ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 24. června 2014
o způsobu provádění doložky solidarity Unií
(2014/415/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 222 odst. 3 větu první této smlouvy,
s ohledem na společný návrh Evropské komise a vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Toto rozhodnutí se vztahuje na provádění ustanovení článku 222 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) (dále jen „doložka solidarity“) ze strany Unie. Nevztahuje se na provádění doložky solidarity členskými státy podle čl. 222 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“). Podle Prohlášení (č. 37) k článku 222 Smlouvy o fungování Evropské unie může členský stát zvolit nejvhodnější prostředek ke splnění svého závazku solidarity vůči jinému členskému státu.
(2)
Podle čl. 222 odst. 1 Smlouvy o fungování EU jednají Unie a členské státy společně v duchu solidarity, pokud je některý členský stát cílem teroristického útoku nebo obětí přírodní nebo člověkem způsobné pohromy. Je třeba usilovat o soudržnost a doplňkovost opatření Unie a členských států, a to v zájmu členského státu uplatňujícího doložku solidarity a s cílem předejít zdvojování úsilí. Vzhledem k tomu, že členské státy mají koordinovat svou činnost v Radě, aby splnily své povinnosti ohledně solidarity podle čl. 222 odst. 2 Smlouvy o fungování EU, je vhodné stanovit pro provádění doložky solidarity Unií způsob koordinace v Radě.
(3)
Způsob koordinace v Radě by měl vycházet z opatření pro integrovanou politickou reakci EU na krize, která Rada schválila dne 25. června 2013, v nichž se stanoví, že v rámci integrované politické reakce Unie na krize budou podporována i opatření pro provádění doložky solidarity. Je třeba, aby Rada zejména v případě přezkumu upravila opatření pro integrovanou politickou reakci Unie na krize.
(4)
Provádění doložky solidarity Unií by mělo vycházet v co největší míře ze stávajících nástrojů, zvyšovat účinnost posilováním koordinace a předcházením zdvojování, fungovat bez přidávání dalších zdrojů, poskytovat členským státům jednoduché a jasné rozhraní na úrovni Unie a respektovat pravomoci svěřené jednotlivým orgánům a útvarům Unie.
(5)
Doložka solidarity vyzývá Unii, aby uvedla do pohotovosti veškeré nástroje, které má k dispozici, jako například strategii vnitřní bezpečnosti Evropské unie, mechanismus civilní ochrany Evropské unie zřízený rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 1313/2013/EU (1) (dále jen „mechanismus Unie“), rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1082/2013/EU (2) a struktury vytvořené v rámci společné bezpečnostní a obranné politiky (SBOP).
(6)
Rozsah opatření pro provádění doložky solidarity Unií by měl být jasně vymezen.
(7)
Pokud jde o boj proti terorismu, strategickým rámcem pro činnost Unie je Strategie Evropské unie pro boj proti terorismu. K dispozici jsou různé nástroje, jako například nástroje pro posílení ochrany kritických infrastruktur v energetice a dopravě (3). Na základě sdělení Komise nazvaném „Politika EU pro boj proti terorismu: dosažené úspěchy a budoucí úkoly“ byla přijata nejrůznější opatření, jako například akce zaměřené na posilování spolupráce mezi donucovacími orgány, na lepší předcházení radikalizaci, zejména zřízením sítě pro zvyšování povědomí o radikalizaci (Radicalisation Awareness Network), a na omezování přístupu teroristů k finančním prostředkům, jakož i k výbušninám (4) a k chemickým, biologickým, radiologickým a jaderným materiálům, nebo akce zaměřené na zvyšování bezpečnosti výbušnin.
(8)
Mechanismus pro uplatňování opatření podle tohoto rozhodnutí a mechanismus postupného ukončování by měly být vymezeny na úrovni Unie, založeny na žádosti na vysoké politické úrovni, kterou předloží dotčený členský stát či státy, a podporovány prostřednictvím jediného kontaktního místa na úrovni Unie.
(9)
Opatření pro odezvu na úrovni Unie by měla zvyšovat účinnost prostřednictvím posílené koordinace, jež se bude opírat o stávající nástroje.
(10)
Cílem mechanismu Unie je posílení spolupráce mezi členskými státy a Unií a usnadnění koordinace v oblasti civilní ochrany. Rozhodnutím č. 1313/2013/EU bylo zřízeno středisko pro koordinaci odezvy na mimořádné události (dále jen „středisko“), které zajišťuje nepřetržitou provozní kapacitu a slouží členským státům a Komisi při sledování cílů mechanismu Unie.
