul de vedere exprimat de autoritățile italiene. De fapt, deși este adevărat că tratatul prevede, la articolul 108 alineatul (2) al treilea paragraf că „[…] Consiliul, hotărând în unanimitate, poate decide că un ajutor […] trebuie să fie considerat compatibil cu piața internă […] în cazul în care o astfel de decizie este justificată de împrejurări excepționale”, iar considerentul 8 din Decizia 2003/530/CE prevede că „[…] se recunoaște existența unor circumstanțe excepționale care […] permit să se considere că ajutorul […] este compatibil cu organizarea comună a piețelor”, Consiliul, în preambulul deciziei, a stabilit că ajutorul este considerat compatibil cu piața internă „în mod excepțional”, nu „ținând cont de circumstanțele excepționale”. Această exprimare, „în mod excepțional”, arată clar dorința Consiliului de a semnala caracterul unic al acordării ajutorului, în pofida existenței circumstanțelor excepționale menționate la considerentul (8), și arată că referirea la unanimitate a autorităților italiene, chiar dacă poate demonstra efectiv caracterul excepțional al procedurii, nu poate repune în discuție caracterul unic al ajutorului stabilit în decizie.
(42)
Dat fiind că ajutorul aprobat de Consiliu, prin caracterul său unic, era ajutorul maxim care putea fi acordat în contextul respectiv, altfel spus, era echivalentul unui ajutor de 100 %, adăugarea unei amânări a plății duce la aplicarea automată a dispozițiilor articolului 3 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 1535/2007, astfel încât echivalentul subvenție al amânării plății nu poate fi considerat cuprins în domeniul de aplicare al regulamentului menționat și reprezintă, așadar, un element de ajutor de stat a cărui compatibilitate cu piața internă trebuie analizată din perspectiva normelor privind concurența aflate în vigoare la momentul acordării amânării, la fel ca noul ajutor rezultat din încălcarea dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE a Consiliului.
VI.2 Compatibilitatea ajutorului cu piața internă
(43)
Normele privind concurența aplicabile la momentul acordării amânării sunt cuprinse în Orientările comunitare pentru ajutoarele de stat în sectorul agricol și forestier 2007-2013.
(44)
În scrisoarea transmisă prin e-mailul din 26 aprilie 2012, autoritățile italiene s-au bazat pe argumentul potrivit căruia amânarea plății ar fi trebuit considerată cuprinsă în cadrul unei scheme de minimis și, prin urmare, nu au furnizat nicio justificare, nici privind compatibilitatea dintre amânarea plății și piața internă, nici privind noul ajutor instituit în afara cadrului Deciziei 2003/530/CE, prin perspectiva normelor conținute în orientările sus-menționate.
(45)
Așadar, Comisia nu dispune de niciun element nou care să permită înlăturarea îndoielilor exprimate la momentul inițierii procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) din tratat. Ajutorul aferent amânării plăților și, prin urmare, noul ajutor instituit prin încălcarea cadrului Deciziei 2003/530/CE constituie, așadar, ajutoare unilaterale, menite pur și simplu a îmbunătăți situația financiară a producătorilor, fără a contribui în vreun fel la dezvoltarea sectorului, cu alte cuvinte, ajutoare pentru funcționare, incompatibile cu piața internă în sensul punctului 15 din orientările menționate.
VI.3 Recuperare
(46)
În conformitate cu tratatul și cu jurisprudența consolidată a Curții de Justiție a Uniunii Europene, când stabilește incompatibilitatea unui ajutor cu piața internă, Comisia are competența de a decide dacă statul în cauză trebuie să abolească sau să modifice ajutorul (10). Potrivit jurisprudenței Curții, obligația statului de a aboli un ajutor pe care Comisia îl consideră incompatibil cu piața internă are menirea de a restabili situația anterioară. În acest sens, Curtea a declarat că obiectivul este îndeplinit după ce beneficiarul a rambursat sumele acordate cu titlu de ajutoare ilegale, pierzând astfel avantajul pe care l-a avut față de concurenții săi de pe piață, ceea ce restabilește situația existentă înainte de plata ajutorului (11).
(47)
În armonie cu jurisprudența menționată, articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (12) prevede că, atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar (în cazul de față, de la toți cei care au beneficiat de amânarea plății).
