ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 16. října 2013
o státní podpoře SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) poskytnuté Slovenskou republikou ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s.
(oznámeno pod číslem C(2013) 6261)
(Pouze slovenské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/342/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
po výzvě, aby zúčastněné strany předložily své připomínky v souladu s uvedenými ustanoveními (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
1. ŘÍZENÍ PŘED KOMISÍ
(1)
Dopisem ze dne 15. října 2004, zaevidovaným 25. října 2004, obdržela Komise stížnost týkající se údajné nezákonné státní podpory ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s. Stěžovatel zaslal doplňující informace dne 3. února 2005. Setkání se stěžovatelem se uskutečnilo dne 24. května 2005.
(2)
Komise na základě informací poskytnutých stěžovatelem požádala Slovensko dopisem ze dne 6. prosince 2004, aby ji o sporném opatření informovalo. Slovensko odpovědělo dopisem ze dne 4. ledna 2005, zaevidovaným dne 17. ledna 2005, ve kterém informovalo Komisi o možné nezákonné podpoře poskytnuté ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s., v souvislosti s vyrovnáním s věřiteli a požádalo Komisi o schválení této podpory jako podpory na záchranu společnosti ve finančních obtížích. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 24. ledna 2005 zaevidovaném dne 28. ledna 2005. Komise požádala o doplňující informace dopisem ze dne 9. února 2005, na který obdržela odpověď v dopise ze dne 4. března 2005, zaevidovaném dne 10. března 2005. Setkání se slovenskými orgány se uskutečnilo dne 12. května 2005.
(3)
Dopisem ze dne 5. července 2005 Komise informovala Slovensko, že se ve věci výše uvedené podpory rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
(4)
Rozhodnutí Komise zahájit řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily připomínky k opatření.
(5)
Slovenské orgány předložily připomínky dopisem ze dne 10. října 2005, zaevidovaným 17. října 2005. Komise obdržela připomínky od jedné zúčastněné strany (od příjemce) v dopise ze dne 24. října 2005, zaevidovaném dne 25. října 2005. Postoupila je Slovensku, které dostalo příležitost reagovat; připomínky Slovenska byly zaslány v dopise ze dne 16. prosince 2005, zaevidovaném dne 20. prosince 2005. Setkání s příjemcem, na kterém dostal příležitost se k záležitosti vyjádřit, se uskutečnilo dne 28. března 2006. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 5. května 2006, zaevidovaném dne 8.května 2006.
(6)
Komise přijala dne 7. června 2006 rozhodnutí (4), kterým nařídila navrácení podpory. Od tohoto data a v rámci kontaktů Komise se slovenskými orgány v souvislosti s provedením uvedeného rozhodnutí byl Komisi oznámen výsledek vnitrostátního soudního řízení týkajícího se výše dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání s věřiteli. V tomto rozhodnutí by se tyto informace měly zohlednit.
2. ŘÍZENÍ PŘED TRIBUNÁLEM
(7)
Společnost Frucona Košice, a.s., se dne 12. ledna 2007 proti rozhodnutí odvolala k Tribunálu. Mimo jiné napadla tvrzení, že odpis daňového dluhu představuje státní podporu, přičemž argumentovala, že uvedené odepsání je v souladu se zásadou věřitele v tržním hospodářství. Rozsudkem ze dne 7. prosince 2010 (věc T-11/07) Tribunál zamítl argumenty žadatele a potvrdil rozhodnutí Komise s odůvodněním, že konkurzní řízení by bylo pro stát výhodnější než vyrovnání s věřiteli.
3. ŘÍZENÍ PŘED SOUDNÍM DVOREM
(8)
Společnost Frucona Košice, a.s., se odvolala proti rozsudku Tribunálu k Soudnímu dvoru, přičemž argumentovala zejména tím, že Tribunál správně neposoudil, jakým způsobem Komise použila kritérium soukromého věřitele, a že se Tribunál nepřípustně snažil vydávat své vlastní odůvodnění, pokud jde o kritérium soukromého věřitele (věc C-73/11 P), za odůvodnění Komise.
(9)
Soudní dvůr dne 24. ledna 2013 rozsudek Tribunálu zrušil. Soudní dvůr dospěl k závěru, že Komise se tím, že v rámci svého posouzení kritéria soukromého věřitele nezohlednila délku trvání konkurzního řízení, dopustila zjevně nesprávného posouzení, nebo pokud Komise tuto okolnost zohlednila, své rozhodnutí dostatečně nezdůvodnila. Věc se vrátila Tribunálu, aby rozhodl o důvodech žaloby společnosti týkajících se daňové exekuce, které před ním byly v řízení vzneseny a o nichž nerozhodl.
4. ZRUŠENÍ
(10)
S ohledem na rozsudek Soudního dvora a s cílem napravit jím zjištěné nedostatky Komise proto považuje za vhodné zrušit původní rozhodnutí ze dne 7. června 2006 a nahradit ho tímto rozhodnutím.
II. PODROBNÝ POPIS PODPORY
1. PŘÍSLUŠNÝ PODNIK
(11)
Příjemcem finanční podpory je společnost Frucona Košice, a. s. (dále jen „příjemce“), která v době předmětných událostí působila v oblasti výroby lihu a lihovin, nealkoholických nápojů, konzervovaného ovoce a zeleniny a octa. Po ztrátě licence příjemce líh ani lihoviny již nevyráběl. Nadále však působil v oblasti velkoobchodu s lihem a lihovinami. Společnost se nachází v regionu způsobilém pro poskytnutí regionální podpory podle čl 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(12)
Příjemce v době předmětných událostí zaměstnával přibližně 200 osob. Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření poskytl Komisi údaje o obratu (včetně spotřebních daní a DPH), které jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 1
Obrat v různých odvětvích výroby včetně spotřebních daní a DPH (SKK)
2002
2003
2004
Ocet
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Ovocná a zeleninová výroba
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Zelí
2 878 340
503 030
201 310
Sycené nealkoholické nápoje
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Nesycené nealkoholické nápoje
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Džusy - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Lihoviny
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Jablečné víno
1 495 640
106 360
0
Sirup
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Jiné výrobky/služby
59 476 000
99 635 000
63 680 000
CELKEM
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Tyto údaje se velmi liší od údajů, které Komise obdržela od slovenských orgánů a které byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření (6). Slovenské orgány v reakci na připomínky příjemce po zahájení řízení ve věci formálního šetření nevyslovily námitky proti přesnosti výše uvedených údajů. Podle slovenských orgánů příjemce splňuje kritéria pro střední podnik.
2. UPLATNITELNÉ VNITROSTÁTNÍ PRÁVNÍ PŘEDPISY
(14)
Sporným opatřením je odpis daňového dluhu Daňovým úřadem Košice IV (dále jen „daňový úřad“) v rámci takzvaného vyrovnání s věřiteli. Tuto činnost upravuje zákon č. 328/91 Z. z. o konkurzu a vyrovnání (dále jen „zákon o konkurzu“).
(15)
Vyrovnání s věřiteli (dále jen „vyrovnání“ nebo „vyrovnací řízení“) je řízení za dohledu soudu, jehož cílem je, podobně jako v případě konkurzního řízení, urovnat finanční situaci společností v úpadku (7). V konkurzním řízení společnost zanikne a její aktiva se buď prodají novému vlastníkovi, nebo se společnost zlikviduje. Na rozdíl od toho ve vyrovnacím řízení společnost v úpadku pokračuje v činnosti beze změny vlastníka.
(16)
Vyrovnací řízení iniciuje společnost v úpadku. Cílem tohoto řízení je dosáhnout dohody s věřiteli (dále jen „vyrovnání s věřiteli“) v tom smyslu, že společnost v úpadku uhradí část svého dluhu a zbytek se odepíše. Tuto dohodu musí schválit soud vykonávající dohled.
(17)
Věřitelé, jejichž pohledávky jsou zajištěné, například zástavním právem, vystupují jako oddělení věřitelé. Aby byl návrh na vyrovnání přijat, musí všichni oddělení věřitelé hlasovat v jeho prospěch, zatímco v případě ostatních věřitelů stačí kvalifikovaná většina. Jinými slovy, oddělení věřitelé hlasují jednotlivě a mají právo návrh vetovat.
(18)
Oddělení věřitelé mají privilegovanou pozici i v konkurzním řízení. Pohledávky oddělených věřitelů je možné uspokojit kdykoliv během konkurzního řízení a výnosy z prodeje zajištěných aktiv v konkurzním řízení by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Pokud není možné z tohoto prodeje pokrýt veškeré pohledávky oddělených věřitelů, zbývající části se zařadí do druhé skupiny k pohledávkám ostatních věřitelů. V druhé skupině se věřitelé uspokojují poměrným způsobem.
(19)
Podle zákona o konkurzu musí společnost, která žádá o vyrovnání s věřiteli, soudu předložit seznam opatření týkajících se reorganizace společnosti a průběžného financování činnosti společnosti po tomto vyrovnání.
(20)
Podle zákona č. 511/92. Z. z. o správě daní a poplatků a o změnách v soustavě územních finančních orgánů (dále jen „zákon o správě daní“) má společnost možnost požádat daňové orgány o odklad platby daní. Z odložené částky se účtuje úrok a odložený dluh musí být zajištěný.
(21)
Zákon o správě daní upravuje i daňovou exekuci, jejíž cílem je uspokojit daňové pohledávky státu prodejem nemovitého majetku, movitého majetku nebo podniku jako celku.
3. SKUTKOVÝ STAV
(22)
Příjemce od listopadu 2002 do listopadu 2003 využil možnost odkladu svého závazku zaplatit spotřební daň z lihu, kterou umožňuje zákon o správě daní (8). Odložený dluh celkem dosáhl částky 477 015 759 SKK (12,6 milionu EUR). Než daňový úřad souhlasil s odkladem těchto plateb, zajistil v souladu se zákonem všechny své pohledávky aktivy příjemce. Slovenské orgány uvádějí, že hodnota tohoto zajištění na základě účetní evidence příjemce činila 397 476 726 SKK (10,5 milionu EUR). Příjemce však tvrdí, že hodnota tohoto zajištění představovala podle odhadu znalců z konce roku 2003 částku 193 940 000 SKK (5 milionů EUR). Taková je podle příjemce hodnota zajištěných aktiv (movitého majetku, nemovitostí a pohledávek) vyjádřená v takzvaných znaleckých cenách.
(23)
Od 1. ledna 2004 změněný a doplněný zákon o správě daní omezil možnost žádat o odklad daně na jedenkrát ročně. Příjemce využil této možnosti v případě spotřební daně za prosinec 2003, jež byla splatná v lednu 2004. Nebyl však schopen uhradit nebo odložit spotřební daň za leden 2004, splatnou 25. února 2004. V důsledku toho se příjemce stal společností v úpadku ve smyslu zákona o konkurzu. Příjemce tak přišel o licenci na výrobu a zpracování lihu.
(24)
Dne 8. března 2004 se příjemce obrátil na příslušný krajský soud s návrhem na vyrovnání. Krajský soud povolil vyrovnací řízení usnesením z 29. dubna 2004 poté, co zjistil, že jsou splněny všechny zákonné podmínky potřebné pro tato řízení. Na slyšení dne 9. července 2004 věřitelé hlasovali ve prospěch vyrovnání navrhnutého příjemcem. Vyrovnání bylo potvrzeno dne 14. července 2004 usnesením krajského soudu vykonávajícího dohled.
(25)
V srpnu 2004 se daňový úřad proti tomuto potvrzujícímu usnesení soudu odvolal. Nejvyšší soud usnesením z 25. října 2004 rozhodl, že odvolání není možné, a prohlásil usnesení krajského soudu, kterým krajský soud potvrdil vyrovnání, za právoplatné a vykonatelné ode dne 23. července 2004. Později generální prokurátor proti usnesení krajského soudu podal návrh na zahájení mimořádného dovolacího řízení.
(26)
Věřitelé včetně daňového úřadu se dohodli s příjemcem na tomto vyrovnání: 35 % dluhu zaplatí příjemce do jednoho měsíce od nabytí platnosti dohody s věřiteli a zbývajících 65 % dluhu věřitelé odpustí. Se všemi věřiteli se proto nakládalo stejně. Konkrétní částky pro jednotlivé věřitele jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 2
Stav dluhů příjemce před vyrovnacím řízením a po něm (SKK)
Věřitel
Dluh před
vyrovnáním
Dluh po
vyrovnání (9)
Odepsaná částka
Veřejný
Daňový úřad
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Soukromý
Tetra Pak, a. s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant, družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
CELKEM
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Pohledávky daňového úřadu, které byly zahrnuty do vyrovnacího řízení, představovaly 640 793 831 SKK (16,86 milionu EUR) a tvořily je především neuhrazená spotřební daň za období od května 2003 do března 2004, DPH za období od ledna do dubna 2004 a připočtené pokuty a úroky. Pohledávky odpuštěné daňovým úřadem činily 416 515 990 SKK (11 milionů EUR). Vyrovnání daňovému úřadu přineslo 224 277 841 SKK (5,86 milionu EUR).
(28)
Daňový úřad vystupoval ve vyrovnacím řízení jako oddělený věřitel a jako takový hlasoval samostatně. Aby mohlo dojít k vyrovnání, daňový úřad musel proto hlasovat v jeho prospěch. Privilegované postavení daňového úřadu bylo způsobeno tím, že některé jeho pohledávky byly zajištěné v souvislosti s odkladem daňového dluhu příjemce v letech 2002 a 2003 (viz 17. bod odůvodnění). Všichni ostatní věřitelé hlasovali ve prospěch navrhovaného vyrovnání. Jejich pohledávky byly běžné nezajištěné obchodní pohledávky.
(29)
Příjemce ve svém návrhu na vyrovnání popsal v souladu s požadavky zákona o konkurzu reorganizační opatření týkající se výroby, distribuce a pracovních sil (včetně propuštění přebytečných zaměstnanců).
(30)
V organizační oblasti a v oblasti pracovních sil příjemce plánoval tato opatření: vytvoření univerzální výrobní skupiny pro všechny výrobní činnosti, reorganizaci svých dopravních prostředků vyřazením vozidel s nejnižší zůstatkovou hodnotou a reorganizaci obchodních činností. K těmto opatřením se mělo připojit propuštění 50 zaměstnanců v období od března do května 2004. Dalších 50 zaměstnanců mělo v tomtéž období pracovat s 60 % měsíční sazbou.
(31)
Pokud jde o výrobní a technickou oblast, příjemce uvedl, že jelikož společnost přišla o licenci na výrobu lihu, příslušné výrobní zařízení od dubna 2004 pronajme. Příjemce plánoval snížení nebo ukončení výroby některých nerentabilních nealkoholických nápojů a uvedl, že jakémukoli zavedení nového výrobku v této kategorii bude předcházet analýza ziskovosti jeho výroby.
(32)
Příjemce dále uvádí následující opatření: restrukturalizace nákladů, která by měla být důsledkem nižších výrobních nákladů, protože byla ukončena výroba lihu, a zrušení části vlastní dopravy společnosti; prodej starých zařízení do šrotu.
(33)
Příjemce plánoval i prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy a uvedl možnost prodat nebo pronajmout výrobní zařízení na výrobu octa. Slovenské orgány v připomínkách k rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření potvrdily, že prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy se neuskutečnil.
(34)
Příjemce plánoval intenzívní prodej svých zásob hotových výrobků (11).