(11)
Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) má k dispozici struktury, jež jsou vybaveny know-how v oblasti bezpečnostního zpravodajství a vojenství, jakož i síť delegací, jež rovněž mohou přispět k odezvě na hrozby nebo pohromy na území členských států nebo na krize s vnějším rozměrem. V závislosti na konkrétním případu krize by měly v souladu s příslušnými ustanoveními práva Unie případně přispět i další struktury a agentury Unie v oblasti společné bezpečnostní a zahraniční politiky (SZBP) a SBOP.
(12)
Je-li to s ohledem na naléhavost situace nezbytné a proveditelné, měla by být opatření pro odezvu na úrovni Unie doprovázena přijímáním právních aktů nebo změnou stávajících aktů v souladu s příslušnými ustanoveními Smluv.
(13)
Toto rozhodnutí nemá žádné důsledky v oblasti obrany. Je-li v případě krizové situace zapotřebí přijmout opatření v rámci SZBP nebo SBOP, měla by Rada přijmout rozhodnutí v souladu s příslušnými ustanoveními Smluv.
(14)
Tímto rozhodnutím není dotčen čl. 42 odst. 7 Smlouvy o Evropské unii.
(15)
Ve sdělení Komise nazvaném „Strategie vnitřní bezpečnosti Evropské unie: pět kroků směrem k bezpečnější Evropě“ je jako cíl stanoveno zlepšení odolnosti Unie vůči krizím a katastrofám, a to prostřednictvím řady opatření včetně plného využití doložky solidarity. Jak připomíná Rada ve svých závěrech ze dne 24. a 25. února 2011, zvýšení odolnosti Evropy vůči krizím a katastrofám je zcela zásadní pro další posílení svobody, bezpečnosti a práva v Unii.
(16)
Evropská rada má pravidelně vyhodnocovat hrozby, jimž Unie čelí, tak aby Unie a její členské státy mohly přijímat účinná opatření. Na žádost Evropské rady by také měly být vypracovávány zprávy o konkrétních hrozbách.
(17)
V souladu s čl. 346 odst. 1 písm. a) Smlouvy o fungování EU by neměl být žádný členský stát povinen poskytovat údaje, jejichž zpřístupnění podle jeho názoru odporuje podstatným zájmům jeho bezpečnosti.
(18)
Evropský parlament přijal dne 22. listopadu 2012 usnesení č. 2012/2223 s názvem „Doložky EU o vzájemné obraně a solidaritě: politický a operační rozměr“.
(19)
Toto rozhodnutí respektuje základní práva a je v souladu se zásadami uznávanými v Listině základních práv Evropské unie, a musí být v souladu s těmito právy a zásadami uplatňováno.
(20)
Jelikož cílů tohoto rozhodnutí, totiž provádění doložky solidarity Unií, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, ale spíše jich může z důvodu rozsahu a účinků tohoto rozhodnutí být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Obecný cíl a předmět
1. Toto rozhodnutí stanoví pravidla a postupy pro provádění ustanovení článku 222 Smlouvy o fungování EU (dále jen „doložka solidarity“) ze strany Unie.
2. Za účelem zajištění soudržnosti a doplňkovosti činnosti Unie a členských států zajišťuje Rada na politické úrovni koordinaci odezvy na žádost o použití doložky solidarity, přičemž využije opatření pro integrovanou politickou reakci EU na krize. Při provádění opatření pro integrovanou politickou reakci EU na krize poskytuje podporu Generální sekretariát Rady, Komise a ESVČ.
3. Opatření na úrovni Unie, jejichž účelem je poskytovat informace a podporu, vycházejí ze stávajících mechanismů Rady, Komise, ESVČ a agentur Unie. V případě potřeby přispívá vysoký představitel Unie pro zahraniční a bezpečnostní politiku (dále jen „vysoký představitel“) a ESVČ tím, že v oblasti působnosti vysokého představitele přijímají náležité iniciativy a poskytují relevantní informace a podporu.
4. Příslušné nástroje Unie a opatření pro integrovanou politickou reakci EU na krize mají stanoveny vlastní postupy a mohou fungovat před uplatněním opatření pro odezvu podle tohoto rozhodnutí i po jejich postupném ukončení.
5. Opatření podle tohoto rozhodnutí zajišťují těsnější koordinaci mezi odezvou na úrovni Unie a na úrovni členských států.
Článek 2
Oblast působnosti
1. V případě teroristických útoků či přírodních nebo člověkem způsobených pohrom, a to bez ohledu na to, zda mají svůj původ na území členských států, či mimo ně, se toto rozhodnutí použije:
a)
na území členských států, na něž se použijí Smlouvy, včetně pevniny, vnitrozemských vod, teritoriálních vod a vzdušného prostoru;
b)
v případě zasažení infrastruktury (jako jsou ropná a plynová zařízení na moři) v teritoriálních vodách, výlučné ekonomické zóně nebo na kontinentálním šelfu členského státu.
