PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 448/2013
ze dne 15. května 2013,
kterým se stanoví postup pro určení referenčního členského státu mimounijního správce alternativních investičních fondů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů a o změně směrnic 2003/41/ES a 2009/65/ES a nařízení (ES) č. 1060/2009 a (EU) č. 1095/2010 (1), a zejména na čl. 37 odst. 14 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V situacích uvedených v čl. 37 odst. 4 písm. b), písm. c) bodě i), písm. e) a f) a písm. g) bodě i) směrnice 2011/61/EU by mohl být za možný referenční členský stát mimounijního správce alternativních investičních fondů (dále jen „správce“), který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, případně nabízet jím spravované alternativní investiční fondy v Unii, považován více než jeden členský stát. V uvedených případech musí mimounijní správce požádat příslušné orgány uvedených členských států, aby určily jeho referenční členský stát. K žádosti by měly být připojeny veškeré nezbytné relevantní informace a dokumentace k určení referenčního členského státu tohoto správce. Dotyčné příslušné orgány by měly referenční členský stát určit společným rozhodnutím. Je třeba stanovit postup, podle kterého relevantní příslušné orgány určí referenční členský stát. Zatímco jmenování referenčního členského státu je společnou odpovědností příslušných orgánů dotyčných členských států, Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (ESMA) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 (2) by měl zajistit, aby byly všechny potenciální referenční členské státy do tohoto rozhodování řádně zapojeny, a měl by být nápomocen při dosažení dohody.
(2)
Postup pro určení referenčního členského státu se liší od postupu pro žádost o pas podle směrnice 2011/61/EU. Poté, co byl referenční členský stát určen, musí dotčený mimounijní správce požádat příslušný orgán uvedeného členského státu o povolení podle stejného postupu a za stejných podmínek, jaké pro správce platí podle článků 7 a 8 směrnice 2011/61/EU.
(3)
Směrnice 2011/61/EU ukládá členským státům, aby použily právní a správní předpisy, které uvedené směrnici provádějí, ode dne 22. července 2013. Aniž je dotčen akt v přenesené pravomoci požadovaný v čl. 67 odst. 6 směrnice 2011/61/EU, použití tohoto nařízení se proto také odkládá ke stejnému datu.
(4)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Evropského výboru pro cenné papíry,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Postup pro určení referenčního členského státu z několika možných referenčních členských států
1. Pokud mimounijní správce alternativních investičních fondů (dále jen „správce“), který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, aniž by je nabízel, nebo hodlá nabízet v Unii alternativní investiční fondy, které spravuje, požádá o určení svého referenčního členského státu podle čl. 37 odst. 4 druhého pododstavce směrnice 2011/61/EU, tato žádost musí být písemná a musí být určena každému z příslušných orgánů členských států, které jsou možnými referenčními členskými státy. V žádosti se uvedou všechny potenciální referenční členské státy.
2. Žádost mimounijního správce musí obsahovat nezbytné informace a dokumentaci potřebnou k určení referenčního členského státu.
3. V situaci uvedené v čl. 37 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují:
a)
uvedení členských států, v nichž mají sídlo alternativní investiční fondy spravované mimounijním správcem;
b)
uvedení členských států, v nichž mimounijní správce spravuje aktiva;
c)
objem aktiv spravovaných mimounijním správcem v různých členských státech.
4. V situaci uvedené v čl. 37 odst. 4 písm. c) bodě i) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují:
a)
uvedení členského státu, v němž má sídlo alternativní investiční fond spravovaný mimounijním správcem;
b)
uvedení členských států, v nichž mimounijní správce hodlá nabízet alternativní investiční fond.
5. V situacích uvedených v čl. 37 odst. 4 písm. e) a písm. g) bodě i) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují:
a)
uvedení členských států, v nichž mají sídlo alternativní investiční fondy spravované mimounijním správcem;
b)
popis strategie pro nabízení, která je způsobilá prokázat záměr mimounijního správce nabízet určitý alternativní investiční fond nebo několik fondů v určitém členském státě nebo v několika členských státech a realizovat účinné nabízení v určitých členských státech, přičemž se uvedou alespoň následující údaje:
i)
členské státy, v nichž budou distributoři (a správce, pokud bude distribuci provádět sám) nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů spravovaných správcem, včetně očekávaného podílu celkové nabídky v Unii, vyjádřeného spravovanými aktivy,
ii)
odhad očekávaného počtu investorů, jimž je nabídka určena, s bydlištěm v členských státech, v nichž správci hodlají nabízet své alternativní investiční fondy,
iii)
úřední jazyky členských států, do nichž byly nebo mají být přeloženy nabídkové a propagační dokumenty,
iv)
rozdělení nabídkových činností v členských státech, v nichž správce hodlá nabízet své alternativní investiční fondy, s ohledem zejména na viditelnost a četnost reklamy a předváděcích akcí.