(35)
Podle tohoto návrhu měl příjemce financovat vyrovnání z vlastních zdrojů (prodej zásob) ve výši 110 milionů SKK a prostřednictvím externího financování ve formě úvěru z obchodní banky ve výši 100 milionů SKK. Podle informací předložených příjemcem v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření byl splatný dluh nakonec pokryt příjmy z emise nových akcií (21 milionů SKK; 0,56 milionu EUR), příjmy z prodeje zásob (110 milionů SKK; 2,9 milionu EUR) a díky dodavatelskému úvěru od společnosti Old Herold, s. r. o. (100 milionů SKK; 2,6 milionu EUR). Splatnost faktur Old Herold, s. r. o., činila 40 dní, což podle příjemce byla vzhledem k jeho kritické situaci dlouhá doba. Tato delší splatnost umožnila příjemci shromáždit potřebnou hotovost.
(36)
Slovenské orgány Komisi informovaly po zahájení řízení ve věci formálního šetření, že na základě dohody s věřiteli byla dne 17. prosince 2004 daňovému úřadu uhrazena částka ve výši 224 277 841 SKK. Slovenské orgány potvrdily, že do ukončení řízení před Evropskou komisí pozastavily odepsání dluhu schválené ve vyrovnacím řízení.
(37)
V rámci kontaktů v souvislosti s provedením rozhodnutí Komise, jímž bylo nařízeno navrácení podpory, slovenské orgány informovaly Komisi o výsledku mimořádného dovolacího řízení uvedeného ve 25. bodě odůvodnění: Nejvyšší soud Slovenské republiky rozhodnutím ze dne 27. dubna 2006 částečně zrušil rozhodnutí příslušného krajského soudu ze dne 14. července 2004, jímž byla potvrzena dohoda s věřiteli, s odůvodněním, že do vyrovnání byly chybně zahrnuty nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK Ve zbývající části Nejvyšší soud dovolání zamítl. Rozhodnutím ze dne 18. srpna 2006 příslušný krajský soud rozhodnutí Nejvyššího soudu ze dne 27. dubna 2006 vykonal a stanovil, že opravená částka dluhu splatná daňovému úřadu činí 640 369 341,4 SKK (z čehož 35 % činí částka 224 129 269,1 SKK).
III. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(38)
Komise ve svém rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření vyslovila pochybnosti o tom, že sporné odepsání daně nepředstavuje státní podporu. Komise dospěla k závěru, že postup daňového úřadu v rámci vyrovnacího řízení nesplňuje kritérium věřitele v tržním hospodářství. Komise zejména usoudila, že daňový úřad byl v porovnání s ostatními věřiteli v právně odlišné situaci, jelikož vlastnil zajištěné pohledávky a měl možnost iniciovat daňovou exekuci. Komise vyslovila pochybnost, že vyrovnací řízení, v porovnání s konkurzním řízením nebo daňovou exekucí, vedlo pro stát k nejlepšímu možnému výsledku.
(39)
Komise dále vyslovila pochybnosti o slučitelnosti sporné podpory s vnitřním trhem. Nejprve vyslovila pochybnosti, že podporu je možno považovat za slučitelnou jako podporu na záchranu, jak tvrdily slovenské orgány. Podporou na záchranu může být jen podpora likvidity ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů. Sporné opatření je však odepsáním dluhu, což odpovídá nenávratnému grantu. Toto opatření navíc bylo provedeno bez příslibu, že do šesti měsíců od schválení opatření na záchranu příjemce předloží plán restrukturalizace nebo plán likvidace, nebo podporu v celé výši splatí.
(40)
Komise dále zkoumala slučitelnost sporného opatření jakožto pomoci na restrukturalizaci a vyslovila pochybnosti o splnění dvou hlavních podmínek: existence plánu restrukturalizace, který v přiměřené době zajišťuje návrat k dlouhodobé životaschopnosti, a omezení podpory na nezbytné minimum.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(41)
Příjemce kromě informací o skutkovém stavu uvedených v části II předložil následující připomínky.
(42)
Příjemce tvrdí, že důvodem jeho finančních těžkostí na začátku roku 2004 byla změna zákona o správě daní, která omezila možnost požádat o odklad daní pouze na jedenkrát za rok. To byla pro příjemce významná změna, protože se podle svého vyjádření v předchozích letech na tento mechanismus spoléhal.
(43)
Pokud jde o samotný případ, příjemce za prvé tvrdil, že Komise nemá pravomoc zkoumat sporné opatření, neboť toto opatření nabylo účinnosti před datem přistoupení a nebylo po přistoupení uplatitelné. Opatření údajně nabylo účinnosti před přistoupením, protože vyrovnací řízení bylo zahájeno 8. března 2004, a jak tvrdí příjemce, bylo schváleno soudem 29. dubna 2004, tedy před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie. Daňové úřady dále údajně v rámci jednání před zahájením vyrovnacího řízení daly najevo souhlas s navrhovaným vyrovnáním. V prosinci 2003 se uskutečnilo setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky a daňový úřad zaslal dne 3. února 2004 příjemci dopis, v němž údajně potvrdil možnost postupu formou vyrovnání.
(44)
Příjemce dále tvrdil, že v případě, že Komise zastává názor, že má pravomoc jednat, nepředstavuje sporné opatření státní podporu, neboť je splněna zásada věřitele v tržním hospodářství.
(45)
Za prvé, příjemce tvrdí, že srovnání vyrovnacího řízení s daňovou exekucí je zavádějící, neboť zahájení prvního vylučuje nebo pozastavuje druhé. Daňový úřad proto nemohl zvolit daňovou exekuci. Příjemce dále tvrdí, že pokud by dobrovolně neinicioval vyrovnací řízení, měl by podle právních předpisů o platební neschopnosti za několik týdnů nebo měsíců zákonnou povinnost zahájit konkurzní nebo vyrovnací řízení.
(46)
Za druhé, příjemce tvrdí, že rozhodnutí státu vyhnout se konkurzu a namísto toho hledat řešení prostřednictvím vyrovnacího řízení bylo splněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce jako důkaz předkládá potvrzení dvou auditorů a jednoho konkurzního správce, že daňový úřad získá více a rychleji prostřednictvím vyrovnacího řízení, než pokud by se rozhodl pro konkurzní řízení. Příjemce předkládá i další materiály a statistiky, které mají potvrdit, že konkurzní řízení na Slovensku trvá průměrně 3 roky až 7 let a přináší jen velmi omezený výnos z prodeje aktiv (12).
(47)
Příjemce svou analýzu opírá o zprávu auditorské společnosti EKORDA ze dne 7. července 2004, kterou měl daňový úřad údajně k dispozici před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004. Nebyl však předložen žádný důkaz, který by to potvrzoval.
(48)
Podle zprávy společnosti EKORDA by příjmy z prodeje aktiv v případě konkurzu činily nanejvýš 204 milionů SKK (5,3 milionu EUR) a po odečtení různých poplatků ve výši 45 milionů SKK pouze 159 milionů SKK (4,2 milionu EUR). Příjemce sám opravil částku poplatků, které by bylo třeba odečíst (36 milionů SKK) a dospěl k částce 168 milionů SKK (4,4 milionu EUR). I kdyby daňový úřad jako jediný oddělený věřitel a jako největší věřitel získal z těchto příjmů většinu, stále by to bylo méně než to, co daňový úřad získal po vyrovnání.
(49)
Společnost EKORDA použila jako základ účetní hodnotu - k 31. březnu 2004 - základního majetku, zásob, hotovosti a upravených krátkodobých pohledávek, přičemž zohlednila jejich nedobytnost a nízkou bonitu. Společnost EKORDA upravila nominální hodnotu aktiv příjemce takzvaným koeficientem zpeněžení pro každou složku aktiv v případě prodeje v rámci konkurzního řízení (45 % u základního jmění, 20 % u zásob a krátkodobých pohledávek a 100 % u hotovosti).
(50)
Společnost EKORDA uvádí budoucí daňové příjmy z činnosti příjemce (13), ale i rozvoj zaměstnanosti v regionu a rozvoj potravinářského průmyslu na Slovensku jako velmi významné faktory ovlivňující rozhodnutí zachovat existenci příjemce.
(51)
Příjemce uvádí ještě další dvě zprávy. Auditorka Marta Kochová dospěla k závěru, že maximální příjem z prodeje aktiv, která však nebyla oceněná, by činil 100 milionů SKK (2,6 milionu EUR), respektive po odečtení poplatků ve výši 22 milionů SKK pouze 78 milionů SKK (2 miliony EUR). Konkurzní správkyně paní Holovačová údajně uvádí, že podle jejího názoru je vyrovnací řízení pro věřitele obecně výhodnější než konkurz. Jedním z aspektů je skutečnost, že věřitel má zájem na tom, aby dlužník pokračoval v hospodářské činnosti (budoucí příjmy z obchodu a z daní).
(52)
Za třetí, příjemce tvrdí, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například budoucí daňové příjmy. Judikatura vylučující společensko-politické aspekty z kritéria věřitele v tržním hospodářství (14) se údajně neuplatňuje, když veřejný orgán zohledňuje výpočet budoucích daňových příjmů. Podle příjemce je tu situace veřejného orgánu analogická se situací věřitele v tržním hospodářství, který je dodavatelem, který má zájem na přežití klienta. Příjemce poté poukazuje na judikaturu týkající se zásady investora v tržním hospodářství.
(53)
Příjemce dospěl k závěru, že kritérium věřitele v tržním hospodářství bylo splněno a sporné opatření nepředstavuje státní podporu.
(54)
Pokud by však Komise dospěla k jinému závěru, příjemce tvrdí, že sporné opatření je slučitelné jako podpora na restrukturalizaci. Tvrdí, že daňový úřad před souhlasem s vyrovnáním prověřil způsobilost obchodního plánu příjemce z hlediska obnovy dlouhodobé životaschopnosti. Absence formálního plánu restrukturalizace je podle vyjádření příjemce v situaci, kdy Komise posuzuje případ ex post, irelevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce skutečně stal životaschopným. Příjemce však též usuzuje, že v situaci posouzení ex ante je podrobný plán restrukturalizace nevyhnutelný. Příjemce dále krátce popisuje přijatá restrukturalizační opatření: zvýšení vlastního kapitálu, propuštění zaměstnanců, prodej zásob. Příjemce zastává názor, že zastavení výroby lihu a lihovin a pronájem výrobních aktiv společnosti Old Herold, s. r. o., vlastně představují restrukturalizační opatření. I když zastavení bylo původně zapříčiněno ztrátou licence, příjemce po vyrovnání nepožádal o novou licenci.
(55)
Podle příjemce byl splněn i požadavek významnosti jeho příspěvku na restrukturalizaci.
(56)
Příjemce dále tvrdí, že skutečnost, že podniká v podporovaném regionu a je jedním z největších regionálních zaměstnavatelů, by se při uplatňování usměrnění vztahujících se na podporu na restrukturalizaci měla rovněž zohlednit.
V. PŘIPOMÍNKY SLOVENSKÉ REPUBLIKY
(57)
Slovenské orgány v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření vyslovily některé připomínky ke skutkovému stavu, které již byly uvedeny v části II.
(58)
Slovenské orgány potvrdily, že daňový úřad v době hlasování po vyrovnacím řízení nezohlednil aspekt státní podpory. Daňový úřad nepovažoval vyrovnání za formu státní podpory, a proto od příjemce nebylo požadováno předložení plánu restrukturalizace, který je odlišný od obchodního plánu předloženého soudu podle právních předpisů upravujících platební neschopnost.
(59)
V reakci na připomínky předložené příjemcem uvedly slovenské orgány následující připomínky.
(60)
Slovenské orgány by připomínky příjemce o průměrné délce konkurzního řízení a průměrném výnosu z prodeje aktiv v konkurzním řízení nevztahovaly na tento případ. Podle nich, vzhledem k malému počtu věřitelů a existenci majetku s kladnou likvidační hodnotou, která převyšuje sumu uhrazenou státu po vyrovnání, by se konkurzní řízení uskutečnilo v kratší než průměrné lhůtě a výnos daňového úřadu by byl vyšší než v případě vyrovnání. Místní daňový úřad provedl šetření ve společnosti dne 21. června 2004 a zjistil, že k 17. červnu 2004 měl příjemce hotovost ve výši 161,3 milionu SKK, pohledávky ve výši 62,8 milionu SKK, zásoby lihu a lihovin v hodnotě 84 milionů SKK a neoběžný majetek s účetní hodnotou 200 milionů SKK.
(61)
Slovenské orgány zastávají názor, že daňová exekuce byla pro daňový úřad reálnou alternativou. Potvrzují, že daňový úřad měl možnost iniciovat takové řízení před zahájením vyrovnacího řízení, a to i v případě, že by soud odmítl potvrdit vyrovnání (protože daňový úřad by jako oddělený věřitel nehlasoval v jeho prospěch).
(62)
Slovenské orgány nesouhlasí s tvrzením příjemce, že jeho finanční těžkosti byly způsobeny změnou zákona o správě daní. Podle slovenských orgánů byly finanční těžkosti příjemce způsobeny finanční strategií využívání nepřímých daní při vykonávání jeho podnikatelské činnosti. Příjemce měl namísto toho prostě inkasovat daně od svých klientů a odevzdat je do státního rozpočtu.
(63)
Slovenské orgány nesouhlasí s tím, že setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky v prosinci 2003 je důkazem o předběžném souhlasu daňového úřadu s vyrovnáním. Předložily dopis ze dne 6. června 2004 od Daňového ředitelství Slovenské republiky adresovaný daňovému úřadu, v němž se uvádí, že daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není pro stát příznivé. Tento dopis se odvolával na jiný dopis obecnější povahy od ministra financí ze dne 15. ledna 2004 adresovaný Daňovému ředitelství Slovenské republiky, v němž se ředitelství žádá, aby zajistilo, že nebudou schváleny žádné takové návrhy na vyrovnání s věřiteli, které by znamenaly odepsání daňových pohledávek daňovými úřady. Slovenské orgány dále interpretovaly dopis ze dne 3. února 2004, na který poukazoval příjemce (viz 43. bod odůvodnění), jako jasně explicitně nesouhlasící s vyrovnáním ve výši 35 %.
(64)
Slovenské orgány tvrdí, že příjemce nezaplatil spotřební daně ve stanoveném odkladu od ledna 2001 do března 2004 a na své daňové povinnosti pravidelně uplatňoval odklad.
(65)
Podle slovenských orgánů výrazné rozdíly v odhadech dvou auditorských zpráv (viz 48. a 51. bod odůvodnění) vzbuzují pochybnosti o důvěryhodnosti obou zpráv. Orgány mají pochybnosti zejména o koeficientu zpeněžení přiřazeném společností EKORDA oběžným aktivům. Tento koeficient by měl být vyšší než 20 %.
(66)
A nakonec podle slovenských orgánů příjemce nevypracoval realizovatelný plán restrukturalizace a opatření navrhovaná v souvislosti s vyrovnacím řízením nelze považovat za restrukturalizační opatření.
VI. HODNOCENÍ
1. PRAVOMOC KOMISE
(67)
Vzhledem k tomu, že se část událostí vztahujících se k tomuto případu odehrála před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie dne 1. května 2004, Komise nejprve musí určit, zda má v souvislosti se sporným opatřením pravomoc jednat.
(68)
Opatření, která byla uvedena v účinnost před přistoupením a nejsou uplatnitelná po přistoupení, nemůže Komise zkoumat ani na základě takzvaného dočasného mechanismu, který upravuje bod 3 přílohy IV smlouvy o přistoupení, ani podle postupů stanovených v článku 108 SFEU. Smlouva o přistoupení ani Smlouva o fungování Evropské unie nevyžadují, aby Komise taková opatření přezkoumala, ani ji k tomu nezplnomocňují.
(69)
Na druhé straně opatření uvedená v účinnost po přistoupení jasně spadají do pravomoci Komise. Pro určení doby, kdy bylo určité opatření uvedeno v účinnost, se jako relevantní kritérium používá právně závazný čin, kterým příslušný vnitrostátní orgán poskytuje podporu (15).
(70)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že sporné opatření bylo uvedeno v účinnost před přistoupením a po přistoupení není uplatnitelné (viz 43. bod odůvodnění).