Unie je při uplatňování opatření podle tohoto rozhodnutí a zejména tehdy, když používá nástroje, které má k dispozici, vázána mezinárodním právem a nezasahuje do práv států, které nejsou členy EU.
2. Toto rozhodnutí nemá žádné důsledky v oblasti obrany.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
a)
„pohromou“ situace, která má či může mít závažný dopad na obyvatelstvo, životní prostředí nebo majetek, včetně kulturního dědictví;
b)
„teroristickým útokem“ teroristický trestný čin ve smyslu rámcového rozhodnutí Rady 2002/475/SVV (5), ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2008/919/SVV ze dne 28. listopadu 2008;
c)
„krizí“ pohroma či teroristický útok s tak rozsáhlým dopadem nebo politickým významem, jaký vyžaduje včasnou politickou koordinaci a odezvu na politické úrovni Unie;
d)
„odezvou“ jakékoli opatření přijaté v případě pohromy či teroristického útoku s cílem řešit jejich bezprostřední nepříznivé následky.
Článek 4
Uplatnění doložky solidarity
1. Členský stát zasažený pohromou nebo teroristickým útokem může uplatnit doložku solidarity, pokud poté, co vyčerpá možnosti stávajících prostředků a nástrojů na vnitrostátní a unijní úrovni, dospěje k závěru, že jeho schopnost odezvy nepostačuje k řešení dané krize.
2. Politické orgány zasaženého členského státu se se svou žádostí o uplatnění obrátí na předsednictví Rady. Žádost o uplatnění je prostřednictvím střediska pro koordinaci odezvy na mimořádné události předána rovněž předsedovi Evropské komise.
Článek 5
Opatření pro odezvu na úrovni Unie
1. Jakmile je uplatněna doložka solidarity, Rada zajistí politické a strategické řízení odezvy Unie na uplatnění doložky solidarity, přičemž zohlední pravomoci Komise a vysokého představitele. Za tímto účelem předsednictví Rady ihned aktivuje opatření pro integrovanou politickou reakci EU na krize, pokud se již nepoužívají, a informuje všechny členské státy o uplatnění doložky solidarity.
2. Komise a vysoký představitel v souladu s čl. 1 odst. 3 rovněž:
a)
určí všechny příslušné nástroje Unie, jimiž lze přispět k odezvě na krizi, včetně operativních, politických či finančních nástrojů a struktur, a přijmou veškerá potřebná opatření stanovená v těchto nástrojích;
b)
určí za podpory Vojenského štábu EU vojenské kapacity, jež mohou nejlépe přispět k odezvě na krizi;
c)
určí a navrhnou použití nástrojů a prostředků, jež spadají do působnosti agentur Unie a jež mohou nejlépe přispět k odezvě na krizi;
d)
uvědomí Radu o tom, zda jsou stávající nástroje dostačujícími prostředky pro pomoc zasaženému členskému státu po uplatnění doložky solidarity;
e)
předkládají pravidelné integrované hodnotící a analytické zprávy o situaci, jejichž účelem je poskytnout informace a podporu při koordinaci a rozhodování na politické úrovni v Radě v souladu s článkem 6 tohoto rozhodnutí.
3. Komise a vysoký představitel v případě potřeby předloží v souladu s čl. 1 odst. 3 Radě návrhy týkající se zejména:
a)
rozhodnutí o mimořádných opatřeních, která nejsou stanovena ve stávajících nástrojích,
b)
žádostí o vojenské kapacity nad rámec stávajících opatření pro civilní ochranu, nebo
c)
opatření na podporu rychlé odezvy členských států.
4. Při použití opatření pro integrovanou politickou reakci EU na krize předsednictví Rady zajistí soudržnost jednání Rady a celkové odezvy na politické úrovni EU, včetně vypracování a aktualizace návrhů opatření, přičemž respektuje právo Komise a vysokého představitele na iniciativu v oblasti jejich působnosti. Podporu a poradenství přitom budou předsednictví poskytovat generální sekretariát Rady, Komise a ESVČ a v případě teroristických útoků protiteroristický koordinátor EU. V závislosti na konkrétním případu krize by měly v souladu s příslušnými ustanoveními práva Unie případně přispět i další struktury a agentury Unie v oblasti SZBP a SBOP.
