SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) 2015/2302
ze dne 25. listopadu 2015
o souborných cestovních službách a spojených cestovních službách, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU a o zrušení směrnice Rady 90/314/EHS
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Rady 90/314/EHS (3) stanoví řadu důležitých práv spotřebitelů, pokud jde o souborné služby pro cesty, zejména s ohledem na požadavky na informace, odpovědnost obchodníků ve vztahu k poskytování souborných služeb a ochraně pro případ platební neschopnosti pořadatele nebo prodejce. Legislativní rámec je však třeba přizpůsobit tržnímu vývoji, aby lépe vyhovoval vnitřnímu trhu, a odstranit nejasnosti a mezery v legislativě.
(2)
Cestovní ruch hraje v hospodářství Unie důležitou úlohu a souborné služby pro cesty, pobyty a zájezdy (dále jen „souborné služby“) mají na trhu cestovního ruchu velký podíl. Od přijetí směrnice 90/314/EHS doznal tento trh značných změn. Vedle tradičních způsobů prodeje výrazně vzrostl význam internetu coby prostředku k nabízení či prodeji cestovních služeb. Kombinace cestovních služeb již nemají podobu pouze tradičních předem stanovených souborných služeb, naopak jsou často sestavovány podle potřeb zákazníka. Právní status mnohých z těchto kombinací cestovních služeb je buď nejasný, nebo se na ně směrnice 90/314/EHS jednoznačně nevztahuje. Cílem této směrnice je přizpůsobit rozsah ochrany tomuto vývoji, zvětšit transparentnost a poskytnout cestujícím a obchodníkům větší právní jistotu.
(3)
Podle čl. 169 odst. 1 a odst. 2 písm. a) Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) přispívá Unie k dosažení vysoké úrovně ochrany spotřebitele prostřednictvím opatření přijatých podle článku 114 Smlouvy o fungování EU.
(4)
Směrnice 90/314/EHS ponechává členským státům široký prostor, pokud jde o provedení ve vnitrostátním právu. Mezi jejich právními předpisy proto přetrvávají výrazné rozdíly. Právní roztříštěnost zvyšuje náklady podniků a ztěžuje situaci těm, které hodlají podnikat v zahraničí, což ve svém důsledku pro spotřebitele znamená užší výběr.
(5)
Podle čl. 26 odst. 2 a článku 49 Smlouvy o fungování EU zahrnuje vnitřní trh prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží a služeb a svoboda usazování. Harmonizace práv a povinností, jež vyplývají ze smluv o souborných službách pro cesty a o spojených cestovních službách, je nutná k tomu, aby byl pro spotřebitele v této oblasti vytvořen skutečný vnitřní trh se správně nastavenou rovnováhou mezi vysokou úrovní ochrany spotřebitele a konkurenceschopností podniků.
(6)
Přeshraniční potenciál trhu se soubornými službami pro cesty není v současné době v Unii bezezbytku využit. Rozdíly v pravidlech pro ochranu cestujících v různých členských státech odrazují jak cestující od koupě souborných služeb a spojených cestovních služeb v jiném členském státě, tak pořadatele a prodejce od prodeje těchto služeb v jiném členském státě. Aby mohli cestující a obchodníci plně využívat výhod vnitřního trhu a zároveň byl zajištěn vysoký stupeň ochrany spotřebitele v celé Unii, je nutné více sblížit právní předpisy členských států o souborných službách a spojených cestovních službách.
(7)
Většina cestujících, kteří si pořizují souborné služby nebo spojené cestovní služby, jsou spotřebitelé ve smyslu práva Unie na ochranu spotřebitele. Není ovšem vždy snadné rozlišit mezi spotřebiteli a zástupci malých podniků nebo profesionály, kteří si cesty pro účely svého podnikání či profese rezervují týmiž rezervačními prostředky jako běžní spotřebitelé. Tito cestující mnohdy vyžadují podobný stupeň ochrany. Naopak existují společnosti nebo organizace, které zařizují cesty na základě obecné smlouvy, která je často uzavírána pro řadu cestovních služeb na konkrétní období, například s cestovní agenturou. U cest tohoto typu se nevyžaduje týž stupeň ochrany jako u spotřebitelů. Neuskutečňuje-li se tedy cesta na základě obecné smlouvy, měla by se tato směrnice vztahovat na osoby na pracovních cestách, včetně osob vykonávajících svobodná povolání, osob samostatně výdělečně činných nebo jiných fyzických osob. S cílem zamezit záměně s definicí výrazu „spotřebitel“ používaného v jiných právních předpisech Unie, by se osoby chráněné podle této směrnice měly označovat jako „cestující“.
(8)
Cestovní služby lze kombinovat mnoha různými způsoby, za souborné služby je proto vhodné považovat veškeré kombinace cestovních služeb vykazující znaky, které si cestující obvykle spojují se soubornými službami, zejména situace, kdy jsou samostatné cestovní služby kombinovány do jediného cestovního produktu, za jehož řádné poskytnutí odpovídá pořadatel. Podle judikatury Soudního dvora Evropské unie (4) by nemělo hrát roli, zda ke kombinaci cestovních služeb došlo před vlastním kontaktem s cestujícím, na jeho žádost či na základě jím provedeného výběru. Tytéž zásady by měly platit bez ohledu na to, zda je rezervace provedena obchodníkem v obchodních prostorech, nebo přes Internet.
(9)
Pro přehlednost by se mělo rozlišovat mezi na jedné straně soubornými službami a na druhé straně spojenými cestovními službami, u nichž obchodníci přes Internet nebo v obchodních prostorech cestujícímu pomáhají opatřit si cestovní služby, v důsledku čehož cestující uzavře smlouvy s různými poskytovateli cestovních služeb, a to i pomocí propojených rezervačních procesů, přičemž taková služba nevykazuje znaky souborných služeb a nebylo by namístě u ní uplatňovat veškeré povinnosti, které se na souborné služby vztahují.
(10)
S ohledem na vývoj na trhu je třeba upřesnit definici souborných služeb na základě alternativních objektivních kritérií, která se převážně týkají způsobu, jakým jsou cestovní služby nabízeny nebo pořizovány a kdy mohou cestující důvodně předpokládat, že budou touto směrnicí chráněni. Jedná se například o situaci, kdy jsou pro tutéž cestu nebo pobyt kupovány na jediném prodejním místě různé typy cestovních služeb a tyto služby byly vybrány předtím, než cestující souhlasí se zaplacením, to jest v rámci téhož rezervačního procesu, nebo kdy jsou takové služby nabízeny nebo účtovány za souhrnnou nebo celkovou cenu, jakož i o situaci, kdy jsou takové služby inzerovány nebo prodávány pod názvem „souborné služby“ nebo pod podobným názvem naznačujícím úzkou vazbu mezi danými cestovními službami. Za takový podobný název by bylo možné považovat například spojení „kombinovaná nabídka“, „all inclusive“ či „vše v jednom“.
(11)
Mělo by se též jasně stanovit, že cestovní služby kombinované po uzavření smlouvy, jíž obchodník opravňuje cestujícího, aby si zvolil z nabídky různých typů cestovních služeb - jak tomu bývá například u dárkových poukazů na souborné služby -, jsou soubornými službami. Kombinace cestovních služeb by se dále měla považovat za souborné služby, při nichž si obchodníci předávají jméno cestujícího, jeho platební údaje a e-mailovou adresu a kdy je jiná smlouva uzavřena do 24 hodin po potvrzení rezervace první cestovní služby.
(12)
Zároveň by se měly spojené cestovní služby odlišovat od cestovních služeb, které si cestující rezervují nezávisle, mnohdy v různé době, byť pro účely stejné cesty či pobytu. Spojené cestovní služby on-line by se rovněž měly odlišovat od propojených internetových stránek, jejichž účelem není uzavření smlouvy s cestujícím, a od odkazů, jimiž jsou cestující pouze obecně informováni o dalších cestovních službách, například když hotel nebo pořadatel akce na svých internetových stránkách uvede seznam všech subjektů poskytujících přepravu do místa konání zcela bez souvislosti s jakoukoli konkrétní rezervací, nebo když se používají k umístění reklamy na internetové stránky „cookies“ nebo metadata.
(13)
Měla by se stanovit zvláštní pravidla pro obchodníky v obchodních prostorech i přes Internet, kteří jsou cestujícím během jediné návštěvy či kontaktu s jejich prodejním místem nápomocni s uzavřením samostatných smluv s jednotlivými poskytovateli služeb, i pro internetové obchodníky, kteří například prostřednictvím propojených on-line rezervačních procesů cíleným způsobem zprostředkovávají pořízení alespoň jedné dodatečné cestovní služby od jiného prodejce, je-li smlouva uzavřena do 24 hodin po potvrzení první cestovní služby. Toto zprostředkování se bude často zakládat na obchodní vazbě mezi obchodníkem, který pořízení dodatečných cestovních služeb zprostředkovává, a jiným obchodníkem a zahrnovat finanční odměnu bez ohledu na metodu jejího výpočtu, jež se může zakládat například na počtu kliknutí nebo na obratu. Tato pravidla by se vztahovala například na situaci, kdy cestující při potvrzení rezervace první cestovní služby, například letu nebo jízdy vlakem, obdrží nabídku k rezervaci dodatečné cestovní služby, která je k dispozici ve zvolené destinaci, například hotelového ubytování, s odkazem na webovou stránku jiného poskytovatele služeb nebo zprostředkovatele, na níž lze rezervaci provést. Přestože tento způsob pořádání cest by neměl být soubornými službami ve smyslu této směrnice, při nichž za řádné poskytnutí všech cestovních služeb přebírá odpovědnost jediný pořadatel, představují takové spojené cestovní služby alternativní obchodní model, který často souborným službám blízce konkuruje.
(14)
Aby byla zajištěna spravedlivá hospodářská soutěž a ochrana cestujících, měla by se i na spojené cestovní služby vztahovat povinnost prokazatelně poskytnout dostatečné záruky, že budou vráceny platby a bude zajištěna repatriace cestujících v případě platební neschopnosti.
(15)
Koupě samostatné cestovní služby jako takové by neměla představovat souborné služby ani spojené cestovní služby.
(16)
Aby byla situace pro cestující přehlednější a mohli se informovaně rozhodovat mezi různými nabízenými cestovními režimy, mělo by se od obchodníků vyžadovat, aby jasným a výrazným způsobem uvedli, zda nabízejí souborné služby nebo spojené cestovní služby, a informovali o odpovídajícím stupni ochrany předtím, než cestující souhlasí se zaplacením. Obchodníkovo prohlášení o právní formě nabízeného cestovního produktu by mělo odpovídat skutečnosti. Neposkytují-li obchodníci cestujícím přesné informace, měly by zasáhnout příslušné kontrolní orgány.
(17)
Při určování toho, zda se jedná o souborné služby nebo spojené cestovní služby, by se měla posuzovat pouze kombinace různých typů cestovních služeb, například ubytování, přepravy osob autobusem, vlakem, lodí či letadlem a pronájmu motorových vozidel nebo některých typů motocyklů. Ubytování za účelem bydlení, i při dlouhodobých jazykových kurzech, by se nemělo považovat za ubytování ve smyslu této směrnice. Finanční služby jako například cestovní pojištění by neměly být považovány za samostatné cestovní služby. Kromě toho by se za samostatné cestovní služby neměly považovat služby, které jsou z podstaty součástí jiné cestovní služby. Jedná se například o přepravu zavazadel poskytovanou jako součást přepravy osob, drobné dopravní služby, jako je přeprava cestujících v rámci prohlídky s průvodcem nebo přeprava mezi hotelem a letištěm nebo železniční stanicí, strava, nápoje a úklid poskytované jako součást ubytování nebo přístup do místních zařízení určených pro hotelové hosty, jako je bazén, sauna, lázně nebo posilovna. Rovněž to znamená, že v případech, kdy je, na rozdíl od okružní plavby, poskytován nocleh jako součást přepravy cestujících po silnici, vlakem, lodí či letadlem, by se ubytování nemělo považovat za samostatnou cestovní službu, je-li hlavní složkou jednoznačně doprava.
(18)
Jinými službami cestovního ruchu, které z podstaty nejsou součástí přepravy osob, ubytování ani pronájmu motorových vozidel nebo některých typů motocyklů, mohou být například vstupenky na koncerty, sportovní události, výlety nebo akce zábavních parků, prohlídky s průvodcem, skipasy a pronájem sportovního vybavení, jako je lyžařská výstroj, nebo lázeňské procedury. Pokud jsou však tyto služby kombinovány pouze s jedním dalším typem cestovní služby, například s ubytováním, mělo by k vytvoření souborné služby nebo spojené cestovní služby dojít pouze tehdy, jestliže tyto služby představují významnou část hodnoty souborné nebo spojené cestovní služby, jsou inzerovány jako podstatná část cesty nebo pobytu nebo jiným způsobem představují podstatnou část cesty nebo pobytu. Pokud jiné služby cestovního ruchu tvoří alespoň 25 % hodnoty dané kombinace, měly by být považovány za významnou část hodnoty souborných služeb nebo spojených cestovních služeb. Je třeba upřesnit, že v případě doplnění dalších služeb cestovního ruchu, například k hotelovému ubytování rezervovaných jako samostatné služby po příjezdu cestujícího do hotelu, by se nemělo jednat o souborné služby. Nemělo by to vést k obcházení této směrnice v tom smyslu, že by pořadatelé nebo prodejci nabízeli cestujícím, aby si napřed zvolili další služby cestovního ruchu a poté jim bylo nabídnuto, že smlouva na tyto služby bude uzavřena až po zahájení poskytování první cestovní služby.
(19)
Vzhledem k tomu, že u krátkodobých cest potřeba ochrany cestujících tolik nevyvstává, a aby byli obchodníci ušetřeni zbytečné zátěže, neměla by se směrnice vztahovat na cesty trvající méně než 24 hodin, které nezahrnují ubytování, ani na souborné služby či spojené cestovní služby nabízené nebo zprostředkované příležitostně a na neziskovém základě pouze omezenému počtu cestujících. Do druhé jmenované skupiny mohou spadat například cesty, které pouze několikrát ročně organizují charitativní organizace, sportovní kluby nebo školy pro své členy a nejsou nabízeny široké veřejnosti. Náležité informace o této výjimce by měly být veřejně zpřístupněny, aby se zajistilo, že obchodníci a cestující budou řádně informováni o skutečnosti, že se tato směrnice na uvedené souborné služby nebo spojené cestovní služby nevztahuje.
(20)
Touto směrnicí by nemělo být dotčeno vnitrostátní smluvní právo v případě aspektů, které nejsou touto směrnicí upraveny.
(21)
Členským státům by v souladu s právem Unie měla být i nadále ponechána pravomoc uplatňovat ustanovení této směrnice v oblastech, které do oblasti její působnosti nespadají. Členské státy mohou ponechat v platnosti nebo přijmout vnitrostátní právní předpisy, které odpovídají této směrnici nebo některým z jejích ustanovení, vztahující se na smlouvy, které nespadají do oblasti působnosti této směrnice. Členské státy mohou například ponechat v platnosti nebo přijmout odpovídající ustanovení týkající se určitých samostatných smluv na jednotlivé cestovní služby (například pronájem rekreačních obydlí) nebo souborných služeb a spojených cestovních služeb nabízených nebo zprostředkovávaných na neziskovém základě, omezené skupině cestujících a pouze příležitostně nebo souborných služeb a spojených cestovních služeb, které jsou poskytovány po dobu kratší než 24 hodin a které nezahrnují ubytování.
(22)
Hlavním určujícím znakem souborné služby je to, že jeden z obchodníků jakožto pořadatel odpovídá za řádné a úplné poskytnutí souborných služeb. Obchodník by měl vystupovat výhradně jako prodejce či prostředník bez pořadatelské odpovědnosti pouze v případech, kdy jako pořadatel souborných služeb vystupuje jiný obchodník, obvykle cestovní agentura s obchodními prostory nebo internetová cestovní agentura. Zda obchodník vystupuje u daných souborných služeb jako pořadatel, by se mělo odvíjet od jeho účasti na vytvoření souborných služeb, nikoli od toho, jak obchodník svou činnost označuje. Při rozhodování o tom, zda je obchodník pořadatelem nebo prodejcem, by nemělo být určující, zda obchodník vystupuje na straně dodávky, nebo jako zástupce jednající za cestujícího.
(23)
Směrnice 90/314/EHS umožnila členským státům určit, zda mají za řádné poskytování souborných služeb nést odpovědnost prodejci, pořadatelé, nebo prodejci i pořadatelé. Tato flexibilita vedla v některých členských státech k nejasnostem, pokud jde o to, který obchodník nese odpovědnost za řádné poskytování příslušných cestovních služeb. V této směrnici by proto mělo být vyjasněno, že za poskytování cestovních služeb zahrnutých do smlouvy o souborných službách pro cesty nesou odpovědnost pořadatelé, pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, že odpovědnost nesou pořadatel i prodejce.
(24)
Za poskytnutí informací o souborných službách ještě před uzavřením smlouvy by měli společně s pořadatelem odpovídat i prodejci. Pro usnadnění komunikace, zejména v případech s přeshraničním prvkem, by cestující měli být schopni obrátit se na pořadatele i prostřednictvím prodejce, u nějž souborné služby zakoupili.
(25)
Před zakoupením souborných služeb by se cestujícím mělo dostat veškerých nutných informací, ať už prodej probíhá na dálku, v obchodních prostorech či jiným způsobem. Obchodník by měl při poskytování těchto informací brát ohled na zvláštní potřeby cestujících zranitelnějších v důsledku svého věku nebo zdravotního stavu, mohl-li takové potřeby důvodně předpokládat.
(26)
Klíčové informace, například o hlavních vlastnostech cestovních služeb nebo o cenách, uváděné v inzertních materiálech, na internetových stránkách pořadatele nebo v katalozích v rámci poskytování informací před uzavřením smlouvy, by měly být závazné, pokud si pořadatel nevyhradí právo tyto prvky změnit a pokud tyto změny jasným, srozumitelným a výrazným způsobem nesdělí cestujícímu ještě před uzavřením smlouvy o souborných službách pro cesty. S novými komunikačními technologiemi, které umožňují snadnou aktualizaci, již není nutné, aby byla konkrétní pravidla stanovena v katalozích, je však třeba zajistit, aby změny informací poskytnutých před uzavřením smlouvy byly sděleny cestujícímu. Vždy by mělo být možné informace před uzavřením smlouvy o souborných službách pro cesty změnit, pokud s tím obě strany výslovně souhlasí.
(27)
Požadavky na informace jsou v této směrnici stanoveny taxativně, avšak neměly by jimi být dotčeny požadavky na informace stanovené v jiných použitelných právních předpisech Unie (5).
(28)
Pořadatelé by měli poskytovat obecné informace o vízových požadavcích země určení. Informace o přibližných lhůtách pro vyřízení víz lze poskytnout odkazem na úřední informace země určení.
(29)
S ohledem na zvláštnosti smluv o souborných službách pro cesty by práva a povinnosti smluvních stran měly být stanoveny na období před poskytováním souborných služeb a po jeho zahájení, zejména pro případ, že by souborné služby nebyly poskytnuty řádně nebo by nastala změna okolností.
(30)
Vzhledem k tomu, že se souborné služby často nakupují s velkým předstihem, mohou nastat nepředvídané okolnosti. Cestující by proto měl mít právo převést za určitých podmínek smlouvu o souborných službách pro cesty na jiného cestujícího. V takových situacích by měl mít pořadatel možnost získat zpět náklady, například požaduje-li subdodavatel poplatky za změnu jména cestujícího nebo za zrušení přepravního dokladu a vystavení nového.
(31)
Cestující by dále měli mít možnost smlouvu o souborných službách pro cesty ukončit kdykoli před zahájením poskytování souborných služeb proti zaplacení přiměřeného a zdůvodnitelného storno poplatku, se zohledněním očekávané úspory nákladů a příjmů z alternativního využití cestovních služeb. Měli by mít rovněž právo na ukončení smlouvy o souborných službách pro cesty bez zaplacení jakéhokoli storno poplatku, nastanou-li nevyhnutelné a mimořádné okolnosti mající zásadní vliv na poskytování souborných služeb. Může sem patřit například válečný konflikt, jiné závažné bezpečnostní problémy jako terorismus, významná rizika pro lidské zdraví, například výskyt ohniska závažného onemocnění v cestovní destinaci, nebo přírodní katastrofy, jako například záplavy, zemětřesení či povětrnostní podmínky, jež znemožňují bezpečně se dopravit do místa určení, jak bylo dohodnuto ve smlouvě o souborných službách pro cesty.
(32)
I pořadatel by měl mít za zvláštních okolností právo ukončit smlouvu o souborných službách pro cesty bez finanční náhrady před zahájením poskytování souborných služeb, například nedosáhlo-li se minimálního počtu účastníků a pořadatel si tuto možnost vyhradil ve smlouvě. Pořadatel by měl v takovém případě vrátit všechny platby uskutečněné v souvislosti s těmito soubornými službami.