(71)
Komise nemůže přijmout důvody předložené příjemcem. Návrh na zahájení vyrovnacího řízení není činem orgánu poskytujícího podporu, ale činem příjemce. Rovněž usnesení soudu povolit vyrovnací řízení není činem orgánu poskytujícího podporu. Toto usnesení jen povolilo příjemci a jeho věřitelům pokračovat v jednání, ale evidentně nepředstavovalo vlastní poskytnutí podpory. Neexistuje důkaz, že by Daňové ředitelství Slovenské republiky bylo vyjádřilo souhlas se sporným opatřením na setkání v prosinci 2003. Naopak, slovenské orgány popřely jakýkoliv takový předběžný souhlas. Dopis ze dne 3. února 2004 otevřeně vyjadřuje odmítnutí přijmout návrh na vyrovnání ve výši 35 %.
(72)
Rozhodnutí příslušného orgánu odepsat část pohledávek bylo přijato dne 9. července 2004, kdy daňový úřad souhlasil s vyrovnáním navrženým příjemcem.
(73)
Vzhledem k této skutečnosti je otázka, zda je opatření uplatnitelné po přistoupení, bezpředmětná.
(74)
Komise proto dospěla k závěru, že má pravomoc posuzovat sporné opatření podle článku 108 SFEU.
2. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(75)
V čl. 107 odst. 1 SFEU se uvádí, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(76)
Odepsání dluhu vůči veřejnému orgánu, jakým je daňový úřad, představuje formu použití státních prostředků. Opatření, které zvýhodňuje jeden individuální podnik, je selektivní.
(77)
Až do událostí, které měly za následek zahájení řízení v případě platební neschopnosti, příjemce působil na trhu s lihem a lihovinami, nealkoholickými nápoji a konzervovaným ovocem a zeleninou. V roce 2003 byl příjemce třetím výrobcem lihu a lihovin na Slovensku. Po ztrátě licence na výrobu lihu a lihovin v březnu 2004 příjemce působil ve velkoobchodě s lihem a lihovinami vyráběnými jinou společností - Old Herold, s. r. o., jež využívá výrobní zařízení příjemce, která si od něj společnost Old Herold, s. r. o., pronajímá. Všechny oblasti, ve kterých příjemce podnikal před vyrovnacím řízením a ve kterých podniká v současnosti, patří do oblasti obchodu mezi členskými státy.
(78)
V rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření Komise vyjádřila pochybnosti, zda dané opatření nenarušilo hospodářskou soutěž nebo nehrozilo, že ji naruší tím, že poskytlo příjemci výhodu, kterou by za běžných tržních podmínek nebyl schopen získat. Jinými slovy, Komise má pochybnosti, zda se stát k příjemci choval jako věřitel v tržním hospodářství.
(79)
Zjistilo se, že dohoda s věřiteli obsahovala stejné podmínky vyrovnání dluhu pro soukromé věřitele i pro daňový úřad (veřejného věřitele). Věřitelům mělo být uhrazeno 35 % dluhu ve stanovené lhůtě, což příjemce skutečně splnil. Zbývajících 65 % mělo být odepsáno.
(80)
Pozice daňového úřadu jako věřitele však v tomto případě byla neobyčejně silná a nelze ji srovnávat s postavením běžného věřitele v konkurzním řízení. Právní a ekonomická pozice daňového úřadu byla před vyrovnáním s věřiteli výhodnější než pozice soukromých věřitelů. Daňový úřad byl nejenže jasně dominantním a rozhodujícím věřitelem s více než 99 % všech pohledávek registrovaných v konkurzním řízení, ale důležitější je, že byl i odděleným věřitelem. Jeho pohledávky mohly být proto uspokojeny kdykoliv během konkurzního řízení z výnosů prodeje zajištěných aktiv: jak je uvedeno v 18. bodě odůvodnění, tyto výnosy by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Proto je třeba přezkoumat, zda daňový úřad využil všechny pro něj dostupné prostředky na získání nejvyšší možné výše uspokojení svých pohledávek, jak by to učinil věřitel v tržním hospodářství.
(81)
Podmínky, které musí opatření splňovat, aby je bylo možné pro účely článku 107 SFEU považovat za podporu, však nejsou naplněny v případě, kdy podnik příjemce mohl za obvyklých podmínek na trhu získat tutéž výhodu, jakou získal ze státních prostředků (16). Tento přezkum se v zásadě provádí uplatněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Jestliže veřejný věřitel poskytne podniku platební úlevy ohledně splatného dluhu, představují takové platební úlevy státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud by podnik, který je jejím příjemcem, vzhledem k významu hospodářské výhody, která tím byla poskytnuta, zjevně nezískal srovnatelné úlevy od soukromého věřitele nacházejícího se v situaci, která se co možná nejvíce podobá situaci veřejnoprávního věřitele usilujícího o to, aby mu byly zaplaceny částky, které mu dluží dlužník ve finančních obtížích (17).
(82)
Použitelnost kritéria soukromého hospodářského subjektu na trhu závisí na tom, zda dotyčný členský stát poskytl ekonomickou výhodu podniku jinak, než ve svém postavení jako orgán veřejné moci Z toho vyplývá, že pokud se členský stát odvolává v průběhu správního řízení na uvedené kritérium, musí v případě pochybností prokázat jednoznačným způsobem a na základě objektivních a ověřitelných důkazů, že provedené opatření vyplývá z jeho postavení jako soukromého hospodářského subjektu na trhu. Z těchto důkazů musí jasně vyplývat, že dotyčný členský stát přijal rozhodnutí jednat způsobem, jakým jednal, před poskytnutím ekonomické výhody nebo souběžně s ním. V této souvislosti může být třeba předložit důkazy, z nichž vyplývá, že toto rozhodnutí je založeno na ekonomickém posouzení srovnatelném s tím, které by provedl za okolností daného případu racionální soukromý hospodářský subjekt na trhu nacházející se v situaci, která je co nejbližší situaci uvedeného členského státu. Hospodářské hodnocení provedené po poskytnutí uvedené výhody, zpětné konstatování o skutečné výnosnosti postupu dotčeného členského státu ani odůvodnění následující po rozhodnutí o zvoleném postupu však nestačí (18).
(83)
Slovenská republika stručně řečeno tvrdí, že podle jejího názoru dané opatření představuje státní podporu. Uznává, že v době vyrovnání se otázka státní podpory prostě nebrala v úvahu, a požádala, aby se sporné opatření považovalo za podporu na záchranu. Zdá se proto, že požadavky uvedené judikatury nebyly v tomto případě dodrženy a sporné opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(84)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že opatření nepředstavuje podporu, a předkládá uvedené dokumenty, zvláště zprávy dvou auditorů.
(85)
Komise zjistila na základě informací předložených příjemcem i slovenskými orgány následující skutečnosti o finanční situaci příjemce v příslušném roce, a to v rozsahu relevantním na uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Komise nemůže v účetní evidenci příjemce ověřit údaje k 31. březnu 2004 poskytnuté příjemcem, ani údaje k 17. červnu 2004 poskytnuté slovenskými orgány. Komise však nemá důvod o těchto údajích pochybovat.
Tabulka 3
Finanční situace příjemce v letech 2003-2004 (mil. SKK)
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Neoběžný majetek (24)
208
205
204
200
200
Zásoby
119
209
176
84
52
Hotovost
3
50
94
161
27
Krátkodobé obchodní pohledávky
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Komise nejprve přezkoumá důkazy předložené příjemcem na podporu jeho tvrzení, že konkurzním řízením by daňový úřad získal méně než vyrovnacím řízením (oddíl 2.1). Poté Komise přezkoumá situaci, pokud jde o daňovou exekuci (oddíl 2.2). Nakonec Komise přezkoumá jiné důkazy předložené slovenskými orgány a příjemcem (oddíl 2.3.)
(87)
Jak je uvedeno v 37. bodě odůvodnění, výška dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání, byla na základě mimořádného dovolacího řízení snížena. Je však třeba uvést, že tento rozsudek byl vynesen několik let po rozhodnutí uzavřít dohodu o vyrovnání. Pro účely kritéria věřitele v tržním hospodářství jsou informace dostupné v té době, kdy by hypotetický věřitel posuzoval, které řízení by bylo nejvhodnější, nadále standardem pro účely hodnocení chování veřejného věřitele. Následující analýza proto vychází z údajů uvedených v dohodě uzavřené 23. července 2004.
2.1 Porovnání vyrovnání s věřiteli a konkurzního řízení
(88)
S cílem posoudit, zda byla příjemci skutečně poskytnuta výhoda, Komise musí provést celkové posouzení a zohlednit všechny relevantní důkazy v dané věci, což jí umožní určit, zda by přijímající podnik tyto zvýhodněné podmínky zjevně nezískal od soukromého věřitele (27). Jinými slovy, musí přezkoumat, zda bylo pro daňový úřad výhodnější souhlasit s podmínkami navrženými v rámci vyrovnání nebo zahájit konkurzní řízení.
(89)
Komise zastává názor, že zpráva společnosti EKORDA nepředstavuje důvěryhodný základ pro porovnání navrženého vyrovnání s možným konkurzním řízením. Slovenské orgány v tomto ohledu souhlasí s Komisí.
(90)
Na začátku Komise konstatuje, že společnost EKORDA ve své zprávě ze dne 7. července 2004 (jen dva dny před setkáním věřitelů) použila pro své výpočty stav aktiv příjemce k 31. březnu 2004. Z tabulky 3 jasně vyplývá, že úroveň různých aktiv se po 31. březnu 2004 výrazně měnila. Především byla prodána značná část zásob, což vedlo ke zvýšení hotovosti. Tyto změny mají při uplatnění koeficientů zpeněžení v rozsahu od 20 % pro zásoby a krátkodobé pohledávky po 100 % pro hotovost velký význam. I kdyby koeficienty zpeněžení stanovené společností EKORDA byly správné (s čímž Komise nesouhlasí z důvodů, které jsou uvedeny dále) a použila by se metodika používaná společností EKORDA, následující tabulka uvádí, do jaké míry by byly výsledky výpočtů společnosti EKORDA odlišné, kdyby se opíraly o údaje z 28. dubna 2004 a ze 17. června 2004, tj. ještě stále před setkáním věřitelů dne 9. července 2004.
Tabulka 4
Porovnání pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (mil. SKK)
Situace k:
31.3.2004
28.4.2004
17.6.2004
Koeficient zpeněžení [%]
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
45
205
92
204
92
200
90
Zásoby
20
209
42
176
35
84
17
Krátkodobé pohledávky
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Hotovost
100
50
50
94
94
161
161
Celkem
204
238
275
(91)
Je třeba uvést, že v obchodním plánu, který příjemce předložil soudu, byl naplánován prodej zásob za 110 milionů SKK v období březen až květen 2004. Společnost EKORDA si proto musela být vědoma, že aktiva příjemce projdou po 31. březnu 2004 podstatnými změnami. Tuto skutečnost nezohlednila.
(92)
Pokud by se zohlednila účetní hodnota aktiv příjemce z 28. dubna 2004, vedlo by to k závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce by byl v konkurzním řízení vyšší, než se odhadlo ve zprávě (238 milionů SKK nebo 6,3 milionu EUR namísto 204 milionů SKK nebo 5,3 milionu EUR) Analýza s použitím údajů z června 2004 by umožnila dospět k jasnému závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (275 mil. SKK; 7,2 milionu EUR) by byl vyšší než výnos navrhovaný v rámci vyrovnání a že daňový úřad by měl použít právo veta a návrh odmítnout, což by vedlo k ukončení vyrovnacího řízení Znovu upozorňujeme, že uvedené výsledky byly získány za použití odhadů a metodiky, které používala společnost EKORDA.
(93)
Komise však nemůže přijmout metodiku, kterou použila společnost EKORDA, a předpoklady příjemců nemůže považovat za důvěryhodné. Tento závěr ještě posilují pochybnosti vyjádřené slovenskými orgány a uvedené v 60. a 65. bodě odůvodnění.
(94)
Společnost EKORDA v prvé řadě ve své zprávě nevysvětluje, jakým způsobem stanovila tři koeficienty zpeněžení. Účelem koeficientů zpeněžení je vypočítat zůstatkovou hodnotu aktiv prodaných v konkurzním řízení s přihlédnutím k povaze prodeje (např. aktiva se prodávají samostatně, v časové tísni atd.). Z tohoto důvodu se předpokládá, že hodnota z prodeje aktiv v rámci likvidace je obvykle nižší než účetní hodnota v závislosti na druhu aktiv. Procentuální vyjádření podílu hodnoty z prodeje aktiv v rámci likvidace na účetní hodnotě je koeficient zpeněžení.
(95)
Koeficient zpeněžení ve výši 45 % pro neoběžný majetek se též zdá být příliš nízký. Podle samotného příjemce hodnota jeho aktiv zastavených ve prospěch daňového úřadu činila 194 milionů SKK (31). Tato hodnota je podle příjemce vyjádřená v cenách odhadnutých nezávislými znalci na přelomu roků 2003 a 2004. Podle názoru Komise by tato „znalecká cena“ měla obvykle vyjadřovat obecnou hodnotu aktiv, která vyjadřuje, za jakou cenu je v daném čase možno aktivum prodat. Je třeba připomenout, že znalecká hodnota těchto aktiv byla stanovena s cílem zjistit jejich hodnotu pro účely zajištění odkladu daňového dluhu příjemce pro slovenské orgány, které vyžaduje zákon o správě daní Společnost EKORDA neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos z prodeje neoběžného majetku v konkurzu dosáhl pouze 45 % jejich účetní hodnoty 205 milionů SKK, zatímco sám příjemce uvedl mnohem vyšší hodnotu těchto aktiv.
(96)
K tvrzení příjemce, že by bylo těžké najít kupce, když je většina zastavených strojů a zařízení určena jen na výrobu lihu a lihovin, nealkoholických nápojů nebo konzervovaných výrobků, má Komise tyto dvě připomínky. Za prvé, je třeba uvést, že „znalecká cena“ zastavených nemovitostí činila 105 milionů SKK, což je samo o sobě vyšší suma než celkový výnos předpokládaný společností EKORDA (92 milionů SKK). Za druhé, ze skutečného vývoje společnosti vyplývá, že některá její výrobní aktiva rychle našla nového uživatele - Old Herold, s. r. o. Poté, co příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, si jeho výrobní zařízení pronajala společnost Old Herold. Zdá se proto, že o toto výrobní zařízení měl bezprostřední zájem konkurenční podnik.
(97)
Pokud jde o zásoby, samy slovenské orgány zastávají názor, že koeficient zpeněžení by měl být vyšší než 20 %.
(98)
Příjemce byl schopen získat v roce 2004 z prodeje svých zásob 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění), tj. více než 50 % účetní hodnoty zásob, z níž vycházelo hodnocení společnosti EKORDA. To významně naznačuje, že koeficient zpeněžení ve výši 20 % byl příliš nízký. Vývoj rozvahy v roce 2004, pokud jde o zásoby, tento závěr podporuje. Kromě toho sám příjemce ve svém obchodním plánu odhadl výnos z prodeje zásob v období března až května 2004 na 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění). Společnost EKORDA tento odhad ignorovala. Z povahy činností příjemce lze předpokládat, že zásoby byly tvořeny hotovými výrobky nebo polotovary, které mohly být snadno prodány přímo distributorům nebo spotřebitelům, což ještě více podporuje použití vyššího koeficientu zpeněžení.
(99)
Komise je toho názoru, že koeficient zpeněžení by měl být v případě zásob 52 %. Tento údaj vychází z odhadu příjemce, pokud jde o výnos, který by získal z prodeje zásob pro účely financování vyrovnání (tj. 110 milionů SKK). S přihlédnutím k účetní hodnotě v té době (209 milionů SKK) byl proto jediným možným koeficientem zpeněžení v případě zásob koeficient alespoň ve výši 52 % (52 % z 209 milionů představuje 110 milionů).