5. Předsednictví Rady informuje o uplatnění doložky solidarity a o hlavních událostech předsedu Evropské rady a předsedu Evropského parlamentu.
6. Po uplatnění doložky solidarity působí středisko pro koordinaci odezvy na mimořádné události jako kontaktní místo s nepřetržitým provozem na úrovni Unie pro kontakt s členskými státy a dalšími zúčastněnými stranami, aniž jsou tím dotčeny stávající povinnosti, které mají Komise a vysoký představitel, a stávající informační sítě. Toto středisko bude ve spolupráci se situačním střediskem EU a dalšími krizovými středisky Unie v souladu s článkem 6 tohoto rozhodnutí usnadňovat vypracovávání integrovaných zpráv týkajících se situačního povědomí a analýzy.
Článek 6
Integrované zprávy týkající se situačního povědomí a analýzy
Integrované zprávy týkající se situačního povědomí a analýzy budou uzpůsobeny potřebám politické úrovně Unie definovaným předsednictvím Rady a poskytnou Radě strategický přehled situace v souladu s opatřeními pro integrovanou politickou reakci EU na krize. V těchto zprávách budou použity ověřené příspěvky poskytnuté dobrovolně členskými státy, Komisí, ESVČ a příslušnými agenturami Unie, jakož i příslušnými mezinárodními organizacemi. V případě uplatnění doložky solidarity v souvislosti s teroristickým útokem budou odděleně prostřednictvím stávajících kanálů zpracovávána vyhodnocení zpravodajských informací.
Článek 7
Postupné ukončení
Postupné ukončení odezvy podle tohoto rozhodnutí se řídí stejným postupem, který je stanoven v čl. 4 odst. 2. Jakmile je členský stát uplatňující doložku solidarity toho názoru, že její uplatňování již není zapotřebí, tuto skutečnost oznámí.
Článek 8
Vyhodnocení hrozeb na úrovni Unie
1. Pro účely pravidelného vyhodnocování hrozeb, kterým Unie čelí, může Evropská rada v případě potřeby požádat Komisi, vysokého představitele a příslušné agentury Unie o vypracování zpráv týkajících se konkrétních hrozeb.
2. Nestanoví-li Evropská rada jinak, musí tyto zprávy vycházet pouze z dostupných hodnocení hrozeb vypracovaných příslušnými orgány, subjekty a agenturami Unie v rámci stávajících opatření a z informací, které dobrovolně poskytují členské státy, přičemž je třeba zabránit zdvojování činností. V případě potřeby se k vypracování těchto zpráv připojí protiteroristický koordinátor EU. V souladu s čl. 346 odst. 1 písm. a) Smlouvy o fungování EU není žádný členský stát povinen poskytovat údaje, jejichž zpřístupnění podle jeho názoru odporuje podstatným zájmům jeho bezpečnosti.
Článek 9
Přezkum
1. Opatření podle tohoto rozhodnutí jsou pravidelně přezkoumávána na základě zjištěných potřeb a v každém případě do 12 měsíců od ukončení jejich uplatňování, a to s cílem zajistit určení a řešení příslušných poznatků. Tento přezkum provádí Rada na základě společné zprávy vypracované Komisí a vysokým představitelem.
2. V případě potřeby lze provést revizi tohoto rozhodnutí. V těchto případech a v souladu s čl. 222 odst. 3 Smlouvy o fungování EU je Radě nápomocen Politický a bezpečnostní výbor a Stálý výbor pro operativní spolupráci v oblasti vnitřní bezpečnosti.
3. Rada může případně upravit opatření pro integrovanou politickou reakci EU na krize, zejména s cílem řešit problémy zjištěné Radou v rámci přezkumu nebo v návaznosti na revizi tohoto rozhodnutí.
Článek 10
Finanční dopady
Veškeré finanční prostředky nezbytné k provádění tohoto rozhodnutí se uvolňují v rámci dohodnutých ročních omezení pro výdaje a v mezích stávajících nástrojů Unie a při dodržení stropů podle víceletého finančního rámce pro jednotlivé roky.
Článek 11
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
V Lucemburku dne 24. června 2014.
DECIZIA CONSILIULUI
din 24 iunie 2014
privind modalitățile de punere în aplicare de către Uniune a clauzei de solidaritate
(2014/415/UE)
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 222 alineatul (3) prima teză,
având în vedere propunerea comună a Comisiei Europene și a Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate,
întrucât:
(1)
Prezenta decizie vizează punerea în aplicare de către Uniune a articolului 222 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) (în continuare „clauza de solidaritate”). Aceasta nu vizează punerea în aplicare de către statele membre a clauzei de solidaritate în temeiul articolului 222 alineatul (2) din TFUE. În conformitate cu Declarația (nr. 37) privind articolul 222 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, un stat membru poate alege cel mai adecvat mijloc de a se achita de obligația sa de solidaritate față de alt stat membru.
