NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 625/2014
ze dne 13. března 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 prostřednictvím regulačních technických norem blíže určujících požadavky na instituce, které jsou investory, sponzory, původními věřiteli a původci, v souvislosti s expozicemi vůči převedenému úvěrovému riziku
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (1), a zejména na čl. 410 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Cílem požadavku na ponechání ekonomického podílu je sladění zájmů stran, které převádějí, respektive přejímají úvěrové riziko ze sekuritizovaných expozic. Pokud subjekt sekuritizuje vlastní závazky, dochází ke sladění zájmů automaticky bez ohledu na to, zda konečný dlužník svůj dluh kolateralizuje. Pokud je zřejmé, že úvěrové riziko nese po celou dobu původce, je ponechání podílu ze strany původce zbytečné a nijak by nezlepšilo již existující pozici.
(2)
Je vhodné vyjasnit, kdy se má za to, že vzniká expozice vůči převedenému úvěrovému riziku v některých konkrétních případech. Jedná se o případy, kdy instituce, jež nejednají jako původce, sponzor nebo původní věřitel, mohou být vystaveny úvěrovému riziku ze sekuritizované pozice, včetně případů, kdy jednají jako protistrana derivátového nástroje v sekuritizační transakci, jako zajišťovací protistrana v sekuritizační transakci nebo jako poskytovatel likviditního příslibu v dané transakci a kdy drží sekuritizované pozice v obchodním portfoliu v rámci činností tvorby trhu.
(3)
Při resekuritizačních transakcích dochází k převodu úvěrového rizika na úrovni první sekuritizace aktiv a na druhé „přebalené“ úrovni transakce. Tyto dvě úrovně transakce a dva odpovídající případy převodu úvěrového rizika jsou z hlediska požadavků stanovených v tomto nařízení nezávislé. Ponechání čistého ekonomického podílu a náležitá péče by měly být zajištěny na každé úrovni transakce institucemi, které jsou na dané konkrétní úrovni vystaveny převedenému úvěrovému riziku. Proto pokud bude instituce vystavena pouze druhé „přebalené“ úrovni transakce, vztahují se požadavky týkající se ponechání čistého ekonomického podílu a náležité péče na tuto instituci pouze ve vztahu k druhé úrovni transakce. V rámci téže resekuritizační transakce by instituce, které jsou vystaveny první úrovni sekuritizace aktiv, měly splnit požadavek na ponechání a náležitou péči ve vztahu k první úrovni sekuritizace v dané transakci.
(4)
Je vhodné blíže upřesnit uplatňování závazku k ponechání podílu, včetně splnění tohoto požadavku v případech, kdy existuje více původců, sponzorů nebo původních věřitelů, a vyjasnit podrobnosti týkající se různých možností ponechání podílu, měření požadavku na ponechání podílu při vzniku i průběžně, jakož i používání výjimek.
(5)
Ustanovení čl. 405 odst. 1 písm. a) až e) nařízení (EU) č. 575/2013 stanoví různé možnosti pro dodržení požadavku na ponechání podílu. Toto nařízení podrobně objasňuje, jakým způsobem lze každou z těchto možností provést.
(6)
Ponechání podílu může být provedeno syntetickou nebo podmíněnou formou za předpokladu, že jsou tyto metody plně v souladu s jednou z možností stanovených v čl. 405 odst. 1 písm. a) až e) nařízení (EU) č. 575/2013, jíž může být syntetická nebo podmíněná forma ponechání podílu postavena na roveň, a za předpokladu, že je zajištěn soulad s požadavky na zpřístupňování informací.
(7)
Zajištění nebo prodej ponechaného podílu jsou zakázány, pokud tyto techniky ohrožují účel požadavku na ponechání podílu, což znamená, že mohou být povoleny, pokud nezajišťují ponechávající subjekt proti úvěrovému riziku z ponechaných sekuritizovaných pozic nebo z ponechaných expozic.
(8)
V zájmu průběžného zachování čistého ekonomického podílu by měly instituce zajistit, že součástí struktury sekuritizace nebude žádný mechanismus, který by způsoboval, že minimální požadavek na ponechání podílu při vzniku by nutně klesal rychleji než převedený podíl. Obdobně by ponechaný podíl rovněž neměl být upřednostňován z hlediska peněžních toků v tom smyslu, že by byl přednostně splácen nebo umořován, což by vedlo k jeho poklesu pod 5 % průběžné nominální hodnoty prodaných tranší nebo sekuritizovaných expozic. Kromě toho úvěrová podpora poskytovaná instituci přijímající expozici vůči sekuritizované pozici by ve vztahu k míře splácení podkladových expozic neměla neúměrně klesat.
(9)
Instituce by měly mít možnost používat finanční modely vytvořené třetími stranami, jež nejsou externími ratingovými agenturami, aby mohly snížit administrativní zátěž a náklady na dodržení povinnosti náležité péče. Instituce by měly používat finanční modely třetích stran, pouze pokud před uskutečněním investic věnují náležitou péči ověření relevantních předpokladů modelů a jejich strukturování a porozumění metodice, předpokladům a výsledkům těchto modelů.
(10)
Je nezbytné blíže upřesnit, jak často by měly instituce přezkoumávat, zda plní požadavky týkající se náležité péče, jak posuzovat, zda je vhodné uplatnění různých zásad a postupů na obchodní a investiční portfolio, jak posuzovat soulad v případě, kdy se pozice týkají portfolia obchodování s korelací, a vyjasnit některé pojmy podle článku 406 nařízení (EU) č. 575/2013, např. „rizikové charakteristiky“ a „strukturální rysy“.
(11)
Podle čl. 14 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013 subjekty usazené ve třetích zemích, které jsou zahrnuty do konsolidace v souladu s článkem 18 nařízení (EU) č. 575/2013, avšak nevztahuje se na ně přímo použitelnost dodatečných rizikových vah, neporušují za určitých omezených okolností, například pro expozice držené v obchodním portfoliu pro účely tvorby trhu, podmínky článku 405 nařízení (EU) č. 575/2013. Lze mít za to, že instituce neporušují uvedený článek, pokud příslušné expozice nebo pozice v obchodním portfoliu nejsou podstatné a netvoří neúměrný podíl na obchodních činnostech a za předpokladu, že existuje důkladné obeznámení s těmito expozicemi či pozicemi a že jsou prováděny formální zásady a postupy, které jsou vhodné a přiměřené vzhledem k celkovému rizikovému profilu subjektu a skupiny.
(12)
Prvotní a průběžná informační povinnost k investorům týkající se úrovně závazku k ponechání podílu a všech příslušných podstatných údajů, včetně údajů o úvěrové kvalitě a výkonnosti podkladové expozice, je nezbytná k zajištění účinné náležité péče ve vztahu k sekuritizovaným pozicím. Zpřístupněné údaje by měly obsahovat informace o totožnosti ponechávajícího subjektu, o zvolené možnosti ponechání podílu a původním a průběžném závazku k ponechání ekonomického podílu. Lze-li použít výjimky stanovené v čl. 405 odst. 3 a 4 nařízení (EU) č. 575/2013, mělo by být výslovně sděleno, kterých sekuritizovaných expozic se požadavek na ponechání podílu netýká a důvod jeho neuplatnění.
(13)
Toto nařízení vychází z návrhu regulačních technických norem, které Komisi předložil Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro bankovnictví).
(14)
Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro bankovnictví) uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v bankovnictví zřízenou podle článku 37 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (2),
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
DEFINICE A EXPOZICE VŮČI RIZIKU ZE SEKURITIZACE
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
a)
„ponechávajícím subjektem“ se rozumí subjekt jednající jako původce, sponzor nebo původní věřitel, který si ponechává čistý ekonomický podíl v sekuritizaci v souladu s čl. 405 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013,
b)
„syntetickou formou ponechání podílu“ se rozumí ponechání ekonomického podílu za použití derivátových nástrojů,
c)
„podmíněnou formou ponechání podílu“ se rozumí ponechání ekonomického podílu za použití záruk, akreditivů a dalších podobných forem úvěrové podpory zajišťujících okamžité vynucení ponechání podílu,
d)
„vertikální tranší“ se rozumí tranše, která vystavuje svého držitele poměrnému úvěrovému riziku z každé vydané tranše sekuritizační transakce.
KAPITOLA II
EXPOZICE VŮČI ÚVĚROVÉMU RIZIKU ZE SEKURITIZOVANÉ POZICE
Článek 2
Konkrétní příklady expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizované pozice
1. Pokud instituce jedná v rámci sekuritizační transakce jako protistrana úvěrového derivátu, jako protistrana poskytující zajištění nebo jako poskytovatel likviditního příslibu, má se za to, že je vystavena úvěrovému riziku ze sekuritizované pozice, když derivát, zajištění nebo likviditní příslib přejímá úvěrové riziko ze sekuritizovaných expozic nebo sekuritizovaných pozic.