(100)
Pokud jde o krátkodobé pohledávky, společnost EKORDA dvakrát upravila jejich hodnotu. Nejdříve upravila jejich účetní hodnotu koeficientem 59 % (účetní hodnota činila 166 milionů SKK a hodnota, kterou Společnost EKORDA použila ve svých výpočtech, 98 milionů SKK) a použila nízký koeficient zpeněžení ve výši 20 %. Tato metodika je sporná. Lze akceptovat úpravu účetní hodnoty pohledávek na vyjádření jejich skutečné hodnoty v daném čase. Společnost EKORDA však neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos v případě konkurzu/likvidace představoval jen jednu pětinu (20 milionů SKK) sumy, o které sám příjemce předpokládal, že ji bude schopen získat od svých dlužníků (98 milionů SKK).
(101)
Účetní hodnota krátkodobých pohledávek založená na údajích z března 2004 (166 milionů SKK) byla společností EKORDA upravena na 98 milionů SKK, aby odrážela nevymahatelnost nebo nízkou kvalitu pohledávek. Kromě toho však společnost EKORDA použila na upravenou účetní hodnotu koeficient zpeněžení pouze ve výši 20 %. Výsledkem uplatnění koeficientu úpravy účetní hodnoty krátkodobých pohledávek společnosti EKORDA ve výši 59 % na účetní hodnotu založenou na údajích z června 2004 (63 milionů SKK) je 37 milionů SKK. Podle informací, které předložily slovenské orgány, byly však pohledávky ve výši 63 milionů SKK vymahatelné. Proto je sporné, zda je jakákoli úprava jejich účetní hodnoty skutečně potřebná.
(102)
V každém případě neexistuje žádný zřejmý důvod, proč by měla být likvidační hodnota ještě nižší než upravený údaj. Komise proto zastává názor, že očekávaný výnos z krátkodobých pohledávek určitě není nižší než upravený údaj 37 milionů SKK.
(103)
Na základě výše uvedených skutečností Komise upravila odhady předložené společností EKORDA a provedla nové posouzení, v jehož rámci použila údaje z června 2004. Z tohoto posouzení je zřejmé, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení by byl mnohem vyšší než výnos, se kterým se počítalo ve zprávě společnosti EKORDA. Číselné údaje jsou shrnuty v následující tabulce.
Tabulka 5
Pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení
Údaje společnosti EKORDA ve srovnání s opravenými údaji Komise (v milionech SKK)
EKORDA
(31.3.2004)
Oprava
(17.6.2004)
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
205
92
200
194 (32)
Zásoby
209
42
84
43 (33)
Krátkodobé pohledávky
98 (34)
20
63
37 (35)
Hotovost
50
50
161
161
Celkem
562
204
508
435
(104)
Podle připomínek příjemce k úvodnímu rozhodnutí by náklady na konkurzní řízení měly představovat 18 % odhadované hodnoty výnosů z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení. Podle příjemce je vzhledem ke zprávě Světové banky z roku 2004 to přiměřená sazba (36). Použitím tohoto procentuálního podílu na opravenou hodnotu pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce, jak ji stanovila Komise, by proto náklady na konkurzní řízení dosáhly 78,3 milionu SKK. Když se tato částka odečte od opraveného výnosu z prodeje aktiv příjemce, výsledek je vyšší než částka, kterou získal daňový úřad v rámci vyrovnání (435 milionů - 78,3 milionu = 356,7 milionu; částka dohodnutá v rámci vyrovnání byla 224,3 milionu SKK).
(105)
Jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce byl 435 milionů SKK. Vzhledem k tomu, že daňový úřad by byl získal téměř 100 % výnosů z prodeje (37), i kdyby náklady na konkurzní řízení dosáhly až 18 % z těchto výnosů ve smyslu tvrzení příjemce, daňový úřad by byl i tak získal o 132,4 milionu SKK více než v rámci vyrovnání.
(106)
Kromě toho, i kdyby se na hodnotu aktiv příjemce k červnu 2004 uplatnily velmi nízké koeficienty zpeněžení, které uvedla EKORDA, pravděpodobný výnos z prodeje těchto aktiv (po odečtení nákladů na konkurzní řízení - 18 %) by byl 225,5 milionu SKK, což je stále více než částka schválená daňovým úřadem v rámci vyrovnání (38).
(107)
Konečně je třeba konstatovat, že slovenské orgány nepodpořily nepodložené tvrzení příjemce, že daňový úřad měl zprávu společnosti EKORDA k dispozici před setkáním věřitelů 9. července 2004, a proto ji mohl použít při svém rozhodování. Na druhé straně daňový úřad měl výsledky své kontroly z června 2004, které prokazovaly, že Frucona měla značná aktiva, jak je uvedeno v tabulce 3. Na základě těchto údajů Daňové ředitelství Slovenské republiky v dopise ze dne 6. července 2004 adresovaném místnímu daňovému úřadu uvedlo, že místní daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není příznivé pro stát.
(108)
Pokud jde o znalecké zprávy, které předložil příjemce, je třeba poznamenat, že nesplňovaly požadavek prokázat, zda bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství. Především se v žádné ze zpráv neuvádí, na jakém základě byly určeny koeficienty zpeněžení, které byly v některých případech výjimečně nízké. Kromě toho si lze všimnout, pokud jde o zprávu paní Kochové, jejíž závěry byly výrazně odlišné od závěrů společnosti EKORDA, že není zřejmé, k jakému účelu byla tato zpráva vypracována a z jakého období a odhadů vycházela. Pokud jde o zprávu konkurzní správkyně paní Holovačové, v té se pouze všeobecně konstatuje, že vyrovnací řízení je pro věřitele výhodnější než konkurz. Proto žádnou z informací obsažených v každé z těchto dvou zpráv nelze použít na podporu ani vyvrácení tvrzení příjemce, že bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství.
(109)
Pokud jde o argumenty předložené ve vztahu k trvání konkurzního řízení, při zvažování vlivu možné délky konkurzního řízení na rozhodovací proces hypotetického soukromého věřitele je třeba zohlednit okolnosti tohoto případu.
(110)
Dalším důležitým aspektem tohoto případu je skutečnost, že stát byl v porovnání s jinými věřiteli ve zvýhodněné pozici vzhledem ke skutečnosti, že jeho dluh byl zajištěný proti neoběžnému majetku příjemce. Soud ve věci HAMSA potvrdil, že pozice zajištěného věřitele je důležitým faktorem, který je třeba zohlednit při použití kritéria věřitele v tržním hospodářství (39). V souladu s § 31 odst. 1 písm. e) zákona o konkursu pohledávky věřitele oddělené podstaty lze uspokojit kdykoli během konkurzního řízení z prodeje aktiv, která jsou zajištěna. Proto pokud jde o aktiva zastavená pro daňový úřad, trvání celého konkurzního řízení bylo podle názoru Komise nepodstatné, protože tyto pohledávky mohly být uspokojeny nezávisle na postupu uvedeného řízení.
(111)
I kdyby byla zohledněna hodnota zajištěných aktiv, kterou určil příjemce, pohledávky daňového úřadu se mohly uspokojit spíše prodejem zajištěných aktiv ve výši nejméně 194 milionů SKK, což tvoří 86 % částky navrhované v rámci vyrovnání s věřiteli. Daňový úřad by byl musel zvažovat, zda je výhodné čekat do konce konkurzního řízení, pouze pokud by existovala možnost, že by nedosáhl plné částky dohodnuté v rámci vyrovnání. Navíc při konečném vyplacení věřitelů by daňový úřad byl získal přibližně 99 % výnosu z prodeje zbývajících aktiv (185 milionů SKK v nejhorším případě, tedy při uplatnění koeficientů zpeněžení společnosti EKORDA, viz tabulka 4). Daňovému úřadu mělo být jasné, že výsledný vrácený dluh by byl mnohem vyšší než částka nabízená v rámci vyrovnání a že čekání by se týkalo pouze malé části této částky ve srovnání s vyrovnáním.
(112)
Proto lze vyvodit závěr, že informace týkající se trvání konkurzního řízení na Slovensku by významným způsobem neovlivnily rozhodnutí hypotetického soukromého věřitele.
(113)
Kromě toho v každém případě měl příjemce v době vyrovnacího řízení i) velmi nízký počet věřitelů a ii) aktiva s likvidační hodnotou vyšší než činila částka schválená státem v rámci vyrovnacího řízení (jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos ze samotného prodeje nezajištěných aktiv byl 241 milionů SKK).
(114)
Pokud jde o nízký počet věřitelů, vyrovnání se opravdu zúčastnilo jen 5 věřitelů. Z těchto pěti věřitelů byli čtyři věřitelé soukromými subjekty a jejich podíl na celkovém dluhu byl jen 0,6 % (3 797 608 SKK z částky 644 166 949 SKK), jak je uvedeno v tabulce 2. Stát tak představoval největšího věřitele s 99,4 % celkového objemu pohledávek. Tyto okolnosti by ve značné míře snížily riziko neshod mezi věřiteli a z nich vyplývajícího soudního sporu, což by pravděpodobně vedlo ke kratšímu konkurznímu řízení.
(115)
S přihlédnutím k argumentu příjemce, který vychází ze zprávy Světové banky s názvem Doing business in 2004, že konkurzní řízení na Slovensku trvá v průměru 4,8 roku, je třeba uvést, že tato zpráva se týká obecného „ukazatele ukončení činnosti podniku“, kterým se měří celkový čas potřebný k uskutečnění konkurzního řízení, jakož i na uplatnění soudních pravomocí v rámci konkurzního řízení. Tuto délku proto nelze striktně zaměňovat s průměrnou délkou trvání konkurzního řízení. Samy slovenské orgány vyjádřily názor, že vzhledem k okolnostem tohoto případu by konkurzní řízení trvalo kratší dobu než průměrné řízení (viz 60. bod odůvodnění). Toto posouzení slovenských orgánů je obzvláště významné, protože uvedené řízení by se konalo v souladu se slovenskými právními předpisy a obvyklými postupy uplatňovanými při úpadku. Věřitelem příjemce byla navíc sama slovenská vláda.
(116)
Kromě toho se délka konkurzního řízení ve zprávách předložených příjemcem značně liší, a to od dvou let do více než šesti let (40). Proto posouzení délky trvání konkurzního řízení na Slovensku, která příjemce předložil Komisi, byla obecné povahy a nezohledňovala znaky projednávaného případu. Některá z těchto posouzení měla přibližný charakter a do určité míry nebyla navzájem v souladu.
(117)
Pokud jde o konkrétní příklad slovenské společnosti ve stejném odvětví jako příjemce, jejíž konkurzní řízení trvalo déle než pět let, je třeba upozornit, že příjemce nebyl schopen prokázat, jak se uvedený příklad týká tohoto případu a zejména zda uvedená společnost byla ve stejné nebo ve velmi podobné právní a věcné situaci jako příjemce (41). Vzhledem ke skutečnosti, že příjemce měl jednoho velkého věřitele ve zvýhodněné pozici - stát - a množství aktiv oceněných značnou hodnotou, konkurzní řízení u příjemce se mohlo uzavřít relativně rychlým způsobem a největší věřitel - stát - by byl takovému postupu dal přednost.
(118)
Konečně i za předpokladu, že úpadkové řízení by trvalo čtyři až pět let ve smyslu tvrzení příjemce, rozdíl mezi pravděpodobně zpět získanými částkami a částkami dohodnutými v rámci vyrovnání by byl tak velký, že délka takového řízení by při rozhodování soukromého věřitele o přijetí předmětného vyrovnání nehrála důležitou roli. Pokud se vezme v úvahu diskontní sazba 5,14 % (42), současná hodnota budoucích peněžních toků ve výši 356,7 milionu SKK je i po pěti letech 277,6 milionu SKK, tj. značně více než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Za těchto okolností by konkurz musel trvat více než 9 let, aby byla současná hodnota nižší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Žádný soukromý hospodářský subjekt na trhu by takovéto dlouhé konkurzní řízení v tomto případě nebyl považoval za pravděpodobné. Kromě toho by se současná hodnota celkových částek, které mají být vráceny, dále snížila, kdyby se zohlednila značná část dluhu, která by byla pravděpodobně splacena spíše prostřednictvím prodeje zajištěných aktiv (viz 111. bod odůvodnění).
(119)
Na základě dostupných důkazů lze dospět k závěru, že soukromý věřitel by nebyl souhlasil s vyrovnáním za takových podmínek, s jakými v tomto případě souhlasil daňový úřad; pokud vezmeme v úvahu skutečnost, že pohledávky daňového úřadu mohly být uspokojeny odděleně kdykoliv během konkurzního řízení a že by byl kromě toho získal 99 % výnosu vyplaceného věřitelům (vzhledem k velikosti jeho pohledávek v porovnání s ostatními věřiteli), lze konstatovat, že téměř celý výnos získaný v rámci konkurzního řízení by získal daňový úřad a, jak již bylo uvedeno, tento výnos by byl vyšší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání mezi věřiteli.
2.2 Porovnání vyrovnání s věřiteli a daňová exekuce
(120)
Daňový úřad byl na rozdíl od soukromých věřitelů oprávněn zahájit z vlastního podnětu daňovou exekuci prodejem nemovitostí, strojů a zařízení, nebo společnosti jako celku. Ve smyslu judikatury citované v 82. bodě odůvodnění nebyl předložen žádný důkaz o tom, že daňový úřad takový postup zvažoval a dospěl k závěru, že by byl méně výhodný než souhlas s vyrovnáním.
(121)
Komise v každém případě považuje argument příjemce, že vyrovnací řízení chrání společnosti před daňovou exekucí, za irelevantní. Jak potvrdily slovenské orgány, daňová exekuce byla pro daňový úřad skutečnou alternativou, buď před zahájením vyrovnacího řízení, nebo po vetování navrhovaného vyrovnání daňovým úřadem. Je proto třeba přezkoumat tuto možnost při uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce neporovnává navrhované vyrovnání s možným výsledkem daňové exekuce.
(122)
Komise se ve své analýze opírá o údaje poskytnuté příjemcem i slovenskými orgány. V této souvislosti je třeba uvést, že slovenské orgány potvrdily, že zajištění ve prospěch daňového úřadu představovalo 397 milionů SKK, jak se uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření. Tato hodnota byla údajně získána z účetní evidence příjemce. Příjemce na druhé straně tvrdí, že hodnota zastavených aktiv vyjádřená ve „znaleckých cenách“ je 194 milionů SKK (viz 22. bod odůvodnění). I když Komise nemusí zjišťovat, který údaj je správný, může vyvodit následující závěry.
(123)
Za prvé, zajištění bylo protihodnotou odkladu daňového dluhu příjemce, kterou vyžaduje zákon o správě daní. Pokud hodnota aktiv příjemce ve skutečnosti dosahovala pouze poloviny hodnoty zajištění, jak uvádí znalecký posudek předložený příjemcem, znamená to, že zajištění požadované státem při těchto odkladech nebylo dostatečné. Za těchto okolností daňové odklady povolené daňovým úřadem mezi listopadem 2002 a listopadem 2003 v celkové výši 477 milionů SKK tedy se vší pravděpodobností nesplňovaly kritérium věřitele v tržním hospodářství. Pokud jde o tento případ, není třeba, aby Komise zjišťovala, zda tato opatření představovala státní podporu. Jestliže však již předcházející odklady představovaly státní podporu, nelze již poukazovat na zásadu věřitele v tržním hospodářství, když je takto odložený dluh později (zčásti) odepsaný.
(124)
Za druhé, i kdyby se při výpočtu výnosů z daňové exekuce použily nižší údaje předložené příjemcem, věřitel v tržním hospodářství by, pokud by měl takovou možnost, této exekuci dal přednost před vyrovnacím řízením.