(2)
În temeiul articolului 222 alineatul (1) din TFUE, Uniunea și statele membre acționează în comun, în spiritul solidarității. Ar trebui urmărită coerența și complementaritatea acțiunii Uniunii și a statelor membre, în beneficiul statului membru care invocă respectiva clauză și în scopul evitării suprapunerii eforturilor. Având în vedere că statele membre trebuie să se coordoneze în cadrul Consiliului pentru a se achita de obligațiile lor de solidaritate în temeiul articolului 222 alineatul (2) din TFUE, ar trebui ca, în scopul punerii în aplicare de către Uniune a clauzei de solidaritate, să se prevadă mecanisme de coordonare în cadrul Consiliului.
(3)
Mecanismele de coordonare în cadrul Consiliului ar trebui să se bazeze pe mecanismele integrate ale UE referitoare la un răspuns politic la criză (denumite în continuare „IPCR”), astfel cum au fost aprobate de Consiliu la 25 iunie 2013, în care se afirmă că IPCR sprijină, de asemenea, mecanismele de punere în aplicare a clauzei de solidaritate. Consiliul ar trebui să adapteze mecanismele IPCR, în special în cazul unei reexaminări.
(4)
Punerea în aplicare de către Uniune a clauzei de solidaritate ar trebui să se bazeze într-o măsură cât mai mare posibil pe instrumentele existente, să sporească eficacitatea prin asigurarea unei coordonări mai bune și prin evitarea suprapunerilor, să funcționeze fără resurse suplimentare, să asigure o interfață simplă și clară la nivelul Uniunii pentru statele membre și să respecte competențele instituționale acordate fiecărei instituții și fiecărui serviciu ale Uniunii.
(5)
Clauza de solidaritate solicită Uniunii să mobilizeze toate instrumentele aflate la dispoziția sa. Printre instrumentele relevante se numără Strategia de securitate internă a Uniunii Europene, mecanismul de protecție civilă al Uniunii Europene instituit prin Decizia nr. 1313/2013/UE a Parlamentului European și a Consiliului (1) (denumit în continuare „mecanismul Uniunii”), Decizia nr. 1082/2013/UE a Parlamentului European și a Consiliului (2) și structurile create în cadrul politicii de securitate și apărare comune (PSAC).
(6)
Domeniul de aplicare al modalităților de punere în aplicare de către Uniune a clauzei de solidaritate ar trebui să fie definit cu claritate.
(7)
În ceea ce privește combaterea terorismului, cadrul strategic al acțiunii Uniunii Europene îl constituie Strategia UE de combatere a terorismului. Există diferite instrumente, cum sunt instrumentele care consolidează protecția infrastructurilor critice de energie și transporturi (3). De asemenea, au fost instituite acțiuni ca urmare a Comunicării Comisiei intitulată „Politica UE de combatere a terorismului: principale realizări și viitoare provocări”, ca de exemplu acțiunile care îmbunătățesc cooperarea între autoritățile de aplicare a legii, consolidează acțiunile de prevenire a radicalizării, în special prin constituirea Rețelei pentru sensibilizarea publicului cu privire la radicalizare și care limitează accesul teroriștilor la fonduri și la explozivi (4), la materiale chimice, biologice, radiologice și nucleare, precum și acțiuni de consolidare a securității explozibililor.
(8)
Pe baza unei solicitări politice la nivel înalt înaintate de statul (statele) membru (membre) în cauză și cu sprijinul unui punct de contact unic la nivelul Uniunii, ar trebui să fie definite la nivelul Uniunii un mecanism de invocare și un mecanism de eliminare treptată a modalităților prevăzute de prezenta decizie.
(9)
Modalitățile de răspuns la nivelul Uniunii ar trebui să îmbunătățească eficacitatea printr-o coordonare consolidată, pe baza instrumentelor existente.
(10)
Mecanismul Uniunii vizează consolidarea cooperării dintre statele membre și Uniune și facilitarea coordonării în domeniul protecției civile. Decizia nr. 1313/2013/UE instituie Centrul de coordonare a răspunsului la situații de urgență (denumit în continuare „ERCC”), care asigură o capacitate operațională de 24 de ore din 24, șapte zile pe săptămână și deservește statele membre și Comisia în vederea atingerii scopurilor mecanismului Uniunii.
