PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 19. prosince 2012
podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES o odpovídající ochraně osobních údajů na Novém Zélandu
(oznámeno pod číslem C(2012) 9557)
(Text s významem pro EHP)
(2013/65/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (1), a zejména na čl. 25 odst. 6 uvedené směrnice,
po konzultaci s evropským inspektorem ochrany údajů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V souladu se směrnicí 95/46/ES jsou členské státy povinny zajistit, aby k předávání osobních údajů do třetí země docházelo, pouze pokud dotyčná třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany a pokud budou před předáním údajů dodržovány právní předpisy členských států provádějící ostatní ustanovení směrnice.
(2)
Komise může dospět k závěru, že třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany. Takové zemi mohou členské státy předávat osobní údaje, aniž by byly nutné dodatečné záruky.
(3)
V souladu se směrnicí 95/46/ES má být úroveň ochrany údajů hodnocena s ohledem na všechny okolnosti související s předáním nebo předáváním údajů, a to se zvláštním zřetelem na určité zvláštní podmínky týkající se předávání.
(4)
S ohledem na rozdíly v přístupu třetích zemí k ochraně údajů by způsob, jakým je posuzována odpovídající úroveň této ochrany a jakým jsou na základě směrnice 95/46/ES přijímána a prosazována rozhodnutí, neměl být svévolný ani bezdůvodně diskriminační vůči třetím zemím, nebo mezi třetími zeměmi, kde jsou obdobné podmínky, a aby nevytvářel skrytou překážku obchodu s ohledem na stávající mezinárodní závazky Evropské unie.
(5)
Nový Zéland je bývalá britská kolonie. Postavení nezávislého dominia získal v roce 1907, avšak své formální ústavní svazky s Velkou Británií přetrhl až v roce 1947. Nový Zéland je unitárním státem a nemá psanou ústavu ve smyslu nejvyššího základního zákona státu. Země je konstituční monarchií a parlamentní demokracií westminsterského modelu, kde hlavou státu je královna Nového Zélandu.
(6)
Nový Zéland ctí zásadu suverenity parlamentu. Podle konvence tam však platí řada zákonů, které mají zvláštní ústavní význam a pohlíží se na ně jako na „vyšší zákony“. To znamená, že tvoří součást ústavního pořádku neboli rámce a formují činnost vlády a přijímání dalších zákonů. V případě změny nebo rušení těchto zákonů se kromě toho předpokládá konsenzus napříč politickým spektrem. Některé tyto zákony - „Bill Of Rights Act“ ze dne 28. srpna 1990 (Public Act No 109 z roku 1990), „Human Rights Act“ ze dne 10. srpna 1993 (Public Act No 82 z roku 1993) a „Privacy Act“ ze dne 17. května 1993 (Public Act No 28 z roku 1993) - se vztahují k ochraně údajů. Ústavní význam těchto zákonů se odráží ve všeobecném konsenzu, že musí být zohledněny při tvorbě a předkládání nových zákonů.
(7)
Právní normy pro ochranu osobních údajů na Novém Zélandu jsou primárně stanoveny v zákoně na ochranu soukromí „Privacy Act“ ve znění „Privacy (Cross-border Information) Amendment Act“ ze dne 7. září 2010 (Public Act No 113 z roku 2010). Tento zákon je starší než směrnice 95/46/ES a neomezuje se jen na automaticky zpracovávané údaje či strukturované údaje v evidenčním systému (rejstříku), nýbrž upravuje veškeré osobní informace v libovolné podobě. Vztahuje se na celý veřejný a soukromý sektor až na několik málo zvláštních výjimek ve veřejném zájmu, které lze v demokratické společnosti očekávat.
(8)
Otázkami soukromí se na Novém Zélandu zabývá mnoho regulačních rámců z hlediska politiky, pravidel, nebo příslušnosti soudů k řešení stížností. Některé mají formu zákonů, ale jiné jsou samoregulační odvětvové normy, včetně regulace sdělovacích prostředků, přímého marketingu, nevyžádaných elektronických zpráv, průzkumu trhu, oblasti zdraví a invalidity, bankovnictví, pojištění a spoření.