(125)
Při daňové exekuci může daňový úřad přímo prodat aktiva (pohledávky a jiná oběžná aktiva, movitý majetek, nemovitosti) dlužníka. V době, kdy daňový úřad hlasoval pro vyrovnání, měl příjemce zásoby v hodnotě 43 milionů SKK, vymahatelné pohledávky ve výši nejméně 37 milionů SKK a hotovost 161 milionů SKK (viz tabulka 5). Uvádí se, že sama hodnota těchto oběžných aktiv (241 milionů SKK; 6,3 milionu EUR) (43) by převýšila výnos získaný ve vyrovnání (224,3 milionu SKK 5,93 milionu EUR). Kromě toho měl příjemce další, neoběžná aktiva, jejichž hodnota činila přinejmenším 194 milionů SKK.
(126)
Daňová exekuce by dále nepřinesla správní poplatky, které vznikají při konkurzním řízení. Jedná se o řízení, které zahájí a řídí samotný daňový úřad, dá se proto také předpokládat, že by se realizovalo rychle.
(127)
Komise proto dospěla k závěru, že daňová exekuce aktiv příjemce by vedla k vyššímu výnosu než vyrovnání.
2.3 Další důkazy
(128)
Komise bere v úvahu dopis předložený slovenskými orgány, který zaslal ředitel Daňového ředitelství Slovenské republiky svému podřízenému, řediteli příslušného daňového úřadu (viz 63. bod odůvodnění). Tento dopis je jasným důkazem, že Daňové ředitelství Slovenské republiky (které mělo předcházející přímé kontakty s příjemcem) bylo proti navrhovanému vyrovnání a dalo místnímu daňovému úřadu jasně najevo, že by neměl hlasovat pro toto vyrovnání. Důvodem uvedeným v dopise bylo, že navrhované vyrovnání „není výhodné“ pro stát.
(129)
Slovenské orgány též prokázaly, že existoval jasný pokyn pro daňové úřady vydaný na začátku roku 2004 ministerstvem financí, aby nepřijímaly vyrovnání v případech návrhů na odepsání pohledávek daňových úřadů (44). Toto politické rozhodnutí bylo oznámeno v souvislosti se změnou a doplněním zákona o správě daní z 1. ledna 2004 ve snaze zvýšit disciplínu, pokud jde o výběr daní.
(130)
Dále je třeba uvést, že sám daňový úřad se již 2. srpna 2004, tj. ani ne měsíc po souhlasu s vyrovnáním, proti tomuto vyrovnání odvolal.
(131)
Příjemce uvedl, že daňový úřad dal najevo souhlas s vyrovnáním ještě před tím, než příjemce zahájil řízení. Komise zastává názor, že důkazy předložené příjemcem naznačují pravý opak. Ředitel daňového úřadu v dopise ze dne 3. února 2004 příjemci píše, že i když v zásadě není proti uplatnění vyrovnacího řízení, nesouhlasí s návrhem příjemce na vyrovnání se splacením dluhu do výše 35 %.
(132)
Na základě tohoto důkazu může Komise vyvodit pouze jediný závěr, a to že slovenské orgány byly proti vyrovnání, které navrhoval příjemce, a byly proti ještě před zahájením vyrovnacího řízení dne 8. března 2004, před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004 a i po schválení vyrovnání soudem.
(133)
Příjemce tvrdil, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například pokračování daňových příjmů ve prospěch státu (viz 52. bod odůvodnění).
(134)
Za prvé, je třeba zdůraznit, že kritérium věřitele v tržním hospodářství je odlišné od kritéria investora v tržním hospodářství. Zatímco investor v tržním hospodářství je ve stavu, kdy rozhoduje, zda vstoupí do vztahu s příslušnou společností a bude se řídit dlouhodobou strategickou perspektivou získání přiměřeného výnosu ze své investice (45), „věřitel v tržním hospodářství“, který už je v obchodním nebo veřejnoprávním vztahu s platebně neschopnou společností, se bude snažit dosáhnout splacení dlužných sum (46) za co nejvýhodnějších podmínek z hlediska úrovně a lhůty splacení. Motivace hypotetického věřitele v tržním hospodářství a investora v tržním hospodářství bude proto odlišná. Judikatura proto stanovila pro tyto dvě situace samostatné testy.
(135)
Za druhé, pokud jde o analogii s věřitelem-dodavatelem, je důležité uvést, že povaha pohledávek takového věřitele a povaha pohledávek státu se podstatně liší. Protože vztahy dodavatele s platebně neschopnou společností mají výhradně smluvní základ, dodavatel by mohl ztrátou obchodního partnera skutečně utrpět. Pokud je platebně neschopná společnost zlikvidována nebo prodána, dodavatel bude muset hledat nového klienta nebo uzavřít smlouvu s novým vlastníkem. Riziko je vyšší, pokud je jeho závislost na platebně neschopné společnosti značná. Takový věřitel bude skutečně uvažovat do budoucnosti. Naproti tomu vztahy státu s platebně neschopnou společností se zakládají na veřejném právu, proto nejsou závislé na vůli stran. Každý nový vlastník, který přebere aktiva zlikvidované společnosti, bude automaticky povinen platit daně. Kromě toho stát není nikdy závislý na jednom daňovém poplatníkovi. Na závěr, nejdůležitějším argumentem je, že stát se při výběru daní nikdy neřídí výhledem na zisk a nejedná při tom komerčně a s komerčními pohnutky. Uvedená analogie proto není opodstatněná.
(136)
Komise zastává názor, že situaci státu v tomto případě nelze porovnávat se situací hypotetického investora v tržním hospodářství nebo situací hypotetického závislého věřitele v tržním hospodářství. V každém případě ztrátu budoucích daní nelze při uplatňování zásady věřitele v tržním hospodářství zohledňovat (47).
(137)
Z přehledu daní předloženého příjemcem vyplývá, že velká většina daní zaplacených příjemcem od roku 1995 byly nepřímé daně (spotřební daně a DPH). Vzhledem k tomu, že tyto daně platí koneční spotřebitelé, likvidace příjemce by neměla vliv na jejich výběr, neboť spotřebitelé by dále kupovali zdaněné výrobky (v tomto případě především lihoviny a líh) od jiných výrobců. Argument příjemce týkající se budoucí značné ztráty daní proto není hodnověrný.
(138)
Komise dospěla k závěru, že žádný z dalších důkazů, které předložil příjemce, nenasvědčuje tomu, že by ovlivnil chování hypotetického soukromého věřitele. Proto nic v tomto oddíle nemění hodnocení Komise takového chování v oddílech 2.1 nebo 2.2.
2.4 Závěr
(139)
Na základě uvedených důkazů Komise usuzuje, že v tomto případě nebylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství a stát poskytl příjemci výhodu, kterou by tento nebyl schopen v tržních podmínkách získat.
(140)
Komise proto dospěla k závěru, že odepsání dluhu odsouhlasené místním daňovým úřadem v rámci vyrovnání představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
3. SLUČITELNOST PODPORY: VÝJIMKA PODLE ČL. 107 ODST. 3 SFEU
(141)
Primárním cílem opatření je poskytnout pomoc společnosti v obtížích. V takových případech je možno uplatnit výjimku podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, která umožňuje povolit státní podporu na usnadnění rozvoje určitých hospodářských odvětví, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem, a pokud jsou splněny příslušné podmínky.
(142)
Z hlediska výrobního portfolia příjemce Komise hodnotila, zda se v tomto případě uplatňují zvláštní pravidla použitelná pro zemědělské odvětví. Komise na základě informací o obratu příjemce předložených slovenskými orgány dospěla ve svém rozhodnutí o zahájení formálního šetření k závěru, že většina výrobků příjemce nejsou výrobky definované v příloze I SFEU, proto se na ně neuplatňují obecná pravidla o státní podpoře.
(143)
Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení formálního šetření vyjádřil námitky vůči údajům o obratu poskytnutým dříve slovenskými orgány (viz tabulka 1), ale nevyjádřil námitky vůči rozhodnutí Komise opírat své hodnocení o obecná pravidla o státní podpoře. Bez snahy zjišťovat, zda údaje poskytnuté příjemcem jsou přesné (48), Komise ověřila, zda by uvedený závěr obstál při zohlednění nových údajů. Komise dospěla k závěru, že obrat příjemce tvoří výrobky, které nepatří mezi výrobky definované v příloze I SFEU. Proto se na ně uplatňují obecná, nikoli odvětvová pravidla týkající se státní podpory.
(144)
Podpora na záchranu a restrukturalizaci společností v obtížích se v současnosti řídí pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (49) (dále jen „nové pokyny“), které nahrazují předcházející znění přijaté v roce 1999 (50) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
(145)
V přechodných ustanoveních nových pokynů se stanoví, že nové pokyny se uplatňují na hodnocení jakékoli podpory na záchranu či restrukturalizaci poskytnutou bez schválení Komise (nezákonná podpora), pokud je část nebo celá podpora poskytnuta po 1. říjnu 2004, tedy po dni zveřejnění nových pokynů v Úředním věstníku Evropské unie (bod 104 první pododstavec). Pokud však podpora byla nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004, šetření se vede na základě pokynů platných v době, kdy byla podpora poskytnuta (bod 104 druhý pododstavec).
(146)
Je třeba uvést, že schválení vyrovnání daňovým úřadem bylo vystaveno dne 9. července 2004 a nabylo účinnosti dne 23. července 2004. Podpora byla proto nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004. Uplatňují se tedy pokyny z roku 1999 použitelné v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(147)
Je potřeba uvést, že příjemce je střední podnik ve smyslu nařízení Komise (ES) č. 70/2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům (51).
3.1 Způsobilost podniku
(148)
Podnik se podle bodu 5 písm. c) pokynů z roku 1999 považuje za podnik v obtížích, pokud splňuje podmínky vnitrostátního práva pro zahájení kolektivního úpadkového řízení.
(149)
Příjemce byl účastníkem vyrovnacího řízení, které se ve smyslu definice zákona o konkurzu může uplatňovat pouze u insolventních společností. Je proto způsobilý získat podporu na záchranu a podporu na restrukturalizaci.
3.2 Podpora na záchranu
(150)
Sporné opatření slovenské orgány původně popsaly jako podporu na záchranu. Podle pokynů z roku 1999 Komise vznesla pochybnosti o slučitelnosti podpory jako podpory na záchranu z důvodů uvedených v části III.
(151)
Slovenské orgány ani příjemce nevyslovili k těmto pochybnostem připomínky. Komisi v tomto ohledu nebyly předloženy žádné nové skutečnosti.
(152)
Vzhledem k tomu, že uvedené pochybnosti nebyly odstraněny, Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná jako podpora na záchranu ve smyslu pokynů z roku 1999.
3.3 Podpora na restrukturalizaci
(153)
Komise vyslovila pochybnosti, zda podpora byla slučitelná jako podpora na restrukturalizaci ve smyslu pokynů z roku 1999 z důvodů uvedených v části III.
(154)
Komise uvádí, že slovenské orgány, jejichž povinností je dokázat, že státní podpora je slučitelná s vnitřním trhem, nepředložily žádné nové skutečnosti na podporu tohoto závěru. Komise řádně zohlednila připomínky předložené příjemcem.
3.3.1 Návrat k dlouhodobé životaschopnosti
(155)
Podle pokynů z roku 1999 musí poskytnutí podpory na restrukturalizaci souviset s prováděním realizovatelného a uceleného plánu restrukturalizace na obnovu dlouhodobé životaschopnosti podniku a být jeho prováděním podmíněno. Členský stát se k tomuto plánu, který musí být schválen Komisí, zavazuje. Neschopnost podniku realizovat plán se považuje za zneužití podpory.
(156)
Plán restrukturalizace musí příjemci umožnit obnovit dlouhodobou životaschopnost v přijatelném časovém rámci a na základě realistických předpokladů, pokud jde o podmínky budoucího fungování. Tento plán by měl popsat okolnosti, které způsobily obtíže podniku, a uvést přiměřená opatření na řešení těchto obtíží. Restrukturalizační operace nemohou být omezeny na finanční pomoc určenou na vyrovnání dluhů a minulých ztrát, aniž by se zabývaly důvody způsobujícími tyto obtíže.
(157)
Pro společnosti, které se nacházejí v podporovaných oblastech, a pro malé a střední podniky pokyny z roku 1999 stanoví, že podmínky pro schvalování podpory mohou být méně přísné, co se týče provádění kompenzačních opatření a obsahu monitorovacích zpráv. Tyto okolnosti však takové společnosti nezbavují potřeby vypracovat plán restrukturalizace a členské státy závazku poskytnout podporu na restrukturalizaci pouze za podmínky provedení plánu restrukturalizace.
(158)
Po zahájení řízení ve věci formálního šetření slovenské orgány potvrdily, že obchodní plán, který byl příjemce povinen vypracovat jako podmínku pro zahájení vyrovnacího řízení, přezkoumal jen příslušný soud, tj. ne orgán poskytující podporu, a že soud ani daňový úřad provádění plánu nesledovaly.
(159)
Příjemce v rozporu s tímto tvrzením uvedl, že daňový úřad prostudoval způsobilost obchodního plánu obnovit dlouhodobou životaschopnost ještě před schválením vyrovnání, tvrzení však nepodložil žádným důkazem.
(160)
Příjemce dále tvrdil, že absence plánu restrukturalizace není v situaci ex post hodnocení podpory Komisí relevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce stal skutečně životaschopným. Podle příjemce se formální plán restrukturalizace může vyžadovat pouze v případě hodnocení ex ante a jen na takové hodnocení se mohou uplatňovat pokyny z roku 1999.
(161)
Tato argumentace není správná. Pokyny z roku 1999 se uplatňují na hodnocení slučitelnosti jak oznámené, tak i nezákonné podpory. Při hodnocení vždy platí podmínka, že podpora na restrukturalizaci se váže na realizovatelný plán restrukturalizace. Komise musí vypracovat hodnocení na základě informací dostupných v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(162)
Je možné vyvodit závěr, že daňový úřad jako orgán poskytující podporu neměl příležitost vyhodnotit plán restrukturalizace a podmínit odepsání svých pohledávek jeho prováděním, které by bylo řádně monitorováno. Z toho vyplývá, že nebyla splněna první, formální podmínka, která je v plné míře uplatnitelná i na hodnocení ex post.
(163)
Pokud jde o obsah obchodního plánu, slovenské orgány nepředložily žádné informace, které by odstranily pochybnosti Komise o tom, zda plán představuje skutečný plán restrukturalizace vyžadovaný podle pokynů z roku 1999.
(164)
Komise musí trvat na svém závěru, který uvedla v rozhodnutí o zahájení formálního šetření. Předložený obchodní plán je plán, který se zabývá jen akutním problémem příjemce, který se týkal růstu veřejného dluhu. Tento plán žádným způsobem neanalyzuje okolnosti, které vedly k obtížím příjemce, ani finanční situaci společnosti v té době a její finanční perspektivy. Vzhledem k tomu, že tato analýza chyběla, příjemce nenavrhl konkrétní kroky k řešení jednotlivých důvodů, které vedly k obtížím. Jediným opatřením, které je podrobně popsáno, je navrhovaná finanční restrukturalizace prostřednictvím vyrovnání s věřiteli.
(165)
V plánu se vůbec neuvádí navýšení vlastního kapitálu příjemce, které příjemce uvedl jako jedno z restrukturalizačních opatření. Žádné z údajů ve spise nenasvědčují tomu, že navýšení kapitálu společností Hydree Slovakia by mělo být považováno za opatření, které má zabezpečit, že příjemce v dlouhodobém časovém horizontu nebude opakovat svou strategii financování výroby prostřednictvím dluhu na DPH a spotřebních daních, která nakonec vedla k jeho obtížím. Slovenské orgány potvrdily, že navýšení kapitálu nijak nesnížilo riziko opakování finančních problémů. Tyto pochybnosti jsou silnější, když uvážíme, že navýšení kapitálu představovalo 21 milionů SKK a restrukturalizovaný dluh 644 milionů SKK.