2. Pokud likviditní příslib splňuje podmínky uvedené v čl. 255 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013, nepovažuje se poskytovatel likvidity pro účely článků 405 a 406 nařízení (EU) č. 575/2013 za vystaveného úvěrovému riziku ze sekuritizované pozice.
3. V případě resekuritizace s více než jednou úrovní nebo sekuritizace s několika samostatnými podkladovými transakcemi se má za to, že je instituce vystavena pouze úvěrovému riziku z konkrétní sekuritizované pozice nebo transakce, vůči níž přijímá expozici.
4. Má se za to, že instituce neporušuje článek 405 nařízení (EU) č. 575/2013 podle čl. 14 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013 na konsolidovaném základě za předpokladu, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
subjekt, který je držitelem sekuritizovaných pozic, je usazen ve třetí zemi a je součástí konsolidované skupiny podle článku 18 nařízení (EU) č. 575/2013;
b)
sekuritizované pozice jsou drženy v obchodním portfoliu subjektu uvedeného v písmenu a) za účelem činností tvorby trhu;
c)
sekuritizované pozice nejsou podstatné s ohledem na celkový rizikový profil obchodního portfolia skupiny uvedené v písmenu a) a netvoří neúměrný podíl na obchodních činnostech skupiny.
KAPITOLA III
PONECHÁNÍ ČISTÉHO EKONOMICKÉHO PODÍLU
Článek 3
Subjekty ponechávající si podstatný čistý ekonomický podíl
1. Ponechaný podstatný čistý ekonomický podíl se nedělí mezi různé typy ponechávajících subjektů. Požadavek na ponechání podstatného čistého ekonomického podílu splní v plném rozsahu některá z těchto osob:
a)
původce nebo několik původců;
b)
sponzor nebo několik sponzorů;
c)
původní věřitel nebo několik původních věřitelů.
2. Pokud jsou sekuritizované expozice vytvořeny několika původci, splní požadavek na ponechání podílu každý původce, a to ve vztahu k poměrnému podílu na souhrnu sekuritizovaných expozic, jehož je původcem.
3. Pokud jsou sekuritizované expozice vytvořeny několika původními věřiteli, splní požadavek na ponechání podílu každý původní věřitel, a to ve vztahu k poměrnému podílu na souhrnu sekuritizovaných expozic, pro nějž je původním věřitelem.
4. Odchylně o odstavců 2 a 3, pokud jsou sekuritizované expozice vytvořeny několika původci nebo několika původními věřiteli, může požadavek na ponechání podílu v plném rozsahu splnit jediný původce nebo původní věřitel, jestliže jsou splněny obě tyto podmínky:
a)
původce nebo původní věřitel vytvořil a spravuje program nebo sekuritizační systém;
b)
původce nebo původní věřitel vytvořil program nebo sekuritizační systém a přispěl do něj více než 50 % souhrnu sekuritizovaných expozic.
5. Pokud sekuritizované expozice byly sponzorovány více sponzory, splní požadavek na ponechání podílu buď:
a)
sponzor, jehož ekonomický zájem je v největším souladu s investory podle dohody všech sponzorů na základě objektivních kritérií zahrnujících strukturu poplatků, účast na vytvoření a správě programu či sekuritizačního systému a expozici vůči úvěrovému riziku ze sekuritizací;
b)
každý sponzor poměrně ve vztahu k počtu sponzorů.
Článek 4
Splnění požadavku na ponechání podílu syntetickou nebo podmíněnou formou
1. Požadavek na ponechání podílu může být splněn způsobem, který odpovídá jedné z možností stanovených v čl. 405 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 575/2013, syntetickou nebo podmíněnou formou, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
ponechaná částka se přinejmenším rovná požadavku spojenému s možností, s níž může být syntetická nebo podmíněná forma ponechání podílu považována za rovnocennou;
b)
ponechávající subjekt výslovně informoval o tom, že si tímto způsobem průběžně ponechá podstatný čistý ekonomický podíl, včetně podrobných údajů o formě ponechání podílu, metodice použité při jeho stanovování a rovnocennosti s jednou z příslušných možností.
2. V případě, že subjekt jiný než úvěrová instituce definovaná v čl. 4 odst. 1 bodě 1 nařízení (EU) č. 575/2013 jedná jako ponechávající subjekt prostřednictvím syntetické nebo podmíněné formy ponechání podílu, je podíl ponechaný na syntetickém nebo podmíněném základě plně zajištěn v hotovosti a veden odděleně jako „peněžní prostředky klientů“, jak uvádí čl. 13 odst. 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES (3).
Článek 5
Možnost podle písmene a): ponechání poměrného podílu každé tranše prodané investorům či na ně převedené
1. Ponechání nejméně 5 % nominální hodnoty každé prodané nebo převedené tranše podle čl. 405 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 575/2013 může být provedeno také následujícími způsoby:
a)
ponecháním alespoň 5 % nominální hodnoty každé sekuritizované expozice za předpokladu, že úvěrové riziko těchto expozic je rovnocenné nebo podřízené úvěrovému riziku sekuritizovanému pro stejné expozice. U revolvingové sekuritizace definované v čl. 242 bodě 13 nařízení (EU) č. 575/2013 se ponechání podílu plní prostřednictvím ponechání podílu původce za předpokladu, že podíl původce dosahoval alespoň 5 % nominální hodnoty každé sekuritizované expozice a byl rovnocenný nebo podřízený úvěrovému riziku sekuritizovanému pro stejné expozice;
b)
poskytnutím likviditního příslibu, který může být nadřízený ve smluvním rozložení toků hotovosti, v rámci programu ABCP, jsou-li splněny tyto podmínky:
i)
likviditní příslib pokrývá 100 % úvěrového rizika ze sekuritizovaných expozic;
ii)
likviditní příslib pokrývá úvěrové riziko po celou dobu, po kterou ponechávající subjekt musí ponechání ekonomického podílu realizovat prostřednictvím tohoto likviditního příslibu pro příslušnou sekuritizovanou pozici;
iii)
likviditní příslib je poskytnut původcem, sponzorem nebo původním věřitelem v sekuritizační transakci;
iv)
instituce, která bude vystavena takové sekuritizaci, má přístup k příslušným informacím, které jí umožní ověřit splnění bodů i), ii) a iii).
c)
ponecháním vertikální tranše, jejíž nominální hodnota dosahuje nejméně 5 % celkové nominální hodnoty všech vydaných tranší cenných papírů.
Článek 6
Možnost podle písmene b): ponechání podílu původce u revolvingových expozic
Ponechání podílu podle čl. 405 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 575/2013 může být provedeno ponecháním alespoň 5 % nominální hodnoty každé sekuritizované expozice za předpokladu, že ponechané úvěrové riziko z těchto expozic je rovnocenné nebo podřízené úvěrovému riziku sekuritizovanému pro stejné expozice.
Článek 7
Možnost podle písmene c): ponechání náhodně zvolených expozic
1. Seskupení nejméně 100 potenciálně sekuritizovaných expozic, z nichž jsou ponechané a sekuritizované expozice náhodně vybrány, podle čl. 405 odst. 1 druhého pododstavce písm. c) nařízení (EU) č. 575/2013 musí být dostatečně rozmanité, aby se zabránilo nadměrné koncentraci ponechaného podílu. Při přípravě procesu výběru ponechávající subjekt zohlední příslušné kvantitativní a kvalitativní faktory, aby zajistil, že rozdělení na ponechané a sekuritizované expozice bude skutečně náhodné. Subjekt ponechávající si náhodně vybrané expozice při výběru expozic posoudí, pokud je to vhodné, faktory, jako jsou rok původu, produkt, zeměpisná poloha, datum vzniku, datum splatnosti, poměr úvěru k hodnotě, druh nemovitosti, průmyslové odvětví či saldo nesplacených úvěrů.
2. Ponechávající subjekt neoznačí jako ponechané expozice v různých okamžicích různé jednotlivé expozice, pokud to není nezbytné ke splnění požadavku na ponechání podílu ve vztahu k sekuritizaci, kde sekuritizované expozice v průběhu času kolísají buď z důvodu přidání nových expozic do sekuritizace, nebo z důvodu měnící se úrovně jednotlivých sekuritizovaných expozic.
Článek 8
Možnost podle písmene d): ponechání tranše první ztráty
1. Ponechání tranše první ztráty podle čl. 405 odst. 1 druhého pododstavce písm. d) nařízení (EU) č. 575/2013 je splněno buď pomocí rozvahových, nebo podrozvahových pozic a může být provedeno rovněž těmito způsoby:
a)
podmíněnou formou ponechání podílu uvedenou v čl. 1 odst. 1 písm. c) nebo poskytnutím likviditního příslibu v rámci programu ABCP, které splňují tato kritéria:
i)
pokrývají alespoň 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
ii)
představují pozici první ztráty ve vztahu k sekuritizaci;
iii)
pokrývají úvěrové riziko po celou dobu trvání závazku k ponechání podílu;
iv)
jsou poskytnuty původcem, sponzorem nebo původním věřitelem v sekuritizační transakci;
v)
instituce, která bude vystavena takové sekuritizaci, má přístup k příslušným informacím, které jí umožní ověřit splnění bodů i), ii), iii) a iv).
b)
přezajištěním v podobě úvěrového posílení, pokud toto přezajištění plní funkci ponechání „první ztráty“ ve výši nejméně 5 % nominální hodnoty tranší vydaných v rámci sekuritizace.