(33)
V určitých případech by pořadateli mělo být umožněno, aby provedl ve smlouvě o souborných službách pro cesty jednostranné změny. Cestující by ovšem měli mít právo smlouvu o souborných službách pro cesty ukončit, jestliže změny výrazným způsobem mění některou z hlavních vlastností příslušných cestovních služeb. Tím by například mohla být situace, kdy dojde ke snížení kvality nebo hodnoty cestovních služeb. Změny časů odjezdu nebo příjezdu uvedené ve smlouvě o souborných službách pro cesty by měly být považovány za významné, pokud by například cestujícímu způsobily značné nesnáze nebo další náklady, například v případě změn v přepravě nebo ubytování. Zvýšení cen by mělo být možné pouze tehdy, došlo-li ke změně nákladů na pohonné hmoty nebo na jiné zdroje energie k přepravě osob, výše daní nebo poplatků uložených třetí stranou, která se přímo nepodílí na poskytování cestovních služeb zahrnutých ve smlouvě o souborných službách pro cesty, nebo ke změně směnných kurzů souvisejících se soubornými službami, a pouze pokud smlouva výslovně uvádí možnost takovéhoto zvýšení ceny a uvádí, že cestující má právo na slevu odpovídající snížení uvedených nákladů. Pokud pořadatel navrhuje zvýšení ceny o více než 8 % celkové ceny, měl by mít cestující možnost smlouvu o souborných službách pro cesty ukončit bez zaplacení storno poplatku.
(34)
Je vhodné stanovit zvláštní pravidla týkající se prostředků pro zjednání nápravy při neplnění podmínek smlouvy o souborných službách pro cesty. Cestující by měl mít nárok na odstranění problémů, a pokud nelze podstatnou část cestovních služeb zahrnutých ve smlouvě o souborných službách pro cesty poskytnout, mělo by mu být nabídnuto vhodné náhradní řešení. Pokud pořadatel nápravu neplnění smluvních podmínek nesjedná v přiměřené lhůtě stanovené cestujícím, měl by mít cestující možnost učinit tak sám a požadovat náhradu nezbytných nákladů. V některých případech by nemělo být stanovení lhůty třeba, zejména je-li zapotřebí okamžité nápravy. O takovou situaci by se například mohlo jednat, pokud by z důvodu zpoždění autobusu poskytovaného pořadatelem musel cestující využít taxislužby, aby stihl svůj let. Cestující by rovněž měli mít právo na slevu, ukončení smlouvy o souborných službách pro cesty nebo náhradu škody. Náhrada by se měla vztahovat také na nehmotné škody, například na zkažený zážitek z cesty či pobytu v důsledku podstatných problémů při poskytování příslušných cestovních služeb. Cestující by měl mít povinnost informovat pořadatele bez zbytečného prodlení, s ohledem na okolnosti daného případu, o jakémkoli neplnění smluvních podmínek, jež zaznamená v průběhu poskytování cestovní služby zahrnuté ve smlouvě o souborných službách pro cesty. Pokud tak neučiní, může to být zohledněno při stanovování vhodné výše slevy nebo náhrady škody, pokud by takové oznámení škodě zabránilo nebo ji snížilo.
(35)
V zájmu jednotnosti je třeba ustanovení této směrnice provázat s mezinárodními úmluvami upravujícími cestovní služby a s právními předpisy Unie o právech cestujících. Nese-li odpovědnost za neposkytnutí nebo nesprávné poskytnutí cestovních služeb zahrnutých ve smlouvě o souborných službách pro cesty pořadatel, měl by mít možnost odvolat se na omezení odpovědnosti poskytovatelů služeb uvedená v mezinárodních úmluvách, jako je Montrealská úmluva o sjednocení některých pravidel pro mezinárodní leteckou dopravu z roku 1999 (6), Úmluva o mezinárodní železniční přepravě z roku 1980 (COTIF) (7) a Athénská úmluva o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 (8). Nelze-li v důsledku nevyhnutelných a mimořádných okolností zajistit včasný návrat cestujícího do místa odjezdu, měl by pořadatel nést náklady na nezbytné ubytování nejvýše za tři noci na jednoho cestujícího, nestanoví-li stávající či budoucí právní předpisy Unie o právech cestujících delší období.
(36)
Tato směrnice by se neměla dotknout práv cestujících na uplatnění nároků podle této směrnice ani podle jiných příslušných právních předpisů Unie či mezinárodních úmluv; cestující tudíž mají nadále možnost vznést nárok vůči pořadateli, dopravci nebo jiné odpovědné osobě či případně několika osobám. Je třeba upřesnit, že s cílem zabránit nadměrné náhradě škody by se náhrady škody nebo slevy poskytnuté na základě této směrnice měly odečítat od náhrad škod nebo slev poskytnutých na základě jiných příslušných právních předpisů Unie či mezinárodních úmluv. Odpovědností pořadatele by nemělo být dotčeno právo požadovat regres od třetích stran, včetně poskytovatelů služeb.
(37)
Ocitne-li se cestující během cesty nebo pobytu v obtížích, měl by být pořadatel povinen poskytnout mu bez zbytečného prodlení náležitou pomoc. Taková pomoc by měla podle dané situace spočívat hlavně v poskytnutí informací například o zdravotní péči, místních orgánech a konzulární pomoci, jakož i v poskytnutí praktické pomoci, například pokud jde o komunikaci na dálku a náhradní cestovní řešení.
(38)
Komise ve sdělení ze dne 18. března 2013 nazvaném „Ochrana cestujících v případě úpadku leteckého dopravce“ uvedla opatření pro zdokonalení ochrany cestujících v případě úpadku leteckého dopravce, včetně lepšího prosazování nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 (9) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008 i prostřednictvím spolupráce se zúčastněnými stranami z řad tohoto odvětví, a pokud by tyto kroky nepostačovaly, bylo by možné zvážit i legislativní opatření. Zmíněné sdělení se týká nákupu jednotlivého prvku, totiž služeb letecké dopravy, a není jím proto dotčena ochrana pro případ platební neschopnosti týkající se souborných služeb a spojených cestovních služeb.
(39)
Členské státy by měly zajistit, aby cestující, kteří si zakoupí souborné služby, byli plně chráněni proti platební neschopnosti pořadatele. Členské státy, v nichž jsou pořadatelé usazeni, by měly zajistit, aby tito pořadatelé poskytli záruku, že v případě jejich platební neschopnosti budou vráceny veškeré platby již provedené cestujícími nebo v jejich prospěch, a pokud souborné služby zahrnují přepravu osob, že bude zajištěna repatriace cestujících. Nicméně by měla existovat možnost nabídnout cestujícím pokračování poskytování souborných služeb. Členské státy si mohou samy zvolit, jakým způsobem má být poskytnuta ochrana pro případ platební neschopnosti, měly by však zajistit, aby tato ochrana byla účinná. Účinností je myšleno, že ochrana by měla být k dispozici, jakmile v důsledku platební neschopnosti pořadatele cestovní služby nejsou nebo nebudou poskytnuty nebo budou poskytnuty pouze částečně nebo jakmile poskytovatelé služeb požadují zaplacení po cestujících. Členské státy by měly mít možnost požadovat, aby pořadatelé cestujícím vystavili osvědčení dokládající přímý nárok vůči poskytovateli ochrany pro případ platební neschopnosti.
(40)
Aby byla ochrana proti platební neschopnosti účinná, měla by pokrývat předvídatelné množství plateb zasažených platební neschopností pořadatele a ve vhodných případech i předvídatelné náklady na repatriaci. To znamená, že by ochrana měla být dostatečně vysoká, aby pokryla všechny předvídatelné platby uskutečněné cestujícími nebo v jejich prospěch v rámci souborných služeb v hlavní sezóně, přičemž se zohlední období mezi obdržením takových plateb a dokončením cest či pobytů, jakož i případné předvídatelné náklady na repatriaci. To bude obecně znamenat, že záruka musí pokrýt dostatečně vysoké procento obratu pořadatele, co se týče souborných služeb, a může záviset na faktorech, jako je typ prodaných souborných služeb, včetně způsobu přepravy či cestovní destinace, a na jakýchkoliv právních omezeních nebo závazcích pořadatele, pokud jde o výše záloh, které může přijmout, a načasování jejich zaplacení před zahájením poskytování souborných služeb. Vzhledem k tomu, že nezbytné pokrytí lze vypočítat na základě nejnovějších obchodních údajů, například obratu dosaženého za poslední obchodní rok, měli by mít pořadatelé povinnost přizpůsobit ochranu proti platební neschopnosti v případě zvýšeného rizika, včetně výrazného nárůstu prodaných souborných služeb. Nemělo by však být třeba, aby účinná ochrana proti platební neschopnosti zohledňovala velmi vzdálená rizika, jako je například platební neschopnost vyhlášená několika největšími pořadateli zároveň, pokud by zohlednění takových rizik mělo nepřiměřený vliv na náklady na tuto ochranu, a tím by bránilo její účinnosti. V takových případech může být záruka pro náhradu uskutečněných plateb omezena.
(41)
S ohledem na rozdíly mezi vnitrostátními právními řády a zvyklostmi, pokud jde o strany smlouvy o souborných službách pro cesty a přijímání plateb uskutečněných cestujícími nebo v jejich prospěch, by měly mít členské státy možnost požadovat, aby si ochranu pro případ platební neschopnosti opatřili i prodejci.
(42)
V souladu se směrnicí 2006/123/ES je vhodné stanovit pravidla, kterými se zabrání, aby povinnosti týkající se ochrany pro případ platební neschopnosti překážely volnému pohybu služeb a svobodě usazování. Členské státy by proto měly mít povinnost uznat ochranu pro případ platební neschopnosti zřízenou podle práva členského státu usazení. K usnadnění správní spolupráce a dohledu v oblasti ochrany pro případ platební neschopnosti nad pořadateli a tam, kde je to relevantní, prodejci, kteří působí v různých členských státech, by měly mít členské státy povinnost určit ústřední kontaktní místa.
(43)
Obchodníci, kteří zprostředkovávají spojené cestovní služby, by měli mít povinnost informovat cestující, že si nekupují souborné služby a že za řádné plnění jejich smluv odpovídají výhradně jednotliví poskytovatelé cestovních služeb. Obchodníci, kteří zprostředkovávají spojené cestovní služby, by navíc měli mít povinnost poskytnout ochranu pro případ platební neschopnosti pro účely vrácení plateb, které přijali, a jsou-li odpovědní za přepravu osob, pro účely repatriace cestujících, a měli by v tom smyslu cestující informovat. Na obchodníky, kteří odpovídají za plnění jednotlivých smluv tvořících součást spojených cestovních služeb, se vztahují obecné právní předpisy Unie na ochranu spotřebitele i její právní předpisy pro konkrétní odvětví.
(44)
Při stanovování pravidel pro režimy ochrany v případě platební neschopnosti v souvislosti se soubornými službami a spojenými cestovními službami by členským státům nemělo být bráněno, aby zohlednily zvláštní situaci menších společností při zajištění stejné úrovně ochrany cestujících.
(45)
Cestující by měli být chráněni před chybami v průběhu rezervačních procesů týkajících se souborných služeb a spojených cestovních služeb.
(46)
Je třeba potvrdit, že se cestující nemohou vzdát práv vyplývajících z této směrnice a pořadatelé nebo obchodníci zprostředkovávající spojené cestovní služby se nemohou vyvázat ze svých povinností tvrzením, že vystupují pouze v roli poskytovatele cestovních služeb, prostředníka či jiného subjektu.
(47)
Členské státy by měly stanovit sankce za porušení vnitrostátních předpisů, kterými provedou tuto směrnici, a zajistit jejich uplatňování. Tyto sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(48)
V důsledku přijetí této směrnice je nutné přizpůsobit některé legislativní akty Unie v oblasti ochrany spotřebitele. Je třeba zejména objasnit, že na porušování této směrnice se vztahuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (10). Navíc vzhledem k tomu, že se směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU (11) ve své stávající podobě nevztahuje na smlouvy spadající do působnosti směrnice 90/314/EHS, je nutno směrnici 2011/83/EU změnit, aby bylo zajištěno, že se bude i nadále vztahovat na jednotlivé cestovní služby, jež jsou součástí spojených cestovních služeb, pokud tyto jednotlivé služby nejsou jinak vyňaty z oblasti působnosti směrnice 2011/83/EU, a aby se některá práva spotřebitelů stanovená v uvedené směrnici vztahovala rovněž na souborné služby.
(49)
Touto směrnicí nejsou dotčena pravidla na ochranu osobních údajů stanovená ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES (12) ani pravidla Unie v oblasti mezinárodního práva soukromého, včetně nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 (13).
(50)
Je třeba upřesnit, že by se regulatorní požadavky této směrnice na ochranu v případě platební neschopnosti a informace v souvislosti se spojenými cestovními službami měly vztahovat i na obchodníky, kteří nejsou usazeni v členském státě a kteří jakýmikoli prostředky směřují svou činnost ve smyslu nařízení (ES) č. 593/2008 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 (14) do jednoho nebo více členských států.
(51)
Jelikož cíle této směrnice, totiž přispět k řádnému fungování vnitřního trhu a k dosažení co nejjednotnější vysoké úrovně ochrany spotřebitele, nelze uspokojivě dosáhnout na úrovni členských států, ale může jej být z důvodu rozsahu lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(52)
Tato směrnice ctí základní práva a dodržuje zásady uznané Listinou základních práv Evropské unie. Tato směrnice především respektuje svobodu podnikání stanovenou v článku 16 Listiny a zároveň zajišťuje vysokou úroveň ochrany spotřebitele v Unii, ve shodě s článkem 38 Listiny.
(53)
Členské státy se v souladu se společným politickým prohlášením členských států a Komise ze dne 28. září 2011 o informativních dokumentech (15) zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních nástrojů přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu. Ve vztahu k této směrnici považuje normotvůrce předložení těchto dokumentů za odůvodněné.
(54)
Směrnice 90/314/EHS by proto měla být zrušena,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI, DEFINICE A ÚROVEŇ HARMONIZACE
Článek 1
Předmět
Účelem této směrnice je přispět k řádnému fungování vnitřního trhu a k dosažení co možná nejjednotnější vysoké úrovně ochrany spotřebitele sblížením některých aspektů právních a správních předpisů členských států, pokud jde o smlouvy mezi cestujícími a obchodníky o souborných službách pro cesty o spojených cestovních službách.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na souborné služby, které obchodníci nabízejí k prodeji nebo prodávají cestujícím, a na spojené cestovní služby, které obchodníci zprostředkovávají cestujícím.
2. Tato směrnice se nepoužije na souborné služby a spojené cestovní služby:
a)
na dobu kratší než 24 hodin, jestliže nezahrnují nocleh;
b)
nabízené nebo zprostředkovávané příležitostně, na neziskovém základě a pouze omezené skupině cestujících;
c)
zakoupené na základě obecné smlouvy o pořádání pracovních cest mezi obchodníkem a jinou fyzickou či právnickou osobou, která jedná za účelem souvisejícím s její obchodní činností, podnikáním, řemeslem nebo povoláním.
3. Touto směrnicí není dotčeno obecné vnitrostátní smluvní právo, například pravidla týkající se platnosti, vzniku nebo účinnosti smluv, pokud nejsou aspekty obecného smluvního práva upraveny touto směrnicí.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„cestovní službou“:
a)
přeprava osob;
b)
ubytování, které z podstaty není součástí přepravy cestujících a není k účelům bydlení;
c)
pronájem automobilů, jiných motorových vozidel ve smyslu čl. 3 bodu 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES (16) nebo motocyklů, pro něž se podle čl. 4 odst. 3 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES (17) vyžaduje řidičský průkaz kategorie A;
d)
jakákoli jiná služba cestovního ruchu, která není z podstaty součástí jiné cestovní služby ve smyslu písmen a), b) nebo c);
2)
„soubornými službami“ kombinace alespoň dvou rozdílných typů cestovních služeb pro účely téže cesty nebo pobytu, pokud:
a)
kombinaci těchto služeb provádí jeden obchodník, a to i na žádost nebo podle výběru cestujícího, ještě před uzavřením jediné smlouvy o veškerých službách; nebo
b)
bez ohledu na to, zda jsou uzavřeny samostatné smlouvy s jednotlivými poskytovateli cestovních služeb, jsou tyto služby:
i)
zakoupeny na jediném prodejním místě a byly vybrány předtím, než cestující souhlasí se zaplacením,
ii)
nabízeny, prodávány nebo účtovány za souhrnnou nebo celkovou cenu,
iii)
pro účely inzerce nebo prodeje označeny jako „souborné služby“ či obdobně,
iv)
kombinovány po uzavření smlouvy, jíž obchodník opravňuje cestujícího k výběru z různých typů cestovních služeb, nebo
v)
zakoupeny od samostatných obchodníků prostřednictvím propojených on-line rezervačních procesů, při nichž obchodník, s nímž byla uzavřena první smlouva, předá jméno, platební údaje a e-mailovou adresu cestujícího dalšímu obchodníkovi nebo dalším obchodníkům a s tímto obchodníkem nebo obchodníky je uzavřena smlouva do 24 hodin po potvrzení rezervace první cestovní služby.
Kombinace cestovních služeb, pří níž se nanejvýš jeden typ cestovní služby podle bodu 1 písm. a), b) nebo c) kombinuje s jednou nebo více službami cestovního ruchu podle bodu 1 písm. d), nepředstavuje souborné služby, pokud tyto služby cestovního ruchu:
a)
nepředstavují významnou část hodnoty dané kombinace, nejsou inzerovány jako podstatná část kombinace ani jiným způsobem nepředstavují podstatnou část kombinace; nebo
b)
jsou vybrány a zakoupeny až po zahájení poskytování cestovní služby ve smyslu bodu 1 písm. a), b) nebo c);
3)
„smlouvou o souborných službách pro cesty“ smlouva o souborných službách jako celku nebo, poskytují-li se souborné služby na základě samostatných smluv, všechny smlouvy, které se vztahují na cestovní služby zahrnuté do souboru;
4)
„zahájením poskytování souborných služeb“ začátek poskytování cestovních služeb zahrnutých do souborných služeb;
5)
„spojenými cestovními službami“ alespoň dva různé typy cestovních služeb zakoupené pro účely téže cesty nebo pobytu, které nejsou soubornými službami, jejichž vyústěním je uzavření samostatných smluv s jednotlivými poskytovateli cestovních služeb, jestliže obchodník zprostředkovává:
a)
cestujícím při jediné návštěvě či kontaktu se svým prodejním místem samostatný výběr a samostatnou platbu každé jednotlivé cestovní služby; nebo
b)
cíleným způsobem pořízení alespoň jedné další cestovní služby od jiného obchodníka a pokud je smlouva s tímto jiným obchodníkem uzavřena do 24 hodin po potvrzení rezervace první cestovní služby.
Pokud je zakoupen pouze jeden typ cestovní služby podle bodu 1 písm. a), b) nebo c) a jedna nebo více služeb cestovního ruchu podle bodu 1 písm. d), nejedná se o spojenou cestovní službu, pokud posledně jmenované služby nepředstavují významnou část hodnoty dané kombinace služeb a nejsou inzerovány jako podstatná část cesty nebo pobytu ani jiným způsobem nepředstavují jejich podstatnou část;
6)
„cestujícím“ každá osoba, která má v úmyslu uzavřít smlouvu v oblasti působnosti této směrnice nebo má právo cestovat na základě takovéto smlouvy;
7)
„obchodníkem“ fyzická nebo právnická osoba, bez ohledu na to, zda je v soukromém nebo veřejném vlastnictví, která jedná, i prostřednictvím jiné osoby jednající jejím jménem nebo v její prospěch, za účelem, který lze považovat za její obchodní činnost, podnikání, řemeslo nebo povolání v souvislosti se smlouvami, na které se vztahuje tato směrnice, ať už vystupuje jako pořadatel, prodejce, obchodník zprostředkovávající spojené cestovní služby nebo poskytovatel cestovních služeb;
8)
„pořadatelem“ obchodník, který kombinuje a prodává nebo nabízí k prodeji souborné služby, ať už bezprostředně, či prostřednictvím jiného obchodníka, anebo společně s jiným obchodníkem, nebo obchodník, který předává údaje o cestujícím jinému obchodníkovi v souladu s bodem 2 písm. b) podbodem v);
9)
„prodejcem“ obchodník jiný než pořadatel, který prodává nebo k prodeji nabízí souborné služby kombinované pořadatelem;
10)
„usazením“ usazení ve smyslu čl. 4 bodu 5 směrnice 2006/123/ES;
11)
„trvalým nosičem“ jakýkoli nástroj, který umožňuje cestujícímu nebo obchodníkovi ukládat informace určené jemu osobně způsobem vhodným pro jejich budoucí použití po dobu přiměřenou jejich účelu a který umožňuje reprodukci uložených informací v nezměněném stavu;
12)
„nevyhnutelnými a mimořádnými okolnostmi“ situace, již strana, která se jí dovolává, nemůže ovlivnit a jejímž důsledkům nelze zabránit ani přijetím veškerých přiměřených opatření;
13)
„neplněním smluvních podmínek“ neposkytnutí nebo nesprávné poskytnutí cestovních služeb, které jsou součástí souborných služeb;
14)
„nezletilou osobou“ každá osoba mladší 18 let;
15)
„prodejním místem“ jakékoli prodejní prostory, movité i nemovité, nebo prodejní internetová stránka nebo podobné on-line prodejní zařízení, včetně případů, kdy jsou prodejní internetové stránky nebo on-line prodejní zařízení cestujícím prezentovány jako jedno zařízení, včetně telefonní služby;
16)
„repatriací“ návrat cestujícího do místa odjezdu nebo do jiného místa, na němž se smluvní strany dohodnou.