(166)
Samotné navýšení kapitálu není důkazem důvěry trhu v obnovení dlouhodobé životaschopnosti příjemce. Komise poznamenává, že příjemci se navzdory aktivnímu úsilí nepodařilo získat úvěr od soukromé banky.
(167)
Dále je třeba uvést, že pronájem výrobních zařízení konkurentovi příjemce, společnosti Old Herold, s. r. o., bylo jasně vynuceno skutečností, že příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, a ne skutečností, že uvedená výroba by byla ztrátová, a tedy vyžadující restrukturalizaci. Pravdou je, že sám příjemce mohl po skončení vyrovnání požádat o novou licenci, a neučinil tak. Komise však poznamenává, že příjemce nadále prodává výrobky vyráběné společností Old Herold na zařízeních příjemce a pod značkou příjemce, a dokonce plánuje zvýšit tento prodej, jak se uvádí ve výroční zprávě za období od 29. dubna 2004 do 30. prosince 2004. Pronájem těchto výrobních zařízení proto nelze považovat za restrukturalizační opatření, protože na základě všech dostupných důkazů nebylo potřebné tuto část výroby restrukturalizovat.
(168)
Pokud jde o zbývající opatření navrhovaná v obchodním plánu, pochybnosti Komise nebyly odstraněny. Tato opatření jsou prostě činnosti v rámci běžné obchodní činnosti, nikoli racionalizační opatření (prodej starých zařízení nebo vozidel). Dvě navrhovaná strukturální opatření (ukončení výroby nerentabilních nealkoholických nápojů a prodej některých nemovitostí) byla popsána velmi vágně, bez uvedení konkrétních výrobků a časového rámce. Slovenské orgány potvrdily, že nemovitosti určené k prodeji (administrativní budova, prodejna a rekreační budova) nebyly k 10. říjnu 2005 prodány, tj. že toto plánované opatření nebylo provedeno tak, jak bylo oznámeno.
(169)
Na základě absence formálního plánu restrukturalizace spolu s chybějící skutečnou analýzou obtíží, opatření potřebných k řešení těchto obtíží a tržních podmínek a perspektiv dospěla Komise k závěru, že obchodní plán předložený příjemcem není skutečným plánem restrukturalizace, který se vyžaduje v pokynech z roku 1999 (52). Pochybnosti Komise, že příjemce obnoví dlouhodobou životaschopnost, proto nebyly odstraněny.
3.3.2 Podpora omezená na úplné minimum
(170)
Závěr Komise, že vzhledem k absenci skutečného plánu restrukturalizace její pochybnosti o dlouhodobé životaschopnosti přetrvávají, i sám o sobě postačuje k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem. Navzdory tomu Komise také posoudí další ústřední kritérium obsažené v pokynech z roku 1999, a to, že podpora musí být omezena jen na nutné minimum.
(171)
Podle bodu 40 pokynů z roku 1999 se musí výše a intenzita podpory omezit na úplné minimum, které by umožnilo uskutečnit restrukturalizaci vzhledem ke stávajícím finančním zdrojům příjemce. Příjemce by měl na restrukturalizaci poskytnout významný příspěvek z vlastních zdrojů.
(172)
Náklady na restrukturalizaci dosáhly celkové výše restrukturalizačních dluhů prostřednictvím vyrovnání. Příjemce zaplatil 35 % této částky.
(173)
Slovenské orgány neposkytly další vysvětlení ohledně pochybností, které Komise v této souvislosti vyjádřila. Příjemce vysvětil, jak financoval splácení dluhu zbylého po vyrovnání (viz 30. až 35. bod odůvodnění). Podle vyjádření příjemce činil jeho příspěvek 231 milionů SKK (6,1 milionu EUR).
(174)
Za prvé, výše zdrojů, kterou měl příjemce k dispozici, přesahovala částku dluhu zbylého po vyrovnání. Z toho vyplývá, že pomoc nebyla omezená na nutné minimum.
(175)
Ještě důležitější však je, že Komise dospěla k závěru, že úvěr poskytnutý společností Old Herold nesplňuje podmínky vlastního příspěvku příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999. Závazky představují trvalý zdroj financování činnosti podniku. Jsou to krátkodobé úvěry, které je však zapotřebí splatit. Podnik má k dispozici dodatečné zdroje na restrukturalizaci, pouze pokud se dodavatelé zaváží k poskytnutí delší doby splatnosti plateb, než je obvyklé. Takový odklad plateb je znamením, že trh věří, že je reálné obnovit životaschopnost podniku.
(176)
Příjemce nijak neprokázal, že odklad platby ze strany společnosti Old Herold byl výrazně delší, než je běžná obchodní praxe mezi příjemcem a dodavateli. Splatnost v délce 40 dní lze považovat za obvyklou praxi, zejména s ohledem na skutečnost, že byla příjemci poskytnuta po vyrovnání. Příjemce již proto nebyl ve finančních obtížích. Hlavním účelem vyrovnání přitom bylo pomoci příjemci překonat finanční obtíže.
(177)
Komise proto dospěla k závěru, že tuto delší dobu splatnosti nelze považovat za příspěvek na restrukturalizaci pocházející z vnějších zdrojů.
(178)
Bez tohoto odkladu činí vlastní příspěvek příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999 celkem 131 milionů SKK (3,4 milionu EUR), a odpovídá tedy 20 % nákladů na restrukturalizaci.
(179)
Pokyny z roku 1999 neobsahovaly žádné prahové hodnoty, podle kterých by byl příspěvek příjemce považován za významný.
(180)
Pokud zohledníme praxi, kterou Komise uplatňuje v souvislosti s pokyny z roku 1999, jakož i změnu v politice Komise, pokud jde o toto kritérium, která vedla k zavedení prahových hodnot v nových pokynech (53), Komise považuje příspěvek příjemce ve výši 20 % za poměrně nízký. Takový příspěvek by mohl být přijatelný podle pokynů z roku 1999 pouze v případě, že by byly splněny všechny ostatní podmínky pro schválení podpory. Komise by například kromě jiných zvláštností daného případu zohlednila skutečnost, zda je příjemce aktivní v podporované oblasti, do jaké míry odpovídají zdroje financování důvěře trhu - kromě samotného příjemce a jeho akcionářů - v dlouhodobou životaschopnost podniku.
(181)
Vzhledem k výše uvedenému Komise nemůže v tomto případě souhlasit s tím, že příspěvek příjemce byl významný. Komise dospěla k závěru, že její pochybnosti o tom, zda byl vlastní příspěvek příjemce významný či zda se pomoc omezila pouze na nutné minimum, nebyly rozptýleny.
3.4 Slučitelnost podpory: závěr
(182)
Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem ani jako podpora na záchranu ani jako podpora na restrukturalizaci. Kromě toho se na tento případ nevztahuje žádná výjimka stanovená v SFEU.
VII. ZÁVĚR
(183)
Komise dospěla k závěru, že Slovenská republika protiprávně poskytla odpis daňového dluhu ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., a porušila tak čl. 108 odst. 3 SFEU. Tato podpora není slučitelná s vnitřním trhem na základě žádné výjimky stanovené v SFEU.
(184)
Přestože daňový úřad odložil realizaci odpisu, dokud Komise v této věci nepřijme rozhodnutí, Komise dospěla k názoru, že pro příjemce vznikla výhoda v okamžiku, kdy se daňový úřad rozhodl, že se vzdá části svých pohledávek, a poskytne tak příjemci podporu. Tímto okamžikem byl vstup v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004. Výhoda, kterou příjemce získal oproti svým soutěžitelům, spočívá ve skutečnosti, že od něj daňový úřad nevymáhal své daňové pohledávky.
(185)
Aby se obnovil stav před poskytnutím podpory, musí být daná státní podpora požadována zpět. Vzhledem ke skutečnosti, že výhoda byla poskytnuta v okamžiku vstupu v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004, odpovídá výše podpory, kterou je nutné požadovat zpět, plné výši odepsaného daňového dluhu podle uvedené dohody.
(186)
Nejvyšší soud Slovenské republiky však rozhodl, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly do vyrovnání zahrnuty chybně. V důsledku tohoto rozhodnutí byl hlavní dluh v rámci dohody o tuto částku snížen a zbylý dluh vůči daňovému úřadu, který byl do dohody zahrnut v opravené výši, činil 640 369 341 SKK.
(187)
Nedoplatky silniční daně, které byly doposud považované za odepsané, byly dne 2. srpna 2006 doplaceny v plné výši. Tato platba by se měla zohlednit při výpočtu výše podpory a souvisejících úroků, které je ještě třeba vymáhat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2007/254/ES se zrušuje.
Článek 2
Státní podpora, kterou Slovenská republika poskytla ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., ve výši 416 515 990 SKK není slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Slovenská republika přijme všechna potřebná opatření, aby od příjemce vymohla protiprávně poskytnutou podporu, která je uvedena v článku 2, a zohlední přitom skutečnost, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly dne 2. srpna 2006 zaplaceny na účet místního daňového úřadu.
2. Podpora bude vymáhána bezodkladně a v souladu s postupy uvedenými ve vnitrostátních právních předpisech, pokud tyto předpisy umožňují okamžité a účinné provedení tohoto rozhodnutí.
3. Vymáhaná částka musí zahrnovat úroky za celé období ode dne, ke kterému byla částka podniku Frucona Košice, a. s., poskytnuta, až do dne, kdy byla skutečně vrácena.
4. Úroky se vypočítají v souladu s ustanoveními uvedenými v kapitole V nařízení Rady (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (54). Úroková sazba se pro celé období uvedené v oddíle 3 vypočítá jako složený úrok.
Článek 4
Slovenská republika do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí informuje Komisi o opatřeních, která přijala k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Pro poskytnutí těchto informací použije dotazník uvedený v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Slovenské republice.
V Bruselu dne 16. října 2013.
DECIZIA COMISIEI
din 16 octombrie 2013
privind ajutorul de stat SA. 18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) acordat de Republica Slovacă societății Frucona Košice a.s.
[notificată cu numărul C(2013) 6261]
(Numai textul în limba slovacă este autentic)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2014/342/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf (1),
după ce părțile interesate au fost invitate să prezinte observații în temeiul dispoziției de mai sus și ținând seama de observațiile respective (2),
întrucât:
I. PROCEDURĂ
1. PROCEDURA LA COMISIE
(1)
Prin scrisoarea din 15 octombrie 2004, înregistrată la 25 octombrie 2004, Comisia a primit o plângere în legătură cu un presupus ajutor de stat ilegal acordat societății Frucona Košice, a. s. Reclamantul a trimis informații suplimentare la 3 februarie 2005. La 24 mai 2005 a avut loc o întâlnire cu reclamantul.
(2)
În urma informațiilor furnizate de reclamant, Comisia a solicitat Slovaciei, prin scrisoarea din 6 decembrie 2004, informații privind măsura contestată. Slovacia a răspuns prin scrisoarea din 4 ianuarie 2005, înregistrată la 17 ianuarie 2005, informând Comisia cu privire la un posibil ajutor ilegal acordat societății Frucona Košice a. s. în contextul unui concordat cu creditorii și solicitând Comisiei să aprobe ajutorul respectiv ca ajutor pentru salvarea unei societăți aflate în dificultăți financiare. Slovacia a transmis informații suplimentare prin scrisoarea din 24 ianuarie 2005, înregistrată la 28 ianuarie 2005. Comisia a solicitat și alte informații prin scrisoarea din 9 februarie 2005, la care a primit răspuns prin scrisoarea din 4 martie 2005, înregistrată la 10 martie 2005. La 12 mai 2005 a avut loc o întâlnire cu autoritățile slovace.
(3)
Prin scrisoarea din 5 iulie 2005, Comisia a informat Slovacia în legătură cu decizia sa de a iniția, în ceea ce privește ajutorul în cauză, procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE.
(4)
Decizia Comisiei de a iniția procedura a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (3). Comisia a invitat părțile interesate să prezinte observații cu privire la măsura respectivă.
(5)
Autoritățile slovace au transmis observații prin scrisoarea din 10 octombrie 2005, înregistrată la 17 octombrie 2005. Prin scrisoarea din 24 octombrie 2005, înregistrată la 25 octombrie 2005, Comisia a primit observațiile unei părți interesate (beneficiarul). Acestea au fost transmise Slovaciei, căreia i-a fost acordată posibilitatea de a reacționa; observațiile Slovaciei au fost primite prin scrisoarea din 16 decembrie 2005, înregistrată la 20 decembrie 2005. La 28 martie 2006 a avut loc o întâlnire în cadrul căreia beneficiarului i s-a acordat posibilitatea de a-și apăra punctul de vedere. Slovacia a furnizat informații suplimentare prin scrisoarea din 5 mai 2006, înregistrată la 8 mai 2006.
(6)
La 7 iunie 2006 (4), Comisia a adoptat o decizie prin care a dispus recuperarea ajutorului. De la data respectivă, în cursul contactelor sale cu autoritățile slovace în legătură cu execuția respectivei decizii, Comisia a fost notificată cu privire la rezultatul procedurilor judiciare naționale referitoare la valoarea datoriei care urmează să fie introdusă în concordatul cu creditorii. Prezenta decizie trebuie să ia în considerare respectivele informații.
2. PROCEDURA LA TRIBUNAL
(7)
La 12 ianuarie 2007, Frucona Košice a.s. a introdus recurs împotriva deciziei Comisiei la Tribunalul Uniunii Europene, contestând, inter alia, clasificarea anulării datoriei ca ajutor de stat și susținând că aceasta a fost conformă cu principiul creditorului într-o economie de piață. Prin hotărârea din 7 decembrie 2010 (cauza T-11/07), Tribunalul a respins argumentele solicitantului și a confirmat decizia Comisiei, motivând că falimentul ar fi fost mai avantajos pentru stat decât un concordat cu creditorii.
3. PROCEDURA LA CURTEA DE JUSTIȚIE
(8)
Frucona Košice a.s. a introdus recurs împotriva hotărârii Tribunalului la Curtea de Justiție, susținând, în special, că Tribunalul nu a evaluat în mod corect aplicarea de către Comisie a principiului creditorului privat și a încercat, în mod inadmisibil, să substituie propriul raționament cu cel al Comisiei în ceea ce privește principiul creditorului privat (cauza C-73/11 P).
(9)
La 24 ianuarie 2013, Curtea de Justiție a anulat hotărârea Tribunalului. Conform concluziei Curții de Justiție, Comisia a comis o eroare evidentă de evaluare prin neluarea în considerare a duratei procedurilor de faliment în evaluarea aplicării principiului creditorului privat sau, dacă a luat în considerare acest factor, prin insuficienta motivare a deciziei sale. Cauza a fost retransmisă Tribunalului pentru ca acesta să se pronunțe asupra argumentelor aduse de societate împotriva procedurii de executare a creanțelor fiscale, asupra cărora nu se pronunțase încă.
4. REVOCARE
(10)
Prin urmare, având în vedere hotărârea Curții de Justiție, Comisia consideră oportună revocarea deciziei inițiale din 7 iunie 2006 și înlocuirea acesteia cu prezenta decizie, în vederea remedierii deficiențelor identificate de Curtea de Justiție.
II. DESCRIEREA DETALIATĂ A AJUTORULUI
1. SOCIETATEA
(11)
Beneficiarul sprijinului financiar este Frucona Košice a. s., o societate al cărei obiect de activitate a fost producția de băuturi spirtoase, de băuturi nealcoolice, de conserve de fructe și legume și de oțet. După pierderea licenței, beneficiarul a încetat producția de băuturi spirtoase, dar a continuat să fie activ pe piața engros de băuturi spirtoase. Societatea este situată într-o regiune eligibilă pentru acordarea de ajutoare regionale în conformitate cu articolul 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE.