2. V případě, že tranše první ztráty překročí 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic, má ponechávající subjekt možnost ponechat si pouze část této tranše první ztráty, pokud tato část dosahuje nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic.
3. Pro účely splnění požadavku ponechání rizika na úrovni sekuritizačního systému instituce nepřihlížejí k existenci podkladových transakcí, v nichž si původci nebo původní věřitelé ponechávají první ztrátové expozice na úrovni konkrétních transakcí.
Článek 9
Možnost podle písmene e): ponechání první ztrátové expozice z každé sekuritizované expozice
1. Ponechání první ztrátové expozice na úrovni každé sekuritizované expozice podle čl. 405 odst. 1 druhého pododstavce písm. e) se uplatní tak, že ponechané úvěrové riziko je vždy podřízeno úvěrovému riziku, které bylo sekuritizováno ve vztahu ke stejným expozicím.
2. Ponechání podílu podle odstavce 1 může být splněno formou prodeje podkladových expozic za diskontovanou hodnotu ze strany původce nebo původního věřitele, pokud není tento diskont nižší než 5 % nominální hodnoty každé expozice a částka z diskontního prodeje je původci nebo původnímu věřiteli uhrazena pouze v případě, že není absorbována ztrátami souvisejícími s úvěrovým rizikem spojeným se sekuritizovanými expozicemi.
Článek 10
Měření úrovně ponechání podílu
1. Při měření úrovně ponechání čistého ekonomického podílu se uplatní tato kritéria:
a)
vznikem se rozumí okamžik, kdy byly expozice poprvé sekuritizovány;
b)
výpočet úrovně ponechání podílu je založen na nominálních hodnotách a pořizovací cena aktiv se nezohledňuje;
c)
„nadměrné rozpětí“ ve smyslu definice v čl. 242 bodě 1 nařízení (EU) č. 575/2013 se při měření čistého ekonomického podílu ponechávajícího subjektu nezohledňuje;
d)
pro výpočet čistého ekonomického podílu po dobu trvání sekuritizace se používá stejná možnost ponechání podílu a metodika, ledaže by si mimořádné okolnosti vyžádaly změnu a daná změna by nebyla využita jako prostředek ke snížení objemu ponechaného podílu.
2. Kromě kritérií stanovených v odstavci 1, pokud neexistuje žádný mechanismus, jehož prostřednictvím by podíl ponechaný při vzniku klesal rychleji než převedený podíl, má se za to, že na splnění požadavku na ponechání podílu nemá vliv umoření ponechání podílu prostřednictvím alokace peněžních toků nebo alokace ztrát, které ve svém důsledku postupně snižují úroveň ponechání podílu. Není povinností ponechávajícího subjektu, aby neustále doplňoval a upravoval svůj ponechaný podíl na nejméně 5 %, protože jsou na jeho expozicích realizovány ztráty nebo jsou ztráty alokovány jeho ponechané pozici.
Článek 11
Měření ponechání podílu u nevyčerpaných částek v expozicích ve formě úvěrových příslibů
Výpočet čistého ekonomického podílu, který má být ponechán u úvěrových příslibů, včetně kreditních karet, je založen pouze na částkách, které již byly vyčerpány, realizovány nebo přijaty, a je upravován podle změn těchto částek.
Článek 12
Zákaz zajištění nebo prodeje ponechaného podílu
1. Povinnost neuplatnit na ponechaný čistý ekonomický podíl jakékoli zmírnění úvěrového rizika, krátké pozice, jiné zajištění či prodej, stanovená v čl. 405 odst. 1 třetím pododstavci nařízení (EU) č. 575/2013, se použije s ohledem na účel požadavku na ponechání podílu a s přihlédnutím k ekonomické podstatě dané transakce. Zajištění čistého ekonomického podílu se pro účely čl. 405 odst. 1 třetího pododstavce nařízení (EU) č. 575/2013 nepovažuje za zajištění a může být tedy povoleno pouze v případě, že nezajišťuje ponechávající subjekt proti úvěrovému riziku z ponechaných sekuritizovaných pozic nebo ponechaných expozic.
2. Ponechávající subjekt může používat ponechané expozice nebo sekuritizované pozice jako kolaterál pro účely zajištěného financování, pokud se při tomto použití nepřevádí úvěrové riziko z těchto ponechaných expozic nebo sekuritizovaných pozic na třetí stranu.
Článek 13
Výjimky z čl. 405 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013
Transakce uvedené čl. 405 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013 zahrnují sekuritizované pozice v portfoliu obchodování s korelací, které jsou referenčními nástroji, jež splňují kritérium čl. 338 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 575/2013, nebo jsou způsobilé pro zahrnutí do portfolia obchodování s korelací.
Článek 14
Ponechání podílu na konsolidovaném základě
Instituce, která plní požadavek na ponechání podílu na základě konsolidované situace spřízněné mateřské úvěrové instituce v EU, finanční holdingové společnosti v EU nebo smíšené finanční holdingové společnosti v EU v souladu s čl. 405 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013, zajistí v případě, že ponechávající subjekt přestane spadat do oblasti působnosti dohledu na konsolidovaném základě, že jeden nebo více zbývajících subjektů spadajících do oblasti působnosti dohledu na konsolidovaném základě převezme expozici vůči sekuritizaci, aby bylo zajištěno průběžné plnění daného požadavku.
KAPITOLA IV
POŽADAVKY TÝKAJÍCÍ SE NÁLEŽITÉ PÉČE PRO INSTITUCE, KTERÝM VZNIKNE EXPOZICE VŮČI SEKURITIZOVANÉ POZICI
Článek 15
Outsourcing a další obecná hlediska
1. Pokud nejsou k dispozici informace o konkrétních expozicích, které mají být sekuritizovány, včetně případů, kdy se expozice před sekuritizací nakumulují nebo vstupují jako náhradní expozice do stávající revolvingové sekuritizace, má se za to, že instituce splňuje své povinnosti náležité péče uvedené v článku 406 nařízení (EU) č. 575/2013 pro každou jednotlivou sekuritizovanou pozici na základě příslušných kritérií způsobilosti pro tyto expozice.
2. Při externím zajištění určitých úkolů v procesu plnění povinností stanovených v článku 406 nařízení (EU) č. 575/2013, včetně vedení záznamů, si instituce, jež budou vystaveny rizikům ze sekuritizace, ponechají úplnou kontrolu nad tímto procesem.
Článek 16
Bližší určení rizikových charakteristik a strukturálních rysů
1. Rizikové charakteristiky jednotlivých sekuritizovaných pozic uvedené v čl. 406 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 575/2013 zahrnují následující nejvhodnější a podstatné charakteristiky, např.:
a)
úroveň nadřízenosti tranše;
b)
profil peněžních toků;
c)
všechny existující ratingy;
d)
historickou výkonnost podobných tranší;
e)
povinnosti související s tranšemi uvedené v dokumentaci týkající se sekuritizační transakce;
f)
úvěrové posílení.
2. Rizikové charakteristiky podkladových expozic sekuritizovaných pozic uvedené v čl. 406 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) č. 575/2013 zahrnují nejvhodnější a podstatné charakteristiky, včetně informací o výkonnosti uvedených v čl. 406 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013 v souvislosti s expozicemi v případě hypoték na obytné nemovitosti. Instituce určí vhodná a srovnatelná měřítka pro účely analýzy rizikových charakteristik jiných kategorií aktiv.
3. Další strukturální rysy uvedené v čl. 406 odst. 1 písm. g) nařízení (EU) č. 575/2013 zahrnují derivátové nástroje, záruky, akreditivy a další podobné formy úvěrové podpory.
Článek 17
Frekvence přezkumu
Instituce přezkoumají dodržování článku 406 nařízení (EU) č. 575/2013 poté, co jim vznikne expozice vůči sekuritizačním pozicím, alespoň jednou ročně a častěji, jakmile zjistí, že došlo k porušení povinností uvedených v dokumentaci týkající se sekuritizační transakce nebo k podstatné změně kterékoli z následujících okolností:
a)
strukturálních rysů, které mohou významně ovlivnit výkonnost sekuritizované pozice;
b)
rizikových charakteristik sekuritizovaných pozic a podkladových expozic.
Článek 18
Zátěžové testy
1. Zátěžové testy uvedené v čl. 406 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 575/2013 zahrnují veškeré příslušné sekuritizované pozice a jsou začleněny do strategií a procesů zátěžového testování, které instituce provádějí v rámci posuzování dostatečnosti vnitřně stanoveného kapitálu podle článku 73 směrnice 2013/36/EU (4).