(48)
Prin urmare, Italia este obligată să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea de la beneficiari a ajutorului incompatibil acordat. În conformitate cu punctul 42 din Comunicarea Comisiei „Pentru o punere în aplicare eficientă a deciziilor Comisiei de obligare a statelor membre să recupereze ajutorul de stat ilegal și incompatibil” (13), Italia are la dispoziție patru luni pentru a pune în aplicare prezenta decizie, începând de la data notificării acesteia. La sumele de recuperat trebuie aplicate dobânzi care trebuie calculate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (14).
(49)
Prezenta decizie trebuie pusă în aplicare imediat, în special în ceea ce privește recuperarea tuturor ajutoarelor individuale incompatibile acordate.
(50)
Având în vedere contextul foarte special în care a fost acordat ajutorul (ajutorul a fost adăugat unui program care formează un pachet aprobat de Consiliu) și consecințele acordării acestui ajutor (încălcarea dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE în cazul celor care au beneficiat de amânarea plății, în condițiile în care ajutorul fusese deja aprobat în mod excepțional prin decizia menționată), recuperarea de la cei care au beneficiat de amânarea plății trebuie să vizeze următoarele elemente:
a)
dobânzile aferente amânării plății ratei din taxă care avea scadența la 31 decembrie 2010, majorate cu penalitățile de întârziere acumulate până la data recuperării efective;
b)
dobânzile acumulate pentru ratele anuale cu scadențe la datele de 31 decembrie ale anilor 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 și 2009 (capitalul ratelor anuale respective a fost plătit înainte ca amânarea plății să ducă la o încălcare a dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE), majorate cu penalitățile de întârziere acumulate până la data recuperării efective;
c)
dobânzile acumulate pentru ratele anuale cu scadența la datele de 31 decembrie ale anilor 2011 și 2012 (nicio informație nu demonstrează că plata acestui capital nu a fost efectuată la termen), majorate cu penalitățile de întârziere acumulate până la data recuperării efective;
d)
capitalul și dobânzile aferente ratelor anuale cu scadența la datele de 31 decembrie ale anilor 2013, 2014, 2015, 2016 și 2017, aceasta din urmă fiind ultima dată a eșalonării instituite prin Decizia 2003/530/CE.
(51)
Importanța atribuită de autoritățile italiene caracterului derizoriu al sumelor de recuperat și riscul intentării de către producători a unor noi recursuri în tribunalele naționale nu anulează faptul că un ajutor de stat care nu îndeplinește condițiile necesare pentru a beneficia de una dintre derogările prevăzute la articolul 107 din tratat și care este, deci, incompatibil cu piața internă trebuie recuperat de la beneficiari astfel încât să se restabilească situația concurențială existentă înaintea acordării ajutorului. Potrivit jurisprudenței Curții de Justiție, abolirea unui ajutor ilegal declarat incompatibil cu piața comună este consecința logică a ilegalității, deoarece vizează doar restabilirea unei situații precedente (15); Obiectivul restabilirii situației precedente este îndeplinit după ce beneficiarul a rambursat ajutoarele ilegale și incompatibile cu piața internă, pierzând astfel avantajul pe care l-a avut față de concurenții săi de pe piață, ceea ce restabilește situația existentă înainte de plata ajutorului (16).
(52)
În plus, în ceea privește caracterul derizoriu al sumelor de recuperat, autoritățile italiene par a limita sfera de aplicare a recuperării numai la dobânzile care trebuie să se adauge ratelor anuale care au făcut obiectul amânării plății. Însă recuperarea, care se referă doar la cei care au beneficiat efectiv de amânarea plății, trebuie să cuprindă totalitatea ajutoarelor declarate incompatibile, majorată cu dobânzile datorate (în acest sens, a se vedea, totuși, punctul 50).
(53)
În sfârșit, teza potrivit căreia producătorii ar putea face recurs în instanțele naționale nu poate fi considerată pertinentă deoarece, în conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție, simpla teamă de dificultăți interne, fie ele și insurmontabile, nu poate justifica nerespectarea de către un stat membru a obligațiilor care îi revin în temeiul dreptului Uniunii (17).