6. V situaci uvedené v čl. 37 odst. 4 písm. f) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují informace stanovené v odst. 5 písm. b) tohoto článku.
7. Příslušné orgány, na něž se mimounijní správce obrátí jako na příslušné orgány možných referenčních států, ihned po přijetí žádosti uvedené v odstavci 1 tohoto článku a nejpozději do tří pracovních dnů po přijetí žádosti navážou vzájemný kontakt a kontakt s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy, aby rozhodly, zda nejsou na základě čl. 37 odst. 4 směrnice 2011/61/EU potenciálně dotčeny jakékoli další příslušné orgány v Unii.
Na žádost Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy mu příslušné orgány ihned poskytnou úplnou žádost podanou mimounijním správcem.
8. Pokud je rozhodnuto, že by mohly být dotčeny další příslušné orgány v Unii, Evropský orgán pro cenné papíry a trhy je ihned informuje a zajistí, aby jim byla předána úplná žádost podaná mimounijním správcem.
9. Každý tímto postupem dotčený příslušný orgán a Evropský orgán pro cenné papíry a trhy si mohou od mimounijního správce vyžádat další nezbytné relevantní informace a dokumentaci k určení referenčního členského státu.
Tato žádost o další informace nebo dokumentaci musí být písemná, musí uvádět důvody a musí být současně sdělena všem ostatním dotčeným příslušným orgánům a Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy.
Jakmile dožadující příslušný orgán nebo Evropský orgán pro cenné papíry a trhy obdrží další informace nebo dokumentaci, dožadující orgán uvedené informace nebo dokumentaci ihned předá všem ostatním dotčeným orgánům a případně Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy.
10. Do jednoho týdne od přijetí žádosti uvedené v odstavci 1 příslušnými orgány, na které se správce obrátil, nebo případně jakýmikoli dalšími příslušnými orgány v Unii podle odstavce 8 si všechny dotčené příslušné orgány navzájem, jakož i Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy, předloží stanovisko ohledně určení vhodného referenčního členského státu.
11. Všechny příslušné orgány následně společně určí referenční členský stát. K určení dojde nejpozději jeden měsíc po přijetí žádosti příslušnými orgány identifikovanými mimounijním správcem nebo případně dalšími příslušnými orgány v Unii podle odstavce 8.
Pokud jsou vyžádány další informace, lhůta uvedená v prvním pododstavci se prodlouží o dobu mezi podáním žádosti o další informace a dokumentaci uvedené v odstavci 9 a přijetím těchto informací nebo dokumentace.
12. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy je relevantním příslušným orgánům nápomocen a v případě potřeby usnadňuje určení referenčního členského státu podle článku 31 nařízení (EU) č. 1095/2010.
13. Příslušný orgán členského státu, jenž je určen jako referenční členský stát, mimounijního správce o tomto určení neprodleně písemně informuje.
14. Pokud není dožadující mimounijní správce do sedmi dnů písemně informován o určení nebo pokud relevantní příslušné orgány neurčily referenční členský stát ve lhůtě uvedené v odst. 11 prvním pododstavci tohoto článku, může si dožadující mimounijní správce zvolit svůj referenční členský stát sám v souladu s kritérii uvedenými v čl. 37 odst. 4 druhém pododstavci směrnice 2011/61/EU.
Mimounijní správce všechny příslušné orgány, na které se původně obrátil, jakož i Evropský orgán pro cenné papíry a trhy ihned písemně informuje o své volbě referenčního členského státu.
15. Pokud se referenční členský stát zvolený mimounijním správcem a referenční členský stát určený příslušnými orgány liší, dotčené příslušné orgány informují mimounijního správce o určení co nejdříve, nejpozději však do dvou pracovních dnů poté, co byly informovány o správcově volbě v souladu s odstavcem 14. V takovém případě má přednost určení.
Článek 2
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení se použije od 22. července 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 15. května 2013.
REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) NR. 448/2013 AL COMISIEI
din 15 mai 2013
de instituire a unei proceduri pentru stabilirea statului membru de referință al unui AFIA din afara UE în temeiul Directivei 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2011 privind administratorii fondurilor de investiții alternative și de modificare a Directivelor 2003/41/CE și 2009/65/CE și a Regulamentelor (CE) nr. 1060/2009 și (UE) nr. 1095/2010 (1), în special articolul 37 alineatul (14),
întrucât:
(1)
În situațiile prevăzute la articolul 37 alineatul (4) litera (b), litera (c) punctul (i), litera (e), litera (f) și litera (g) punctul (i) din Directiva 2011/61/UE mai mult de un stat membru ar putea fi considerat drept posibil stat membru de referință al unui administrator de fonduri de investiții alternative (AFIA) din afara UE care intenționează să administreze fonduri de investiții alternative (FIA) din UE și/sau să distribuie unități sau acțiuni ale unor FIA pe care le administrează în Uniune. În aceste cazuri, AFIA din afara UE ar trebui să transmită o cerere autorităților competente din statele membre în cauză pentru stabilirea statului său membru de referință. Cererea ar trebui însoțită de toate informațiile și de toată documentația relevante necesare pentru stabilirea statului membru de referință al AFIA în cauză. Autoritățile competente în cauză ar trebui să adopte o decizie comună pentru stabilirea statului membru de referință. Este necesar să fie instituită o procedură pe care autoritățile competente de resort să o urmeze atunci când stabilesc statul membru de referință. Deși desemnarea statului membru de referință este responsabilitatea comună a autorităților competente din statele membre în cauză, Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP), instituită prin Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (2), ar trebui să se asigure că toate posibilele state membre de referință sunt implicate în mod corespunzător în acest proces decizional și ar trebui să acorde sprijin pentru ajungerea la un acord.
(2)
Procedura de stabilire a statului membru de referință este diferită de procedura de solicitare a unui pașaport în temeiul Directivei 2011/61/UE. După stabilirea statului membru de referință, AFIA din afara UE în cauză trebuie să solicite autorizarea din partea autorității competente a statului membru respectiv, cu respectarea aceleiași proceduri și în aceleași condiții ca cele aplicabile AFIA în temeiul articolelor 7 și 8 din Directiva 2011/61/UE.
(3)
Directiva 2011/61/UE impune statelor membre obligația de a aplica actele cu putere de lege și actele administrative care transpun directiva menționată de la 22 iulie 2013. Prin urmare, fără a se aduce atingere actului delegat a cărui adoptare este prevăzută la articolul 67 alineatul (6) din Directiva 2011/61/UE, aplicarea prezentului regulament este de asemenea amânată până la aceeași dată.
(4)
Măsurile prevăzute în prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului european pentru valori mobiliare,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Procedura de stabilire a statului membru de referință dintre mai multe state membre de referință posibile
(1) În cazul în care un administrator de fonduri de investiții alternative(AFIA) din afara UE care intenționează să administreze fonduri de investiții alternative (FIA) din UE fără a distribui unități sau acțiuni ale acestora sau care intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale unor FIA pe care le administrează în Uniune depune o cerere de stabilire a statului său membru de referință în temeiul articolului 37 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2011/61/UE, respectiva solicitare este formulată în scris și este adresată fiecăreia dintre autoritățile competente din statele membre care sunt posibile state membre de referință. Cererea enumeră toate posibilele state membre de referință.
(2) Cererea formulată de AFIA din afara UE include informațiile și documentația necesare pentru stabilirea statului membru de referință.
(3) În situația prevăzută la articolul 37 alineatul (4) litera (b) din Directiva 2011/61/UE, informațiile și documentația în cauză includ:
(a)
precizarea statelor membre în care sunt stabilite FIA administrate de AFIA din afara UE;
(b)
precizarea statelor membre în care sunt administrate active de către AFIA din afara UE;
(c)
valoarea activelor aflate în administrarea AFIA din afara UE în diferitele state membre.
(4) În situația prevăzută la articolul 37 alineatul (4) litera (c) punctul (i) din Directiva 2011/61/UE, informațiile și documentația în cauză includ:
(a)
precizarea statului membru în care este stabilit FIA administrat de AFIA din afara UE;
(b)
precizarea statelor membre în care AFIA din afara UE intenționează să distribuie unitățile sau acțiunile FIA.
(5) În situațiile prevăzute la articolul 37 alineatul (4) litera (e) și litera (g) punctul (i) din Directiva 2011/61/UE, informațiile și documentația în cauză includ:
(a)
precizarea statelor membre în care sunt stabilite FIA administrate de un AFIA din afara UE;
(b)
descrierea strategiei de marketing capabile să dovedească intenția AFIA din afara UE de a distribui unități sau acțiuni ale unui anumit FIA sau ale unor anumite FIA într-un stat membru sau în mai multe state membre și de a dezvolta distribuția eficace în anumite state membre, în care să se precizeze cel puțin următoarele elemente:
(i)
statele membre în care distribuitorii (și AFIA, în cazul distribuirii propriilor unități sau acțiuni) urmează să promoveze unitățile sau acțiunile FIA administrate de AFIA, inclusiv proporția preconizată a activelor aflate în administrare în volumul total promovat în Uniune;
(ii)
o estimare a numărului preconizat de investitori vizați care își au domiciliul în statele membre unde AFIA intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale fondurilor sale de investiții alternative;
(iii)
limbile oficiale ale statelor membre în care sunt sau urmează să fie traduse documentele de ofertă și documentele promoționale;
(iv)
distribuția activităților de marketing la nivelul statelor membre unde AFIA intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale fondurilor sale de investiții alternative, ținând cont în special de vizibilitatea și frecvența acțiunilor publicitare și a turneelor de promovare.