(9)
Kromě právních předpisů přijatých novozélandským parlamentem platí v zemi rozsáhlý soubor zvykového práva, jehož kořeny pocházejí z anglického zvykového práva, kde jsou zakotveny zásady a pravidla zvykového práva týkající se ochrany údajů. K základním zásadám zvykového práva patří zásada, že nejvyšším zájmem práva je důstojnost člověka. Tato zásada zvykového práva představuje klíčový prvek východisek a souvislostí, z nichž soudy na Novém Zélandu obecně čerpají důvody pro svá rozhodnutí. Novozélandská judikatura vycházející ze zvykového práva zná též řadu dalších stránek ochrany soukromí, včetně zasahování do soukromí, porušení důvěry a doplňkové ochrany v souvislosti s pomluvou, obtěžováním, nactiutrhační lží, nedbalostí a jinými delikty.
(10)
Právní normy o ochraně údajů uplatňované na Novém Zélandu obsahují všechny základní zásady nezbytné pro zajištění odpovídající úrovně ochrany fyzických osob a současně stanoví výjimky a omezení pro ochranu důležitých veřejných zájmů. Do těchto právních norem o ochraně údajů a do výjimek z nich se promítají zásady stanovené ve směrnici 95/46/ES.
(11)
Uplatňování právních norem o ochraně osobních údajů zaručují správní a soudní prostředky nápravy a nezávislý dozor prováděný dozorčím orgánem, komisařem pro ochranu soukromí, který je nadán pravomocemi uvedenými v článku 28 směrnice 95/46/ES a je nezávislý. Kterákoli zainteresovaná strana má navíc právo domáhat se soudní cestou náhrady škody, kterou utrpěla v důsledku protiprávního zpracování jejích osobních údajů.
(12)
Nový Zéland je tudíž třeba považovat za zemi, která zajišťuje odpovídající úroveň ochrany osobních údajů podle směrnice 95/46/ES.
(13)
Toto rozhodnutí by se mělo týkat odpovídající úrovně ochrany osobních údajů zajištěné na Novém Zélandu s cílem splnit požadavky čl. 25 odst. 1 směrnice 95/46/ES. Nemělo by se týkat jiných podmínek či omezení, které provádějí jiná ustanovení zmíněné směrnice a které se týkají zpracování osobních údajů v členských státech.
(14)
V zájmu transparentnosti a k dosažení toho, aby příslušné orgány v členských státech zajistily ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů, je nezbytné uvést výjimečné okolnosti, za nichž může být odůvodněno pozastavení určitých toků údajů, bez ohledu na zjištění odpovídající úrovně ochrany.
(15)
Pracovní skupina pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů, zřízená podle článku 29 směrnice 95/46/ES, předložila kladné stanovisko k úrovni ochrany osobních údajů na Novém Zélandu, k němuž bylo přihlédnuto při přípravě tohoto prováděcího rozhodnutí (2).
(16)
Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 31 odst. 1 směrnice 95/46/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Pro účely čl. 25 odst. 2 směrnice 95/46/ES se Nový Zéland považuje za zemi poskytující odpovídající úroveň ochrany osobních údajů předávaných z Evropské unie.
2. Dozorčí orgán příslušný k uplatňování právních norem ochrany osobních údajů na Novém Zélandu je uveden v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Aniž jsou dotčeny pravomoci příslušných orgánů členských států přijímat opatření k zajištění dodržování vnitrostátních předpisů přijatých na základě jiných ustanovení než článku 25 směrnice 95/46/ES, mohou tyto orgány vykonávat své stávající pravomoci za účelem pozastavení předávání údajů příjemci na Novém Zélandu s cílem chránit fyzické osoby v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů v těchto případech:
a)
pokud příslušný orgán na Novém Zélandu zjistí, že příjemce nedodržuje použitelné normy ochrany osobních údajů, nebo
b)
pokud je velmi pravděpodobné, že nejsou dodržovány normy týkající se ochrany osobních údajů a pokud se lze důvodně domnívat, že příslušný novozélandský orgán včas nepřijímá nebo nepřijme odpovídající opatření nezbytná pro vyřešení dané věci, pokud by pokračování v předávání údajů vyvolalo bezprostřední riziko vzniku vážné újmy subjektům údajů a pokud příslušné orgány členského státu za daných okolností přiměřeně usilují o informování strany odpovědné za zpracování údajů usazené na Novém Zélandu a poskytly jí příležitost zaujmout stanovisko.