(54)
Acestea fiind spuse, Italia va putea aplica normele de minimis aplicabile în sectorul agricol pentru recuperarea ajutorului individual de la beneficiarii care, la momentul acordării ajutorului ilegal și incompatibil cu piața internă, îndeplineau toate condițiile prevăzute de Regulamentul de minimis aplicabil [Regulamentul (CE) nr. 1535/2007]. În conformitate cu punctul 49 din Comunicarea Comisiei „Pentru o punere în aplicare eficientă a deciziilor Comisiei de obligare a statelor membre să recupereze ajutorul de stat ilegal și incompatibil” (18) în cazul unor scheme de ajutoare ilegale și incompatibile cu piața internă, statul membru va trebui să efectueze o analiză detaliată a fiecărui ajutor acordat în temeiul schemei în cauză. Prin urmare, pentru a calcula cuantumul exact al ajutorului care trebuie recuperat de la fiecare beneficiar al schemei, Italia va trebui să stabilească în ce măsură ajutorul a fost acordat unui anumit proiect, care, la momentul acordării, îndeplinea toate condițiile prevăzute de regulamentul de exceptare pe categorii sau în cadrul unei scheme de ajutoare aprobate de Comisie. În acest caz, statul membru poate și să aplice, în esență, criteriile de minimis în vigoare la momentul acordării ajutorului ilegal și incompatibil care face obiectul deciziei de recuperare în sensul articolului 2 din Regulamentul (CE) nr. 994/98 al Consiliului din 7 mai 1998 de aplicare a articolelor 92 și 93 din Tratatul de instituire a Comunității Europene anumitor categorii de ajutoare de stat orizontale (19). Potrivit acestui criteriu, ajutorul individual acordat în cadrul măsurii în cauză nu constituie ajutor pentru beneficiarii care, la momentul acordării, îndeplinesc condițiile prevăzute de Regulamentul de minimis în vigoare [Regulamentul (CE) nr. 1535/2007].
VI.4 Evaluarea observațiilor părților interesate în privința altor proceduri
(55)
În ceea ce privește observațiile formulate de prima parte interesată (a se vedea punctul 22), Comisia subliniază că amânarea plății prevăzute la articolul 40a din Legea nr. 122/2010, pentru o rată de plătit în cadrul unui program de eșalonare complementar instituit prin Legea nr. 33/2009 nu se aplică procedura care face obiectul prezentei decizii, deoarece acesta nu se referă la programul de eșalonare complementar instituit prin Decizia 2003/530/CE.
(56)
În ceea ce privește observațiile prezentate de alte două părți interesate în legătură cu Decretul-lege nr. 16/2012 (punctele 24 și 26), Comisia examinează în prezent textul acestor observații, dar consideră că este necesar să le trateze separat, din motive de eficacitate administrativă legate, printre altele, de faptul că îmbinarea celor două proceduri prin extinderea procedurii și aplicarea tuturor formalităților administrative conexe ar întârzia considerabil încheierea procedurii care face obiectul prezentei decizii.
VII. CONCLUZIE
(57)
Comisia constată că Italia a aplicat în mod ilegal amânarea plății în cauză, punând în ilegalitate și ajutorul aferent acestei amânări (a se vedea punctul 13 a doua liniuță), iar noua schemă de ajutoare a dus la încălcarea dispozițiilor Deciziei 2003/530/CE (a se vedea punctul 13 a treia liniuță). Analiza prezentată mai sus demonstrează că niciunul dintre aceste ajutoare nu poate fi declarat compatibil cu piața internă, deoarece autoritățile italiene nu au furnizat elemente care să poată demonstra compatibilitatea ajutoarelor din perspectiva normelor concurențiale aplicabile sectorului agricol (a se vedea punctele 43-45) (autoritățile italiene s-au limitat la a susține teza potrivit căreia amânarea plății trebuia analizată în mod izolat, adică fără a se ține cont de impactul ei asupra Deciziei 2003/530/CE, și putea fi considerată schemă de ajutoare de minimis). Așadar, Comisia nu poate risipi îndoielile exprimate deja prin inițierea procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) din tratat.