(6) În situația prevăzută la articolul 37 alineatul (4) litera (f) din Directiva 2011/61/UE, informațiile și documentația în cauză includ informațiile prevăzute la alineatul (5) litera (b) din prezentul articol:
(7) Imediat după primirea cererii prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol și nu mai târziu de trei zile lucrătoare de la primirea acesteia, autoritățile competente cărora li s-a adresat AFIA din afara UE în calitate de autorități competente ale posibilelor state membre de referință iau legătura una cu alta și cu Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP) pentru a decide dacă sunt potențial implicate și alte autorități competente din Uniune în temeiul articolului 37 alineatul (4) din Directiva 2011/61/UE.
La solicitarea AEVMP, autoritățile competente pun imediat la dispoziția AEVMP cererea completă transmisă de AFIA din afara UE.
(8) În cazul în care s-a hotărât că ar putea fi implicate și alte autorități competente din Uniune, AEVMP le informează imediat și se asigură că le este transmisă cererea completă formulată de AFIA din afara UE.
(9) Fiecare autoritate competentă implicată în procedură, precum și AEVMP, pot solicita de la AFIA din afara UE informațiile și documentația suplimentare pertinente care sunt necesare pentru stabilirea statului membru de referință.
Astfel de solicitări de informații sau de documentație suplimentare se formulează în scris, sunt motivate și se comunică simultan tuturor celorlalte autorități competente în cauză, precum și AEVMP.
Odată ce autoritatea competentă care formulează cererea sau AEVMP primește informațiile sau documentația suplimentare, autoritatea competentă care formulează cererea transmite informațiile sau documentația respective imediat tuturor celorlalte autorități în cauză și AEVMP, după caz.
(10) În termen de o săptămână de la primirea cererii prevăzute la alineatul (1) de către autoritățile competente cărora li s-a adresat AFIA sau, după caz, de către orice alte autorități competente din Uniune, în temeiul alineatului (8), toate autoritățile competente în cauză își transmit reciproc și transmit AEVMP un aviz referitor la stabilirea statului membru de referință adecvat.
(11) Ulterior, toate autoritățile competente stabilesc împreună statul membru de referință. Stabilirea se realizează cel târziu la o lună după primirea cererii de către autoritățile competente identificate de AFIA din afara UE sau, după caz, de către celelalte autorități competente din Uniune, în temeiul alineatului (8).
În cazul în care se solicită informații suplimentare, termenul prevăzut la primul paragraf se prelungește cu perioada cuprinsă între transmiterea solicitării de informații și de documentație suplimentare menționate la alineatul (9) și primirea informațiilor sau a documentației în cauză.
(12) AEVMP asistă autoritățile competente de resort și, dacă este cazul, facilitează stabilirea statului membru de referință în temeiul articolului 31 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(13) Autoritatea competentă din statul membru care a fost stabilit drept stat membru de referință informează în scris și fără întârzieri nejustificate AFIA din afara UE în privința acestui fapt.
(14) Dacă AFIA din afara UE care a formulat cererea nu este informat în scris în termen de șapte zile în privința stabilirii statului membru de referință sau dacă autoritățile competente de resort nu au luat o decizie în acest sens în termenul prevăzut în prezentul articol la alineatul (11) primul paragraf, AFIA din afara UE care a formulat cererea poate să aleagă el însuși statul membru de referință, în conformitate cu criteriile prevăzute la articolul 37 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2011/61/UE.
AFIA din afara UE informează imediat în scris toate autoritățile competente cărora le-a fost adresată cererea inițială, precum și AEVMP, în privința statului membru de referință pe care l-a ales.
(15) În cazul în care statul membru de referință ales de AFIA din afara UE și statul membru de referință stabilit de autoritățile competente sunt diferite, autoritățile competente în cauză informează AFIA din afara UE în privința statului membru de referință pe care l-au stabilit, cât mai curând posibil, dar nu mai târziu de două zile lucrătoare după ce au fost informați referitor la alegerea efectuată de AFIA în conformitate cu alineatul (14). În acest caz, prevalează statul membru de referință stabilit de autoritățile competente.
Articolul 2
Intrare în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Se aplică de la 22 iulie 2013.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 15 mai 2013.