2. Pozastavení předávání údajů skončí, jakmile je zajištěno dodržování norem ochrany a jakmile je o této skutečnosti informován příslušný orgán členského státu.
Článek 3
1. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o přijetí opatření podle článku 2.
2. Členské státy a Komise se rovněž vzájemně informují o případech, kdy opatření přijatá subjekty pověřenými zajišťováním souladu s normami ochrany na Novém Zélandu nejsou dostatečná.
3. Pokud informace shromážděné podle čl. 2 odst. 1 a podle odstavců 1 a 2 tohoto článku prokáží, že některý subjekt pověřený zajišťováním souladu s normami ochrany na Novém Zélandu neplní účinně svou úlohu, uvědomí o tom Komise příslušný orgán Nového Zélandu a, bude-li třeba, předloží návrh opatření postupem podle čl. 31 odst. 2 směrnice 95/46/ES s cílem zrušit toto rozhodnutí, pozastavit jeho účinnost nebo omezit jeho působnost.
Článek 4
Komise sleduje provádění tohoto rozhodnutí a relevantní poznatky sdělí výboru zřízenému podle článku 31 směrnice 95/46/ES, včetně důkazů, které by mohly mít vliv na hodnocení podle článku 1 tohoto rozhodnutí, tj. že ochrana na Novém Zélandu je odpovídající ve smyslu článku 25 směrnice 95/46/ES, a včetně důkazů, že se toto rozhodnutí provádí diskriminačním způsobem.
Článek 5
Členské státy přijmou veškerá opatření, která jsou nezbytná pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím, do 20. března 2013.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
DECIZIA DE PUNERE ÎN APLICARE A COMISIEI
din 19 decembrie 2012
în temeiul Directivei 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind nivelul adecvat de protecție a datelor cu caracter personal asigurat de Noua Zeelandă
[notificată cu numărul C(2012) 9557]
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2013/65/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (1), în special articolul 25 alineatul (6),
după consultarea Autorității Europene pentru Protecția Datelor,
întrucât:
(1)
În temeiul Directivei 95/46/CE, statelor membre li se cere să prevadă ca transferul datelor cu caracter personal către o țară terță să poată avea loc numai în cazul în care țara terță respectivă asigură un nivel adecvat de protecție și în cazul în care legile statelor membre care pun în aplicare alte dispoziții ale directivei sunt respectate înainte de transfer.
(2)
Comisia poate constata că o țară terță asigură un nivel adecvat de protecție. În acest caz, datele cu caracter personal pot fi transferate din statele membre fără să fie nevoie de garanții suplimentare.
(3)
În temeiul Directivei 95/46/CE, nivelul de protecție a datelor ar trebui evaluat ținând seama de toate împrejurările care au legătură cu o operațiune de transfer de date sau cu un set de operațiuni de transfer de date, acordându-se o atenție specială anumitor elemente specificate, relevante pentru transfer.
(4)
Având în vedere diferitele abordări privind protecția datelor în țările terțe, evaluarea caracterului adecvat ar trebui efectuată și orice decizie întemeiată pe Directiva 95/46/CE ar trebui adoptată și pusă în aplicare astfel încât să nu creeze discriminări arbitrare sau nejustificate față de țările terțe ori între acestea atunci când există condiții similare și să nu constituie o barieră mascată în calea comerțului, ținând seama de angajamentele internaționale actuale ale Uniunii Europene.
(5)
Noua Zeelandă este o fostă colonie britanică. A devenit un dominion independent în 1907, dar nu și-a întrerupt în mod formal legăturile constituționale cu Marea Britanie până în 1947. Noua Zeelandă este un stat unitar și nu are o constituție scrisă, în sensul convențional al unui document constituțional consacrat. Această țară este o monarhie constituțională și este o democrație parlamentară după modelul de la Westminster, regina Noii Zeelande fiind șeful statului.