(58)
Ajutoarele incompatibile trebuie recuperate, cu dobânzile aferente, de la beneficiarii în cauză, mai exact de la cei care s-au folosit efectiv de amânarea plății în cauză,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
1. Amânarea plății ratei din taxa pentru lapte cu scadența la 31 decembrie 2010, introdusă prin Legea nr. 10/2011 ca articolul 1 alineatul (12k) în Decretul-lege nr. 225 din 29 decembrie 2010 și aplicată ilegal de Italia, cu încălcarea dispozițiilor articolului 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, constituie un ajutor de stat incompatibil cu piața internă.
2. Ajutorul rezultat din încălcarea condițiilor prevăzute de Decizia 2003/530/CE prin amânarea plății menționate la articolul 1, aplicată ilegal de Italia, cu încălcarea dispozițiilor articolului 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, este incompatibil cu piața internă.
Articolul 2
1. Italia este obligată să recupereze ajutoarele incompatibile menționate la articolul 1 alineatele (1) și (2) de la respectivii beneficiari ai amânării plății menționate la articolul 1 alineatul (1).
2. Sumele de recuperat generează dobândă de la data la care au fost puse la dispoziția beneficiarilor și până la momentul recuperării lor efective.
3. Dobânda se calculează pe o bază compusă, în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004.
4. Recuperarea, care se referă doar la cei care s-au folosit efectiv de amânarea plății menționate la articolul 1 și deci au beneficiat de ajutorul menționat la articolul 2, trebuie să cuprindă următoarele elemente:
a)
dobânzile aferente amânării plății ratei din taxă care avea scadența la 31 decembrie 2010, majorate cu penalitățile de întârziere acumulate până la data recuperării efective;
b)
dobânzile acumulate pentru ratele anuale cu scadențe la datele de 31 decembrie ale anilor 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 și 2009 (capitalul ratelor anuale respective a fost plătit înainte ca amânarea plății să ducă la o încălcare a dispozițiilor deciziei Consiliului), majorate cu penalitățile de întârziere acumulate până la data recuperării efective;
c)
dobânzile acumulate pentru ratele anuale cu scadența la datele de 31 decembrie ale anilor 2011 și 2012 (nicio informație nu demonstrează că plata acestui capital nu a fost efectuată la termen), majorate cu penalitățile de întârziere acumulate până la data recuperării efective;
d)
capitalul și dobânzile aferente ratelor anuale cu scadența la datele de 31 decembrie ale anilor 2013, 2014, 2015, 2016 și 2017, aceasta din urmă fiind ultima dată a eșalonării instituite prin decizia Consiliului.
5. Ajutoarele individuale acordate în cadrul schemei menționate la articolul 1 nu constituie ajutoare de stat dacă, la momentul acordării lor, îndeplinesc condițiile prevăzute de un regulament adoptat în conformitate cu articolul 2 din Regulamentul (CE) nr. 994/98 în vigoare la momentul acordării ajutoarelor.
Articolul 3
1. Recuperarea ajutoarelor menționate la articolul 1 este imediată și efectivă.
2. Italia asigură punerea în aplicare a prezentei decizii în termen de patru luni de la data notificării acesteia.
Articolul 4
1. În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Italia comunică următoarele informații:
a)
lista beneficiarilor care au primit ajutoare în cadrul schemelor de ajutor menționate la articolul 1 și cuantumul total al ajutoarelor primit de fiecare dintre aceștia în cadrul schemei;
b)
cuantumul total (capital și dobânzi) care trebuie recuperat de la fiecare beneficiar care a primit ajutoare pentru care nu este aplicabilă regula de minimis;
c)
o descriere detaliată a măsurilor deja adoptate și a celor avute în vedere pentru a se conforma prezentei decizii;
d)
documentele care atestă că beneficiarilor li s-a impus să ramburseze ajutorul.
2. Italia informează Comisia cu privire la stadiul măsurilor naționale adoptate în vederea punerii în aplicare a prezentei decizii, până la recuperarea completă a ajutorului acordat în cadrul schemei vizate la articolul 1. Italia transmite imediat, la cererea Comisiei, informații cu privire la măsurile deja adoptate și la cele avute în vedere pentru a se conforma cu prezenta decizie. În plus, Italia furnizează informații detaliate privind cuantumul ajutorului și dobânzile recuperate deja de la beneficiari.
Articolul 5
Prezenta decizie se adresează Republicii Italiene.
Adoptată la Bruxelles, 17 iulie 2013.