2. Za účelem splnění požadavků na zátěžové testování uvedených v čl. 406 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 575/2013 mohou instituce využívat vedle modelů vypracovaných externími ratingovými agenturami i srovnatelné finanční modely vypracované třetími stranami za předpokladu, že jsou schopny na žádost prokázat, že před uskutečněním investice věnovaly náležitou péči ověření relevantních předpokladů modelů a jejich strukturování a porozumění metodice, předpokladům a výsledkům těchto modelů.
3. Při provádění zátěžových testů uvedených v čl. 406 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 v rámci programu ABCP uvedeného v čl. 242 bodu 9 nařízení (EU) č. 575/2013, který je podpořen likviditním příslibem, jenž v plném rozsahu pokrývá úvěrové riziko sekuritizovaných expozic, mohou instituce provádět zátěžový test úvěruschopnosti poskytovatele likviditního příslibu namísto sekuritizovaných expozic.
Článek 19
Expozice v obchodním portfoliu a v investičním portfoliu
1. Držení sekuritizované pozice v obchodním nebo investičním portfoliu nepředstavuje samo o sobě dostatečný důvod pro uplatňování různých zásad a postupů nebo odlišné intenzity přezkumu při plnění povinnosti náležité péče podle článku 406 nařízení (EU) č. 575/2013. Při rozhodování o tom, zda se použijí různé zásady a postupy nebo odlišná intenzita přezkumu, jsou vzaty v úvahu všechny významné faktory podstatně ovlivňující rizikový profil každého portfolia a příslušných sekuritizovaných pozic, včetně velikosti pozic, dopadu na kapitálovou základnu instituce během krizového období či koncentrace rizika v jedné konkrétní transakci, u jednoho konkrétního emitenta nebo u jedné konkrétní kategorie aktiv.
2. Instituce zajistí, že jakákoli podstatná změna zvyšující rizikový profil sekuritizovaných pozic v jejich obchodním a neobchodním portfoliu se odrazí v přiměřené úpravě postupů náležité péče vztahujících se na tyto sekuritizované pozice. V této souvislosti stanoví instituce ve svých formálních zásadách a postupech pro obchodní a neobchodní portfolio okolnosti, za jakých bude zahájen přezkum povinností týkajících se náležité péče.
Článek 20
Pozice v portfoliu obchodování s korelací
Ustanovení článku 406 nařízení (EU) č. 575/2013 se považují za splněná, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
sekuritizované pozice jsou buď drženy v portfoliu obchodování s korelací a jsou referenčními nástroji uvedenými v čl. 338 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení, nebo jsou způsobilé pro zahrnutí do portfolia obchodování s korelací;
b)
instituce splňuje článek 377 uvedeného nařízení, pokud jde o výpočet kapitálových požadavků ve vztahu k jejímu portfoliu obchodování s korelací;
c)
instituce postupuje při výpočtu kapitálových požadavků ve vztahu ke svému obchodnímu portfoliu tak, že je komplexně a důkladně obeznámena s rizikovým profilem svých investic do sekuritizovaných pozic;
d)
instituce zavedla formální zásady a postupy analýzy a zaznamenávání příslušných informací uvedených v čl. 406 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 vhodné pro její portfolio obchodování s korelací a přiměřené rizikovému profilu jejích investic do příslušných sekuritizovaných pozic.
KAPITOLA V
POŽADAVKY NA PŮVODCE, SPONZORY A PŮVODNÍ VĚŘITELE
Článek 21
Zásady poskytování úvěrů
1. Z plnění povinnosti podle článku 408 nařízení (EU) č. 575/2013 institucí, která je původcem nebo sponzorem, nevyplývá, že typy dlužníka nebo úvěrových produktů musí být pro sekuritizované a nesekuritizované expozice stejné.
2. Pokud se instituce, které jsou sponzory nebo původci, nepodílely na původním poskytnutí úvěrů na expozice, které mají být sekuritizovány, nebo se nezabývají poskytováním úvěrů na určité typy expozic, které mají být sekuritizovány, obdrží veškeré potřebné informace pro posouzení, zda jsou kritéria použitá při poskytování úvěrů na tyto expozice právě tak spolehlivá a jednoznačně stanovená jako kritéria použitá pro nesekuritizované expozice.
Článek 22
Informační povinnost o úrovni závazku k ponechání čistého ekonomického podílu
1. Ponechávající subjekt zpřístupňuje v souladu s článkem 409 nařízení (EU) č. 575/2013 investorům alespoň tyto informace o úrovni svého závazku k ponechání čistého ekonomického podílu v sekuritizaci:
a)
potvrzení totožnosti ponechávajícího subjektu, a zda si ponechává podíl jako původce, sponzor, nebo původní věřitel;
b)
zda při ponechání čistého ekonomického podílu byly uplatněny způsoby podle čl. 405 odst. 1 druhého pododstavce písm. a), b), c), d) nebo e) nařízení (EU) č. 575/2013;
c)
případné změny způsobu ponechání čistého ekonomického podílu podle písmene b) v souladu s čl. 10 odst. 1 písm. d);
d)
potvrzení úrovně ponechání podílu při vzniku a závazku k průběžnému ponechání, což se vztahuje pouze na pokračování plnění původní povinnosti a nevyžaduje údaje o aktuální nominální nebo tržní hodnotě ani o jakémkoli znehodnocení nebo snížení hodnoty ponechaného podílu.
2. Pokud se na sekuritizační transakci použijí výjimky uvedené v čl. 405 odst. 3 nebo 4 nařízení (EU) č. 575/2013, instituce, která je původcem, sponzorem nebo původním věřitelem, zpřístupní investorům informace o příslušné výjimce.
3. Zpřístupnění informací podle odstavců 1 a 2 je náležitě zdokumentováno a zveřejněno, s výjimkou dvoustranných nebo soukromých transakcí, kdy strany považují soukromé zpřístupnění informací za dostačující. Za vhodný prostředek pro splnění tohoto požadavku se považuje uvedení prohlášení o závazku k ponechání podílu v prospektu cenných papírů vydaném v rámci programu sekuritizace.
4. Zpřístupnění informací je potvrzováno rovněž po vzniku transakce, a to ve stejných intervalech jako podávání zpráv o transakci, nejméně však jednou ročně a vždy za těchto okolností:
a)
dojde k porušení závazku k ponechání podílu podle čl. 405 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013;
b)
podstatně se změní výkonnost sekuritizované pozice nebo rizikové charakteristiky sekuritizace nebo podkladových expozic;
c)
dojde k porušení povinností uvedených v dokumentaci týkající se sekuritizační transakce.
Článek 23
Zpřístupnění příslušných podstatných údajů
1. Původci, sponzoři a původní věřitelé zajistí, aby příslušné podstatné údaje podle článku 409 nařízení (EU) č. 575/2013 byly investorům snadno přístupné bez nadměrné administrativní zátěže.
2. Odpovídající zpřístupnění údajů uvedené v článku 409 nařízení (EU) č. 575/2013 se provádí alespoň jednou ročně a vždy za těchto okolností:
a)
podstatně se změní výkonnost sekuritizované pozice nebo rizikové charakteristiky sekuritizace nebo podkladových expozic;
b)
dojde k porušení povinností uvedených v dokumentaci týkající se sekuritizační transakce;
c)
aby bylo možné údaje považovat za podstatné ve vztahu k jednotlivým podkladovým expozicím, poskytují se obvykle na individuálním základě, avšak v některých případech mohou být poskytnuty na souhrnném základě. Při posuzování, zda jsou souhrnné informace dostatečné, je třeba zohlednit faktory jako např. členitost podkladového seskupení, nebo zda je řízení expozic v tomto seskupení založeno na seskupení jako celku nebo na individuálním základě.
3. Požadavek na zpřístupnění údajů podléhá případným dalším právním nebo regulatorním požadavkům vztahujícím se na ponechávající subjekt.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 24
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 13. března 2014.
REGULAMENTUL DELEGAT (UE) NR. 625/2014 AL COMISIEI
din 13 martie 2014
de completare a Regulamentului (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului prin intermediul unor standarde tehnice de reglementare care specifică cerințele aplicabile instituțiilor care acționează în calitate de investitori, sponsori, creditori inițiali și inițiatori în ceea ce privește expunerile la riscul de credit transferat
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și firmele de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (1), în special articolul 410 alineatul (2),
întrucât:
(1)
Reținerea unui interes economic urmărește alinierea intereselor între părțile care transferă și, respectiv, își asumă riscul de credit al expunerilor securitizate. În cazul în care o entitate își securitizează propriile datorii, alinierea intereselor se stabilește automat, indiferent dacă debitorul final își garantează sau nu datoria. În cazul în care este evident faptul că riscul de credit revine inițiatorului, reținerea interesului de către acesta nu este necesară și nu ar îmbunătăți poziția preexistentă.