(11)
Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) dispune de structuri cu competență militară și în domeniul culegerii de informații, precum și de rețeaua de delegații care pot, la rândul lor, să contribuie la răspunsul dat în cazul amenințărilor sau dezastrelor survenite pe teritoriul statelor membre sau în cazul crizelor cu o dimensiune externă. În funcție de criză, alte structuri și agenții ale Uniunii din domeniul politicii externe și de securitate comune (PESC) și al PSAC ar trebui să ofere, după caz, contribuții în conformitate cu dispozițiile relevante din dreptul Uniunii.
(12)
Atunci când este necesar și fezabil având în vedere caracterul urgent al situației, mecanismele de răspuns la nivelul Uniunii ar trebui completate prin adoptarea unor acte juridice sau prin modificarea actelor existente în conformitate cu dispozițiile relevante din tratate.
(13)
Prezenta decizie nu va avea implicații pentru apărare. În cazul în care o situație de criză impune o acțiune în cadrul PESC sau al PSAC, Consiliul ar trebui să adopte o decizie în conformitate cu dispozițiile relevante din tratate.
(14)
Prezenta decizie nu aduce atingere articolului 42 alineatul (7) din Tratatul privind Uniunea Europeană.
(15)
Comunicarea Comisiei intitulată „Strategia de securitate internă a UE în acțiune: cinci pași către o Europă mai sigură” a fixat obiectivul de a spori reziliența Uniunii în situații de criză și dezastre printr-o serie de acțiuni care includ utilizarea deplină a clauzei de solidaritate. Astfel cum a reamintit Consiliul în concluziile sale din 24-25 februarie 2011, sporirea rezilienței Europei la crize și dezastre este esențială pentru a consolida în continuare libertatea, securitatea și justiția în Uniune.
(16)
Pentru a permite Uniunii și statelor sale membre să acționeze în mod eficace, Consiliul European evaluează periodic amenințările cu care se confruntă Uniunea. La cererea Consiliului European, ar trebui să fie elaborate rapoarte privind anumite amenințări.
(17)
În conformitate cu articolul 346 alineatul (1) litera (a) din TFUE, niciun stat membru nu are obligația de a furniza informații a căror divulgare o consideră contrară intereselor esențiale ale siguranței sale.
(18)
La 22 noiembrie 2012, Parlamentul European a adoptat rezoluția 2012/2223, intitulată „Clauzele UE de apărare reciprocă și de solidaritate: dimensiuni politice și operaționale”.
(19)
Prezenta decizie respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și ar trebui să se aplice în conformitate cu aceste drepturi și principii.
(20)
Având în vedere că obiectivul prezentei decizii, și anume punerea în aplicare de către Uniune a clauzei de solidaritate, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre ci, datorită amplorii și efectelor acțiunii, poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum se prevede la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul menționat anterior, prezenta decizie nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivului menționat,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Obiectiv general și obiect
(1) Prezenta decizie prevede norme și proceduri pentru punerea în aplicare de către Uniune a articolului 222 din TFUE (în continuare „clauza de solidaritate”).
(2) Pentru a asigura coerența și complementaritatea acțiunii Uniunii și a statelor membre, coordonarea la nivel politic a răspunsului la invocarea clauzei de solidaritate se realizează de către Consiliu, prin utilizarea mecanismelor IPCR. Gestionarea mecanismelor IPCR va beneficia de sprijin din partea Secretariatului General al Consiliului (SGC), a Comisiei și a SEAE.
(3) Modalitățile adoptate la nivelul Uniunii se bazează pe mecanismele existente în cadrul Consiliului, al Comisiei, al SEAE și al agențiilor Uniunii menite să ofere informații și sprijin. Atunci când este cazul, Înaltul Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate (ÎR) și SEAE își aduc contribuția prin adoptarea unor inițiative și prin furnizarea de informații relevante și de sprijin, în limitele domeniului de competență al ÎR.
(4) Instrumentele relevante ale Uniunii și mecanismele IPCR își urmează propriile proceduri și pot fi active înainte de invocare și după eliminarea treptată a răspunsului prevăzut de prezenta directivă.
(5) Modalitățile prevăzute prin prezenta decizie îmbunătățesc eficiența printr-o mai bună coordonare între răspunsul Uniunii și al statelor membre.
Articolul 2
Domeniul de aplicare
(1) În situația unor atacuri teroriste sau a unor dezastre naturale sau provocate de om, indiferent dacă originea acestora se află pe teritoriul statelor membre sau în afara acestuia, prezenta decizie se aplică:
(a)
pe teritoriul statelor membre cărora li se aplică dispozițiile tratatului, mai precis în spațiul terestru, în apele interne, în spațiul maritim teritorial și în spațiul aerian.