(12)
La data la care au avut loc evenimentele relevante, beneficiarul avea aproape 200 de angajați. În observațiile sale cu privire la decizia de deschidere a procedurii oficiale de investigație, societatea a furnizat Comisiei datele privind cifra de afaceri (inclusiv accize și TVA), indicate în tabelul de mai jos.
Tabelul 1
Cifra de afaceri în diferite segmente de producție, inclusiv accize și TVA [SKK]
2002
2003
2004
Oțet
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Producția de fructe și legume
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Varză
2 878 340
503 030
201 310
Băuturi nealcoolice carbonatate
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Băuturi nealcoolice necarbonatate
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Sucuri - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Băuturi spirtoase
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Cidru
1 495 640
106 360
0
Sirop
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Alte produse/servicii
59 476 000
99 635 000
63 680 000
TOTAL
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Aceste date diferă în mod considerabil de datele obținute de Comisie de la autoritățile slovace și menționate în decizia de deschidere a procedurii oficiale de investigație (6). În răspunsul lor la observațiile transmise de beneficiar după deschiderea procedurii oficiale de investigație, autoritățile slovace nu au contestat exactitatea cifrelor sus-menționate. Potrivit autorităților slovace, beneficiarul poate fi considerat întreprindere mijlocie.
2. LEGISLAȚIA NAȚIONALĂ APLICABILĂ
(14)
Măsura contestată constă în anularea unei datorii fiscale de către Biroul fiscal Košice IV în baza unui concordat cu creditorii. Acest proces este reglementat de Legea nr. 328/91 privind falimentul și concordatele („Legea privind falimentul”).
(15)
Un concordat cu creditorii este un proces aflat sub supravegherea unui tribunal, care, la fel ca și procesul de faliment, are ca scop soluționarea situației financiare a societăților îndatorate (7). În cazul procedurii de faliment, societatea încetează să mai existe, iar activele sale sunt vândute unui nou proprietar sau societatea este lichidată. În schimb, în cazul procedurii concordatului, societatea îndatorată își continuă activitatea comercială, fără să aibă loc o schimbare de proprietar.
(16)
Procedura concordatului este inițiată de către societatea îndatorată. Obiectivul este acela de a ajunge la un acord cu creditorii, prin care societatea îndatorată să ramburseze o parte din datorie în schimbul anulării soldului. Acordul trebuie să fie aprobat de tribunalul de supraveghere.
(17)
Creditorii ale căror creanțe sunt garantate, de exemplu, printr-o ipotecă acționează în calitate de creditori individuali. Pentru ca propunerea de concordat să fie acceptată, este necesar ca toți creditorii individuali să voteze în favoarea ei, în timp ce pentru ceilalți creditori este suficientă o majoritate calificată. Cu alte cuvinte, creditorii individuali votează în mod separat și au drept de veto în ceea ce privește propunerea.
(18)
Creditorii individuali au o poziție privilegiată și în cazul procedurii de faliment. Creanțele creditorilor individuali pot fi achitate în orice moment pe durata procedurii de faliment și încasările obținute din vânzarea de active garantate în cadrul procedurii de faliment trebuie utilizate exclusiv pentru achitarea creanțelor creditorilor individuali. În cazul în care creanțele creditorilor individuali nu pot fi acoperite prin această vânzare, părțile restante sunt incluse într-un al doilea grup, împreună cu creanțele celorlalți creditori. Creanțele creditorilor din cel de-al doilea grup sunt achitate în mod proporțional.
(19)
În temeiul Legii privind falimentul, societatea care solicită un concordat cu creditorii trebuie să depună la tribunalul de supraveghere o listă cu măsurile privind reorganizarea și continuarea finanțării activității sale după concordat.
(20)
Potrivit Legii nr. 511/92 privind administrarea fiscală și modificările aduse sistemului autorităților financiare locale („Legea privind administrarea fiscală”), o societate poate solicita autorităților fiscale o amânare a plății impozitelor. Pentru sumele reportate se percepe dobândă, iar datoria amânată trebuie să fie garantată.
(21)
Legea privind administrarea fiscală reglementează și executarea creanțelor fiscale, care are ca scop recuperarea creanțelor fiscale ale statului prin vânzarea de bunuri imobiliare, de bunuri mobiliare sau a întreprinderii în ansamblul ei.
3. FAPTELE
(22)
În perioada noiembrie 2002-noiembrie 2003, beneficiarul a făcut uz de posibilitatea oferită de Legea privind administrarea fiscală de a-și amâna obligația de plată a accizelor la alcool (8). Datoria amânată se ridica la suma totală de 477 015 759 SKK (12,6 milioane EUR). Înainte de a accepta amânarea acestor plăți, Biroul fiscal și-a asigurat conform legii toate creanțele cu active ale beneficiarului. Autoritățile slovace arată că valoarea acestor garanții bazate pe conturile beneficiarului a fost de 397 476 726 SKK (10,5 milioane EUR). Cu toate acestea, beneficiarul susține că valoarea acestor garanții, astfel cum a fost estimată de experți la sfârșitul anului 2003, a fost de 193 940 000 SKK (5 milioane EUR). Aceasta este, potrivit beneficiarului, valoarea activelor garantate (bunuri mobile, bunuri imobiliare și creanțe) exprimată în așa-numitele „prețuri de expert”.
(23)
Începând cu 1 ianuarie 2004, prin Legea privind administrarea fiscală, modificată, a fost limitată posibilitatea de a solicita o amânare a plății impozitului. Beneficiarul a făcut uz de această posibilitate pentru accizele aferente lunii decembrie 2003 cu scadență în luna ianuarie 2004. Totuși, acesta nu a fost în măsură să achite sau să amâne accizele aferente lunii ianuarie 2004 cu scadență la data de 25 februarie 2004. În consecință, beneficiarul a devenit societate îndatorată în sensul Legii privind falimentul. Prin urmare, beneficiarul a pierdut licența pentru producerea și prelucrarea de băuturi spirtoase.
(24)
La 8 martie 2004, beneficiarul a prezentat o cerere de concordat la tribunalul regional competent. După ce a stabilit că toate cerințele juridice necesare sunt îndeplinite, tribunalul regional a decis inițierea unui concordat prin decizia din 29 aprilie 2004. Creditorii au votat în favoarea concordatului propus de beneficiar la întâlnirea din 9 iulie 2004. Concordatul a fost confirmat la 14 iulie 2004 prin decizie a tribunalului regional de supraveghere.
(25)
În august 2004, Biroul fiscal a formulat recurs împotriva acestei decizii de confirmare pronunțată de tribunal. Prin decizia din 25 octombrie 2004, Curtea Supremă a hotărât că recursul nu este admisibil și a declarat decizia tribunalului regional de aprobare a concordatului cu creditorii ca fiind valabilă și executabilă începând cu 23 iulie 2004. Procurorul general a introdus apoi recurs împotriva deciziei tribunalului regional în cadrul procedurii de recurs extraordinare.
(26)
Creditorii, inclusiv Biroul fiscal, au convenit cu beneficiarul asupra următorului concordat: 35 % din datorie va fi rambursată de beneficiar în termen de o lună de la data intrării în vigoare a concordatului, iar creditorii vor renunța la restul de 65 % din datorie. Prin urmare, toți creditorii au fost tratați în mod egal. Sumele corespunzătoare fiecărui creditor sunt indicate în tabelul de mai jos.
Tabelul 2
Situația datoriilor beneficiarului înainte și după concordat [SKK]
Creditor
Datorie înainte de
concordat
Datorie după
concordat (9)
Datorie anulată
Public
Biroul fiscal
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Privat
Tetra Pak a.s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
TOTAL
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Creanțele Biroului fiscal incluse în procedura concordatului s-au ridicat la 640 793 831 SKK (16,86 milioane EUR) și au cuprins accizele neplătite pentru perioada mai 2003-martie 2004, TVA-ul pentru perioada ianuarie-aprilie 2004, plus penalități și dobânzi. Creanțele la care Biroul fiscal a renunțat au totalizat 416 515 990 SKK (11 milioane EUR). Concordatul i-a permis Biroului fiscal să recupereze 224 277 841 SKK (5,86 milioane EUR).
(28)
Biroul fiscal a acționat în cadrul procedurii concordatului în calitate de creditor individual și, prin urmare, a votat separat. Prin urmare, pentru ca acest concordat să se realizeze, a fost necesar ca Biroul fiscal să voteze în favoarea acestuia. Poziția privilegiată a Biroului fiscal s-a datorat faptului că anumite creanțe au fost garantate în urma amânării datoriei fiscale a beneficiarului pentru perioada 2002-2003 (a se vedea considerentul 17). Toți ceilalți creditori au votat în favoarea concordatului propus. Creanțele acestora erau creanțe comerciale obișnuite, negarantate în niciun mod.
(29)
În conformitate cu cerințele Legii privind falimentul, beneficiarul a descris în propunerea sa de concordat măsurile de reorganizare a producției, distribuției și forței de muncă (inclusiv concedierea colectivă).
(30)
Pe plan organizatoric și al forței de muncă, beneficiarul a prevăzut următoarele măsuri: crearea unui grup universal de producție pentru toate activitățile de producție, reorganizarea parcului de vehicule prin scoaterea din uz a vehiculelor cu valoarea reziduală cea mai mică și reorganizarea activităților comerciale. Aceste măsuri trebuiau însoțite de concedierea a 50 de angajați în perioada martie-mai 2004. În plus, în aceeași perioadă, alți 50 de angajați urmau să primească 60 % din remunerație.
(31)
În domeniul producției și în cel tehnic, beneficiarul a afirmat că, întrucât societatea își pierduse licența de producere a băuturilor spirtoase, instalațiile de producție respective urmau să fie închiriate începând cu luna aprilie 2004. Beneficiarul prevedea reducerea sau încetarea producției unor băuturi nealcoolice nerentabile și a declarat că orice introducere a unui nou produs în această categorie va fi precedată de o analiză a rentabilității.
(32)
De asemenea, beneficiarul menționează următoarele măsuri: restructurarea costurilor ca urmare a reducerii costurilor de producție din cauza încetării producției de băuturi spirtoase, a renunțării la o parte din parcul de vehicule al societății și a vânzării vechilor instalații la fier vechi.
(33)
Beneficiarul prevedea, de asemenea, vânzarea clădirii administrative, a unui magazin și a unei case de agrement și a menționat posibilitatea de a vinde sau de a închiria instalația de producere a oțetului. În observațiile privind decizia de deschidere a procedurii oficiale de investigație, autoritățile slovace au confirmat faptul că vânzarea clădirii administrative, a magazinului și a casei de agrement nu a avut loc.
(34)
Beneficiarul prevedea și o vânzare intensivă a stocurilor sale de produse finite (11).
(35)
Propunerea prevedea ca beneficiarul să finanțeze concordatul prin resurse proprii (vânzare de stocuri) în valoare de 110 milioane SKK și prin intermediul unei finanțări externe sub forma unui împrumut în valoare de 100 milioane SKK acordat de o bancă comercială. Potrivit informațiilor prezentate de beneficiar ca răspuns la deschiderea procedurii oficiale de investigație, datoria restantă a fost acoperită în cele din urmă ca urmare a veniturilor provenite din emiterea de noi acțiuni (21 milioane SKK, 0,56 milioane EUR) și din vânzarea de stocuri (110 milioane SKK, 2,9 milioane EUR) și a unui împrumut acordat de Old Herold s.r.o. (100 milioane SKK; 2,6 milioane EUR). Scadența facturilor emise de Old Herold s.r.o. a fost de 40 de zile, ceea ce, potrivit beneficiarului, a reprezentat o perioadă de timp lungă în contextul situației sale financiare precare. Acest termen prelungit i-a permis beneficiarului să acumuleze numerarul necesar.
(36)
După deschiderea procedurii oficiale de investigație, autoritățile slovace au informat Comisia că, în baza acordului cu creditorii, la 17 decembrie 2004 a fost plătită Biroului fiscal suma de 224 277 841 SKK. Autoritățile slovace au confirmat faptul că au suspendat anularea datoriei stabilită în cadrul procedurii de concordat în așteptarea soluționării procedurii în cadrul Comisiei Europene.
(37)
În contextul contractelor privind executarea deciziei prin care Comisia a dispus recuperarea ajutorului, autoritățile slovace au informat Comisia cu privire la rezultatul căii de atac extraordinare menționate la considerentul 25: prin decizia din 27 aprilie 2006, Curtea Supremă a Republicii Slovace a anulat parțial decizia tribunalului regional competent din 14 iulie 2004 confirmând acordul cu creditorii pentru motivul că anumite restanțe de taxe de circulație în valoare de 424 490 SKK fuseseră incluse în concordat în mod greșit. Curtea Supremă a respins calea de atac extraordinară. Prin decizia din 18 august 2006, tribunalul regional competent a pus în aplicare decizia Curții Supreme din 27 aprilie 2006 și a stabilit sumele rectificate datorate Biroului fiscal la 640 369 341,4 SKK (35 % din această sumă reprezentând 224 129 269,1 SKK).
III. DECIZIA DE DESCHIDERE A PROCEDURII PREVĂZUTE LA ARTICOLUL 108 ALINEATUL (2) DIN TFUE
(38)
Comisia, prin decizia sa de deschidere a procedurii oficiale de investigație, și-a exprimat îndoiala cu privire la faptul că datoria anulată care face obiectul contestării nu a reprezentat un ajutor de stat. Comisia a ajuns la concluzia că comportamentul Biroului fiscal în cadrul procedurii concordatului nu a îndeplinit criteriul creditorului în economia de piață. Comisia a considerat, în special, că Biroul fiscal s-a aflat într-o situație diferită din punct de vedere juridic de cea a altor creditori, dat fiind faptul că acesta dispunea de creanțe garantate și putea iniția o procedură de executare fiscală. Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la faptul că procedura concordatului a condus la cele mai bune rezultate posibile pentru stat, în comparație cu procedura de faliment sau de executare fiscală.
(39)
Ulterior, Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la compatibilitatea ajutorului contestat cu piața internă. Mai întâi aceasta a pus la îndoială posibilitatea de a considera respectivul ajutor compatibil cu ajutorul pentru salvare, astfel cum au susținut autoritățile slovace. Ajutoarele pentru salvare pot consta numai în sprijin sub formă de lichidități precum garanții pentru împrumuturi sau împrumuturi. Cu toate acestea, măsura contestată reprezintă anularea unei datorii, ceea ce corespunde unui grant nerambursabil. În plus, măsura nu a fost asigurată pe baza ipotezei că, în termen de maximum șase luni de la data autorizării măsurii de salvare, beneficiarul va prezenta un plan de restructurare sau de lichidare sau va rambursa integral ajutorul acordat.
(40)
Comisia a luat apoi în considerare compatibilitatea măsurii contestate ca ajutor pentru restructurare și a pus la îndoială respectarea a două dintre condițiile principale: existența unui plan de restructurare care să asigure, într-un timp rezonabil, restabilirea pe termen lung a viabilității și limitarea ajutorului la minimul necesar.
IV. OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE
(41)
În plus față de informații privind faptele descrise în partea II, beneficiarul a prezentat următoarele observații.
(42)
Beneficiarul afirmă că dificultățile sale financiare de la începutul anului 2004 au fost cauzate de modificarea Legii privind administrarea fiscală, care a limitat la o singură dată pe an posibilitatea de a solicita o amânare a plății impozitelor. Aceasta a reprezentat o schimbare importantă pentru beneficiar, care, potrivit declarațiilor sale, se bazase pe acest mecanism în anii precedenți.