(2)
Este necesar să se clarifice situațiile în care se consideră că are loc o expunere la riscul de credit transferat cu referire la anumite cazuri specifice în care instituțiile, acționând în altă calitate decât cea de inițiator, sponsor sau creditor inițial, pot deveni expuse la riscul de credit al unei poziții din securitizare, inclusiv atunci când instituțiile acționează în calitate de contraparte la un instrument financiar derivat pentru tranzacția de securitizare, în calitate de contraparte de acoperire pentru tranzacția de securitizare, în calitate de furnizor de facilitate de lichiditate pentru tranzacție, precum și atunci când instituțiile dețin poziții din securitizare în portofoliul de tranzacționare în contextul activităților de formare a pieței.
(3)
În cazul tranzacțiilor de resecuritizare, transferul riscului de credit are loc la nivelul primei securitizări a activelor și la al doilea nivel al tranzacției, de „reîmpachetare”. Cele două niveluri ale tranzacției și cele două situații de transfer al riscului de credit aferente acestora sunt independente din perspectiva cerințelor prevăzute de prezentul regulament. Reținerea interesului economic net și obligația de diligență ar trebui să fie asigurate la fiecare nivel al tranzacției, de către instituțiile care devin expuse la riscul de credit transferat la nivelul respectiv. Prin urmare, în cazul în care o instituție devine expusă numai la cel de al doilea nivel al tranzacției, cel de „reîmpachetare”, cerințele referitoare la reținerea unui interes economic net și la obligația de diligență se aplică instituției respective numai în ceea ce privește cel de al doilea nivel al tranzacției. În cadrul aceleiași tranzacții de resecuritizare, instituțiile care au devenit expuse la primul nivel de securitizare a activelor ar trebui să respecte cerințele referitoare la reținerea interesului economic și la obligația de diligență în legătură cu primul nivel de securitizare al tranzacției.
(4)
Este necesar să se specifice mai în detaliu cum se aplică angajamentul de reținere, inclusiv cum se asigură conformitatea atunci când există mai mulți inițiatori, sponsori sau creditori inițiali, să se furnizeze detalii privind diferitele opțiuni de reținere, precum și recomandări privind modalitățile de măsurare a cerinței de reținere în momentul inițierii tranzacției de securitizare și în permanență și privind aplicarea derogărilor.
(5)
La articolul 405 alineatul (1) literele (a)-(e) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 sunt stabilite diferite opțiuni care permit respectarea nivelului prevăzut de reținere a interesului. Prezentul regulament specifică în detaliu modalitățile de asigurare a respectării fiecăreia dintre aceste opțiuni.
(6)
Reținerea unui interes s-ar putea asigura printr-o formă sintetică sau contingentă de reținere, cu condiția ca metodele respective să respecte pe deplin una dintre opțiunile prevăzute la articolul 405 alineatul (1) literele (a)-(e) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, cu care poate fi echivalată forma sintetică sau contingentă de reținere, și cu condiția respectării cerințelor de comunicare a informațiilor.
(7)
Este interzisă acoperirea sau vânzarea interesului reținut în măsura în care tehnicile respective subminează scopul cerinței de reținere, acestea putând fi în schimb permise în cazul în care nu acoperă reținătorul împotriva riscului de credit aferent pozițiilor din securitizare reținute sau expunerilor reținute.
(8)
Pentru a asigura păstrarea continuă a interesului economic net, instituțiile ar trebui să se asigure că nu există niciun mecanism încorporat în structura de securitizare prin care cerința minimă de reținere în momentul inițierii tranzacției de securitizare ar scădea în mod necesar mai rapid decât interesul transferat. În mod similar, interesul reținut nu ar trebui să fie tratat prioritar din punctul de vedere al fluxurilor de trezorerie pentru a beneficia în mod preferențial de rambursare sau amortizare, astfel încât să scadă sub 5 % din valoarea nominală continuă a tranșelor vândute sau a expunerilor securitizate. În plus, suportul de credit acordat instituției care își asumă expunerea la o poziție din securitizare nu ar trebui să scadă în mod disproporționat în raport cu rata de rambursare a expunerilor suport.
(9)
Instituțiile ar trebui să fie în măsură să utilizeze modelele financiare elaborate de terți, alții decât instituțiile externe de evaluare a creditului (ECAI), astfel încât să reducă sarcina administrativă și costurile de asigurare a conformității care decurg din îndeplinirea obligațiilor de diligență. Instituțiile nu ar trebui să utilizeze modelele financiare elaborate de părți terțe decât în cazul în care au avut grijă, înainte să investească, să valideze ipotezele relevante ale modelelor și structurarea acestora și să înțeleagă metodologia, ipotezele și rezultatele acestor modele.
(10)
Este esențial să se specifice mai în detaliu frecvența cu care instituțiile ar trebui să verifice conformitatea cu cerințele aferente obligației de diligență, modul de evaluare a adecvării sau inadecvării diferitelor politici și proceduri utilizate pentru portofoliul de tranzacționare și în afara acestuia, precum și modul de evaluare a conformității în cazul în care pozițiile se referă la portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație. De asemenea, este esențial să se clarifice anumiți termeni menționați la articolul 406 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, cum ar fi „caracteristicile de risc” și „caracteristicile structurale”.
(11)
În temeiul articolului 14 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, ar trebui să se consideră că entitățile stabilite în țări terțe care sunt incluse în consolidare, în conformitate cu articolul 18 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, însă cărora nu li se aplică direct ponderile de risc suplimentare, într-un număr restrâns de situații, de exemplu în cazul expunerilor deținute în portofoliul de tranzacționare în scopul activităților de formare a pieței, nu au încălcat dispozițiile articolului 405 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013. Ar trebui să se considere că instituțiile nu au încălcat dispozițiile articolului respectiv atunci când oricare din aceste expuneri sau poziții din portofoliul de tranzacționare nu este semnificativă și nu reprezintă o parte disproporționat de mare din activitățile de tranzacționare, cu condiția să existe o înțelegere completă și detaliată a expunerilor sau pozițiilor și să fi fost aplicate politici și proceduri formale care sunt adecvate și proporționale cu profilul general de risc al entității respective și al grupului.
(12)
Este necesar să existe o informare inițială și continuă a investitorilor cu privire la nivelul angajamentului de reținere și la toate datele relevante și semnificative, inclusiv privind calitatea creditului și performanța expunerii suport, astfel încât să se îndeplinească obligația de diligență privind pozițiile din securitizare. Informațiile comunicate ar trebui să includă detalii cu privire la identitatea reținătorului, opțiunea de reținere aleasă și angajamentul inițial și continuu de reținere a unui interes economic. În cazul în care pot fi aplicate derogările prevăzute la articolul 405 alineatele (3) și (4) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, ar trebui să existe o comunicare explicită cu privire la expunerile securitizate în cazul cărora nu se aplică cerința de reținere și cu privire la motivul pentru care nu poate fi aplicată cerința respectivă.
(13)
Prezentul regulament are la bază proiectele de standarde tehnice de reglementare prezentate Comisiei de către Autoritatea europeană de supraveghere (Autoritatea Bancară Europeană).
(14)
Autoritatea europeană de supraveghere (Autoritatea Bancară Europeană) a efectuat consultări publice deschise cu privire la proiectele de standarde tehnice de reglementare pe care se bazează prezentul regulament, a analizat costurile și beneficiile potențiale aferente și a solicitat avizul Grupului părților interesate din domeniul bancar instituit în conformitate cu articolul 37 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (2),
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
CAPITOLUL I
DEFINIȚII ȘI EXPUNEREA LA RISC A UNEI SECURITIZĂRI
Articolul 1
Definiții
În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
(a)
„reținător” înseamnă entitatea care acționează în calitate de inițiator, sponsor sau creditor inițial, care reține un interes economic net în securitizare, în conformitate cu articolul 405 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;
(b)
„formă sintetică de reținere” înseamnă reținerea interesului economic prin utilizarea instrumentelor derivate;
(c)
„formă contingentă de reținere” înseamnă reținerea interesului economic prin utilizarea garanțiilor, a acreditivelor și a altor forme similare de suport de credit care asigură o aplicare imediată a reținerii;
(d)
„tranșă verticală” înseamnă o tranșă care îl expune pe cel care o deține riscului de credit pentru fiecare tranșă emisă a tranzacției de securitizare, pe o bază proporțională.
CAPITOLUL II
EXPUNEREA LA RISCUL DE CREDIT AL UNEI POZIȚII DIN SECURITIZARE
Articolul 2
Cazuri de expunere la riscul de credit al unei poziții din securitizare
(1) Atunci când o instituție acționează în calitate de contraparte în tranzacțiile cu instrumente financiare derivate, în calitate de contraparte care furnizează acoperirea sau de furnizor de facilitate de lichiditate în ceea ce privește o tranzacție de securitizare, se consideră că instituția respectivă a devenit expusă la riscul de credit al unei poziții din securitizare în cazul în care instrumentul derivat, acoperirea sau facilitatea de lichiditate asumă riscul de credit aferent expunerilor securitizate sau pozițiilor din securitizare.