Článek 4
Úroveň harmonizace
Členské státy nesmějí v rámci svého vnitrostátního práva ponechat v platnosti ani zavádět ustanovení odchylná od ustanovení této směrnice, včetně více či méně přísných ustanovení, za účelem zajištění odlišné úrovně ochrany cestujícího, pokud není v této směrnici stanoveno jinak.
KAPITOLA II
INFORMAČNÍ POVINNOSTI A OBSAH SMLOUVY O SOUBORNÝCH SLUŽBÁCH PRO CESTY
Článek 5
Informace před uzavřením smlouvy
1. Členské státy zajistí, aby předtím, než bude cestující vázán smlouvou o souborných službách pro cesty či odpovídající smluvní nabídkou, poskytl pořadatel a, prodávají-li se souborné služby prostřednictvím prodejce, rovněž prodejce cestujícímu standardní informace na příslušném formuláři uvedeném v části A nebo B přílohy I a, je-li to pro dané souborné služby relevantní, tyto informace:
a)
hlavní náležitosti cestovních služeb:
i)
cestovní destinace, trasa a délka pobytu, včetně termínů a, je-li součástí ubytování, počet zahrnutých nocí;
ii)
dopravní prostředky, jejich vlastnosti a kategorie, místa, data a časy odjezdu a návratu, trvání a místa zastávek a dopravní spojení.
Není-li přesný čas ještě stanoven, informuje pořadatel a tam, kde je to relevantní, prodejce cestujícího o přibližném čase odjezdu a návratu;
iii)
umístění, hlavní rysy a případná turistická kategorie, do níž je podle pravidel země destinace ubytování zařazeno;
iv)
stravování;
v)
návštěvy, výlety nebo jiné služby zahrnuté v celkové ceně sjednané za souborné služby;
vi)
pokud to není patrné ze souvislostí, informace o tom, zda některá z cestovních služeb bude cestujícímu poskytována v rámci skupiny a, je-li tomu tak a je-li to možné, přibližná velikost skupiny;
vii)
závisí-li využití dalších služeb cestovního ruchu cestujícím na efektivní ústní komunikaci, jazyk, v němž se tyto služby budou poskytovat, a
viii)
zda jsou cesta nebo pobyt obecně vhodné pro osoby s omezenou schopností pohybu, a na žádost cestujícího přesné informace o vhodnosti cesty nebo pobytu s ohledem na potřeby cestujícího;
b)
obchodní firma a zeměpisná adresa pořadatele a tam, kde je to relevantní, rovněž adresa prodejce, jejich telefonní čísla a případné e-mailové adresy;
c)
celková cena za souborné služby včetně daní a veškerých případných dalších poplatků i jiných nákladů nebo, nelze-li tyto náklady přiměřeným způsobem vyčíslit před uzavřením smlouvy, uvedení druhu dalších nákladů, jež mohou cestujícímu ještě vzniknout;
d)
způsob platby, včetně částky nebo procenta z ceny, jež mají být zaplaceny jako záloha, a časový rozvrh pro zaplacení zbývající části ceny, nebo finanční záruky, které musí cestující uhradit nebo poskytnout;
e)
minimální počet osob nutný k uskutečnění souborných služeb a lhůta uvedená v čl. 12 odst. 3 písm. a), během níž lze před zahájením poskytování souborných služeb smlouvu případně ukončit, nedosáhne-li se požadovaného počtu;
f)
obecné informace o pasových a vízových požadavcích, včetně přibližných lhůt pro vyřízení víz, a informace o zdravotních formalitách země určení;
g)
informace o tom, že cestující může smlouvu ukončit kdykoli před zahájením poskytování souborných služeb proti zaplacení přiměřeného storno poplatku nebo případně standardních storno poplatků požadovaných pořadatelem v souladu s čl. 12 odst. 1;
h)
informace o nepovinném nebo povinném pojištění nákladů na ukončení smlouvy cestujícím nebo nákladů na pomoc, včetně repatriace, v případě nehody, nemoci či smrti.
U smluv o souborných službách pro cesty uzavřených po telefonu poskytne pořadatel a tam, kde je to relevantní, prodejce cestujícímu standardní informace uvedené v části B přílohy I a informace uvedené v písmenech a) až h) prvního pododstavce.
2. U souborných služeb vymezených v čl. 3 bodě 2 písm. b) podbodě v) zajistí pořadatel i obchodník, kterému jsou údaje předány, aby předtím, než je cestující smlouvou nebo jakoukoli odpovídající smluvní nabídkou zavázán, oba poskytli informace uvedené v odst. 1 prvním pododstavci písm. a) až h) tohoto článku, jsou-li relevantní pro cestovní služby, které nabízejí. Pořadatel současně také poskytne standardní informace na formuláři uvedeném v části C přílohy I.
3. Informace uvedené v odstavcích 1 a 2 musí být poskytnuty jasným, srozumitelným a výrazným způsobem. Jsou-li poskytovány písemně, musí být čitelné.
Článek 6
Závaznost informací před uzavřením smlouvy a uzavření smlouvy o souborných službách pro cesty
1. Členské státy zajistí, aby informace poskytnuté cestujícímu podle čl. 5 odst. 1 prvního pododstavce písm. a), c), d), e) a g) tvořily nedílnou součást smlouvy o souborných službách pro cesty a aby nebyly měněny, ledaže se smluvní strany výslovně dohodnou jinak. Veškeré změny informací poskytnutých před uzavřením smlouvy pořadatel a tam, kde je to relevantní, prodejce cestujícímu jasným, srozumitelným a výrazným způsobem sdělí ještě před uzavřením smlouvy o souborných službách pro cesty.
2. Nesplnil-li pořadatel a tam, kde je to relevantní, prodejce požadavky týkající se informování cestujícího o dalších poplatcích nebo jiných nákladech podle čl. 5 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) před uzavřením smlouvy o souborných službách pro cesty, cestující tyto poplatky nebo jiné náklady nehradí.
Článek 7
Obsah smlouvy o souborných službách pro cesty a dokumentace, která musí být poskytnuta před zahájením poskytování souborných služeb
1. Členské státy zajistí, aby smlouvy o souborných službách pro cesty byly formulovány jasným a srozumitelným jazykem a aby byly čitelné, jsou-li písemné. Při uzavření smlouvy o souborných službách pro cesty nebo bez zbytečného prodlení poté poskytne pořadatel nebo prodejce cestujícímu kopii nebo potvrzení smlouvy na trvalém nosiči. Je-li smlouva o souborných službách pro cesty uzavřena za současné fyzické přítomnosti stran, je cestující oprávněn vyžádat si kopii v papírové podobě.
V případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory, jak jsou definovány v čl. 2 bodě 8 směrnice 2011/83/EU, musí být kopie nebo potvrzení smlouvy o souborných službách pro cesty cestujícímu poskytnuta v papírové podobě, nebo pokud s tím cestující souhlasí, na jiném trvalém nosiči.
2. Ve smlouvě o souborných službách pro cesty nebo potvrzení o jejím uzavření musí být uveden úplný obsah dohody, jež musí zahrnovat všechny informace uvedené v čl. 5 odst. 1 prvním pododstavci písm. a) až h) a tyto informace:
a)
zvláštní požadavky cestujícího, které pořadatel přijal;
b)
informace, že pořadatel:
i)
odpovídá za řádné poskytování všech sjednaných cestovních služeb uvedených ve smlouvě v souladu s článkem 13 a
ii)
má povinnost poskytnout pomoc v souladu s článkem 16, pokud se cestující ocitne v obtížích;
c)
název a kontaktní údaje subjektu, který má poskytnout ochranu pro případ platební neschopnosti, včetně jeho zeměpisné adresy, a tam, kde je to relevantní, název příslušného orgánu určeného daným členským státem pro tento účel a jeho kontaktní údaje;
d)
jméno, adresa, telefonní číslo, e-mailová adresa a případně faxové číslo místního zástupce pořadatele, kontaktního místa nebo jiné služby, které cestujícímu umožní urychleně pořadatele kontaktovat a účinně s ním komunikovat, požádat o pomoc, ocitne-li se cestující v obtížích, nebo podat stížnost na jakékoli neplnění smluvních podmínek, které při poskytování souborných služeb zaznamená;
e)
informace, že cestující musí v souladu s čl. 13 odst. 2 upozornit na jakékoli neplnění smluvních podmínek, které při poskytování souborných služeb zaznamená;
f)
cestuje-li na základě smlouvy o souborných službách pro cesty, která zahrnuje ubytování, nezletilá osoba bez doprovodu některého z rodičů nebo jiné oprávněné osoby, informace umožňující přímý kontakt s nezletilým nebo s osobou, která za nezletilého odpovídá v místě jeho pobytu;
g)
informace o dostupných interních postupech vyřizování stížností a o mechanismech alternativního řešení sporů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/11/EU (18) a případně o subjektu alternativního řešení sporů, který se na obchodníka vztahuje, a informace o platformě pro řešení sporů on-line podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 524/2013 (19);
h)
informace o právu cestujícího převést smlouvu na jiného cestujícího v souladu s článkem 9.
3. U souborných služeb vymezených v čl. 3 bodě 2 písm. b) podbodě v) informuje obchodník, jemuž jsou údaje poskytnuty, pořadatele o uzavření smlouvy vedoucí k vytvoření souborných služeb. Obchodník poskytne pořadateli informace nezbytné pro splnění jeho povinností spojených s funkcí pořadatele.
Jakmile je pořadatel informován o vytvoření souborných služeb, poskytne cestujícímu na trvalém nosiči informace uvedené v odst. 2 písm. a) až h).
4. Informace uvedené v odstavcích 2 a 3 musí být poskytnuty jasným, srozumitelným a výrazným způsobem.
5. S dostatečným předstihem před zahájením poskytování souborných služeb předá pořadatel cestujícímu nezbytné stvrzenky, poukázky nebo přepravní doklady a podá mu informace o plánovaných časech odjezdu a případné lhůtě pro odbavení, jakož i o plánovaných časech zastávek, dopravních spojeních a příjezdu.
Článek 8
Důkazní břemeno
Důkazní břemeno ohledně plnění požadavků na informace uvedených v této kapitole nese obchodník.
KAPITOLA III
ZMĚNY SMLOUVY O SOUBORNÝCH SLUŽBÁCH PRO CESTY PŘED ZAHÁJENÍM POSKYTOVÁNÍ SOUBORNÝCH SLUŽEB
Článek 9
Převod smlouvy o souborných službách pro cesty na jiného cestujícího
1. Členské státy zajistí, aby cestující poté, co pořadateli s přiměřeným předstihem před zahájením poskytování souborných služeb a na trvalém nosiči předal oznámení, mohl svou smlouvu o souborných službách pro cesty převést na jinou osobu, která splňuje všechny podmínky, jež se na danou smlouvu vztahují. Oznámení předané nejpozději sedm dní před zahájením poskytování souborných služeb je v každém případě považováno za přiměřené.
2. Převodce smlouvy o souborných službách pro cesty i osoba, na niž se smlouva převádí, odpovídají společně a nerozdílně za uhrazení doplatku ceny i za dodatečné poplatky nebo jiné náklady, jež převod obnáší. Pořadatel informuje převodce o skutečných nákladech spojených s převodem. Tyto náklady nesmějí být nepřiměřené a nesmějí překročit náklady skutečně pořadatelem vynaložené v důsledku převodu smlouvy o souborných službách pro cesty.
3. Pořadatel převodci doloží dodatečné poplatky nebo jiné náklady, které mu vzniknou v důsledku převodu smlouvy o souborných službách pro cesty.
Článek 10
Změna ceny
1. Členské státy zajistí, aby po uzavření smlouvy o souborných službách pro cesty mohly být ceny zvýšeny pouze za předpokladu, že smlouva tuto možnost výslovně uvádí a stanoví, že cestující má právo na snížení ceny podle odstavce 4. V takovém případě musí být ve smlouvě o souborných službách pro cesty stanoven způsob výpočtu cenových úprav. Cenu lze zvýšit výhradně v bezprostředním důsledku změny:
a)
ceny přepravy cestujících vyplývající z nákladů na pohonné hmoty nebo jiné zdroje energie;
b)
výše daní nebo poplatků z cestovních služeb zahrnutých ve smlouvě uložených třetími stranami, které se přímo nepodílejí na poskytování souborných služeb, včetně daní z pobytu a letištních a přístavních poplatků na letištích a v přístavech; nebo
c)
směnných kurzů souvisejících se soubornými službami.
2. Jestliže zvýšení ceny podle odstavce 1 tohoto článku překročí 8 % celkové ceny souborných služeb, použije se čl. 11 odst. 2 až 5.
3. Bez ohledu na svou výši je cenové zvýšení možné pouze tehdy, předá-li pořadatel cestujícímu nejpozději 20 dnů před zahájením poskytování souborných služeb na trvalém nosiči jasné a srozumitelné oznámení se zdůvodněním a výpočtem tohoto zvýšení.
4. Je-li ve smlouvě o souborných službách pro cesty stanovena možnost zvýšení ceny, má cestují právo na snížení ceny odpovídající případnému snížení nákladů uvedených v odst. 1 písm. a), b) a c), ke kterému dojde v době mezi uzavřením smlouvy a zahájením poskytování souborných služeb.
5. V případě snížení ceny má pořadatel právo na odečtení skutečných administrativních výdajů od částky, jež má být cestujícímu vrácena. Na žádost cestujícího pořadatel tyto administrativní výdaje doloží.
Článek 11
Změna jiných podmínek smluv o souborných službách pro cesty
1. Členské státy zajistí, aby pořadatel před zahájením poskytování souborných služeb nesměl jednostranně změnit podmínky smluv o souborných službách pro cesty s výjimkou ceny v souladu s článkem 10, ledaže:
a)
si pořadatel toto právo vyhradil ve smlouvě;
b)
změna je nevýznamná a
c)
pořadatel poskytne cestujícímu jasným, srozumitelným a výrazným způsobem informace o změně, zaznamenané na trvalém nosiči.
2. Je-li před zahájením poskytování souborných služeb pořadatel nucen podstatným způsobem změnit některou z hlavních náležitostí cestovních služeb uvedených v čl. 5 odst. 1 prvním pododstavci písm. a), nemůže-li splnit zvláštní požadavky uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. a), nebo navrhuje-li zvýšit cenu souborných služeb o více než 8 % v souladu s čl. 10 odst. 2, může cestující v přiměřené lhůtě určené pořadatelem:
a)
navrhovanou změnu přijmout, nebo
b)
smlouvu ukončit bez zaplacení storno poplatku.
Pokud cestující smlouvu o souborných službách pro cesty ukončí, může přijmout náhradní souborné služby, jestliže mu to pořadatel nabídne, pokud možno v rovnocenné nebo vyšší kvalitě.
3. Pořadatel poskytne cestujícímu bez zbytečného prodlení jasným, srozumitelným a výrazným způsobem informace, zaznamenané na trvalém nosiči, o:
a)
navrhovaných změnách uvedených v odstavci 2 a v souladu s odstavcem 4, je-li to relevantní, o jejich dopadu na cenu souborných služeb;
b)
přiměřené lhůtě, během níž musí cestující pořadatele informovat o svém rozhodnutí podle odstavce 2;
c)
důsledcích, které to bude pro cestujícího mít, pokud ve lhůtě uvedené v písmeni b) neodpoví, v souladu s platnými vnitrostátními právními předpisy a
d)
případných nabízených náhradních souborných službách a jejich ceně.
4. Jestliže se v důsledku změn smlouvy o souborných službách pro cesty podle odst. 2 prvního pododstavce nebo náhradních souborných služeb podle odst. 2 druhého pododstavce sníží kvalita souborných služeb nebo náklady na ně, má cestující nárok na přiměřenou slevu.
5. Je-li smlouva o souborných službách pro cesty podle odst. 2 prvního pododstavce písm. b) tohoto článku ukončena a cestující nepřijme náhradní souborné služby, vrátí pořadatel bez zbytečného prodlení a v každém případě do 14 dnů od ukončení smlouvy veškeré platby uskutečněné cestujícím nebo v jeho prospěch. Ustanovení čl. 14 odst. 2, 3, 4, 5 a 6 se použijí přiměřeně.
Článek 12
Ukončení smlouvy o souborných službách pro cesty a právo na odstoupení před zahájením poskytování souborných služeb
1. Členské státy zajistí, aby cestující mohl smlouvu o souborných službách pro cesty před zahájením poskytování souborných služeb kdykoli ukončit. Ukončí-li cestující smlouvu o souborných službách pro cesty podle tohoto odstavce, může po něm být požadováno zaplacení přiměřeného a zdůvodnitelného storno poplatku pořadateli. Smlouva o souborných službách pro cesty může stanovit přiměřené standardní storno poplatky odvíjející se od doby mezi ukončením smlouvy před zahájením poskytování souborných služeb a očekávaných úspor nákladů a příjmů z alternativního využití cestovních služeb. Nejsou-li stanoveny standardní storno poplatky, odpovídá výše storno poplatku ceně za souborné služby snížené o úspory nákladů a příjmy z alternativního využití cestovních služeb. Pořadatel na žádost cestujícího výši storno poplatků odůvodní.
2. Bez ohledu na odstavec 1 má cestující právo ukončit smlouvu o souborných službách pro cesty před zahájením poskytování souborných služeb bez zaplacení storno poplatku, jestliže v destinaci nebo jejím bezprostředním okolí nastaly nevyhnutelné a mimořádné okolnosti, které mají výrazný dopad na poskytování souborných služeb nebo na přepravu osob do destinace. V případě ukončení smlouvy o souborných službách pro cesty podle tohoto odstavce má cestující nárok na vrácení veškerých uskutečněných plateb ve prospěch souborných služeb, avšak nemá nárok na dodatečné odškodnění.
3. Pořadatel může smlouvu o souborných službách pro cesty ukončit a vrátit cestujícímu veškeré platby uskutečněné ve prospěch souborných služeb, avšak není povinen poskytnout dodatečné odškodnění, jestliže:
a)
počet osob přihlášených k souborným službám je nižší než minimální počet stanovený ve smlouvě a pořadatel oznámí ukončení smlouvy cestujícímu ve smluvně stanovené lhůtě, avšak nejpozději:
i)
20 dní před zahájením poskytování souborných služeb v případě cest trvajících déle než šest dní,
ii)
sedm dní před zahájením poskytování souborných služeb v případě cest trvajících dva až šest dní,
iii)
48 hodin před zahájením poskytování souborných služeb v případě cest trvajících méně než dva dny;
nebo
b)
mu v plnění smlouvy brání nevyhnutelné a mimořádné okolnosti a o ukončení smlouvy uvědomí cestujícího bez zbytečného odkladu ještě před zahájením poskytování souborných služeb.
4. Pořadatel vrátí veškeré platby podle odstavců 2 a 3, nebo v případě použití odstavce 1 vrátí veškeré platby uskutečněné cestujícím nebo v jeho prospěch na souborné služby, snížené o přiměřené storno poplatky. Tyto platby musí být cestujícímu vráceny bez zbytečného prodlení a v každém případě do 14 dnů po ukončení smlouvy o souborných službách pro cesty.
5. Členské státy mohou ve vnitrostátních právních předpisech stanovit, že cestující má právo odstoupit od smlouvy o souborných službách pro cesty uzavřené mimo obchodní prostory bez udání důvodu ve lhůtě 14 dnů.
KAPITOLA IV
POSKYTOVÁNÍ SOUBORNÝCH SLUŽEB
Článek 13
Odpovědnost za poskytování souborných služeb
1. Členské státy zajistí, aby odpovědnost za poskytování cestovních služeb zahrnutých ve smlouvě o souborných službách pro cesty nesl pořadatel bez ohledu na to, zda služby poskytuje sám, nebo prostřednictvím jiných poskytovatelů cestovních služeb.
Členské státy mohou ve svých vnitrostátních právních předpisech ponechat v platnosti nebo zavést ustanovení, podle nichž za poskytování souborných služeb odpovídá též prodejce. V tomto případě se ustanovení článku 7, kapitoly III, této kapitoly a kapitoly V vztahující se na pořadatele použijí přiměřeně rovněž na prodejce.
2. Cestující pořadatele bez zbytečného prodlení a při zohlednění příslušných okolností uvědomí o neplnění smluvních podmínek, které při poskytování cestovních služeb zahrnutých do smlouvy o souborných službách pro cesty zaznamená.
3. Není-li některá cestovní služba poskytována v souladu se smlouvou o souborných službách pro cesty, zjedná pořadatel nápravu neplnění smluvních podmínek, ledaže to:
a)
není možné, nebo
b)
vyžaduje nepřiměřené náklady s ohledem na rozsah neplnění smluvních podmínek a hodnotu dotčených cestovních služeb.
Pokud pořadatel v souladu s prvním pododstavcem písm. a) nebo b) tohoto odstavce neplnění smluvních podmínek nenapraví, použije se článek 14.