(6)
Noua Zeelandă funcționează pe principiul suveranității parlamentare. Cu toate acestea, printr-o convenție, există o serie de legi care au o importanță constituțională deosebită și sunt considerate „legislație cu forță juridică superioară”, și anume fac parte din contextul sau peisajul constituțional prin faptul că influențează practica autorităților publice și adoptarea altor acte legislative. În plus, modificarea sau abrogarea acestei legislații ar necesita consensul întregii clase politice. Câteva dintre aceste legi - Legea privind drepturile (Bill of Rights Act) din 28 august 1990 [Legea publică (public act) nr. 109 din 1990), Legea privind drepturile omului (Human Rights Act) din 10 august 1993 (Legea publică nr. 82 din 1993) și Legea privind viața privată (Privacy Act) din 17 mai 1993 (Legea publică nr. 28 din 1993) - sunt relevante pentru protecția datelor. Importanța constituțională a acestor acte legislative este reflectată de faptul că există o convenție conform căreia trebuie avute în vedere în procesul de elaborare sau de propunere de noi acte legislative.
(7)
Standardele juridice pentru protecția datelor cu caracter personal în Noua Zeelandă sunt prevăzute în principal în Legea privind viața privată, modificată prin Legea de modificare a legii privind viața privată (informațiile transfrontaliere) din 7 septembrie 2010 (Legea publică nr. 113 din 2010). Aceasta precede Directiva 95/46/CE și nu se limitează la datele prelucrate automat sau la datele structurate dintr-un sistem de evidență, ci acoperă toate informațiile cu caracter personal indiferent de formă sau de mod de prezentare. Aceasta acoperă în totalitate sectoarele public și privat, cu câteva excepții specifice în materie de interes public, care pot fi de așteptat într-o societate democratică.
(8)
Există o serie de cadre normative în Noua Zeelandă pentru tratarea problemelor de protecție a vieții private în ceea ce privește politica, regulile în această materie ori competența de soluționare a plângerilor. Unele sunt prevăzute de lege, în timp ce altele sunt instituite de organisme de autoreglementare din anumite sectoare, cum ar fi mass-media, marketingul direct, mesajele electronice nesolicitate, cercetările de piață, sectorul sănătății și invalidității, sectorul bancar și sectorul asigurărilor și economiilor.
(9)
Pe lângă legislația promulgată de Parlamentul Noii Zeelande, există un volum considerabil de common law al cărei izvor este common law-ul englez, care cuprinde principiile și normele relevante pentru protecția datelor. Printre principiile fundamentale se numără cel conform căruia demnitatea persoanei reprezintă o preocupare primordială a legii. Acest principiu de drept comun reprezintă un element-cheie al contextului în care se adoptă în general hotărârile judiciare în Noua Zeelandă. Jurisprudența Noii Zeelande bazată pe common law conține, de asemenea, o serie de alte aspecte legate de protecția vieții private, inclusiv încălcarea vieții private, trădarea încrederii și protecția incidentală în contextul calomniei, vexării, hărțuirii, uzului de fals cu rele intenții, neglijenței etc.
(10)
Standardele juridice în materie de protecție a datelor aplicabile în Noua Zeelandă acoperă toate principiile de bază necesare pentru a asigura un nivel adecvat de protecție a persoanelor fizice și prevăd, de asemenea, excepții și limitări menite să protejeze interesele publice importante. Atât aceste standarde juridice în materie de protecție a datelor, cât și excepțiile reflectă principiile prevăzute în Directiva 95/46/CE.
(11)
Aplicarea standardelor juridice în materie de protecție a datelor este garantată prin acțiuni de ordin administrativ și judiciar, precum și printr-o monitorizare independentă efectuată de autoritatea de supraveghere, și anume comisarul responsabil de protecția vieții private, care este învestit cu tipurile de competențe prevăzute la articolul 28 din Directiva 95/46/CE și care acționează independent. Mai mult, orice persoană interesată are dreptul de a introduce o acțiune în justiție pentru repararea prejudiciului suferit în urma prelucrării ilegale a datelor sale cu caracter personal.
(12)
Prin urmare, ar trebui să se considere că Noua Zeelandă asigură un nivel adecvat de protecție a datelor cu caracter personal, astfel cum prevede Directiva 95/46/CE.
(13)
Prezenta decizie ar trebui să se refere la caracterul adecvat al protecției asigurate în Noua Zeelandă în vederea îndeplinirii cerințelor articolului 25 alineatul (1) din Directiva 95/46/CE. Aceasta nu ar trebui să aducă atingere altor condiții sau restricții care pun în aplicare alte dispoziții ale directivei menționate anterior care țin de prelucrarea datelor cu caracter personal în statele membre.