(2) În sensul articolelor 405 și 406 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, în cazul în care o facilitate de lichiditate îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 255 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, se consideră că furnizorul de lichiditate nu a devenit expus la riscul de credit aferent unei poziții din securitizare.
(3) În contextul unei resecuritizări cu mai multe niveluri sau al unei securitizări care presupune mai multe tranzacții suport distincte, se consideră că o instituție a devenit expusă la riscul de credit care este aferent doar poziției din securitizare sau tranzacției de securitizare pentru care își asumă expunerea.
(4) În conformitate cu articolul 14 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, se consideră că instituțiile nu au încălcat dispozițiile articolului 405 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, pe bază consolidată, cu condiția îndeplinirii următoarelor condiții:
(a)
entitatea care deține pozițiile din securitizare este stabilită într-o țară terță și este inclusă în grupul consolidat, în conformitate cu articolul 18 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;
(b)
pozițiile din securitizare sunt deținute în portofoliul de tranzacționare al entității menționate la litera (a) în vederea activităților de formare a pieței;
(c)
pozițiile din securitizare nu sunt semnificative pentru profilul general de risc al portofoliului de tranzacționare al grupului menționat la litera (a) și nu reprezintă o parte disproporționat de mare din activitățile de tranzacționare ale grupului.
CAPITOLUL III
REȚINEREA UNUI INTERES ECONOMIC NET
Articolul 3
Reținătorii unui interes economic net semnificativ
(1) Interesul economic net semnificativ nu poate fi partajat între mai multe tipuri de reținători. Cerința de reținere a unui interes economic net semnificativ trebuie îndeplinită integral de oricare dintre următorii:
(a)
inițiatorul sau inițiatorii multipli;
(b)
sponsorul sau sponsorii multipli;
(c)
creditorul inițial sau creditorii inițiali multipli.
(2) Atunci când expunerile securitizate sunt create de mai mulți inițiatori, cerința de reținere trebuie îndeplinită de fiecare inițiator, în funcție de proporția din totalul expunerilor securitizate pentru care acesta a acționat în calitate de inițiator.
(3) Atunci când expunerile securitizate sunt create de mai mulți creditori inițiali, cerința de reținere trebuie îndeplinită de fiecare creditor inițial, în funcție de proporția din totalul expunerilor securitizate pentru care acesta a acționat în calitate de creditor inițial.
(4) Prin derogare de la alineatele (2) și (3), atunci când expunerile securitizate sunt create de mai mulți inițiatori sau de mai mulți creditori inițiali, cerința de reținere poate fi îndeplinită în totalitate de un singur inițiator sau de un singur creditor inițial, cu condiția ca acesta să îndeplinească oricare dintre următoarele condiții:
(a)
inițiatorul sau creditorul inițial a instituit și gestionează programul sau schema de securitizare;
(b)
inițiatorul sau creditorul inițial a instituit programul sau schema de securitizare și a contribuit cu peste 50 % din totalul expunerilor securitizate.
(5) Atunci când expunerile securitizate au fost sponsorizate de mai mulți sponsori, cerința de reținere trebuie îndeplinită de oricare dintre următorii:
(a)
sponsorul al cărui interes economic este aliniat în cea mai mare măsură cu interesul investitorilor, astfel cum s-a convenit de către sponsorii multipli pe baza unor criterii obiective, de exemplu structurile de tarifare, implicarea în instituirea și gestionarea programului sau a schemei de securitizare și expunerea la riscul de credit al securitizărilor;
(b)
fiecare sponsor în mod proporțional, în funcție de numărul de sponsori.
Articolul 4
Îndeplinirea cerinței de reținere printr-o formă sintetică sau contingentă de reținere
(1) Cerința de reținere poate fi îndeplinită într-un mod echivalent cu una dintre opțiunile prevăzute la articolul 405 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, printr-o formă sintetică sau contingentă de reținere, atunci când sunt îndeplinite următoarele condiții:
(a)
valoarea interesului reținut este cel puțin egală cu cerința de la opțiunea cu care poate fi echivalată forma sintetică sau contingentă de reținere;
(b)
reținătorul a comunicat în mod explicit faptul că va reține, în permanență, un interes economic net semnificativ în acest mod, furnizând inclusiv detalii privind forma de reținere, metodologia utilizată pentru stabilirea acesteia și echivalența sa cu una dintre opțiunile în cauză.
(2) În cazul în care o entitate, alta decât o instituție de credit, astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, acționează în calitate de reținător printr-o formă sintetică sau contingentă de reținere, interesul reținut pe o bază sintetică sau contingentă este garantat integral în numerar și este deținut separat sub forma fondurilor aparținând clienților, menționate la articolul 13 alineatul (8) din Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului (3).
Articolul 5
Opțiunea de reținere (a): reținere proporțională în fiecare dintre tranșele vândute sau transferate investitorilor
(1) O reținere de cel puțin 5 % din valoarea nominală a fiecăreia dintre tranșele vândute sau transferate, astfel cum se menționează la articolul 405 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, poate fi obținută, de asemenea, prin:
(a)
reținerea a cel puțin 5 % din valoarea nominală a fiecăreia dintre expunerile securitizate, cu condiția ca riscul de credit al unor astfel de expuneri să fie de rang egal sau subordonat riscului de credit securitizat pentru aceleași expuneri. În cazul unei securitizări reînnoibile, astfel cum este definită la articolul 242 punctul 13 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, acest lucru s-ar realiza prin reținerea interesului inițiatorului, presupunând că interesul inițiatorului a fost de cel puțin 5 % din valoarea nominală a fiecăreia dintre expunerile securitizate și că a fost de rang egal sau subordonat riscului de credit care a fost securitizat cu privire la aceleași expuneri;
(b)
furnizarea, în cadrul unui program ABCP, a unei facilități de lichiditate care poate avea un rang superior în ordinea distribuirii fluxurilor de numerar către investitori stabilită prin contract (contractual waterfall), în cazul în care sunt îndeplinite următoarele condiții:
(i)
facilitatea de lichiditate acoperă 100 % din riscul de credit al expunerilor securitizate;
(ii)
facilitatea de lichiditate acoperă riscul de credit atâta timp cât reținătorul trebuie să rețină interesul economic printr-o astfel de facilitate de lichiditate pentru poziția din securitizare relevantă;
(iii)
facilitatea de lichiditate este furnizată de inițiator, sponsor sau creditorul inițial în cadrul tranzacției de securitizare;
(iv)
instituției care devine expusă la o astfel de securitizare i s-a acordat accesul la informațiile corespunzătoare, astfel încât aceasta să poată să verifice conformitatea cu dispozițiile de la punctele (i), (ii) și (iii);
(c)
reținerea unei tranșe verticale care are o valoare nominală de cel puțin 5 % din valoarea nominală totală a tuturor tranșelor de note emise.
Articolul 6
Opțiunea de reținere (b): reținerea interesului inițiatorului pentru expunerile reînnoibile
O reținere prevăzută la articolul 405 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 poate fi obținută prin reținerea a cel puțin 5 % din valoarea nominală a fiecăreia dintre expunerile securitizate, cu condiția ca riscul de credit reținut al acestora să fie de rang egal sau subordonat riscului de credit securitizat al acelorași expuneri.
Articolul 7
Opțiunea de reținere (c): reținerea unor expuneri selectate aleatoriu
(1) Portofoliul de cel puțin 100 de expuneri potențial securitizate, din care sunt selectate aleatoriu expunerile reținute și securitizate, menționate la articolul 405 alineatul (1) al doilea paragraf litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, trebuie să fie suficient de divers pentru a se evita concentrarea excesivă a interesului reținut. Atunci când pregătește procesul de selecție, reținătorul ține seama de factorii cantitativi și calitativi relevanți, pentru a se asigura că diferența dintre expunerile reținute și cele securitizate este cu adevărat aleatorie. Atunci când selectează expunerile, reținătorul expunerilor selectate aleatoriu ia în considerare, după caz, factori precum data emiterii (vintage), produsul, geografia, data inițierii, data scadenței, raportul împrumut/valoare, tipul de proprietate, sectorul industrial și soldul creditului rămas de rambursat.
(2) Reținătorul nu desemnează expuneri individuale diferite ca expuneri reținute în momente diferite decât dacă acest lucru este necesar pentru îndeplinirea cerinței de reținere cu privire la o securitizare în care expunerile securitizate fluctuează în timp, fie din cauza adăugării unor noi expuneri la securitizare, fie din cauza modificării nivelului diferitelor expuneri securitizate.