(b)
atunci când afectează infrastructura (cum ar fi instalațiile de petrol și de gaze off-shore) situată în spațiul maritim teritorial, în zona economică exclusivă sau pe platoul continental al unui stat membru.
Atunci când recurge la modalitățile prevăzute prin prezenta decizie și, în special, atunci când mobilizează instrumentele de care dispune, Uniunea respectă dreptul internațional și nu aduce atingere drepturilor statelor care nu sunt state membre.
(2) Prezenta decizie nu are implicații pentru apărare.
Articolul 3
Definiții
În sensul prezentei decizii, se aplică următoarele definiții:
(a)
„dezastru” înseamnă orice situație care are sau poate avea efecte grave asupra persoanelor, mediului sau bunurilor materiale, inclusiv asupra patrimoniului cultural;
(b)
„atac terorist” înseamnă o infracțiune de terorism, astfel cum este definită în Decizia-cadru 2002/475/JAI a Consiliului (5);
(c)
„criză” înseamnă dezastru sau atac terorist cu un impact sau cu o semnificație politică atât de amplă, încât necesită o coordonare la timp a politicilor și un răspuns oportun la nivelul politic al UE;
(d)
„răspuns” înseamnă orice acțiune întreprinsă în caz de dezastru sau de atac terorist menită să remedieze consecințele negative imediate ale acestuia.
Articolul 4
Invocarea clauzei de solidaritate
(1) În situația unui dezastru sau a unui atac terorist, statul membru afectat poate invoca clauza de solidaritate în cazul în care, după ce a exploatat posibilitățile oferite de mijloacele și instrumentele existente, la nivel național și la nivelul Uniunii, consideră că situația de criză este de așa natură încât capabilitățile de răspuns de care dispune sunt în mod clar insuficiente.
(2) Autoritățile politice ale statului membru afectat adresează invocarea lor Președinției Consiliului. Invocarea este adresată, de asemenea, președintelui Comisiei Europene prin intermediul ERCC.
Articolul 5
Mecanisme de răspuns la nivelul Uniunii
(1) Odată ce clauza de solidaritate a fost invocată, Consiliul asigură conducerea politică și strategică a răspunsului Uniunii la invocarea clauzei de solidaritate, ținând seama pe deplin de competențele Comisiei și ale ÎR. În acest scop, Președinția Consiliului activează imediat mecanismele IPCR, în cazul în care acestea nu sunt deja în funcțiune, și informează astfel toate statele membre cu privire la invocarea clauzei de solidaritate.
(2) Totodată, în conformitate cu articolul 1 alineatul (3), Comisia și ÎR:
(a)
identifică toate instrumentele relevante ale Uniunii care pot contribui cel mai bine la furnizarea unui răspuns la criză, inclusiv instrumentele și structurile sectoriale, operaționale, de politică sau financiare și iau toate măsurile necesare prevăzute de instrumentele respective;
(b)
identifică capabilitățile militare care pot contribui în mod optim la furnizarea unui răspuns la criză, cu sprijinul Statului-major al UE;
(c)
identifică și propun utilizarea instrumentelor și a resurselor care intră în sfera de competență a agențiilor Uniunii și care pot contribui în mod optim la furnizarea unui răspuns la criză;
(d)
oferă consultanță Consiliului pentru a stabili dacă instrumentele existente constituie mijloace suficiente pentru a furniza asistență statului membru afectat în urma invocării clauzei de solidaritate;
(e)
redactează rapoarte integrate periodice de analiză și conștientizare a situației pentru a contribui la procesul de coordonare și luare a deciziilor la nivel politic în cadrul Consiliului și pentru a sprijini acest proces, în conformitate cu articolul 6 din prezenta decizie.
(3) Atunci când este cazul, Comisia și ÎR prezintă Consiliului propuneri, în conformitate cu articolul 1 alineatul (3), în special cu privire la:
(a)
decizii privind măsuri excepționale care nu sunt prevăzute de instrumentele existente;
(b)
solicitări de capabilități militare care depășesc modalitățile existente în domeniul protecției civile; sau
(c)
măsuri în sprijinul unui răspuns rapid din partea statelor membre.
(4) În utilizarea mecanismelor IPCR, Președinția Consiliului asigură coerența tratamentului în cadrul Consiliului, precum și a răspunsului global la nivelul politic al Uniunii, inclusiv în ceea ce privește elaborarea și actualizarea propunerilor de acțiune, respectând totodată dreptul de inițiativă al Comisiei și al ÎR, în limitele competențelor care le revin. În realizarea acestei sarcini, Președinția beneficiază de sprijin și consiliere din partea SGC, a Comisiei și a SEAE, precum și din partea coordonatorului UE pentru lupta împotriva terorismului, în caz de atacuri teroriste. În funcție de criză, structurile și agențiile Uniunii din domeniul PESC/PSAC oferă, după caz, contribuții în conformitate cu dispozițiile relevante din dreptul Uniunii.