(14)
Pentru a asigura transparența și pentru a garanta capacitatea autorităților competente ale statelor membre de a asigura protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor lor cu caracter personal, trebuie specificate circumstanțele excepționale în care poate fi justificată suspendarea anumitor fluxuri specifice de date, fără a aduce atingere constatării unui nivel adecvat de protecție.
(15)
Grupul de lucru pentru protecția persoanelor în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal, instituit în temeiul articolului 29 din Directiva 95/46/CE, a emis un aviz favorabil cu privire la nivelul adecvat de protecție a datelor cu caracter personal în Noua Zeelandă (2), care a fost luat în considerare la pregătirea prezentei decizii de punere în aplicare.
(16)
Măsurile prevăzute de prezenta decizie sunt conforme cu avizul comitetului instituit în temeiul articolului 31 alineatul (1) din Directiva 95/46/CE,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
(1) În sensul articolului 25 alineatul (2) din Directiva 95/46/CE, se consideră că Noua Zeelandă asigură un nivel adecvat de protecție a datelor cu caracter personal transferate din Uniune.
(2) Autoritatea de supraveghere competentă în ceea ce privește aplicarea standardelor juridice privind protecția datelor în Noua Zeelandă este prevăzută în anexa la prezenta decizie.
Articolul 2
(1) Fără a aduce atingere competențelor lor de a întreprinde măsuri pentru a asigura respectarea dispozițiilor naționale adoptate în temeiul altor dispoziții decât cele prevăzute la articolul 25 din Directiva 95/46/CE, autoritățile competente ale statelor membre își pot exercita atribuțiile existente pentru a suspenda fluxurile de date către un destinatar din Noua Zeelandă în vederea protejării persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal ale acestora, în următoarele cazuri:
(a)
atunci când o autoritate competentă din Noua Zeelandă a stabilit că destinatarul încalcă standardele de protecție aplicabile; sau
(b)
atunci când există o mare probabilitate ca standardele de protecție să fie încălcate; atunci când există motive rezonabile să se creadă că autoritatea competentă din Noua Zeelandă nu ia sau nu va lua măsuri adecvate în timp util pentru a rezolva cazul în speță; atunci când continuarea transferului ar crea un pericol iminent de prejudiciere gravă a persoanelor ale căror date sunt transferate, iar autoritățile competente din statul membru au depus eforturi rezonabile în împrejurările respective pentru a avertiza partea responsabilă de prelucrarea datelor stabilită în Noua Zeelandă și a-i oferi posibilitatea de a răspunde.
(2) Suspendarea încetează de îndată ce standardele de protecție sunt asigurate, iar autoritatea competentă a statelor membre în cauză este notificată în acest sens.
Articolul 3
(1) Statele membre informează de îndată Comisia atunci când se adoptă măsuri în temeiul articolului 2.
(2) Statele membre și Comisia se informează reciproc cu privire la cazurile în care măsurile luate de organismele responsabile de asigurarea respectării standardelor de protecție în Noua Zeelandă nu asigură această respectare.
(3) Atunci când informațiile culese în temeiul articolului 2 alineatul (1) și al alineatelor (1) și (2) din prezentul articol demonstrează că un organism însărcinat cu asigurarea respectării standardelor de protecție în Noua Zeelandă nu își îndeplinește eficace rolul, Comisia informează autoritatea competentă din Noua Zeelandă și, în cazul în care este necesar, prezintă un proiect de măsuri în conformitate cu procedura menționată la articolul 31 alineatul (2) din Directiva 95/46/CE în vederea abrogării sau suspendării prezentei decizii ori a limitării domeniului de aplicare al acesteia.
Articolul 4
Comisia monitorizează punerea în aplicare a prezentei decizii și raportează orice constatare pertinentă comitetului înființat în temeiul articolului 31 din Directiva 95/46/CE, incluzând orice dovadă care ar putea afecta constatarea de la articolul 1 din prezenta decizie conform căreia protecția datelor în Noua Zeelandă este adecvată în sensul articolului 25 din Directiva 95/46/CE, precum și orice dovadă din care rezultă că prezenta decizie este aplicată în mod discriminatoriu.
Articolul 5
Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a se conforma prezentei decizii până la data de 20 martie 2013.
Articolul 6
Prezenta decizie se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles, 19 decembrie 2012.