Articolul 8
Opțiunea de reținere (d): reținerea tranșei care suportă prima pierdere
(1) În conformitate cu articolul 405 alineatul (1) al doilea paragraf litera (d) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, reținerea tranșei care suportă prima pierdere este asigurată fie prin poziții bilanțiere, fie prin poziții extrabilanțiere și, de asemenea, prin oricare din următoarele variante:
(a)
furnizarea unei forme contingente de reținere, astfel cum se menționează la articolul 1 alineatul (1) litera (c), sau a unei facilități de lichiditate în contextul unui program ABCP, care îndeplinește următoarele criterii:
(i)
acoperă cel puțin 5 % din valoarea nominală a expunerilor securitizate;
(ii)
constituie o poziție care suportă prima pierdere cu privire la securitizare;
(iii)
acoperă riscul de credit pentru toată durata angajamentului de reținere;
(iv)
este furnizată de inițiator, sponsor sau creditorul inițial în cadrul tranzacției de securitizare;
(v)
instituției care devine expusă la o astfel de securitizare i-a fost acordat accesul la informațiile corespunzătoare, astfel încât aceasta să poată să verifice conformitatea cu dispozițiile de la punctele (i), (ii), (iii) și (iv);
(b)
supragarantarea, ca formă de îmbunătățire a calității creditului, în cazul în care supragarantarea respectivă se comportă ca o reținere care suportă prima pierdere, egală cu cel puțin 5 % din valoarea nominală a tranșelor emise de securitizare.
(2) Atunci când tranșa care suportă prima pierdere depășește 5 % din valoarea nominală a expunerilor securitizate, reținătorul are posibilitatea să nu rețină decât o parte din această tranșă care suportă prima pierdere, atunci când această parte este echivalentă cu cel puțin 5 % din valoarea nominală a expunerilor securitizate.
(3) Pentru îndeplinirea cerinței de reținere a riscului la nivel de schemă de securitizare, instituțiile nu iau în considerare existența tranzacțiilor suport în care inițiatorii sau creditorii inițiali rețin o expunere care suportă prima pierdere la nivelul specific al tranzacției.
Articolul 9
Opțiunea de reținere (e): reținerea unei prime pierderi în fiecare expunere securitizată
(1) Reținerea unei expuneri care suportă prima pierdere la nivelul fiecărei expuneri securitizate, în conformitate cu articolul 405 alineatul (1) al doilea paragraf litera (e), se aplică astfel încât riscul de credit reținut să fie întotdeauna subordonat riscului de credit care a fost securitizat cu privire la aceleași expuneri.
(2) Reținerea menționată la alineatul (1) poate fi obținută prin vânzarea la valoarea actualizată a expunerilor-suport de către inițiator sau creditorul inițial, în cazul în care valoarea actualizării nu este mai mică de 5 % din valoarea nominală a fiecărei expuneri și în cazul în care valoarea actualizată a vânzării nu poate fi rambursată inițiatorului sau creditorului inițial decât atunci când nu este absorbită de pierderile legate de riscul de credit asociat expunerilor securitizate.
Articolul 10
Măsurarea nivelului de reținere
(1) Pentru măsurarea nivelului de reținere a interesului economic net, se aplică următoarele criterii:
(a)
inițierea este considerată momentul în care expunerile au fost securitizate pentru prima dată;
(b)
calcularea nivelului de reținere se bazează pe valorile nominale, iar prețul de achiziție al activelor nu se ia în considerare;
(c)
„marja în exces” (excess spread), astfel cum este definită la articolul 242 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, nu se ia în considerare la măsurarea interesului economic net al reținătorului;
(d)
aceeași opțiune și metodologie de reținere se folosesc pentru a calcula interesul economic net pe durata de viață a unei tranzacții de securitizare, cu excepția cazului în care circumstanțe excepționale impun necesitatea unei schimbări, iar schimbarea respectivă nu este utilizată ca mijloc de a reduce valoarea interesului reținut.
(2) În plus față de criteriile prevăzute la alineatul (1), cu condiția să nu existe niciun mecanism integrat prin care interesul reținut la inițierea tranzacției de securitizare ar scădea mai rapid decât interesul transferat, se consideră că îndeplinirea cerinței de reținere nu este afectată de amortizarea reținerii prin alocarea fluxurilor de numerar sau prin repartizarea pierderilor, care, de fapt, reduc în timp nivelul de reținere. Un reținător nu are obligația să își reînnoiască sau să își reajusteze în mod constant interesul reținut pentru a menține nivelul acestuia la cel puțin 5 % atunci când pierderile sunt realizate pe expunerile sale sau sunt alocate poziției sale reținute.
Articolul 11
Măsurarea reținerii pentru sumele neutilizate în expuneri sub formă de facilități de credit
Calcularea interesul economic net care trebuie reținut pentru facilitățile de credit, inclusiv cărțile de credit, se bazează exclusiv pe sumele deja trase, realizate sau primite și se ajustează în conformitate cu modificările aduse acestor sume.
Articolul 12
Interzicerea acoperirii sau a vânzării interesului reținut
(1) Obligația de la articolul 405 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, și anume obligația ca interesul economic net reținut să nu facă obiectul diminuării riscului de credit, al pozițiilor scurte, al altei acoperiri și să nu fie vândut, se aplică ținând cont de scopul cerinței de reținere și de substanța economică a tranzacției. Acoperirile interesului economic net nu sunt considerate a fi acoperiri în sensul articolului 405 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și, prin urmare, pot fi autorizate, în măsura în care acestea nu acoperă reținătorul împotriva riscului de credit al pozițiilor de securitizare reținute sau al expunerilor reținute.
(2) Reținătorul poate utiliza cu titlu de garanție, în vederea finanțării garantate, orice expuneri sau poziții din securitizare reținute, cu condiția ca o astfel de utilizare să nu transfere riscul de credit al acestor expuneri sau poziții din securitizare reținute asupra unui terț.
Articolul 13
Derogări de la articolul 405 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013
Tranzacțiile menționate la articolul 405 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 includ pozițiile din securitizare din portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație, care sunt instrumente de referință ce îndeplinesc criteriul de la articolul 338 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 sau sunt eligibile pentru a fi incluse în portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație.
Articolul 14
Reținerea pe bază consolidată
În cazul în care reținătorul nu mai este inclus în sfera supravegherii pe bază consolidată, o instituție care îndeplinește cerința de reținere pe baza situației consolidate a instituției de credit mamă din UE, a societății financiare holding din UE sau a societății financiare holding mixte din UE, în conformitate cu articolul 405 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, se asigură că una sau mai multe dintre celelalte entități incluse în sfera supravegherii pe bază consolidată își asumă expunerea la securitizare, astfel încât să asigure îndeplinirea continuă a acestei cerințe.
CAPITOLUL IV
CERINȚE AFERENTE OBLIGAȚIEI DE DILIGENȚĂ ÎN CAZUL INSTITUȚIILOR CARE DEVIN EXPUSE LA O POZIȚIE DIN SECURITIZARE
Articolul 15
Externalizare și alte considerații generale
(1) În cazul în care nu există informații disponibile cu privire la expunerile specifice care trebuie securitizate, inclusiv în cazul în care expunerile se acumulează înainte de securitizare sau dacă pot fi înlocuite în cadrul unei securitizări existente reînnoibile, se consideră că o instituție și-a îndeplinit obligațiile de diligență menționate la articolul 406 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 pentru fiecare dintre pozițiile sale din securitizare, pe baza criteriilor de eligibilitate relevante pentru expunerile de acest fel.
(2) În momentul externalizării anumitor sarcini ale procesului, inclusiv ținerea evidențelor, în vederea îndeplinirii obligațiilor prevăzute la articolul 406 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, instituțiile care devin expuse la riscurile unei securitizări își mențin pe deplin controlul asupra acestui proces.
Articolul 16
Specificarea caracteristicilor de risc și a caracteristicilor structurale
(1) Caracteristicile de risc ale fiecărei poziții din securitizare menționate la articolul 406 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 cuprind următoarele caracteristici, selectate dintre cele mai adecvate și mai importante caracteristici:
(a)
rangul tranșei;
(b)
profilul fluxurilor de numerar;
(c)
orice rating existent;
(d)
performanța istorică a tranșelor similare;
(e)
obligațiile legate de tranșe incluse în documentația referitoare la securitizare;
(f)
îmbunătățirea calității creditului.
(2) Caracteristicile de risc ale expunerilor suport ale poziției din securitizare menționate la articolul 406 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 includ caracteristicile cele mai adecvate și mai importante, inclusiv informații privind performanța menționate la articolul 406 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 în ceea ce privește expunerile garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile locative. Instituțiile identifică parametri adecvați și comparabili pentru analizarea caracteristicilor de risc ale altor clase de active.
(3) Caracteristicile structurale suplimentare menționate la articolul 406 alineatul (1) litera (g) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 includ instrumente derivate, garanții, acreditive și alte forme similare de suport de credit.
Articolul 17
Frecvența verificărilor
După ce au devenit expuse la poziții din securitizare, instituțiile trebuie să verifice conformitatea cu articolul 406 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 cel puțin anual și mai des, de îndată ce au luat cunoștință de o încălcare a obligațiilor incluse în documentația referitoare la securitizare sau de o modificare semnificativă a oricăreia dintre următoarele caracteristici:
(a)
caracteristicile structurale care pot avea un impact semnificativ asupra performanței poziției din securitizare;
(b)
caracteristicile de risc ale pozițiilor din securitizare și ale expunerilor suport.