4. Aniž jsou dotčeny výjimky stanovené v odstavci 3, pokud pořadatel nápravu neplnění smluvních podmínek nezjedná v přiměřené lhůtě stanovené cestujícím, může tak cestující učinit sám a požadovat náhradu nezbytných nákladů. Cestující není povinen stanovit lhůtu, odmítne-li pořadatel zajistit nápravu neplnění smluvních podmínek nebo je-li zapotřebí okamžité nápravy.
5. Nelze-li poskytnout podstatnou část cestovních služeb v souladu se smlouvou o souborných službách pro cesty, nabídne pořadatel bez dodatečných nákladů pro cestujícího vhodné náhradní řešení pokud možno v rovnocenné nebo vyšší kvalitě, než jaká byla sjednána ve smlouvě, aby poskytování souborných služeb mohlo pokračovat, včetně situace, kdy se návrat cestujícího do místa odjezdu neuskuteční sjednaným způsobem.
Pokud navrhované náhradní řešení představuje ve srovnání se smlouvou o souborných službách pro cesty nižší kvalitu souborných služeb, poskytne pořadatel cestujícímu přiměřenou slevu.
Cestující může navrhované náhradní řešení odmítnout pouze tehdy, pokud není srovnatelné s tím, co bylo ve smlouvě o souborných službách pro cesty sjednáno, nebo pokud poskytnutá sleva není dostatečná.
6. Pokud neplnění smluvních podmínek výrazně ovlivňuje poskytování souborných služeb a pořadatel nezjednal nápravu v přiměřené lhůtě stanovené cestujícím, může cestující smlouvu o souborných službách pro cesty ukončit bez zaplacení storno poplatku a případně v souladu s článkem 14 žádat o slevu, náhradu škody nebo obojí.
Pokud není možné nabídnout náhradní řešení nebo pokud cestující navrhované náhradní řešení odmítne v souladu s odst. 5 třetím pododstavcem tohoto článku, má cestující tam, kde je to vhodné, právo na snížení ceny, náhradu škody nebo obojí v souladu s článkem 14 bez ukončení smlouvy o souborných službách pro cesty.
Pokud souborné služby zahrnují přepravu osob, pořadatel navíc v případech uvedených v prvním i druhém pododstavci poskytne cestujícímu bez zbytečného prodlení a bez dodatečných nákladů pro cestujícího repatriaci s rovnocennou dopravou.
7. Nelze-li v důsledku nevyhnutelných a mimořádných okolností zajistit návrat cestujícího v souladu se smlouvou o souborných službách pro cesty, nese pořadatel náklady na nezbytné ubytování, pokud možno v rovnocenné kategorii, a to nejvýše za tři noci na jednoho cestujícího. Pokud jsou v právních předpisech Unie o právech cestujících vztahujících se k příslušnému dopravnímu prostředku stanovena pro návrat cestujícího delší období, uplatní se tato období.
8. Omezení výše nákladů podle odstavce 7 tohoto článku se nevztahuje na osoby s omezenou schopností pohybu ve smyslu čl. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1107/2006 a na všechny osoby, které je doprovázejí, těhotné ženy a nezletilé osoby bez doprovodu, jakož i na osoby, které potřebují zvláštní lékařskou pomoc, za předpokladu, že byl pořadatel o jejich zvláštních potřebách informován alespoň 48 hodin před zahájením poskytování souborných služeb. Pořadatel se nemůže odvolat na nevyhnutelné a mimořádné okolnosti ve snaze omezit odpovědnost podle odstavce 7 tohoto článku, jestliže se na takové okolnosti nemůže podle platných právních předpisů Unie odvolat příslušný dopravce.
Článek 14
Slevy a náhrada škody
1. Členské státy zajistí, aby měl cestující nárok na přiměřenou slevu za dobu neplnění smluvních podmínek, ledaže pořadatel prokáže, že lze toto neplnění přičíst cestujícímu.
2. Pořadatel cestujícímu poskytne přiměřenou náhradu za veškerou škodu, která cestujícímu vznikla v důsledku neplnění smluvních podmínek. Náhrada škody musí být poskytnuta bez zbytečného prodlení.
3. Nárok na náhradu škody cestujícímu nevzniká, pokud pořadatel prokáže, že neplnění smluvních podmínek:
a)
lze přičíst cestujícímu;
b)
lze přičíst třetí straně, která se nepodílí na poskytování cestovních služeb zahrnutých do smlouvy o souborných službách pro cesty, a nebylo je možné předvídat ani odvrátit; nebo
c)
vzniklo v důsledku nevyhnutelných a mimořádných okolností.
4. Pokud mezinárodní úmluvy, jimiž je Unie vázána, omezují rozsah náhrady škody nebo podmínky, za nichž má poskytovatel cestovní služby tvořící součást souborných služeb náhradu škody zaplatit, vztahují se táž omezení i na pořadatele. Pokud mezinárodní úmluvy, jimiž Unie vázána není, omezují výši náhrady škody, kterou má platit poskytovatel služby, mohou členské státy odpovídajícím způsobem omezit výši náhrady škody, kterou má platit pořadatel. V ostatních případech může být náhrada škody, kterou má platit pořadatel, ve smlouvě o souborných službách pro cesty omezena, avšak toto omezení se nesmí týkat škody na zdraví, úmyslně způsobené škody ani škody z nedbalosti a výše náhrady škody musí činit alespoň trojnásobek celkové ceny za souborné služby.
5. Právem na náhradu škody nebo slevu podle této směrnice nejsou dotčena práva cestujících podle nařízení (ES) č. 261/2004, nařízení (ES) č. 1371/2007, nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 392/2009 (20), nařízení (EU) č. 1177/2010 a nařízení (EU) č. 181/2011 a podle mezinárodních úmluv. Cestující mají právo uplatňovat nároky podle této směrnice a podle uvedených nařízení a mezinárodních úmluv. Náhrada škody nebo sleva poskytnuté podle této směrnice a náhrada škody nebo sleva poskytnuté podle uvedených nařízení a mezinárodních úmluv se navzájem odečítají, aby se zabránilo nadměrné náhradě škody.
6. Promlčecí lhůta nároků podle tohoto článku nesmí být kratší než dva roky.
Článek 15
Možnost spojit se s pořadatelem prostřednictvím prodejce
Aniž je dotčen čl. 13 odst. 1 druhý pododstavec, zajistí členské státy, aby cestující mohl podat zprávy, žádosti nebo stížnosti týkající se poskytování souborných služeb přímo prodejci, jehož prostřednictvím služby zakoupil. Prodejce tyto zprávy, žádosti nebo stížnosti předá bez zbytečného prodlení pořadateli.
Pro účely lhůt nebo promlčecích lhůt se za obdržení zpráv, žádostí nebo stížností uvedených v prvním pododstavci pořadatelem považuje jejich obdržení prodejcem.
Článek 16
Povinnost poskytnout pomoc
Členské státy zajistí, aby pořadatel bez zbytečného prodlení poskytl náležitou pomoc cestujícímu v obtížích, i v situacích podle čl. 13 odst. 7, zejména tím, že mu:
a)
podá náležité informace o zdravotnických službách, místních orgánech a konzulární pomoci a
b)
je nápomocen se zprostředkováním komunikace na dálku a pomůže najít náhradní cestovní řešení.
Způsobil-li cestující obtíže úmyslně nebo z nedbalosti, může si pořadatel za svou pomoc účtovat přiměřený poplatek. Takový poplatek nesmí v žádném případě přesáhnout skutečné náklady, které pořadatel vynaložil.
KAPITOLA V
OCHRANA PRO PŘÍPAD PLATEBNÍ NESCHOPNOSTI
Článek 17
Účinek a rozsah ochrany pro případ platební neschopnosti
1. Členské státy zajistí, aby pořadatelé usazení na jejich území poskytli záruku vrácení veškerých plateb uskutečněných cestujícími nebo v jejich prospěch, nejsou-li příslušné služby poskytnuty v důsledku platební neschopnosti pořadatele. Je-li součástí smlouvy o souborných službách pro cesty i přeprava osob, poskytnou pořadatelé záruku rovněž pro repatriaci cestujících. Lze nabídnout pokračování souborných služeb.
Pořadatelé, kteří nejsou usazeni v členském státě a kteří souborné služby prodávají nebo nabízejí k prodeji v některém členském státě nebo kteří jakýmkoli způsobem směřují tyto činnosti do některého členského státu, jsou povinni poskytnout záruku v souladu s právními předpisy daného členského státu.
2. Záruka uvedená v odstavci 1 musí být účinná a musí se vztahovat na důvodně předvídatelné náklady. Musí se vztahovat na částky plateb uskutečněné cestujícími nebo v jejich prospěch za souborné služby, přičemž se zohlední období mezi obdržením záloh a konečných plateb a dokončením souborných služeb, jakož i odhadované náklady na repatriaci v případě platební neschopnosti pořadatele.
3. Ochrana pro případ platební neschopnosti pořadatele se na cestující musí vztahovat bez ohledu na jejich bydliště, místo odjezdu nebo místo, kde byly souborné služby prodány, a bez ohledu na členský stát, ve kterém se subjekt poskytující ochranu pro případ platební neschopnosti nachází.
4. Je-li poskytování souborných služeb dotčeno platební neschopností pořadatele, musí být záruka bez poplatku k dispozici pro účely repatriace a v nezbytných případech k financování ubytování před repatriací.
5. Uskutečněné platby za cestovní služby, jež nebyly poskytnuty, musí být na žádost cestujícího bez zbytečného prodlení vráceny.
Článek 18
Vzájemné uznávání ochrany pro případ platební neschopnosti a správní spolupráce
1. Ochranu pro případ platební neschopnosti, kterou pořadatel poskytuje podle předpisů členského státu, v němž je usazen, uzná členský stát za odpovídající požadavkům svých vnitrostátních předpisů provádějících článek 17.
2. Členské státy určí ústřední kontaktní místa pro usnadnění správní spolupráce a dohledu nad pořadateli, kteří působí v různých členských státech. Kontaktní údaje těchto kontaktních míst oznámí ostatním členským státům a Komisi.
3. Ústřední kontaktní místa si vzájemně umožní přístup k veškerým nutným informacím o svých vnitrostátních požadavcích na ochranu pro případ platební neschopnosti a uvedou totožnost subjektu nebo subjektů poskytujících takovou ochranu konkrétním pořadatelům, kteří jsou usazeni na jejich území. Tato kontaktní místa si vzájemně umožní přístup k veškerým dostupným seznamům pořadatelů, kteří splňují povinnosti týkající se ochrany pro případ platební neschopnosti. Všechny takové seznamy musí být veřejně dostupné, a to i on-line.
4. Má-li členský stát pochybnosti o ochraně některého pořadatele pro případ platební neschopnosti, požádá o objasnění členský stát, v němž je pořadatel usazen. Členské státy odpovídají na žádosti z jiných členských států co nejrychleji s ohledem na naléhavost a složitost případu. První odpověď v každém případě poskytnou do 15 pracovních dnů od obdržení žádosti.
KAPITOLA VI
SPOJENÉ CESTOVNÍ SLUŽBY
Článek 19
Požadavky na ochranu v případě platební neschopnosti a informace v případě spojených cestovních služeb
1. Členské státy zajistí, aby obchodníci zprostředkovávající spojené cestovní služby poskytli záruku, že budou vráceny veškeré platby, které obdrží od cestujících, pokud cestovní služba, která je součástí spojených cestovních služeb, nebyla v důsledku jejich platební neschopnosti poskytnuta. Jsou-li tito obchodníci odpovědní za přepravu osob, musí se záruka vztahovat i na repatriaci cestujících. Ustanovení čl. 17 odst. 1 druhého pododstavce a odstavců 2 až 5 a článku 18 se použijí přiměřeně.
2. Předtím, než bude cestující vázán smlouvou vedoucí ke sjednání spojené cestovní služby či jakoukoli odpovídající smluvní nabídkou, obchodník zprostředkovávající spojené cestovní služby, a to i v případě, kdy není usazen ve členském státě, ale jakýmikoli prostředky směřuje tyto činnosti do některého členského státu, jasným, srozumitelným a výrazným způsobem uvede, že se na cestujícího:
a)
nebude vztahovat žádné z práv, která se vztahují výhradně na souborné služby podle této směrnice, a že každý poskytovatel služeb odpovídá výlučně za řádné poskytování služeb s ním sjednaných, a
b)
bude vztahovat ochrana pro případ platební neschopnosti v souladu s odstavcem 1.
Za účelem dosažení souladu s tímto odstavcem poskytne obchodník zprostředkovávající spojené cestovní služby tyto informace cestujícímu na příslušném standardním formuláři uvedeném v příloze II, nebo pokud se na konkrétní typ spojené cestovní služby žádný z formulářů uvedených ve zmíněné příloze nevztahuje, poskytne informace v nich obsažené.
3. Pokud obchodník zprostředkovávající spojené cestovní služby nesplní požadavky uvedené v odstavcích 1 a 2 tohoto článku, platí ve vztahu k cestovním službám, které jsou součástí spojených cestovních služeb, práva a povinnosti stanovené v článcích 9 a 12 a v kapitole IV.
4. Pokud spojené cestovní služby vyplývají ze smlouvy uzavřené mezi cestujícím a obchodníkem, který nezprostředkovává spojené cestovní služby, informuje tento obchodník o uzavření příslušné smlouvy obchodníka zprostředkovávajícího tyto spojené cestovní služby.
KAPITOLA VII
Obecná ustanovení
Článek 20
Zvláštní povinnosti prodejce v případě, že je pořadatel usazen mimo Evropský hospodářský prostor
Aniž je dotčen čl. 13 odst. 1 druhý pododstavec, je-li pořadatel usazen mimo Evropský hospodářský prostor, má prodejce usazený v členském státě povinnosti stanovené pro pořadatele v kapitolách IV a V, ledaže prokáže, že pořadatel splňuje uvedené kapitoly.
Článek 21
Právní odpovědnost za chyby při rezervaci
Členské státy zajistí, aby obchodník nesl odpovědnost za jakékoli chyby v důsledku technických závad rezervačního systému, které mu lze přičíst, a pokud obchodník souhlasil, že provede rezervaci souborných služeb nebo cestovních služeb, které jsou součástí spojených cestovních služeb, za chyby, k nimž došlo během rezervace.
Obchodník nenese odpovědnost za chyby v rezervaci, které lze přičíst cestujícímu nebo které byly způsobeny nevyhnutelnými a mimořádnými okolnostmi.
Článek 22
Právo regresu
Členské státy zajistí, aby v případech, kdy pořadatel nebo, v souladu s čl. 13 odst. 1 druhým pododstavcem nebo článkem 20, prodejce zaplatil náhradu, poskytl slevu nebo splnil jinou povinnost, kterou mu tato směrnice ukládá, měl tento pořadatel nebo prodejce právo požadovat náhradu od třetích stran, jež přispěly k události, která vedla k zaplacení náhrady, poskytnutí slevy či splnění jiné povinnosti.
Článek 23
Kogentní povaha směrnice
1. Prohlášení pořadatele souborné služby nebo obchodníka zprostředkovávajícího spojené cestovní služby, že vystupuje výlučně jako poskytovatel cestovní služby, prostředník nebo jiný subjekt nebo že souborné služby nebo spojené cestovní služby nejsou soubornými službami nebo spojenými cestovními službami, neosvobozuje tohoto pořadatele nebo obchodníka od povinností, které mu tato směrnice ukládá.
2. Cestující se nemohou vzdát práv, která jim přiznávají vnitrostátní předpisy, jimiž se provádí tato směrnice.
3. Veškerá smluvní ujednání nebo prohlášení cestujícího, jejichž účelem je přímé nebo nepřímé vzdání se nebo omezení práv přiznaných cestujícím podle této směrnice nebo vyhnutí se uplatňování této směrnice, nejsou pro cestujícího závazná.
Článek 24
Prosazování
Členské státy zajistí přiměřené a účinné prostředky k zajištění dodržování této směrnice.
Článek 25
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice a přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 26
Zprávy Komise a přezkum
Do 1. ledna 2019 předloží Komise zprávu Evropskému parlamentu a Radě o ustanoveních této směrnice týkajících se on-line rezervací provedených na různých prodejních místech a kvalifikace těchto rezervací jakožto souborných služeb, spojených cestovních služeb nebo samostatných cestovních služeb, a zejména o definici souborných služeb uvedené v čl. 3 bodě 2 písm. b) podbodě v) a o tom, zda je vhodné tuto definici upravit nebo rozšířit.
Do 1. ledna 2021 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě obecnou zprávu o uplatňování této směrnice.
Ke zprávám uvedeným v prvním a druhém pododstavci v případě potřeby připojí legislativní návrhy.
Článek 27
Změna nařízení (ES) č. 2006/2004 a směrnice 2011/83/EU
1. V příloze nařízení (ES) č. 2006/2004 se bod 5 nahrazuje tímto:
„5.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2302 (21)
2. V čl. 3 odst. 3 směrnice 2011/83/EU se písmeno g) nahrazuje tímto:
„g)
o souborných službách, jak jsou definovány v čl. 3 bodě 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2302 (22).
Ustanovení čl. 6 odst. 7, čl. 8 odst. 2 a 6 a článků 19, 21 a 22 této směrnice se přiměřeně použijí na souborné služby ve smyslu čl. 3 bodu 2 směrnice (EU) 2015/2302, pokud jde o cestující ve smyslu čl. 3 bodu 6 uvedené směrnice.
KAPITOLA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 28
Provedení
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 2018. Znění těchto předpisů sdělí neprodleně Komisi.
2. Použijí tyto předpisy ode dne 1. července 2018.
3. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
4. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 29
Zrušení
Směrnice 90/314/EHS se zrušuje s účinkem ode dne 1. července 2018.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 30
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 31
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 25. listopadu 2015.
DIRECTIVA (UE) 2015/2302 A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
din 25 noiembrie 2015
privind pachetele de servicii de călătorie și serviciile de călătorie asociate, de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 și a Directivei 2011/83/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Directivei 90/314/CEE a Consiliului
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
după consultarea Comitetului Regiunilor,
hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (2),
întrucât:
(1)
Directiva 90/314/CEE a Consiliului (3) stabilește o serie de drepturi importante ale consumatorilor în legătură cu pachetele de servicii de călătorie, în special în ceea ce privește cerințele în materie de informare, răspunderea comercianților pentru executarea serviciilor incluse în pachet și protecția în caz de insolvență a organizatorului sau a comerciantului cu amănuntul. Cu toate acestea, este necesară adaptarea cadrului legislativ la evoluțiile pieței pentru a asigura adecvarea acestuia la specificul pieței interne, pentru a elimina ambiguitățile și pentru a remedia lacunele legislative.
(2)
Turismul joacă un rol important în economia Uniunii, iar pachetele de servicii de călătorie, pachetele de vacanțe și pachetele de circuite (denumite în continuare „pachete”) reprezintă o proporție semnificativă din piața serviciilor de călătorie. Piața respectivă a suferit transformări majore de la adoptarea Directivei 90/314/CEE. Pe lângă lanțurile de distribuție tradiționale, internetul a devenit un mediu din ce în ce mai important prin intermediul căruia sunt oferite sau vândute servicii de călătorie. În prezent, serviciile de călătorie sunt combinate nu numai sub forma pachetelor prestabilite tradiționale, ci și, adesea, într-un mod personalizat. Multe dintre respectivele combinații de servicii de călătorie se încadrează într-o „zonă juridică neclară” sau nu fac, în mod evident, obiectul Directivei 90/314/CEE. Prezenta directivă își propune să adapteze domeniul de aplicare al protecției ținând cont de aceste evoluții, să sporească transparența și să îmbunătățească nivelul de securitate juridică în beneficiul călătorilor și al comercianților.
(3)
În conformitate cu articolul 169 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), Uniunea contribuie la atingerea unui nivel ridicat de protecție a consumatorilor prin măsurile pe care le adoptă în temeiul articolului 114 din TFUE.
(4)
Directiva 90/314/CEE lasă statelor membre o marjă largă de apreciere în ceea ce privește transpunerea. Prin urmare, persistă divergențe importante între legislațiile statelor membre. Fragmentarea juridică presupune costuri mai mari pentru întreprinderi și constituie un obstacol pentru cei care vor să își desfășoare activitatea la nivel transfrontalier, limitând astfel opțiunile consumatorilor.
(5)
În conformitate cu articolul 26 alineatul (2) și cu articolul 49 din TFUE, piața internă urmează să cuprindă un spațiu fără frontiere interne, în care sunt asigurate libera circulație a mărfurilor și a serviciilor, precum și libertatea de stabilire. Armonizarea drepturilor și a obligațiilor care derivă din contractele referitoare la pachetele de servicii de călătorie și la serviciile de călătorie asociate este necesară pentru crearea unei veritabile piețe interne a consumatorilor în domeniul respectiv, prin identificarea unui echilibru corect între un nivel ridicat de protecție a consumatorilor și competitivitatea întreprinderilor.
(6)
În prezent, potențialul transfrontalier al pieței pachetelor de servicii de călătorie din Uniune nu este valorificat la maximum. Disparitățile dintre normele care îi protejează pe călători existente în diferite state membre reprezintă un factor care îi descurajează pe călătorii dintr-un stat membru să achiziționeze pachete de servicii de călătorie și servicii de călătorie asociate dintr-un alt stat membru și, în mod similar, pe organizatorii și comercianții cu amănuntul dintr-un stat membru să vândă serviciile respective într-un alt stat membru. Pentru a permite călătorilor și comercianților să beneficieze pe deplin de avantajele pieței interne, asigurând în același timp un nivel ridicat de protecție a consumatorilor în întreaga Uniune, este necesară o apropiere mai accentuată a legislațiilor statelor membre în ceea ce privește pachetele de călătorie și serviciile de călătorie asociate.