(5) Președinția Consiliului informează președintele Consiliului European și Președintele Parlamentului European cu privire la invocarea clauzei de solidaritate și la principalele evoluții.
(6) După invocarea clauzei de solidaritate, ERCC acționează în calitate de punct de contact central la nivelul Uniunii cu autoritățile competente ale statelor membre și cu alte părți interesate, disponibil 24 de ore din 24 și șapte zile din șapte, fără a aduce atingere responsabilităților existente la nivelul Comisiei și al ÎR sau rețelelor de informare existente. ERCC va facilita elaborarea rapoartelor integrate de analiză și conștientizare a situației (ISSAA), în colaborare cu Celula de supraveghere a UE și cu alte centre de criză ale Uniunii, în conformitate cu articolul 6 din prezenta decizie.
Articolul 6
Rapoartele integrate de analiză și conștientizare a situației
Rapoartele ISSAA sunt adaptate necesităților nivelului politic al Uniunii definit de Președinția Consiliului și permit o privire de ansamblu strategică asupra situației în cadrul Consiliului în conformitate cu mecanismele IPCR. Rapoartele respective reunesc contribuțiile validate puse la dispoziție în mod voluntar de către statele membre, Comisie, SEAE și agențiile Uniunii relevante, precum și de organizațiile internaționale relevante. În situația invocării clauzei de solidaritate în legătură cu atacuri teroriste, evaluările informațiilor și sesiunile de informare cu privire la acestea vor fi tratate separat prin intermediul canalelor existente.
Articolul 7
Eliminarea treptată
Eliminarea treptată a răspunsului prevăzut de prezenta decizie urmează aceeași procedură precum cea prevăzută la articolul 4 alineatul (2). Statul membru care a invocat clauza de solidaritate indică, de îndată ce consideră oportun, că nu mai este necesar să mențină invocarea activă.
Articolul 8
Evaluarea amenințărilor la nivelul Uniunii
(1) Pentru a evalua periodic amenințările cu care se confruntă Uniunea, Consiliul European poate solicita Comisiei, ÎR și agențiilor Uniunii, după caz, să elaboreze rapoarte privind anumite amenințări.
(2) Cu excepția cazului în care Consiliul European prevede altfel, aceste rapoarte se bazează exclusiv pe evaluările disponibile ale amenințărilor, pregătite de instituțiile, organele și agențiile relevante ale Uniunii în cadrul mecanismelor existente, precum și pe informațiile furnizate în mod voluntar de statele membre, evitând totodată suprapunerea eforturilor. Atunci când este cazul, coordonatorul UE al luptei împotriva terorismului participă la pregătirea acestor rapoarte. În conformitate cu articolul 346 alineatul (1) litera (a) din TFUE, niciun stat membru nu are obligația de a furniza informații a căror divulgare o consideră contrară intereselor esențiale ale siguranței sale.
Articolul 9
Reexaminare
(1) Modalitățile prevăzute în prezenta decizie se reexaminează periodic în conformitate cu nevoile identificate și, în orice caz, în termen de 12 luni de la încheierea invocării, pentru a garanta identificarea și abordarea lecțiilor relevante. Reexaminarea respectivă se efectuează în cadrul Consiliului pe baza unui raport comun pregătit de Comisie și ÎR.
(2) Atunci când este cazul, prezenta decizie poate fi revizuită. Într-un astfel de caz și în conformitate cu articolul 222 alineatul (3) din TFUE, Consiliul este sprijinit de Comitetul politic și de securitate și de Comitetul permanent pentru cooperarea operațională în materie de securitate internă.
(3) Atunci când este cazul, Consiliul poate adapta mecanismele IPCR, în special pentru a răspunde necesităților identificate de Consiliu în contextul reexaminării sau în urma revizuirii prezentei decizii.
Articolul 10
Implicații financiare
Orice resurse financiare necesare pentru punerea în aplicare a prezentei decizii se mobilizează în cadrul limitelor anuale convenite pentru cheltuieli, în conformitate cu domeniul de aplicare al instrumentelor existente ale Uniunii și cu respectarea plafoanelor anuale din cadrul cadrului financiar multianual.
Articolul 11
Intrarea în vigoare
Prezenta decizie intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Adoptată la Luxemburg, 24 iunie 2014.