Articolul 18
Simulări de criză
(1) Simulările de criză menționate la articolul 406 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 includ toate pozițiile din securitizare relevante și sunt încorporate în strategiile și procedurile de simulare de criză pe care le efectuează instituțiile în conformitate cu procesul de evaluare a adecvării capitalului intern menționat la articolul 73 din Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului (4).
(2) Pentru a îndeplini cerințele de simulare de criză menționate la articolul 406 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, instituțiile pot utiliza modelele financiare comparabile elaborate de terți, în plus față de cele elaborate de instituțiile externe de evaluare a creditului (ECAI), cu condiția să poată demonstra, la cerere, că au avut grijă ca, înainte de a investi, să valideze ipotezele relevante ale modelelor și structurarea acestora și să înțeleagă metodologia, ipotezele și rezultatele acestor modele.
(3) Atunci când efectuează simulările de criză menționate la articolul 406 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, în cadrul unui program de emisiune de titluri pe termen scurt garantate cu active (program ABCP), menționat la articolul 242 alineatul (9) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, care este sprijinit de o facilitate de lichiditate care acoperă în întregime riscul de credit al expunerilor securitizate, instituțiile pot efectua o simulare de criză privind bonitatea furnizorului facilității de lichiditate mai degrabă decât privind expunerile securitizate.
Articolul 19
Expunerile din portofoliul de tranzacționare și din afara portofoliului de tranzacționare
(1) Deținerea unei poziții din securitizare în portofoliul de tranzacționare sau în afara portofoliului de tranzacționare nu reprezintă în sine o justificare suficientă pentru aplicarea unor politici și proceduri diferite sau a unei intensități diferite de verificare în vederea îndeplinirii obligațiilor de diligență menționate la articolul 406 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013. Pentru a stabili dacă trebuie aplicate politici și proceduri diferite de verificare sau o intensitate de verificare diferită, sunt avuți în vedere toți factorii relevanți care au un impact semnificativ asupra profilului de risc al fiecărui portofoliu și al pozițiilor din securitizare relevante, inclusiv dimensiunea pozițiilor, impactul asupra bazei de capital a instituției în timpul unei perioade de criză, precum și concentrarea riscurilor într-o anumită tranzacție, un anumit emitent sau o anumită clasă de active.
(2) Instituțiile se asigură că orice modificare semnificativă care accentuează profilul de risc al pozițiilor din securitizare din portofoliul lor de tranzacționare și din afara portofoliului lor de tranzacționare se reflectă într-o modificare corespunzătoare a procedurilor lor în materie de diligență cu privire la pozițiile din securitizare respective. În această privință, instituțiile identifică în politicile și procedurile lor formale privind portofoliul de tranzacționare și din afara portofoliului de tranzacționare situațiile care ar determina o revizuire a obligațiilor de diligență.
Articolul 20
Pozițiile din portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație
Se consideră că au fost respectate dispozițiile articolului 406 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 în cazul în care sunt îndeplinite următoarele condiții:
(a)
pozițiile din securitizare fie sunt deținute în portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație și constituie instrumente de referință, astfel cum sunt menționate la articolul 338 alineatul (1) litera (b) din regulamentul respectiv, fie sunt eligibile pentru a fi incluse în portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație;
(b)
instituția respectă dispozițiile articolului 377 din respectivul regulament cu privire la calcularea cerințelor de fonduri proprii în ceea ce privește portofoliul său de tranzacționare pe bază de corelație;
(c)
abordarea instituției cu privire la calcularea fondurilor proprii în ceea ce privește portofoliul său de tranzacționare conduce la o înțelegere completă și detaliată a profilului de risc al investiției sale în pozițiile din securitizare;
(d)
instituția a pus în aplicare politici și proceduri formale adaptate portofoliului său de tranzacționare pe bază de corelație și proporționale cu profilul de risc al investițiilor sale în pozițiile din securitizare corespunzătoare, în vederea analizării și înregistrării informațiilor relevante menționate la articolul 406 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.
CAPITOLUL V
CERINȚE APLICABILE INIȚIATORILOR, SPONSORILOR ȘI CREDITORILOR INIȚIALI
Articolul 21
Politici privind acordarea creditelor
(1) Îndeplinirea obligației menționate la articolul 408 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 de către instituțiile inițiatoare sau sponsor nu înseamnă că tipurile de împrumutător și produsele de credit trebuie să fie identice în cazul expunerilor securitizate și al celor nesecuritizate.
(2) În cazul în care instituțiile inițiatoare și sponsor nu au fost implicate în acordarea inițială de credit pentru expunerile care trebuie securitizate sau nu sunt active în ceea ce privește acordarea de credit pentru tipurile specifice de expuneri care trebuie securitizate, aceste instituții trebuie să obțină toate informațiile necesare pentru a putea evalua în ce măsură criteriile aplicate pentru acordarea creditelor pentru aceste expuneri sunt la fel de solide și de bine definite ca și criteriile aplicate în cazul expunerilor nesecuritizate.
Articolul 22
Furnizarea de informații privind nivelul angajamentului pentru reținerea unui interes economic net
(1) În temeiul articolului 409 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, reținătorul comunică investitorilor cel puțin următoarele informații privind nivelul angajamentului său de a menține un interes economic net în securitizare:
(a)
confirmarea identității reținătorului și dacă acesta reține interesul economic în calitate de inițiator, sponsor sau creditor inițial;
(b)
dacă au fost aplicate modalitățile prevăzute la articolul 405 alineatul (1) al doilea paragraf literele (a), (b), (c), (d) sau (e) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 pentru a reține un interes economic net;
(c)
orice schimbare în ceea ce privește modalitatea de a reține un interes economic net, astfel cum este menționată la litera (b), în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) litera (d);
(d)
confirmarea nivelului de reținere la inițierea tranzacției de securitizare și a angajamentului de reținere pe o bază permanentă, care trebuie să se refere doar la continuarea îndeplinirii obligației inițiale și nu poate cere date cu privire la valoarea nominală sau de piață actuală sau cu privire la orice depreciere sau reducere a valorii interesului reținut.
(2) Atunci când derogările prevăzute la articolul 405 alineatele (3) sau (4) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 se aplică în cazul unei tranzacții de securitizare, instituțiile care acționează în calitate de inițiator, sponsor sau creditor inițial trebuie să comunice investitorilor informații privind derogarea aplicabilă.
(3) Comunicarea de informații menționată la alineatele (1) și (2) trebuie să fie sprijinită de documente justificative corespunzătoare și pusă la dispoziția publicului, mai puțin în cazul tranzacțiilor bilaterale sau private în care comunicarea privată de informații este considerată suficientă de către părți. Includerea unei declarații privind angajamentul de reținere în prospectul pentru titlurile emise în cadrul programului de securitizare este considerată a fi un mijloc adecvat de îndeplinire a acestei cerințe.
(4) Comunicarea de informații este, de asemenea, confirmată după inițiere cu aceeași regularitate ca și frecvența rapoartelor privind tranzacția de securitizare, cel puțin o dată pe an și în oricare dintre următoarele situații:
(a)
atunci când are loc o încălcare a angajamentului de reținere menționat la articolul 405 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;
(b)
atunci când performanța poziției din securitizare sau caracteristicile de risc ale securitizării sau ale expunerilor suport se modifică semnificativ;
(c)
în urma unei încălcări a obligațiilor incluse în documentația referitoare la securitizare.
Articolul 23
Comunicarea datelor relevante semnificative
(1) Inițiatorii, sponsorii și creditorii inițiali se asigură că datele relevante semnificative menționate la articolul 409 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 sunt ușor accesibile pentru investitori, fără a presupune o sarcină administrativă excesivă.
(2) Comunicarea corespunzătoare de date menționată la articolul 409 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 se face cel puțin o dată pe an și în următoarele condiții:
(a)
atunci când performanța poziției din securitizare sau caracteristicile de risc ale securitizării sau ale expunerilor suport se modifică semnificativ;
(b)
în urma unei încălcări a obligațiilor incluse în documentația referitoare la securitizare;
(c)
pentru ca datele respective să fie considerate relevante și semnificative pentru diferitele expuneri suport, acestea trebuie, în general, să fie furnizate pentru fiecare împrumut în parte, putând exista totuși situații în care datele respective sunt furnizate agregat. Atunci când se evaluează dacă informațiile furnizate în mod agregat sunt suficiente, printre factorii care trebuie luați în considerare se numără granularitatea portofoliului suport și dacă gestionarea expunerilor din portofoliul respectiv se bazează pe portofoliul în sine sau pe fiecare împrumut în parte.
(3) Cerința de comunicare a informațiilor trebuie să respecte orice alte dispoziții legale sau de reglementare aplicabile reținătorului.
CAPITOLUL VI
DISPOZIȚII FINALE
Articolul 24
Intrarea în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 13 martie 2014.