(7)
Majoritatea călătorilor care achiziționează pachete sau servicii de călătorie asociate sunt consumatori în înțelesul dreptului Uniunii privind consumatorii. În același timp, nu este întotdeauna ușor să se facă deosebirea între consumatori și reprezentanții întreprinderilor mici sau profesioniștii care rezervă călătorii în legătură cu activitatea lor comercială sau profesională, prin aceleași canale de rezervare ca și consumatorii. Astfel de călători necesită adesea un nivel similar de protecție. Spre deosebire de aceștia, există societăți sau organizații care fac rezervări de călătorie pe baza unui acord general, încheiat adesea pentru numeroase servicii de călătorie pentru o perioadă specificată, de exemplu cu o agenție de voiaj. Acest din urmă tip de servicii de călătorie nu necesită nivelul de protecție prevăzut pentru consumatori. În consecință, prezenta directivă ar trebui să se aplice persoanelor care călătoresc în scop profesional, inclusiv membrilor profesiilor liberale, sau lucrătorilor care desfășoară o activitate independentă sau altor persoane fizice, atunci când acestea nu fac rezervări de călătorie în baza unui acord general. Pentru a evita confuzia cu privire la definiția termenului „consumator” utilizată în alte elemente ale legislației Uniunii, persoanele protejate în temeiul prezentei directive ar trebui denumite „călători”.
(8)
Întrucât serviciile de călătorie pot fi combinate în multe moduri diferite, este oportun să fie considerate drept pachete toate combinațiile de servicii de călătorie care prezintă caracteristicile pe care călătorii le asociază în mod tipic pachetelor, mai ales în cazul în care servicii de călătorie distincte sunt combinate într-un singur produs de călătorie pentru care organizatorul își asumă răspunderea pentru executarea corespunzătoare a acestuia. În conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene (4), nu ar trebui să aibă importanță dacă serviciile de călătorie sunt combinate înainte de orice contact cu respectivul călător sau la cererea acestuia ori conform selecției sale. Aceleași principii ar trebui să se aplice indiferent dacă rezervarea este făcută prin intermediul unui comerciant tradițional sau online.
(9)
Din rațiuni de transparență, ar trebui să se facă deosebirea între pachete și serviciile de călătorie asociate, în cazul în care comercianții online sau tradiționali facilitează achiziționarea de servicii de călătorie de către călători, ducând la încheierea de contracte între călător și diferiți furnizori de servicii de călătorie, inclusiv prin procese de rezervare asociate, care nu prezintă caracteristicile unui pachet și în legătură cu care nu ar fi adecvat să se aplice toate obligațiile aplicabile pachetelor.
(10)
În lumina evoluțiilor pieței, este oportun ca pachetele să fie definite în continuare pe baza unor criterii obiective alternative care să se refere în principal la modul în care serviciile de călătorie sunt prezentate sau achiziționate și la aspectele cu privire la care călătorii se pot aștepta în mod rezonabil să fie protejați de prezenta directivă. Această situație se întâlnește, de exemplu, atunci când sunt achiziționate diferite tipuri de servicii de călătorie în scopul aceleiași călătorii sau vacanțe de la un singur punct de vânzare, iar respectivele servicii au fost selectate înainte de acceptarea efectuării plății de către călător, respectiv în cadrul aceluiași proces de rezervare, sau atunci când astfel de servicii sunt oferite, vândute sau facturate la un preț forfetar ori total, precum și atunci când aceste servicii sunt promovate sau vândute sub denumirea de „pachet” sau sub o denumire similară care indică o legătură strânsă între serviciile de călătorie vizate. Astfel de denumiri similare ar putea fi, de exemplu, „ofertă combinată”, „regim forfetar (all inclusive)” sau „servicii all-in”.
(11)
Ar trebui să se clarifice faptul că serviciile de călătorie combinate după încheierea unui contract prin care comerciantul îi permite călătorului să aleagă dintr-o selecție de diferite tipuri de servicii de călătorie, cum ar fi cazul unui bon-cadou constând într-un pachet de servicii de călătorie, constituie un pachet. Mai mult, o combinație de servicii de călătorie ar trebui considerată drept un pachet atunci când numele călătorului, detaliile de plată și adresa de e-mail se transmit între comercianți și atunci când un alt contract se încheie cel târziu la 24 de ore după confirmarea rezervării pentru primul serviciu de călătorie.
(12)
Totodată, serviciile de călătorie asociate ar trebui deosebite de serviciile de călătorie pe care călătorii le rezervă în mod independent și adesea în momente diferite, chiar dacă rezervările respective sunt pentru aceeași călătorie sau vacanță. Serviciile online de călătorie asociate ar trebui, de asemenea, deosebite de site-urile asociate care nu au obiectivul încheierii unui contract cu călătorul și de linkurile prin care călătorii sunt doar informați, la modul general, cu privire la servicii de călătorie suplimentare, de exemplu atunci când un hotel sau organizatorul unui eveniment include pe site-ul său o listă a tuturor operatorilor care oferă servicii de transport către locul unde este situat, independent de orice rezervare, sau în cazul în care sunt folosite fișiere de tip cookie sau metadate pentru a plasa reclame pe site-uri.
(13)
Ar trebui stabilite norme specifice atât pentru comercianții tradiționali, cât și pentru cei online care îi ajută pe călători, cu ocazia unei singure vizite sau a unui singur contact cu punctul lor de vânzare, să încheie contracte separate cu furnizori de servicii individuali, și pentru comercianții online care, de exemplu, prin procese de rezervare online asociate, facilitează, într-un mod personalizat, achiziționarea a cel puțin unui serviciu de călătorie suplimentar de la un alt comerciant, în cazul în care un contract este încheiat cel târziu în termen de 24 de ore de la confirmarea rezervării primului serviciu de călătorie. O astfel de facilitare se bazează adesea pe o legătură comercială care implică o remunerare între comerciantul care facilitează achiziționarea serviciilor de călătorie suplimentare și celălalt comerciant, indiferent de metoda de calcul a unei astfel de remunerări care ar putea fi, de exemplu, bazată pe numărul de accesări sau pe cifra de afaceri. Respectivele norme s-ar aplica, de exemplu, în situațiile în care, pe lângă confirmarea rezervării unui prim serviciu de călătorie, cum ar fi un zbor sau o călătorie cu trenul, un călător primește o invitație de a rezerva un serviciu de călătorie suplimentar disponibil la destinația de călătorie aleasă, de exemplu cazare la hotel, cu un link către site-ul de rezervări al unui alt furnizor de servicii sau al unui intermediar. Cu toate că astfel de servicii nu ar trebui să constituie pachete în sensul prezentei directive, în care un organizator își asumă răspunderea pentru executarea corespunzătoare a tuturor serviciilor de călătorie, astfel de servicii de călătorie asociate constituie un model de afaceri alternativ care adesea se află într-o concurență strânsă cu pachetele.
(14)
Pentru a asigura o concurență loială și pentru a-i proteja pe călători, obligația de a oferi dovezi suficiente de securitate cu privire la rambursarea plăților și la repatrierea călătorilor în caz de insolvență ar trebui să se aplice și în cazul serviciilor de călătorie asociate.
(15)
Achiziționarea unui serviciu de călătorie de sine stătător, cu titlul de serviciu de călătorie unic, nu ar trebui să constituie nici pachet, nici serviciu de călătorie asociat.
(16)
Pentru a fi mai clar pentru călători și pentru a le da posibilitatea să ia decizii în cunoștință de cauză cu privire la diferitele tipuri de servicii de călătorie disponibile, comercianții ar trebui să fie obligați să indice clar și ferm dacă oferă un pachet sau un serviciu de călătorie asociat și să furnizeze informații privind nivelul de protecție corespunzător, înainte de acceptarea efectuării plății de către călător. Declarația unui comerciant cu privire la natura juridică a produsului de călătorie comercializat ar trebui să corespundă cu adevărata natură juridică a produsului respectiv. Autoritățile relevante responsabile de aplicarea legii ar trebui să intervină în cazurile în care comercianții nu furnizează informații exacte călătorilor.
(17)
În scopul identificării unui pachet de servicii sau a unor servicii de călătorie asociate ar trebui să se țină seama numai de combinația dintre diferite tipuri de servicii de călătorie, cum ar fi cazarea, transportul călătorilor rutier, feroviar, naval sau aerian, precum și închirierea de autovehicule sau de anumite motociclete. Cazarea în scop rezidențial, inclusiv pentru cursuri de limbi străine de lungă durată, nu ar trebui considerată drept cazare în sensul prezentei directive. Serviciile financiare, precum asigurările de călătorie, nu ar trebui să fie considerate servicii de călătorie. În plus, serviciile care fac parte intrinsecă dintr-un alt serviciu de călătorie nu ar trebui să fie considerate servicii de călătorie de sine stătătoare. Între acestea se numără, de exemplu, transportul bagajelor oferit ca parte a transportului de călători, servicii minore de transport, precum transportul călătorilor în cadrul unei vizite cu ghid sau transferurile între un hotel și un aeroport sau o gară feroviară, mesele, băuturile și serviciile de curățenie oferite ca parte a cazării sau accesul la facilități locale precum piscină, saună, tratamente balneare sau gimnastică inclus pentru oaspeții hotelului. Aceasta mai înseamnă că, în cazurile în care, spre deosebire de cazul unei croaziere, cazarea peste noapte este oferită ca parte a transportului de pasageri rutier, feroviar, naval sau aerian, cazarea nu ar trebui considerată un serviciu de călătorie de sine stătător dacă principala componentă este în mod evident transportul.
(18)
Alte servicii turistice care nu fac parte intrinsecă din transportul călătorilor, din cazare sau din închirierea de autovehicule sau de anumite motociclete pot fi, de exemplu, vânzarea de bilete pentru concerte, evenimente sportive, excursii sau parcuri tematice, vizite cu ghid, abonamente de schi și închirierea de echipament sportiv precum echipamentul de schi, sau tratamente balneare. Cu toate acestea, dacă aceste servicii se combină doar cu un alt tip de serviciu de călătorie, de exemplu cazare, aceasta ar trebui să ducă la crearea unui pachet de servicii sau a unor servicii de călătorie asociate doar dacă serviciile respective reprezintă o parte semnificativă din valoarea pachetului de servicii sau a serviciului de călătorie asociat sau sunt promovate sau reprezintă în alt fel o caracteristică esențială a călătoriei sau a vacanței. Dacă alte servicii turistice reprezintă cel puțin 25 % din valoarea combinației, serviciile respective ar trebui să fie considerate ca reprezentând o parte semnificativă a valorii pachetului sau a serviciului de călătorie asociat. Ar trebui clarificat faptul că, în cazul în care se adaugă alte servicii turistice, de exemplu, la cazarea într-un hotel, rezervate ca serviciu de sine stătător după sosirea călătorului la hotel, aceasta nu ar trebui să constituie un pachet. Aceasta nu ar trebui să conducă la eludarea prezentei directive prin oferirea de către organizatori sau comercianții cu amănuntul a posibilității călătorului de a selecta în avans servicii turistice suplimentare, oferind apoi încheierea contractului pentru aceste servicii doar după începerea executării primului serviciu de călătorie.
(19)
Întrucât nevoia de a proteja călătorii este mai redusă în cazul călătoriilor de scurtă durată și în scopul de a evita o sarcină inutilă pentru comercianți, călătoriile care durează mai puțin de 24 de ore și care nu includ cazare, precum și pachetele sau serviciile de călătorie asociate oferite sau facilitate ocazional și pe o bază nonprofit și numai unui grup limitat de călători ar trebui excluse din domeniul de aplicare al prezentei directive. Acestea din urmă pot include, de exemplu, călătorii organizate doar de câteva ori pe an de către organizații caritabile, cluburi sportive sau școli pentru membrii acestora, fără a fi oferite publicului larg. Ar trebui ca, în legătură cu această excludere, să se pună la dispoziția publicului informații adecvate pentru a se asigura informarea corespunzătoare a comercianților și călătorilor cu privire la faptul că pachetele sau serviciile de călătorie asociate respective nu fac obiectul prezentei directive.
(20)
Prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere dreptului intern al contractelor cu privire la acele aspecte pe care nu le reglementează.
(21)
Statele membre ar trebui să își mențină competența, în conformitate cu dreptul Uniunii, de a aplica dispozițiile prezentei directive în domenii care nu intră în domeniul de aplicare al acesteia. Prin urmare, statele membre pot menține sau introduce dispoziții de drept intern care să corespundă celor din prezenta directivă, sau unei părți a acesteia, privind contractele care nu intră în domeniul de aplicare al prezentei directive. De exemplu, statele membre pot menține sau introduce dispoziții corespunzătoare pentru anumite contracte de sine stătătoare privind servicii unice de călătorie (cum ar fi închirierea reședințelor de vacanță) sau pentru pachetele și serviciile de călătorie asociate care sunt oferite sau facilitate pe o bază nonprofit unui grup limitat de călători și numai ocazional sau pentru pachetele și serviciile de călătorie asociate care se desfășoară pe o perioadă mai mică de 24 de ore și nu includ cazare.
(22)
Caracteristica principală a pachetului este aceea că un comerciant răspunde, în calitate de organizator, de executarea corespunzătoare a întregului pachet. Doar în situațiile în care un alt comerciant acționează ca organizator al unui pachet ar trebui să se considere că un comerciant, de regulă o agenție de turism tradițională sau online, poate acționa ca simplu comerciant cu amănuntul sau intermediar și nu răspunde ca organizator. Faptul că un comerciant acționează sau nu în calitate de organizator pentru un anumit pachet ar trebui să depindă de implicarea respectivului comerciant în crearea pachetului, și nu de modul în care comerciantul își descrie activitatea. Atunci când se analizează dacă un comerciant este organizator sau comerciant cu amănuntul, ar trebui să nu existe nicio diferență între situația în care comerciantul acționează în sensul ofertei și cea în care acesta se prezintă ca agent acționând în numele călătorului.
(23)
Directiva 90/314/CEE a acordat statelor membre puterea discreționară de a stabili în ce măsură comercianții cu amănuntul, organizatorii sau atât comercianții cu amănuntul, cât și organizatorii răspund pentru executarea corespunzătoare a unui pachet. Această flexibilitate a dus la o situație ambiguă în unele state membre în privința comerciantului răspunzător pentru executarea serviciilor de călătorie relevante. Prin urmare, ar trebui să se clarifice în prezenta directivă faptul că organizatorii răspund pentru executarea serviciilor de călătorie incluse în contractul privind pachetul de servicii de călătorie, cu excepția cazului în care dreptul intern prevede că atât organizatorul, cât și comerciantul cu amănuntul sunt răspunzători.
(24)
În privința pachetelor, comercianții cu amănuntul ar trebui să răspundă, împreună cu organizatorul, de furnizarea informațiilor precontractuale. Pentru a facilita comunicarea, cu precădere în cazurile transfrontaliere, călătorii ar trebui să aibă posibilitatea de a contacta organizatorul și prin intermediul comerciantului cu amănuntul prin care au achiziționat pachetul.
(25)
Călătorul ar trebui să primească toate informațiile necesare înainte de achiziționarea unui pachet, indiferent dacă acesta este vândut prin intermediul mijloacelor de comunicare la distanță, în agenție sau prin alte tipuri de distribuție. Atunci când furnizează informațiile respective, comerciantul ar trebui să țină seama de nevoile specifice pe care le-ar putea anticipa în mod rezonabil în ceea ce-i privește pe călătorii care sunt în mod special vulnerabili din cauza vârstei sau a unei infirmități fizice.
(26)
Informațiile esențiale, de exemplu cele referitoare la caracteristicile principale ale serviciilor de călătorie sau la prețuri, furnizate în materialele publicitare, pe site-ul organizatorului sau în broșuri, ca parte a informațiilor precontractuale, ar trebui să aibă caracter obligatoriu, cu excepția cazului în care organizatorul își rezervă dreptul de a aduce modificări acestor elemente, iar modificările respective sunt comunicate clar, inteligibil și vizibil călătorului înainte de încheierea contractului privind pachetul de servicii de călătorie. Cu toate acestea, având în vedere noile tehnologii ale comunicațiilor care permit actualizarea cu ușurință, nu mai este necesar să se prevadă dispoziții speciale privind broșurile, însă este oportun să se asigure faptul că modificările aduse informațiilor precontractuale sunt comunicate călătorului. Ar trebui să fie întotdeauna posibil să se aducă modificări informațiilor precontractuale în cazul în care ambele părți la contractul privind pachetul de servicii de călătorie convin în mod explicit asupra acestui lucru.
(27)
Cerințele în materie de informare prevăzute de prezenta directivă sunt exhaustive, însă nu ar trebui să aducă atingere cerințelor în materie de informare stabilite în alte acte legislative aplicabile ale Uniunii (5).
(28)
Organizatorii ar trebui să ofere informații generale privind cerințele legate de viză ale țării de destinație. Informațiile privind termenele aproximative de obținere a vizelor pot fi oferite ca trimitere la informațiile oficiale ale țării de destinație.
(29)
Ținând seama de specificul contractelor privind pachetul de servicii de călătorie, ar trebui prevăzute drepturile și obligațiile părților contractante pentru perioada anterioară și cea ulterioară începerii executării pachetului, mai ales dacă pachetul nu este executat în mod corespunzător sau dacă se modifică anumite circumstanțe.
(30)
Având în vedere că pachetele sunt adesea achiziționate cu mult timp înaintea executării lor, pot apărea evenimente neprevăzute. De aceea, călătorul ar trebui ca, în anumite condiții, să aibă dreptul de a transfera contractul privind pachetul de servicii de călătorie către un alt călător. În aceste situații, organizatorul ar trebui să aibă posibilitatea de a-și recupera cheltuielile, de exemplu în cazul în care un subcontractant cere un comision pentru schimbarea numelui călătorului sau pentru anularea unui bilet de transport și emiterea unuia nou.
(31)
De asemenea, călătorii ar trebui să aibă posibilitatea de a rezilia contractul privind pachetul de servicii de călătorie în orice moment înainte de începerea executării pachetului, în schimbul plății unui comision de reziliere adecvat și justificabil, ținând cont de economiile de costuri previzibile și de venitul din desfășurarea alternativă a serviciilor de călătorie. De asemenea, călătorii ar trebui să aibă dreptul de a rezilia contractul privind pachetul de servicii de călătorie fără plata unui comision de reziliere, în cazul în care circumstanțe inevitabile și extraordinare afectează în mod semnificativ executarea pachetului. Acestea pot include, de exemplu, războaie, alte probleme grave de securitate precum terorismul, riscuri semnificative pentru sănătatea umană precum epidemia unei boli grave în locul de destinație al călătoriei sau dezastre naturale precum inundațiile, cutremurele sau condițiile meteorologice care fac imposibilă deplasarea în condiții de siguranță către destinație, astfel cum s-a convenit în contractul privind pachetul de servicii de călătorie.
(32)
În cazuri specifice, organizatorul ar trebui să aibă, de asemenea, dreptul de a rezilia contractul privind pachetul de servicii de călătorie înainte de începerea executării pachetului, fără plata unei despăgubiri, de exemplu atunci când nu se atinge numărul minim de participanți și cu condiția ca această posibilitate să fi fost prevăzută în contract. În acest caz, organizatorul ar trebui să ramburseze toate plățile achitate în legătură cu pachetul.
(33)
În anumite cazuri, organizatorilor ar trebui să li se permită să aducă modificări în mod unilateral contractului privind pachetul de servicii de călătorie. Cu toate acestea, călătorii ar trebui să aibă dreptul de a rezilia contractul privind pachetul de servicii de călătorie dacă modificările alterează în mod semnificativ oricare dintre caracteristicile principale ale serviciilor de călătorie. Aceasta poate fi situația, de exemplu, în cazul în care calitatea sau valoarea serviciilor de călătorie scade. Modificările în ceea ce privește momentul plecării sau al sosirii indicat în contractul privind pachetul de servicii de călătorie ar trebui să fie considerate semnificative, de exemplu, atunci când ar impune călătorului inconveniente considerabile sau costuri suplimentare, de exemplu reorganizarea transportului sau a cazării. Creșterile de preț ar trebui să fie posibile numai dacă au intervenit schimbări ale prețurilor carburantului sau ale altor surse de energie pentru transportul de pasageri, ale taxelor sau comisioanelor impuse de un terț neimplicat direct în executarea serviciilor de călătorie incluse în contractul privind pachetul de servicii de călătorie sau ale cursului de schimb relevant pentru pachetul respectiv și doar dacă în contract se prevede în mod explicit posibilitatea unei astfel de creșteri de preț și dreptul călătorului la o reducere de preț corespunzătoare unei reduceri a acestor costuri. În cazul în care organizatorul propune o creștere a prețului cu peste 8 % din prețul total, călătorul ar trebui să aibă dreptul să rezilieze contractul privind pachetul de servicii de călătorie fără plata unui comision de reziliere.
(34)
Este oportun să se stabilească norme specifice cu privire la măsurile reparatorii în cazul neconformității în executarea contractului privind pachetul de servicii de călătorie. Călătorul ar trebui să aibă dreptul de a primi soluții la problemele cu care se confruntă, iar atunci când o parte semnificativă a serviciilor de călătorie incluse în contractul privind pachetul de servicii de călătorie nu poate fi furnizată, călătorului ar trebui să i se propună servicii alternative corespunzătoare. În cazul în care organizatorul nu remediază neconformitatea într-un termen rezonabil stabilit de către călător, călătorul ar trebui să o poată face el însuși și să ceară rambursarea cheltuielilor necesare. În anumite cazuri, nu ar trebui să existe necesitatea de a se preciza un termen, mai ales în cazul în care este necesară o remediere imediată. Acest lucru s-ar aplica, de exemplu, atunci când, din cauza întârzierii unui autobuz furnizat de către organizator, călătorul trebuie să ia un taxi ca să ajungă la zborul său la timp. Călătorii ar trebui, de asemenea, să aibă dreptul la reducerea prețului, rezilierea contractului privind pachetul de servicii de călătorie și/sau despăgubiri pentru daunele suferite. De asemenea, despăgubirile ar trebui să acopere și daunele imateriale, de exemplu despăgubiri pentru pierderea posibilității de a se bucura de călătorie sau de vacanță din cauza unor probleme grave în executarea serviciilor de călătorie relevante. Călătorul ar trebui să fie obligat să informeze organizatorul fără întârziere, ținând cont de circumstanțele cazului, în legătură cu orice neconformitate pe care o constată pe parcursul executării unui serviciu de călătorie inclus în contractul privind pachetul de servicii de călătorie. Nerespectarea acestei obligații poate fi luată în considerare atunci când se stabilește reducerea adecvată a prețului sau despăgubirea daunelor, în cazul în care o astfel de notificare ar fi evitat sau redus daunele.
(35)
Pentru a asigura coerența, este oportun să se alinieze dispozițiile prezentei directive la convențiile internaționale care reglementează serviciile de călătorie și la legislația Uniunii privind drepturile pasagerilor. Atunci când este responsabil de neexecutarea sau executarea necorespunzătoare a serviciilor de călătorie incluse în contractul privind pachetul de servicii de călătorie, organizatorul ar trebui să poată invoca limitările răspunderii furnizorilor de servicii prevăzute în convențiile internaționale în materie, cum ar fi Convenția de la Montreal din 1999 pentru unificarea anumitor norme referitoare la transportul aerian internațional (6), Convenția din 1980 privind transporturile internaționale feroviare (COTIF) (7) și Convenția de la Atena din 1974 privind transportul pe mare al pasagerilor și al bagajelor lor (8). Atunci când este imposibil, din cauza unor circumstanțe inevitabile și extraordinare, să se asigure revenirea la timp a călătorului la locul de plecare, organizatorul ar trebui să suporte costurile cazării necesare călătorului pentru o perioadă care nu depășește trei nopți pe călător, cu excepția cazului în care legislația prezentă sau viitoare a Uniunii privind drepturile pasagerilor prevede perioade mai lungi.
(36)
Prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere drepturilor călătorilor de a formula cereri atât în temeiul prezentei directive, cât și în temeiul altor acte legislative relevante ale Uniunii sau în temeiul unor convenții internaționale relevante, astfel încât călătorii să poată avea în continuare posibilitatea de a adresa cereri organizatorului, transportatorului sau oricărei alte părți responsabile ori, după caz, mai multor părți. Ar trebui să se clarifice faptul că, în scopul de a se evita supracompensarea, despăgubirile sau reducerile de preț acordate în temeiul prezentei directive și despăgubirile sau reducerile de preț acordate în temeiul altor acte legislative relevante ale Uniunii sau în temeiul unor convenții internaționale relevante ar trebui să fie deduse unele din altele. Răspunderea organizatorului nu ar trebui să afecteze dreptul de a pretinde reparații de la terțe părți, inclusiv de la furnizorii de servicii.
(37)
În cazul în care călătorul întâmpină dificultăți în timpul călătoriei sau al vacanței, organizatorul ar trebui să aibă obligația de a acorda asistență corespunzătoare fără întârzieri nejustificate. Asistența respectivă ar trebui să constea în principal în furnizarea, dacă este cazul, de informații cu privire la aspecte precum serviciile de sănătate, autoritățile locale și asistența consulară, precum și asistență practică, de exemplu pentru comunicarea la distanță și oferirea unor servicii de călătorie alternative.
(38)
În Comunicarea sa din 18 martie 2013 intitulată „Protecția pasagerilor în caz de insolvență a companiilor aeriene”, Comisia a prevăzut măsuri pentru îmbunătățirea protecției călătorilor în cazul insolvenței unei companii aeriene, inclusiv o mai bună asigurare a respectării Regulamentului (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (9) și a Regulamentului (CE) nr. 1008/2008, precum și angajarea unui dialog cu părțile interesate din industrie, în lipsa cărora ar putea fi avută în vedere o măsură legislativă. Comunicarea respectivă se referă la achiziționarea unui singur element, respectiv serviciile de transport aerian, și prin urmare nu abordează măsuri de protecție în caz de insolvență pentru pachete și pentru alte servicii de călătorie asociate.
(39)
Statele membre ar trebui să se asigure că acei călători care achiziționează un pachet sunt pe deplin protejați în cazul insolvenței organizatorului. Statele membre în care sunt stabiliți organizatorii ar trebui să se asigure că aceștia oferă garanții privind rambursarea tuturor sumelor achitate de către sau în numele călătorilor și, în măsura în care pachetul include transportul călătorilor, privind repatrierea acestora în cazul insolvenței organizatorului. Cu toate acestea, ar trebui să fie posibil să se ofere călătorilor continuarea pachetului. Deși sunt libere să decidă asupra modului în care se va organiza protecția în caz de insolvență, statele membre ar trebui să se asigure că protecția este efectivă. Protecția efectivă implică disponibilitatea acesteia de îndată ce, drept consecință a problemelor de lichiditate ale organizatorului, serviciile de călătorie nu sunt efectuate, nu vor fi efectuate sau vor fi efectuate numai parțial sau în cazul în care furnizorii de servicii solicită călătorilor să plătească pentru acestea. Statele membre ar trebui să fie în măsură să solicite ca organizatorii să furnizeze călătorilor un certificat care atestă un drept direct față de furnizorul de protecție în caz de insolvență.
(40)
Pentru ca protecția în caz de insolvență să fie efectivă, aceasta ar trebui să acopere cuantumurile previzibile ale plăților afectate de insolvența organizatorului și, după caz, costurile previzibile ale repatrierii. Acest lucru înseamnă că protecția ar trebui să fie suficientă pentru a acoperi toate plățile previzibile efectuate de către sau în numele călătorilor în legătură cu pachetele în sezonul de vârf, ținând seama de perioada dintre primirea acestor plăți și încheierea călătoriei sau a vacanței, precum și, după caz, costurile previzibile pentru repatriere. În general, acest lucru va însemna că garanția trebuie să acopere un procent suficient de ridicat din cifra de afaceri a organizatorului în cazul pachetelor și poate depinde de factori precum tipul de pachete vândute, inclusiv modul de transport, destinația călătoriei, precum și orice restricții juridice sau angajamente ale organizatorului privind cuantumurile plăților anticipate pe care le poate accepta, precum și calendarul acestora înainte de începerea executării pachetului. Întrucât acoperirea necesară poate fi calculată pe baza celor mai recente date comerciale, de exemplu cifra de afaceri realizată în ultimul exercițiu financiar, organizatorii ar trebui să aibă obligația de a adapta protecția în caz de insolvență în cazul unor riscuri ridicate, inclusiv o creștere semnificativă a vânzării de pachete. Cu toate acestea, o protecție eficace în caz de insolvență nu ar trebui să ia în considerare riscuri foarte reduse, de exemplu insolvența simultană a mai multora dintre principalii organizatori, în cazul în care acest lucru ar afecta în mod disproporționat costul protecției, împiedicând astfel eficiența acesteia. În astfel de cazuri, garanția pentru rambursare poate fi limitată.
(41)
Având în vedere diferențele dintre legislațiile și practicile naționale în ceea ce privește părțile la un contract privind pachetul de servicii de călătorie și primirea plăților efectuate de către sau în numele călătorilor, statele membre ar trebui să fie autorizate să solicite comercianților cu amănuntul să prevadă și protecția în caz de insolvență.
(42)
În concordanță cu Directiva 2006/123/CE, este oportun să se stabilească norme pentru a împiedica situația ca obligațiile de protecție în caz de insolvență să acționeze ca un obstacol în calea liberei circulații a serviciilor și a libertății de stabilire. Prin urmare, statele membre ar trebui să fie obligate să recunoască protecția în caz de insolvență în temeiul legislației statului membru de stabilire. În scopul de a facilita cooperarea administrativă și supravegherea organizatorilor și, după caz, a comercianților cu amănuntul care desfășoară activități în mai multe state membre în ceea ce privește protecția în caz de insolvență,statelor membre ar trebui să le revină obligația de a desemna puncte de contact centrale.
(43)
Comercianților care facilitează servicii de călătorie asociate ar trebui să le revină obligația de a informa călătorii asupra faptului că nu cumpără un pachet și că fiecare furnizor de servicii de călătorie individuale este unicul răspunzător pentru executarea corespunzătoare a contractului referitor la serviciile sale. Comercianțiilor care facilitează achiziționarea serviciilor de călătorie asociate ar trebui, în plus, să le revină obligația să ofere protecție în caz de insolvență pentru rambursarea plăților pe care le primesc și, în măsura în care sunt responsabili pentru transportul pasagerilor, pentru repatrierea călătorilor și ar trebui să informeze călătorii în acest sens. Comercianții responsabili pentru executarea contractelor individuale care fac parte dintr-o formulă de călătorie asociată se supun dispozițiilor legislației generale a Uniunii în materie de protecție a consumatorilor și ale legislației sectoriale specifice a Uniunii.
(44)
Atunci când stabilesc norme privind sistemele de protecție în caz de insolvență legate de pachetele de călătorie și serviciile de călătorie asociate, statele membre nu ar trebui să fie împiedicate să ia în considerare situația specială a societăților mai mici, asigurând, simultan, același nivel de protecție pentru călători.
(45)
Călătorii ar trebui protejați în legătură cu erorile care au loc în cadrul procesului de rezervare a pachetelor și a serviciilor de călătorie asociate.
(46)
Ar trebui să se confirme faptul că nu le este permis călătorilor să renunțe la drepturile care le revin în temeiul prezentei directive și că organizatorii sau comercianții care facilitează achiziționarea de servicii de călătorie asociate nu se pot sustrage de la obligațiile care le revin sub pretextul că acționează în simpla calitate de furnizor de servicii de călătorie, de intermediar sau în orice altă calitate.
(47)
Statele membre ar trebui să stabilească regimul sancțiunilor aplicabile pentru încălcarea dispozițiilor naționale care transpun prezenta directivă și să asigure punerea în aplicare a acestora. Sancțiunile respective ar trebui să fie efective, proporționale și disuasive.
(48)
Adoptarea prezentei directive face necesară adaptarea anumitor acte legislative ale Uniunii în materie de protecție a consumatorilor. În special, ar trebui să se clarifice faptul că Regulamentul (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (10) se aplică încălcărilor prezentei directive. De asemenea, ținând cont de faptul că Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului (11) nu se aplică, în forma sa actuală, contractelor reglementate de Directiva 90/314/CEE, este necesar să se modifice Directiva 2011/83/UE pentru a se asigura faptul că se aplică în continuare serviciilor de călătorie individuale care fac parte dintr-un serviciu de călătorie asociat, în măsura în care respectivele servicii individuale nu sunt excluse, din alte motive, din domeniul de aplicare al Directivei 2011/83/UE, și că anumite drepturi ale consumatorilor prevăzute în respectiva directivă se aplică și în cazul pachetelor.
(49)
Prezenta directivă nu aduce atingere normelor privind protecția datelor cu caracter personal prevăzute de Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului (12) și normelor Uniunii privind dreptul internațional privat, inclusiv Regulamentului (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului (13).
(50)
Ar trebui să se clarifice faptul că cerințele de reglementare ale prezentei directive privind protecția în caz de insolvență și informarea în legătură cu serviciile de călătorie asociate ar trebui să se aplice, de asemenea, comercianților care nu sunt stabiliți într-un stat membru și care, prin orice mijloace, își direcționează activitățile, în înțelesul Regulamentului (CE) nr. 593/2008 și al Regulamentului (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (14), către unul sau mai multe state membre.
(51)
Deoarece obiectivul prezentei directive, și anume de a contribui la funcționarea corespunzătoare a pieței interne și la atingerea unui nivel ridicat și cât se poate de uniform de protecție a consumatorilor, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre, dar, având în vedere amploarea acestuia, poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității astfel cum este definit la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este definit la articolul menționat, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivului menționat.
(52)
Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute prin Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Prezenta directivă respectă în special libertatea de a desfășura o activitate comercială, prevăzută la articolul 16 din cartă, asigurând în același timp un nivel ridicat de protecție a consumatorilor în cadrul Uniunii, în conformitate cu articolul 38 din cartă.
(53)
În conformitate cu Declarația politică comună a statelor membre și a Comisiei din 28 septembrie 2011 privind documentele explicative (15), statele membre s-au angajat ca, în cazuri justificate, să anexeze la notificarea măsurilor lor de transpunere unul sau mai multe documente care să explice relația dintre componentele unei directive și părțile corespunzătoare ale instrumentelor naționale de transpunere. În ceea ce privește prezenta directivă, legiuitorul consideră că transmiterea unor astfel de documente este justificată.
(54)
Prin urmare, Directiva 90/314/CEE ar trebui abrogată,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
CAPITOLUL I
OBIECT, DOMENIU DE APLICARE, DEFINIȚII ȘI NIVELUL DE ARMONIZARE
Articolul 1
Obiect
Scopul prezentei directive este de a contribui la funcționarea corespunzătoare a pieței interne și la asigurarea unui nivel ridicat și cât se poate de uniform de protecție a consumatorilor prin apropierea anumitor aspecte ale actelor cu putere de lege și ale actelor administrative ale statelor membre referitoare la contractele încheiate între călători și comercianți privind pachetele de servicii de călătorie și serviciile de călătorie asociate.
Articolul 2
Domeniu de aplicare
(1) Prezenta directivă se aplică pachetelor oferite spre vânzare sau vândute călătorilor de către comercianți și serviciilor de călătorie asociate facilitate călătorilor de către comercianți.
(2) Prezenta directivă nu se aplică:
(a)
pachetelor și serviciilor de călătorie asociate care durează mai puțin de 24 de ore, cu excepția situației în care acestea includ cazare peste noapte;
(b)
pachetelor oferite și serviciilor de călătorie asociate facilitate ocazional și pe o bază nonprofit și numai unui grup restrâns de călători;
(c)
pachetelor și serviciilor de călătorie asociate achiziționate în temeiul unui acord general pentru organizarea unei călătorii de afaceri, încheiat între un comerciant și o altă persoană fizică sau juridică acționând din motive legate de activitatea sa comercială, afacerea, meseria sau profesia sa.
(3) Prezenta directivă nu afectează dreptul intern general al contractelor precum normele privind valabilitatea, formarea sau efectele unui contract, în măsura în care aspectele dreptului general al contractelor nu sunt reglementate de prezenta directivă.
Articolul 3
Definiții
În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:
1.
„serviciu de călătorie” înseamnă:
(a)
transportul de pasageri;
(b)
cazarea care nu face parte intrinsecă din transportul de pasageri și care este realizată în alt scop decât cel rezidențial;
(c)
închirierea de autoturisme, de alte autovehicule în înțelesul articolului 3 punctul 11 din Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului (16) sau de motociclete care necesită un permis de conducere de categoria A în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) litera (c) din Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului (17);
(d)
orice alt serviciu turistic care nu este parte intrinsecă a unui serviciu de călătorie în înțelesul literei (a), (b) sau (c);
2.
„pachet” înseamnă o combinație a cel puțin două tipuri diferite de servicii de călătorie destinate aceleiași călătorii sau vacanțe, cu condiția ca:
(a)
serviciile respective să fie combinate de un singur comerciant, inclusiv la cererea călătorului sau în conformitate cu selecția acestuia, înainte de a se încheia un contract unic cu privire la toate serviciile; sau
(b)
indiferent dacă se încheie contracte separate cu furnizori individuali de servicii de călătorie, serviciile respective să fie:
(i)
achiziționate de la un singur punct de vânzare și serviciile respective să fi fost selectate înainte de acceptarea efectuării plății de către călător;
(ii)
oferite, vândute sau facturate la un preț forfetar sau total;
(iii)
promovate sau vândute sub denumirea de „pachet” sau sub o denumire similară;
(iv)
combinate după încheierea unui contract prin care un comerciant acordă călătorului dreptul să aleagă dintr-o selecție de diferite tipuri de servicii de călătorie; sau
(v)
achiziționate de la comercianți diferiți prin procese de rezervare online asociate în care numele călătorului, detaliile de plată și adresa de e-mail se transmit de la comerciantul cu care se încheie primul contract către un alt comerciant sau alți comercianți, iar contractul se încheie cu acest din urmă comerciant sau cu acești comercianți în cel târziu 24 de ore după confirmarea rezervării primului serviciu de călătorie.
O combinație de servicii de călătorie în care nu mai mult decât unul dintre serviciile de călătorie menționate la punctul 1 litera (a), (b) sau (c) este combinat cu unul sau mai multe servicii turistice menționate la punctul 1 litera (d) nu este un pachet dacă aceste din urmă servicii:
(a)
nu reprezintă o proporție semnificativă a valorii combinației și nu sunt prezentate ca fiind și nu reprezintă în alt fel o caracteristică esențială a combinației; sau
(b)
sunt selectate și achiziționate doar după începerea executării unui serviciu de călătorie menționat la punctul 1 litera (a), (b) sau (c);
3.
„contract privind pachetul de servicii de călătorie” înseamnă un contract referitor la un pachet în ansamblul său sau, în cazul în care pachetul este executat în temeiul unor contracte separate, toate contractele aplicabile serviciilor de călătorie cuprinse în pachet;
4.
„începerea executării pachetului” înseamnă începerea executării serviciilor de călătorie incluse în pachet;
5.
„serviciu de călătorie asociat” înseamnă cel puțin două tipuri diferite de servicii de călătorie achiziționate în scopul aceleiași călătorii sau vacanțe, care nu constituie un pachet și care duc la încheierea unor contracte separate cu furnizorii individuali de servicii de călătorie, dacă un comerciant facilitează:
(a)
cu ocazia unei singure vizite sau a unui singur contact cu punctul său de vânzare, selectarea separată și plata separată a fiecărui serviciu de călătorie de către călători; sau
(b)
într-un mod personalizat, achiziționarea a cel puțin un serviciu de călătorie suplimentar de la un alt comerciant, în cazul în care se încheie un contract cu acest alt comerciant cel târziu în 24 de ore de la confirmarea rezervării primului serviciu de călătorie.
În cazul în care se achiziționează nu mai mult decât un tip de servicii de călătorie menționate la punctul 1 litera (a), (b) sau (c) și unul sau mai multe servicii turistice menționate la punctul 1 litera (d), acestea nu constituie un serviciu de călătorie asociat dacă aceste din urmă servicii nu reprezintă o parte semnificativă a valorii combinate a serviciilor și nu sunt prezentate ca fiind și nu reprezintă în alt fel o caracteristică esențială a călătoriei sau a vacanței.
6.
„călător” înseamnă orice persoană care dorește să încheie un contract sau care are dreptul să călătorească pe baza unui contract încheiat, în cadrul prezentei directive;
7.
„comerciant” înseamnă orice persoană fizică sau orice persoană juridică, indiferent dacă este publică sau privată, care acționează, inclusiv prin intermediul unei alte persoane care acționează în numele său sau pe seama sa, în scopuri ce țin de activitatea sa comercială, de afaceri, meșteșugărească sau profesională în legătură cu contractele care fac obiectul prezentei directive, acționând în calitate de organizator, comerciant cu amănuntul, comerciant care facilitează un serviciu de călătorie asociat sau ca furnizor de servicii de călătorie;
8.
„organizator” înseamnă un comerciant care combină și vinde sau oferă spre vânzare pachete fie direct, fie prin intermediul unui alt comerciant sau împreună cu un alt comerciant, sau comerciantul care transmite datele călătorului unui alt comerciant în conformitate cu punctul 2 litera (b) punctul (v);
9.
„comerciant cu amănuntul” înseamnă un alt comerciant decât organizatorul care vinde sau oferă spre vânzare pachete combinate de către un organizator;
10.
„stabilire” înseamnă stabilire astfel cum este definită în articolul 4 punctul 5 din Directiva 2006/123/CE;
11.
„suport durabil” înseamnă orice instrument care permite călătorului sau comerciantului să stocheze informații care îi sunt adresate personal, într-un mod accesibil, în vederea unor referințe ulterioare în scopuri informative pentru o perioadă de timp adecvată și care permite reproducerea fără modificări a informațiilor stocate;
12.
„circumstanțe inevitabile și extraordinare” înseamnă o situație care nu poate fi controlată de partea care invocă o astfel de situație și ale cărei consecințe nu ar fi putut fi evitate chiar dacă s-ar fi luat toate măsurile rezonabile;
13.
„neconformitate” înseamnă neexecutarea sau executarea necorespunzătoare a serviciilor de călătorie incluse într-un pachet;
14.
„minor” înseamnă orice persoană cu vârsta sub 18 ani;
15.
„punct de vânzare” înseamnă orice spațiu mobil sau imobil în care se desfășoară o activitate comercială cu amănuntul sau un site de vânzare cu amănuntul sau un alt instrument similar de vânzare online, inclusiv atunci când site-urile de vânzare cu amănuntul sau instrumentele de vânzare online sunt prezentate călătorilor sub forma unui instrument unic, inclusiv un serviciu prin telefon;
16.
„repatriere” înseamnă întoarcerea călătorului la locul de plecare sau într-un alt loc convenit de părțile contractante.
Articolul 4
Nivelul de armonizare
Dacă nu se prevede altfel în prezenta directivă, statele membre nu pot menține sau introduce în dreptul intern dispoziții diferite de cele stabilite în prezenta directivă, inclusiv dispoziții mai stricte sau mai puțin stricte, care ar asigura un nivel diferit de protecție a călătorilor.
CAPITOLUL II
OBLIGAȚIILE DE INFORMARE ȘI CONȚINUTUL CONTRACTULUI PRIVIND PACHETUL DE SERVICII DE CĂLĂTORIE
Articolul 5
Informații precontractuale
(1) Statele membre se asigură că, înainte de asumarea de către călător a unui contract privind pachetul de servicii de călătorie sau a oricărei oferte corespunzătoare, organizatorul și comerciantul cu amănuntul, atunci când pachetul este vândut prin intermediul unui astfel de comerciant, furnizează călătorului informațiile standard prin intermediul formularului relevant care figurează în partea A sau B din anexa I, precum și următoarele informații, dacă acestea sunt aplicabile pachetului:
(a)
principalele caracteristici ale serviciilor de călătorie:
(i)
destinația (destinațiile) călătoriei, itinerariul și perioadele sejurului, cu datele corespunzătoare și, în cazul în care cazarea este inclusă, numărul de nopți incluse;
(ii)
mijloacele de transport, caracteristicile și categoriile acestora, locurile, datele și orele de plecare și de întoarcere, duratele și locurile opririlor intermediare și ale legăturilor de transport.
În cazul în care nu este încă stabilită ora exactă, organizatorul și, după caz, comerciantul cu amănuntul informează călătorul cu privire la ora aproximativă de plecare și de întoarcere;
(iii)
locația, principalele caracteristici și, după caz, categoria turistică a unităților de cazare în temeiul normelor din țara de destinație;
(iv)
serviciile de masă oferite;
(v)
vizitele, excursiile sau alte servicii incluse în prețul total convenit al pachetului;
(vi)
dacă nu este clar din context, faptul că oricare dintre serviciile de călătorie vor fi furnizate călătorului ca parte a unui grup și, în acest caz, în măsura posibilului, dimensiunea aproximativă a grupului;
(vii)
dacă posibilitatea călătorului de a beneficia de alte servicii turistice depinde de comunicarea orală efectivă, limba în care vor fi furnizate serviciile respective; și
(viii)
dacă călătoria sau vacanța este adaptată în general pentru persoanele cu mobilitate redusă și, la cererea călătorului, informații precise privind gradul de adecvare a călătoriei sau vacanței luând în considerare nevoile călătorului;
(b)
denumirea comercială și adresa geografică a organizatorului și, dacă este cazul, ale comerciantului cu amănuntul, precum și numerele de telefon și, după caz, adresele de e-mail ale acestora;
(c)
prețul total al pachetului, inclusiv taxele și, dacă este cazul, toate comisioanele, tarifele și alte costuri suplimentare sau, atunci când aceste costuri nu pot fi calculate în mod rezonabil anterior încheierii contractului, o indicație cu privire la tipul de costuri suplimentare pe care călătorul ar putea să fie obligat să le suporte în continuare;
(d)
modalitățile de plată, inclusiv orice sumă sau procentaj din preț care urmează să fie achitate sub formă de avans și calendarul pentru achitarea soldului sau garanțiile financiare care urmează să fie achitate sau furnizate de călător;
(e)
numărul minim de persoane necesar pentru ca serviciile din pachet să poată fi executate și termenul menționat la articolul 12 alineatul (3) litera (a) înainte de începerea executării pachetului până la care este posibilă rezilierea contractului dacă nu se întrunește acest număr;
(f)
informații generale despre cerințele legate de pașaport și vize, inclusiv termenele aproximative de obținere a vizelor și informații referitoare la formalitățile legate de sănătate în țara de destinație;
(g)
informații privind posibilitatea călătorului de a rezilia contractul oricând înainte de începerea executării pachetului, cu plata unui comision de reziliere corespunzător sau, după caz, a comisioanelor de reziliere standardizate solicitate de organizator, în conformitate cu articolul 12 alineatul (1);
(h)
informații privind asigurarea facultativă sau obligatorie care să acopere costurile rezilierii contractului de către călător sau costurile de asistență, inclusiv taxele de repatriere, în caz de accident, de boală sau de deces.
Pentru contractele privind pachetele de servicii de călătorie încheiate prin telefon, organizatorul și, după caz, comerciantul cu amănuntul furnizează călătorului informațiile standard prevăzute în partea B din anexa I și informațiile prevăzute la primul paragraf literele (a)-(h).
(2) În ceea ce privește pachetele definite la articolul 3 punctul 2 litera (b) punctul (v), organizatorul și comerciantul cărora li se transmit datele se asigură că fiecare dintre ei furnizează înainte de asumarea de către călător a unui contract sau a oricărei oferte corespunzătoare informațiile prevăzute la alineatul (1) primul paragraf literele (a)-(h) din prezentul articol, în măsura în care acestea sunt relevante pentru serviciile de călătorie pe care le oferă fiecare. De asemenea, organizatorul furnizează în același timp informațiile standard prin intermediul formularului prevăzut în partea C din anexa I.
(3) Informațiile menționate la alineatele (1) și (2) sunt furnizate într-un mod clar, inteligibil și bine evidențiat. În cazul în care aceste informații sunt furnizate în scris, ele trebuie să fie lizibile.
Articolul 6
Caracterul obligatoriu al informațiilor precontractuale și încheierea contractului privind pachetul de servicii de călătorie
(1) Statele membre se asigură că informațiile furnizate călătorului în temeiul articolului 5 alineatul (1) primul paragraf literele (a), (c), (d), (e) și (g) formează o parte integrantă a contractului privind pachetul de servicii de călătorie și nu pot fi modificate decât prin acordul explicit al părților contractante. Înainte de încheierea contractului privind pachetul de servicii de călătorie, organizatorul și, după caz, comerciantul cu amănuntul transmite călătorului toate modificările cu privire la informațiile precontractuale într-un mod clar, inteligibil și bine evidențiat.
(2) Dacă organizatorul și, după caz, comerciantul cu amănuntul nu a îndeplinit cerințele în materie de informare cu privire la comisioanele, tarifele sau alte costuri suplimentare astfel cum sunt menționate la articolul 5 alineatul (1) primul paragraf litera (c) înainte de încheierea contractului privind pachetul de servicii de călătorie, călătorul nu suportă respectivele comisioane, tarife sau alte costuri.
Articolul 7
Conținutul contractului privind pachetul de servicii de călătorie și documentele care trebuie furnizate înainte de începerea executării pachetului
(1) Statele membre se asigură că limbajul folosit în contractele privind pachetele de servicii de călătorie este simplu și inteligibil și, în cazul contractelor scrise, că textul este lizibil. La încheierea contractului privind pachetul de servicii de călătorie sau ulterior, fără întârzieri nejustificate, organizatorul sau comerciantul cu amănuntul pune la dispoziția călătorului un exemplar sau o confirmare a contractului pe un suport durabil. Călătorul are dreptul de a solicita o copie pe suport de hârtie în cazul în care contractul privind pachetul de servicii de călătorie a fost încheiat în prezența fizică simultană a părților.
În cazul contractelor negociate în afara spațiului comercial astfel cum sunt definite la articolul 2 punctul 8 din Directiva 2011/83/UE, se furnizează călătorului un exemplar sau confirmarea contractului privind pachetul de servicii de călătorie pe suport de hârtie sau, în cazul în care călătorul este de acord, pe un alt suport durabil.
(2) Contractul privind pachetul de servicii de călătorie sau confirmarea contractului prezintă întregul conținut al acordului care include toate informațiile menționate la articolul 5 alineatul (1) primul paragraf literele (a)-(h) și următoarele informații:
(a)
cerințele speciale ale călătorului pe care organizatorul le-a acceptat;
(b)
informații cu privire la faptul că organizatorul:
(i)
este răspunzător pentru executarea corespunzătoare a tuturor serviciilor de călătorie incluse în contract în conformitate cu articolul 13; și
(ii)
este obligat să acorde asistență în cazul în care călătorul se află în dificultate în conformitate cu articolul 16;
(c)
denumirea entității responsabile de protecția în caz de insolvență și datele de contact ale acestuia, inclusiv adresa sa geografică, și, după caz, denumirea autorității competente desemnate de statul membru în cauză în scopul respectiv și datele de contact ale acesteia;
(d)
numele, adresa, numărul de telefon, adresa de e-mail și, dacă este cazul, numărul de fax ale reprezentantului local al organizatorului, ale unui punct de contact sau ale altui serviciu care permite călătorului să contacteze rapid organizatorul și să comunice eficient cu acesta, să solicite asistență atunci când călătorul se află în dificultate sau să reclame orice neconformitate sesizată în timpul executării pachetului;
(e)
informații privind obligația călătorului de a comunica orice neconformitate pe care o constată pe parcursul executării pachetului în conformitate cu articolul 13 alineatul (2);
(f)
în cazul minorilor neînsoțiți de un părinte sau de o altă persoană autorizată, care călătoresc pe baza unui contract privind pachetul de servicii de călătorie care include cazare, informații care să permită contactul direct cu minorul sau cu persoana responsabilă de acesta în locul în care minorul este cazat;
(g)
informații privind procedurile interne de soluționare a reclamațiilor disponibile și privind mecanismele de soluționare alternativă a litigiilor („SAL”) în conformitate cu Directiva 2013/11/UE a Parlamentului European și a Consiliului (18) și, după caz, privind entitatea SAL la care este afiliat comerciantul și privind platforma de soluționare online a litigiilor în temeiul Regulamentului (UE) nr. 524/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (19);
(h)
informații privind dreptul călătorului la transferul contractului către un alt călător în conformitate cu articolul 9.
(3) În ceea ce privește pachetele definite la articolul 3 punctul 2 litera (b) punctul (v), comerciantul căruia i se transmit datele informează organizatorul cu privire la încheierea unui contract care conduce la crearea unui pachet. Comerciantul furnizează organizatorului informațiile necesare pentru a se conforma obligațiilor care îi revin în calitate de organizator.
Imediat ce organizatorul este informat cu privire la crearea unui pachet, organizatorul furnizează călătorului pe un suport durabil informațiile menționate la alineatul (2) literele (a)-(h).
(4) Informațiile menționate la alineatele (2) și (3) se furnizează într-un mod clar, inteligibil și bine evidențiat.
(5) Cu suficient timp înainte de începerea executării pachetului, organizatorul pune la dispoziția călătorului toate chitanțele, bonurile și biletele necesare, informații privind ora programată a plecării și, după caz, termenul-limită pentru înregistrare, precum și orele programate ale opririlor intermediare, ale legăturilor de transport și ale sosirii.
Articolul 8
Sarcina probei
Sarcina probei în ceea ce privește îndeplinirea cerințelor în materie de informare stabilite în prezentul capitol revine comerciantului.
CAPITOLUL III
MODIFICAREA CONTRACTULUI PRIVIND PACHETUL DE SERVICII DE CĂLĂTORIE ÎNAINTE DE ÎNCEPEREA EXECUTĂRII PACHETULUI
Articolul 9
Transferul contractului privind pachetul de servicii de călătorie către un alt călător
(1) Statele membre asigură călătorului posibilitatea ca un călător să transfere contractul privind pachetul de servicii de călătorie unei persoane care satisface toate condițiile aplicabile contractului respectiv, după ce îl înștiințează pe organizator în mod rezonabil înainte de începerea executării pachetului, pe un suport durabil. Înștiințarea cu cel puțin șapte zile înainte de începerea executării pachetului este considerată, în orice caz, rezonabilă.
(2) Persoana care transferă contractul privind pachetul de servicii de călătorie și persoana căreia îi este transferat contractul răspund în solidar pentru achitarea soldului și a tuturor comisioanelor, tarifelor și altor costuri suplimentare generate de acest transfer. Organizatorul informează persoana care transferă contractul cu privire la costurile efective ale transferului. Aceste costuri nu sunt nerezonabile și nu depășesc costurile suportate efectiv de organizator ca urmare a transferului contractului privind pachetul de servicii de călătorie.
(3) Organizatorul prezintă persoanei care transferă contractul dovezi cu privire la costurile suplimentare, comisioanele sau alte costuri generate de transferarea contractului privind pachetul de servicii de călătorie.
Articolul 10
Modificarea prețului
(1) Statele membre se asigură că, după încheierea contractului privind pachetul de servicii de călătorie, prețurile pot fi mărite numai în cazul în care contractul rezervă în mod explicit această posibilitate și stipulează dreptul călătorului la reducerea prețului în temeiul alineatului (4). În acest caz, în contractul privind pachetul de servicii de călătorie se precizează modul în care urmează să fie calculate prețurile revizuite. Creșterile de prețuri sunt posibile numai ca o consecință directă a schimbărilor legate de:
(a)
prețul transportului de pasageri care rezultă din costul carburanților sau al altor surse de energie;
(b)
nivelul taxelor sau al comisioanelor aplicabile serviciilor de călătorie incluse în contract, impuse de părți terțe care nu sunt direct implicate în executarea pachetului, inclusiv taxele turistice, taxele de aterizare sau comisioanele de îmbarcare sau debarcare în porturi și aeroporturi; sau
(c)
cursul de schimb relevant pentru pachetul respectiv.
(2) Dacă creșterea prețului menționată la alineatul (1) din prezentul articol depășește 8 % din prețul total al pachetului, se aplică articolul 11 alineatele (2)-(5).
(3) Indiferent de valoarea sa, o creștere de preț nu este posibilă decât dacă organizatorul trimite călătorului o notificare clară și inteligibilă privind această creștere, însoțită de o justificare a creșterii respective și de un calcul, pe un suport durabil, cu cel puțin 20 de zile înainte de începerea executării pachetului.
(4) În cazul în care contractul privind pachetul de servicii de călătorie prevede posibilitatea creșterii prețurilor, călătorul are dreptul la o reducere de preț care corespunde unei scăderi a costurilor menționate la alineatul (1) literele (a), (b) și (c) care are loc după încheierea contractului și înainte de începerea executării pachetului.
(5) În cazul unei reduceri de preț, organizatorul are dreptul să deducă cheltuielile administrative efective din rambursarea datorată călătorului. La cererea călătorului, organizatorul prezintă dovezi ale cheltuielilor administrative respective.
Articolul 11
Modificarea altor clauze ale contractului privind pachetul de servicii de călătorie
(1) Statele membre se asigură că, înainte de începerea executării pachetului, organizatorul nu poate modifica în mod unilateral alte clauze ale contractului privind pachetul de servicii de călătorie decât cele legate de preț în conformitate cu articolul 10, cu excepția cazului în care:
(a)
organizatorul și-a rezervat acest drept în contract;
(b)
modificarea este nesemnificativă; și
(c)
organizatorul îl informează pe călător cu privire la modificare într-un mod clar, inteligibil și bine evidențiat, pe un suport durabil.
(2) În cazul în care, înainte de începerea executării pachetului, organizatorul este constrâns să modifice semnificativ oricare dintre principalele caracteristici ale serviciilor de călătorie menționate la articolul 5 alineatul (1) primul paragraf litera (a) sau nu poate îndeplini cerințele speciale menționate la articolul 7 alineatul (2) litera (a) sau propune să mărească prețul pachetului cu mai mult de 8 % în conformitate cu articolul 10 alineatul (2), călătorul are posibilitatea ca, într-un termen rezonabil specificat de organizator:
(a)
să accepte modificarea propusă; sau
(b)
să rezilieze contractul fără a plăti vreun comision de reziliere.
În cazul în care reziliază contractul privind pachetul de servicii de călătorie, călătorul poate accepta un pachet de substituție, atunci când acesta este oferit de organizator, dacă este posibil, de o calitate echivalentă sau superioară.
(3) Organizatorul informează călătorul, fără întârzieri nejustificate și într-un mod clar, inteligibil și bine evidențiat, pe un suport durabil, cu privire la:
(a)
modificările propuse menționate la alineatul (2) și, după caz și în conformitate cu alineatul (4), impactul acestora asupra prețului pachetului;
(b)
un termen rezonabil în care călătorul trebuie să informeze organizatorul cu privire la decizia sa în temeiul alineatului (2);
(c)
consecințele lipsei reacției călătorului în termenul menționat la litera (b), în conformitate cu dreptul intern aplicabil; și
(d)
după caz, pachetul de substituție oferit și prețul acestuia.
(4) În cazul în care modificările aduse contractului privind pachetul de servicii de călătorie menționate la alineatul (2) primul paragraf sau pachetului de substituție menționat la alineatul (2) al doilea paragraf au drept consecință scăderea calității sau a costului pachetului, călătorul are dreptul la o reducere corespunzătoare a prețului.
(5) În cazul în care contractul privind pachetul de servicii de călătorie este reziliat în temeiul alineatului (2) primul paragraf litera (b) de la prezentul articol și călătorul nu acceptă un pachet de substituție, organizatorul rambursează toate plățile efectuate de către sau pe seama călătorului, fără întârzieri nejustificate și, în orice caz, nu mai târziu de 14 zile de la data rezilierii contractului. Articolul 14 alineatele (2), (3), (4), (5) și (6) se aplică mutatis mutandis.
Articolul 12
Rezilierea contractului privind pachetul de servicii de călătorie și dreptul de retragere înainte de începerea executării pachetului
(1) Statele membre asigură călătorului posibilitatea de a rezilia contractul privind pachetul de servicii de călătorie în orice moment înainte de începerea executării pachetului. În cazul în care călătorul reziliază contractul privind pachetul de servicii de călătorie în temeiul prezentului alineat, călătorul poate fi obligat să plătească organizatorului un comision de reziliere adecvat și justificabil. În contractul privind pachetul de servicii de călătorie pot fi prevăzute comisioane de reziliere standardizate rezonabile, în funcție de momentul rezilierii contractului înainte de începerea executării pachetului, precum și de economiile de costuri și de veniturile prevăzute, generate de executarea alternativă a serviciilor de călătorie. În absența unor comisioane de reziliere standardizate, valoarea comisionului de reziliere corespunde prețului pachetului din care se scad economiile de costuri și veniturile generate de executarea alternativă a serviciilor de călătorie. La cererea călătorului, organizatorul prezintă o justificare pentru cuantumul comisioanelor de reziliere.
(2) În pofida alineatului (1), călătorul are dreptul să rezilieze contractul privind pachetul de servicii de călătorie înainte de începerea executării pachetului fără a plăti vreun comision de reziliere în cazul unor circumstanțe inevitabile și extraordinare care se produc la locul de destinație sau în vecinătatea imediată a acestuia și care afectează în mod semnificativ executarea pachetului sau care afectează semnificativ transportul pasagerilor la destinație. În cazul rezilierii contractului privind pachetul de servicii de călătorie în temeiul prezentului alineat, călătorul are dreptul la o rambursare completă a oricărei plăți efectuate pentru pachet, dar nu are dreptul la vreo despăgubire suplimentară.
(3) Organizatorul poate rezilia contractul privind pachetul de servicii de călătorie și poate oferi călătorului rambursarea completă a tuturor plăților efectuate pentru pachet, dar nu este răspunzător pentru plata unor despăgubiri suplimentare, în cazul în care:
(a)
numărul de persoane înscrise pentru participarea la pachetul respectiv este mai mic decât numărul minim stabilit în contract, iar organizatorul îl înștiințează pe călător cu privire la rezilierea contractului în termenul stabilit în contract, dar nu mai târziu de:
(i)
20 de zile înainte de începerea executării pachetului, în cazul călătoriilor care durează mai mult de șase zile;
(ii)
șapte zile înainte de începerea executării pachetului, în cazul călătoriilor care durează între două și șase zile;
(iii)
48 de ore înainte de începerea executării pachetului, în cazul călătoriilor care durează mai puțin de două zile;
sau
(b)
organizatorul nu poate executa contractul din cauza unor circumstanțe inevitabile și extraordinare și îl înștiințează pe călător cu privire la rezilierea contractului, fără întârziere și înainte de începerea executării pachetului.
(4) Organizatorul efectuează orice rambursare necesară în temeiul alineatelor (2) și (3) sau, în ceea ce privește alineatul (1), rambursează orice plăți efectuate de către sau pe seama călătorului pentru pachetul respectiv, din care se scade comisionul de reziliere corespunzător. Aceste restituiri sau rambursări se efectuează către călător fără întârzieri nejustificate și, în orice caz, nu mai târziu de 14 zile de la rezilierea contractului privind pachetul de servicii de călătorie.
(5) În ceea ce privește contractele negociate în afara spațiilor comerciale, statele membre pot să prevadă în dreptul intern dreptul călătorului de a se retrage din contractul privind pachetul de servicii de călătorie în termen de 14 zile, fără a preciza motivul.
CAPITOLUL IV
EXECUTAREA PACHETULUI
Articolul 13
Răspunderea pentru executarea pachetului
(1) Statele membre se asigură că organizatorul este răspunzător de executarea serviciilor de călătorie incluse în contractul privind pachetul de servicii de călătorie, indiferent dacă aceste servicii urmează să fie furnizate de organizator sau de un alt furnizor de servicii de călătorie.
Statele membre pot menține sau introduce în dreptul lor intern dispoziții în temeiul cărora comerciantul cu amănuntul este responsabil de executarea pachetului. În această situație, dispozițiile articolului 7 și ale capitolului III, ale prezentului capitol și ale capitolului V care se aplică organizatorului se aplică, de asemenea, mutatis mutandis, comerciantului cu amănuntul.
(2) Călătorul îl informează fără întârzieri nejustificate pe organizator, ținând cont de circumstanțele cazului, în legătură cu orice neconformitate pe care o constată pe parcursul executării unui serviciu de călătorie inclus în contractul privind pachetul de servicii de călătorie.
(3) Dacă oricare dintre serviciile de călătorie nu se execută în conformitate cu contractul privind pachetul de servicii de călătorie, organizatorul remediază neconformitatea, cu excepția cazului în care:
(a)
este imposibil; sau
(b)
implică cheltuieli disproporționate, ținând cont de anvergura neconformității și de valoarea serviciilor de călătorie afectate.
Dacă organizatorul, în conformitate cu primul paragraf litera (a) sau (b) din prezentul alineat, nu remediază neconformitatea, se aplică articolul 14.
(4) Fără a aduce atingere excepțiilor prevăzute la alineatul (3), în cazul în care organizatorul nu remediază neconformitatea într-un termen rezonabil stabilit de călător, călătorul poate face el însuși acest lucru și poate solicita rambursarea cheltuielilor necesare. Nu este necesar să se specifice un termen de către călător dacă organizatorul refuză să remedieze neconformitatea sau dacă este necesară o remediere imediată.
(5) Atunci când o parte semnificativă din serviciile de călătorie nu poate fi executată astfel cum s-a convenit în contractul privind pachetul de servicii de călătorie, organizatorul oferă, fără costuri suplimentare pentru călător, servicii alternative corespunzătoare pentru continuarea derulării pachetului, pe cât posibil echivalente sau de mai bună calitate decât cele specificate în contract, inclusiv în cazul în care întoarcerea călătorului la locul de plecare nu este asigurată astfel cum s-a convenit.
În cazul în care serviciile alternative propuse au drept consecință un pachet de o calitate mai scăzută decât cea specificată în contractul privind pachetul de servicii de călătorie, organizatorul acordă călătorului o reducere adecvată a prețului.
Călătorul poate respinge serviciile alternative propuse doar în cazul în care acestea nu sunt comparabile cu ceea ce s-a convenit în contractul privind pachetul de servicii de călătorie sau reducerea de preț acordată este inadecvată.
(6) În cazul în care neconformitatea afectează în mod substanțial executarea pachetului, iar organizatorul a omis să o remedieze într-un termen rezonabil stabilit de către călător, călătorul poate rezilia contractul privind pachetul de servicii de călătorie fără plata unui comision de reziliere și, după caz, poate să ceară, în conformitate cu articolul 14, reducerea prețului și/sau despăgubiri.
Dacă este imposibil să se furnizeze servicii alternative sau călătorul respinge serviciile alternative propuse în conformitate cu alineatul (5) al treilea paragraf din prezentul articol, călătorul are dreptul, după caz, la reducerea prețului și/sau la despăgubiri în conformitate cu articolul 14 fără a rezilia contractul de servicii privind pachetul de călătorie.
Dacă pachetul include transportul de pasageri, organizatorul asigură de asemenea, în cazurile menționate la primul și al doilea paragraf, repatrierea călătorului cu transport echivalent fără întârzieri nejustificate și fără costuri suplimentare pentru călător.
(7) În măsura în care este imposibil să se asigure întoarcerea călătorului astfel cum s-a convenit în contractul privind pachetul de servicii de călătorie din cauza unor circumstanțe inevitabile și extraordinare, organizatorul suportă costul cazării necesare, pe cât posibil de categorie echivalentă, pentru o perioadă care nu depășește trei nopți pe călător. Dacă în legislația Uniunii privind drepturile pasagerilor sunt prevăzute perioade mai lungi aplicabile mijloacelor de transport relevante pentru întoarcerea călătorului, se aplică perioadele respective.
(8) Limitarea costurilor menționată la alineatul (7) din prezentul articol nu se aplică persoanelor cu mobilitate redusă, astfel cum sunt definite la articolul 2 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2006, și însoțitorilor acestora, femeilor însărcinate și minorilor neînsoțiți și nici persoanelor care au nevoie de asistență medicală specială, cu condiția ca organizatorul să fi fost informat cu privire la nevoile speciale ale acestora cu cel puțin 48 de ore înainte de începerea executării pachetului. Organizatorul nu are dreptul de a invoca circumstanțe inevitabile și extraordinare pentru a limita răspunderea în temeiul alineatului (7) din prezentul articol dacă furnizorul de transport în cauză nu poate invoca astfel de circumstanțe în temeiul legislației aplicabile a Uniunii.
Articolul 14
Reducerea prețului și despăgubiri
(1) Statele membre asigură dreptul călătorului de a beneficia de o reducere corespunzătoare a prețului pentru orice perioadă în care a existat o neconformitate, cu excepția cazului în care organizatorul dovedește că neconformitatea este imputabilă călătorului.
(2) Călătorul are dreptul de a primi despăgubiri adecvate din partea organizatorului pentru orice daune pe care le suferă ca urmare a unei neconformități. Despăgubirea se acordă fără întârzieri nejustificate.
(3) Călătorul nu are dreptul la despăgubiri pentru daune în cazul în care organizatorul dovedește că neconformitatea este:
(a)
imputabilă călătorului;
(b)
imputabilă unei părți terțe care nu are legătură cu furnizarea serviciilor de călătorie incluse în contractul privind pachetul de servicii de călătorie și este imprevizibilă sau inevitabilă; sau
(c)
cauzată de circumstanțe inevitabile și extraordinare.
(4) În măsura în care convențiile internaționale cu caracter obligatoriu pentru Uniune limitează valoarea despăgubirii sau condițiile în care este plătită despăgubirea de către furnizorul unui serviciu de călătorie care face parte dintr-un pachet, aceleași limitări sunt aplicabile și pentru organizator. În măsura în care convențiile internaționale fără caracter obligatoriu pentru Uniune limitează despăgubirea care trebuie plătită de furnizorul unui serviciu, statele membre pot limita în mod corespunzător despăgubirea care trebuie plătită de organizator. În alte cazuri, contractul privind pachetul de servicii de călătorie poate limita despăgubirea care trebuie plătită de organizator, atât timp cât o astfel de limitare nu se aplică vătămărilor corporale sau daunelor provocate intenționat sau din neglijență și nu se ridică la mai puțin de triplul prețului total al pachetului.
(5) Drepturile la despăgubiri sau la reducerea prețului în temeiul prezentei directive nu aduc atingere drepturilor călătorilor în temeiul Regulamentului (CE) nr. 261/2004, al Regulamentului (CE) nr. 1371/2007, al Regulamentului (CE) nr. 392/2009 al Parlamentului European și al Consiliului (20), al Regulamentului (UE) nr. 1177/2010 și al Regulamentului (UE) nr. 181/2011 și în temeiul convențiilor internaționale. Călătorii au dreptul de a introduce cereri în temeiul prezentei directive și al respectivelor regulamente și convenții internaționale. Despăgubirile sau reducerile prețului acordate în temeiul prezentei directive și despăgubirile sau reducerile de preț acordate în temeiul respectivelor regulamente și convenții internaționale se deduc unele din altele pentru a evita supracompensarea.
(6) Termenul de prescripție pentru introducerea cererilor în temeiul prezentului articol nu poate fi mai mic de doi ani.
Articolul 15
Posibilitatea de a contacta organizatorul prin intermediul comerciantului cu amănuntul
Fără a aduce atingere articolului 13 alineatul (1) al doilea paragraf, statele membre asigură posibilitatea călătorului de a adresa mesaje, cereri sau plângeri în legătură cu executarea pachetului în mod direct comerciantului cu amănuntul prin intermediul căruia a fost achiziționat pachetul respectiv. Comerciantul cu amănuntul transmite organizatorului, fără întârzieri nejustificate, aceste mesaje, cereri sau plângeri.
În scopul respectării termenelor sau a termenelor de prescripție, data primirii mesajelor, a cererilor sau a plângerilor menționate la primul paragraf, de către comerciantul cu amănuntul, este considerată drept data primirii de către organizator.
Articolul 16
Obligația de a acorda asistență
Statele membre se asigură că organizatorul acordă asistență adecvată fără întârzieri nejustificate călătorului aflat în dificultate, inclusiv în circumstanțele menționate la articolul 13 alineatul (7), în special prin:
(a)
furnizarea de informații corespunzătoare privind serviciile de sănătate, autoritățile locale și asistența consulară; și
(b)
acordarea de asistență călătorului în ceea ce privește efectuarea comunicărilor la distanță și sprijinirea acestuia în găsirea unor servicii de călătorie alternative.
Organizatorul are posibilitatea de a pretinde un comision rezonabil pentru o astfel de asistență în cazul în care călătorul este cel care a provocat situația de dificultate în mod intenționat sau din propria neglijență. Comisionul nu depășește în niciun caz costurile efective suportate de organizator.
CAPITOLUL V
PROTECȚIA ÎN CAZ DE INSOLVENȚĂ
Articolul 17
Eficacitatea și domeniul de aplicare al protecției în caz de insolvență
(1) Statele membre se asigură că organizatorii stabiliți pe teritoriul lor oferă garanții privind rambursarea tuturor plăților efectuate de către sau pe seama călătorilor, în măsura în care serviciile relevante nu sunt furnizate ca urmare a insolvenței organizatorului. În cazul în care în contractul privind pachetul de servicii de călătorie este inclus transportul de pasageri, organizatorii asigură și garanții pentru repatrierea călătorilor. Se poate oferi continuarea pachetului.
Organizatorii care nu sunt stabiliți într-un stat membru și care vând sau oferă spre vânzare pachete într-un stat membru sau care, prin orice mijloace, își direcționează activitățile către un stat membru au obligația de a furniza garanția în conformitate cu dreptul statului membru respectiv.
(2) Garanția prevăzută la alineatul (1) este efectivă și acoperă costurile previzibile în mod rezonabil. Aceasta se referă la valorile plăților efectuate de către sau pe seama călătorilor în legătură cu pachetele, ținând cont de perioada scursă între avansurile plătite și plățile finale și finalizarea pachetelor, precum și de costurile estimate ale repatrierii în caz de insolvență a organizatorului.
(3) Călătorii beneficiază de protecția împotriva insolvenței organizatorului indiferent de locul lor de reședință, de locul de plecare sau de locul în care se efectuează vânzarea pachetului și indiferent de statul membru în care este situată entitatea responsabilă pentru protecția în caz de insolvență.
(4) Atunci când executarea pachetului este afectată de insolvența organizatorului, garanția este disponibilă gratuit pentru a asigura repatrierile și, în cazul în care este necesar, plata cazării înainte de repatriere.
(5) Pentru serviciile de călătorie care nu au fost efectuate, rambursările se acordă fără întârzieri nejustificate după solicitarea călătorului.
Articolul 18
Recunoașterea reciprocă a protecției în caz de insolvență și cooperarea administrativă
(1) Statele membre recunosc ca îndeplinind cerințele măsurilor naționale de transpunere a articolului 17 orice protecție în caz de insolvență acordată de un organizator în temeiul măsurilor respective din statul membru în care acesta este stabilit.
(2) Statele membre desemnează puncte de contact centrale care să faciliteze cooperarea administrativă și supravegherea organizatorilor care desfășoară activități în mai multe state membre. Acestea notifică tuturor celorlalte state membre și Comisiei datele de contact ale respectivelor puncte de contact.
(3) Punctele de contact centrale își pun reciproc la dispoziție toate informațiile necesare privind cerințele lor naționale de protecție în caz de insolvență și identitatea entității sau a entităților responsabile pentru protecția în caz de insolvență pentru anumiți organizatori stabiliți pe teritoriul lor. Punctele de contact respective își acordă reciproc accesul la toate listele disponibile în care sunt prezentați organizatorii care își respectă obligațiile de protecție în caz de insolvență. Orice astfel de listă este accesibilă publicului, inclusiv online.
(4) Dacă au îndoieli cu privire la protecția în caz de insolvență a unui organizator, statele membre solicită clarificări din partea statului membru în care este stabilit organizatorul. Statele membre răspund solicitărilor din partea altor state membre cât mai curând posibil, ținând seama de urgența și de complexitatea problemei. În orice caz, un prim răspuns se transmite în termen de maximum 15 zile lucrătoare de la primirea solicitării.
CAPITOLUL VI
SERVICII DE CĂLĂTORIE ASOCIATE
Articolul 19
Protecția în caz de insolvență și cerințele în materie de informare în ceea ce privește serviciile de călătorie asociate
(1) Statele membre se asigură că comercianții care facilitează servicii de călătorie asociate oferă garanții privind rambursarea tuturor plăților pe care le primesc de la călători, în măsura în care un serviciu de călătorie care face parte dintr-un serviciu de călătorie asociat nu este efectuat ca urmare a insolvenței lor. În cazul în care astfel de comercianți sunt partea responsabilă pentru transportul de pasageri, garanția acoperă, de asemenea, repatrierea călătorului. Articolul 17 alineatul (1) al doilea paragraf, articolul 17 alineatele (2)-(5) și articolul 18 se aplică mutatis mutandis.
(2) Înainte de asumarea de către călător a oricărui contract care duce la crearea unor servicii de călătorie asociate sau a oricărei oferte corespunzătoare, comerciantul care a facilitat serviciile de călătorie asociate, inclusiv în cazul în care comerciantul nu este stabilit într-un stat membru, dar, prin orice mijloace, direcționează astfel de activități către un stat membru, stipulează într-un mod clar, inteligibil și bine evidențiat următoarele:
(a)
călătorul nu va beneficia de niciunul dintre drepturile care se aplică exclusiv pachetelor în temeiul prezentei directive și fiecare furnizor de servicii este unicul răspunzător pentru executarea corespunzătoare a contractului referitor la serviciile sale; și
(b)
călătorul va beneficia de protecție în caz de insolvență în conformitate cu alineatul (1).
Pentru a se conforma prezentului alineat, comerciantul care facilitează un serviciu de călătorie asociat furnizează călătorului informațiile respective prin intermediul formularului standard relevant care figurează în anexa II sau, dacă tipul specific de serviciu de călătorie asociat nu face obiectul niciunui formular prevăzut în anexa respectivă, furnizează informațiile incluse în aceasta.
(3) În cazul în care comerciantul care facilitează servicii de călătorie asociate nu a respectat cerințele prevăzute la alineatele (1) și (2) din prezentul articol, se aplică drepturile și obligațiile prevăzute la articolele 9 și 12 și în capitolul IV în raport cu serviciile de călătorie incluse în serviciul de călătorie asociat.
(4) În cazul în care un serviciu de călătorie asociat este rezultatul încheierii unui contract între un călător și un comerciant care nu facilitează serviciul de călătorie asociat, comerciantul respectiv informează comerciantul care facilitează serviciul de călătorie asociat cu privire la încheierea contractului relevant.
CAPITOLUL VII
DISPOZIȚII GENERALE
Articolul 20
Obligații specifice ale comerciantului cu amănuntul în cazul în care organizatorul este stabilit în afara Spațiului Economic European
Fără a aduce atingere articolului 13 alineatul (1) al doilea paragraf, atunci când organizatorul este stabilit în afara Spațiului Economic European, comerciantul cu amănuntul stabilit într-un stat membru este supus obligațiilor prevăzute pentru organizatori în capitolele IV și V, cu excepția cazului în care comerciantul cu amănuntul furnizează dovezi conform cărora organizatorul respectă dispozițiile respectivelor capitole.
Articolul 21
Răspunderea pentru erorile de rezervare
Statele membre se asigură că comerciantul este răspunzător pentru orice erori cauzate de defecțiuni tehnice din sistemul de rezervare care îi sunt imputabile și, în cazul în care a fost de acord să organizeze rezervarea unui pachet sau a serviciilor de călătorie care fac parte din serviciile de călătorie asociate, pentru erorile comise în timpul procesului de rezervare.
Comerciantul nu este răspunzător pentru erorile de rezervare imputabile călătorului sau cauzate de circumstanțe inevitabile și extraordinare.
Articolul 22
Dreptul la despăgubiri
În cazurile în care un organizator sau, în conformitate cu articolul 13 alineatul (1) al doilea paragraf sau cu articolul 20, un comerciant cu amănuntul plătește o despăgubire, acordă o reducere de preț sau îndeplinește alte obligații care îi revin în temeiul prezentei directive, statele membre se asigură că organizatorul sau comerciantul cu amănuntul are dreptul de a pretinde reparații de la orice terț care a contribuit la evenimentul care a generat despăgubirea, reducerea prețului sau alte obligații.
Articolul 23
Caracterul imperativ al directivei
(1) Declarația unui organizator al unui pachet sau a unui comerciant care facilitează un serviciu de călătorie asociat care afirmă că acționează exclusiv ca furnizor al unui serviciu de călătorie, ca intermediar ori în orice altă capacitate, sau că un pachet ori un serviciu de călătorie asociat nu constituie un pachet ori un serviciu de călătorie asociat nu exonerează organizatorul sau comerciantul respectiv de obligațiile care le revin în temeiul prezentei directive.
(2) Călătorii nu pot renunța la drepturile care le sunt conferite prin măsurile naționale de transpunere a prezentei directive.
(3) Dispozițiile contractuale sau declarațiile efectuate de un călător prin care, în mod direct sau indirect, se renunță la drepturile acordate călătorilor în temeiul prezentei directive sau se restrâng aceste drepturi sau care au drept obiectiv eludarea aplicării prezentei directive nu sunt obligatorii pentru călător.
Articolul 24
Asigurarea respectării
Statele membre se asigură că există mijloace adecvate și eficace pentru a asigura respectarea prezentei directive.
Articolul 25
Sancțiuni
Statele membre stabilesc normele privind sancțiunile aplicabile încălcărilor dispozițiilor de drept intern adoptate în temeiul prezentei directive și întreprind toate măsurile necesare pentru a asigura punerea în aplicare a acestora. Sancțiunile prevăzute sunt eficace, proporționale și disuasive.
Articolul 26
Raportul Comisiei și revizuirea
Până la 1 ianuarie 2019, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport referitor la dispozițiile prezentei directive care se aplică rezervărilor online efectuate la diferite puncte de vânzare și calificării acestor rezervări drept pachete, servicii de călătorie asociate sau servicii de călătorie de sine stătătoare, în special referitor la definiția pachetului prevăzută la articolul 3 punctul 2 litera (b) punctul (v), precum și la stabilirea necesității de a ajusta ori extinde această definiție.
Până la 1 ianuarie 2021, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport general privind aplicarea prezentei directive.
Rapoartele menționate la primul și al doilea paragraf sunt însoțite, după caz, de propuneri legislative.
Articolul 27
Modificarea Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 și a Directivei 2011/83/UE
(1) Punctul 5 din anexa la Regulamentul (CE) nr. 2006/2004 se înlocuiește cu următorul text:
„5.
Directiva (UE) 2015/2302 a Parlamentului European și a Consiliului (21)
(2) Articolul 3 alineatul (3) litera (g) din Directiva 2011/83/UE se înlocuiește cu următorul text:
„(g)
având ca obiect pachetele, astfel cum sunt definite la articolul 3 punctul 2 din Directiva (UE) 2015/2302 a Parlamentului European și a Consiliului (22).
Articolul 6 alineatul (7), articolul 8 alineatele (2) și (6) și articolele 19, 21 și 22 din prezenta directivă se aplică mutatis mutandis pachetelor, astfel cum sunt definite la articolul 3 punctul 2 din Directiva (UE) 2015/2302 în legătură cu călătorii astfel cum sunt definiți la articolul 3 punctul 6 din respectiva directivă;
CAPITOLUL VIII
DISPOZIȚII FINALE
Articolul 28
Transpunere
(1) Statele membre adoptă și publică până la 1 ianuarie 2018 actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor dispoziții.
(2) Statele membre aplică dispozițiile respective de la 1 iulie 2018.
(3) Atunci când statele membre adoptă dispozițiile respective, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
(4) Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Articolul 29
Abrogare
Directiva 90/314/CEE se abrogă cu efect de la 1 iulie 2018.
Trimiterile la directiva abrogată sunt considerate trimiteri la prezenta directivă și se interpretează în conformitate cu tabelul de corespondență care figurează în anexa III.
Articolul 30
Intrarea în vigoare
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 31
Destinatari
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Strasbourg, 25 noiembrie 2015.