(43)
Cu privire la fondul cazului, beneficiarul a susținut în primul rând faptul că Comisia nu a avut competența de a revizui măsura contestată, deoarece măsura a fost pusă în executare înainte de data aderării și nu a fost aplicabilă după aderare. Măsura a fost pusă în executare înainte de aderare, deoarece procedura concordatului a fost inițiată la 8 martie 2004 și, potrivit declarațiilor beneficiarului, a fost aprobată de tribunal la 29 aprilie 2004, respectiv înainte de aderarea Slovaciei la Uniunea Europeană. În plus, autoritățile fiscale ar fi semnalat că sunt de acord cu concordatul propus în cadrul negocierilor care au precedat deschiderea procedurii concordatului. O ședință cu Direcția Impozite a Republicii Slovace a avut loc în decembrie 2003 și la 3 februarie 2004, Biroul fiscal local a trimis beneficiarului o scrisoare prin care ar fi confirmat posibilitatea de a acționa pe calea concordatului.
(44)
Beneficiarul a afirmat apoi că, chiar dacă Comisia a continuat să susțină că avea competența de a acționa, măsura contestată nu a reprezentat un ajutor de stat, deoarece nu a fost respectat principiul creditorului în economia de piață.
(45)
În primul rând, beneficiarul susține că este fals să se compare concordatul cu executarea fiscală, deoarece deschiderea primei o exclude sau o suspendă pe cea din urmă. Prin urmare, executarea fiscală nu a reprezentat o opțiune pentru Biroul fiscal. În plus, potrivit beneficiarului, dacă acesta nu ar fi deschis în mod voluntar procedura concordatului, câteva săptămâni sau luni mai târziu ar fi existat obligația legală, în baza legii care reglementează insolvența, de a lansa o procedură de faliment sau de concordat.
(46)
În al doilea rând, beneficiarul susține faptul că decizia statului de a evita falimentul și, în locul acesteia, de a căuta o soluție prin procedura concordatului atestă faptul că principiul creditorului în economia de piață este îndeplinit. Drept dovadă, beneficiarul prezintă certificate emise de doi auditori și de un administrator judiciar, conform cărora Biroul fiscal ar obține o valoare mai mare - și într-un termen mai scurt - prin procedura de concordat decât printr-o procedură de faliment. Beneficiarul prezintă și alte materiale și statistici pentru a demonstra faptul că procedura de faliment în Slovacia durează în medie între 3 și 7 ani și nu generează decât un venit foarte limitat obținut din vânzarea activelor (12).
(47)
Beneficiarul își bazează analiza, în principal, pe un raport din 7 iulie 2004, întocmit de societatea EKORDA, pe care Biroul fiscal l-ar fi avut în posesie înainte de votul creditorilor din 9 iulie 2004. Cu toate acestea, nu a fost prezentată nicio dovadă care să susțină această afirmație.
(48)
Conform raportului societății EKORDA, venitul din vânzarea bunurilor în caz de faliment s-ar ridica la cel mult 204 milioane SKK (5,3 milioane EUR) care, după deducerea diferitelor taxe în valoare de 45 de milioane SKK, ar fi de numai 159 milioane SKK (4,2 milioane EUR). Beneficiarul însuși a rectificat valoarea taxelor care urmează să fie deduse (36 de milioane SKK) și a ajuns la o valoare de 168 de milioane SKK (4,4 milioane EUR). Chiar dacă Biroul fiscal, în calitate doar de creditor individual și de departe cel mai important creditor, ar primi cea mai mare parte a acestor venituri, această sumă ar rămâne inferioară celei pe care Biroul fiscal a obținut-o în urma procedurii de concordat.
(49)
Pentru a ajunge la acest rezultat, societatea EKORDA a utilizat ca bază pentru raportul său valoarea contabilă de la 31 martie 2004 a activelor imobilizate, a stocurilor, a fluxurilor de numerar, luând în considerare gradul lor de recuperabilitate și valoarea lor scăzută. Societatea EKORDA a ajustat valoarea nominală a activelor beneficiarului aplicând un „coeficient de lichidare” pentru fiecare componentă a activelor în eventualitatea vânzării în caz de faliment (45 % pentru active imobilizate, 20 % pentru stocuri și creanțe pe termen scurt și 100 % pentru fluxul de numerar).
(50)
Societatea EKORDA menționează viitoarele venituri fiscale obținute din activitatea beneficiarului (13), precum și dezvoltarea ocupării forței de muncă în regiune și progresul industriei produselor alimentare în Slovacia ca factori foarte importanți care pledează în favoarea menținerii activității beneficiarului.
(51)
Beneficiarul menționează, de asemenea, alte două rapoarte. Auditorul, doamna Marta Kochová, a ajuns la concluzia că venitul maxim obținut din vânzarea activelor, care nu au fost, totuși, evaluate, s-ar ridica la 100 de milioane SKK (2,6 milioane EUR), ceea ce ar echivala, după deducerea taxelor în valoare de 22 de milioane, cu doar 78 de milioane SKK (2 milioane EUR). Administratorul judiciar, doamna Holovačová, ar fi arătat că, în opinia sa, în general, procedura de concordat este mai avantajoasă pentru creditori decât procedura de faliment. Unul dintre considerente este faptul că orice creditor este interesat ca debitorul să-și continue activitatea economică (viitoare venituri comerciale și fiscale).
(52)
În al treilea rând, beneficiarul susține necesitatea luării în considerare de considerente pe termen lung, precum viitoarele venituri fiscale. Se afirmă faptul că jurisprudența care exclude considerentele sociopolitice în aplicarea principiului creditorului în economia de piață nu este valabilă dacă autoritatea publică ține cont de calculul viitoarelor venituri fiscale (14). Potrivit beneficiarului, situația autorității publice din acest caz corespunde situației unui creditor din economia de piață care este un furnizor interesat de supraviețuirea unui client. Beneficiarul face apoi trimitere la jurisprudența care tratează principiul investitorului în economia de piață.
(53)
Beneficiarul concluzionează că principiul creditorului în economia de piață a fost respectat, iar măsura contestată nu constituie ajutor de stat.
(54)
Cu toate acestea, în cazul în care Comisia ar ajunge la o altă concluzie, beneficiarul susține că măsura contestată este compatibilă ca ajutor pentru restructurare. Beneficiarul afirmă că Biroul fiscal a verificat capacitatea planului de afaceri al beneficiarului în vederea restabilirii viabilității pe termen lung înainte de a-și da acordul cu privire la concordat. Lipsa unui plan formal de restructurare este, potrivit beneficiarului, nerelevant în cazul unei evaluări ex post realizate de Comisie, deoarece Comisia este în măsură în prezent să constate dacă beneficiarul a devenit viabil în mod real. Cu toate acestea, beneficiarul consideră că, în cazul unei evaluări ex ante, este necesar un plan de restructurare detaliat. Acesta descrie apoi în mod succint măsurile de restructurare adoptate: majorarea capitalului propriu, concedierea salariaților și vânzarea de stocuri. Beneficiarul consideră că încetarea producerii de băuturi spirtoase și închirierea instalațiilor de producție societății Old Herold s. r. o. a fost într-adevăr o măsură de restructurare. Chiar dacă inițial încetarea producției a fost rezultatul pierderii licenței, beneficiarul nu a solicitat o nouă licență la sfârșitul concordatului.
(55)
După părerea beneficiarului, condiția potrivit căreia el trebuie să contribuie în mod semnificativ la restructurare este, de asemenea, îndeplinită.
(56)
În cele din urmă, beneficiarul afirmă faptul că își desfășoară activitatea economică într-o regiune asistată și că este unul dintre cei mai importanți angajatori regionali, aspecte care ar trebui să fie luate în considerare în momentul aplicării orientărilor privind acordarea de ajutoare pentru restructurare.
V. OBSERVAȚIILE REPUBLICII SLOVACE
(57)
În reacția acestora la deschiderea procedurii oficiale de investigație, autoritățile slovace au formulat o serie de observații privind faptele care au fost menționate deja în partea II.
(58)
Autoritățile slovace au confirmat faptul că în momentul votării procedurii de concordat Biroul fiscal nu a luat în considerare aspectul legat de ajutorul de stat. Biroul fiscal nu a considerat procedura de concordat drept o formă de ajutor de stat și, în consecință, beneficiarului nu i s-a solicitat prezentarea unui plan de restructurare, diferit de planul de afaceri prezentat la tribunal, în conformitate cu legislația în materie de insolvență.
(59)
În reacția acestora la observațiile prezentate de beneficiar, autoritățile slovace au formulat următoarele observații.
(60)
Autoritățile slovace nu vor aplica observațiile beneficiarului privind durata medie a procedurii de faliment și venitul mediu obținut din vânzarea de active în cadrul procedurii de faliment în acest caz. După părerea lor, având în vedere numărul mic de creditori și existența de active cu o valoare de lichidare pozitivă, care depășește suma plătită statului după concordat, procedura de faliment s-ar fi finalizat într-un termen mai scurt decât media, iar venitul Biroului fiscal ar fi fost superior celui obținut în urma concordatului. Biroul fiscal local a efectuat o inspecție la sediul societății la 21 iunie 2004 și a constatat că începând cu 17 iunie 2004, beneficiarul deținea 161,3 milioane SKK, creanțe cu o valoare de 62,8 milioane SKK, stocuri de băuturi spirtoase cu o valoare de 84 de milioane SKK și active imobilizate cu o valoare contabilă de 200 de milioane SKK.
(61)
Autoritățile slovace consideră că procedura de executare fiscală a reprezentat o alternativă reală pentru Biroul fiscal. Acestea confirmă faptul că Biroul fiscal ar fi putut începe această procedură înainte de concordat, la fel cum ar fi putut să o facă în cazul în care tribunalul ar fi refuzat validarea concordatului (deoarece Biroul fiscal, în calitate de creditor individual, nu ar fi votat în favoarea sa).
(62)
Autoritățile slovace resping afirmația beneficiarului potrivit căreia dificultățile financiare au fost cauzate de modificarea Legii privind administrarea fiscală. Potrivit autorităților slovace, dificultățile financiare ale beneficiarului au fost cauzate de strategia financiară a acestuia de utilizare a impozitelor indirecte pentru realizarea activităților, în timp ce acesta trebuia pur și simplu să perceapă impozitele de la clienții săi și să le transfere în bugetul statului.
(63)
Autoritățile slovace contestă faptul că întâlnirea cu Direcția Impozite din decembrie 2003 reprezintă o dovadă a acordului prealabil al Biroului fiscal în ceea ce privește concordatul. Acestea au prezentat o scrisoare din 6 iulie 2004 din partea Direcției Impozite către Biroul fiscal, indicând că Biroul fiscal nu ar trebui să accepte concordatul propus de beneficiar, deoarece acesta este nefavorabil statului. Această scrisoare făcea referire la o altă scrisoare, cu caracter mai general, din 15 ianuarie 2004 adresată de Ministerul Finanțelor Direcției Impozite, solicitându-i să nu accepte propunerile de concordat cu creditori care ar implica anularea creanțelor fiscale de către birourile fiscale. În plus, autoritățile slovace interpretează scrisoarea din 3 februarie 2004, la care face referire beneficiarul (a se vedea considerentul 43), ca un dezacord explicit cu concordatul care prevedea rambursarea datoriei la nivelul de 35 %.
(64)
Autoritățile slovace susțin că beneficiarul nu și-a plătit la timp accizele aferente perioadei ianuarie 2001-martie 2004 și că și-a amânat în mod constant obligațiile fiscale.
(65)
Potrivit autorităților slovace, diferențele considerabile dintre estimările prezentate de rapoartele celor doi auditori (a se vedea considerentele 48 și 51) ridică semne de întrebare cu privire la credibilitatea celor două rapoarte. Autoritățile își manifestă îndoiala, în special, în ceea ce privește coeficientul de lichidare atribuit activelor circulante de către EKORDA. Acest coeficient ar trebuie să fie mai mare de 20 %.
(66)
În cele din urmă, potrivit autorităților slovace, beneficiarul nu a întocmit un plan de restructurare viabil, iar măsurile propuse în cadrul concordatului nu au putut fi considerate măsuri de restructurare.
VI. EVALUARE
1. COMPETENȚA COMISIEI
(67)
Având în vedere faptul că unele dintre evenimentele relevante au avut loc înainte de aderarea Slovaciei la Uniunea Europeană la 1 mai 2004, Comisia trebuie să stabilească mai întâi dacă are competența de a acționa în cazul măsurii contestate.
(68)
Măsurile care au fost puse în aplicare înainte de aderare, dar nu sunt aplicabile după aderare, nu pot fi examinate de Comisie în temeiul procedurii mecanismului provizoriu, prevăzut la punctul 3 din anexa IV la Tratatul de aderare, și nici al procedurilor prevăzute la articolul 108 din TFUE. Nici Tratatul de aderare și nici Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene nu îi impun Comisiei să revizuiască aceste măsuri și nici nu o autorizează în acest sens.
(69)
Măsurile puse în aplicare după aderare intră însă în mod clar în sfera de competență a Comisiei. Pentru a stabili momentul în care o anumită măsură a fost pusă în aplicare, criteriul relevant este reprezentat de actul obligatoriu din punct de vedere juridic prin care autoritatea națională competentă se angajează să acorde ajutorul (15).
(70)
Beneficiarul a afirmat că măsura contestată a fost pusă în aplicare înainte de aderare și nu este aplicabilă după aceasta (a se vedea considerentul 43).
(71)
Comisia nu poate accepta argumentele prezentate de beneficiar. Propunerea de a deschide o procedură de concordat nu reprezintă un act al autorității care acordă ajutorul, ci un act al beneficiarului. Nici decizia tribunalului de autorizare a procedurii concordatului nu este un act al autorității care acordă ajutorul. Această decizie a permis doar beneficiarului și creditorilor să continue negocierile cu privire la concordat, însă, în mod clar, nu a reprezentat acordarea ajutorului. Nu există nicio dovadă a faptului că Biroul fiscal și-a dat acordul cu privire la măsura contestată cu ocazia întâlnirii din decembrie 2003. Dimpotrivă, autoritățile slovace au negat orice astfel de acord preliminar. Scrisoarea din 3 februarie 2004 exprimă în mod explicit refuzul de a accepta o propunere de concordat cu o rambursare a datoriei la nivelul de 35 %.
(72)
Decizia autorității competente de a anula o parte din creanțele sale a fost luată la 9 iulie 2004, când Biroul fiscal și-a dat acordul pentru concordatul propus de beneficiar.
(73)
În consecință, întrebarea legată de caracterul aplicabil al măsurii după aderare este fără obiect.
(74)
Prin urmare, Comisia concluzionează că deține competența de a evalua măsura contestată în conformitate cu articolul 108 din TFUE.
2. EXISTENȚA UNUI AJUTOR DE STAT ÎN SENSUL ARTICOLULUI 107 ALINEATUL (1) DIN TFUE
(75)
Articolul 107 alineatul (1) din TFUE prevede că sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de un stat membru sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care afectează schimburile comerciale dintre statele membre.
(76)
Anularea unei datorii față de o autoritate publică, precum un birou fiscal, reprezintă o formă de utilizare a resurselor de stat. Măsura este selectivă, deoarece de aceasta beneficiază o singură întreprindere.
(77)
Până la evenimentele care au avut ca rezultat deschiderea procedurii de insolvență, beneficiarul avea ca obiect de activitate producția de băuturi spirtoase, de băuturi nealcoolice și de conserve de fructe și legume. În 2003, beneficiarul era al treilea producător de băuturi spirtoase din Slovacia. După pierderea licenței de producere a băuturilor spirtoase în martie 2004, beneficiarul a avut ca obiect de activitate vânzarea engros de băuturi spirtoase produse de altă societate, Old Herold s. r. o., care a închiriat activele de producție ale beneficiarului. Toate sectoarele în care beneficiarul își desfășurase activitatea înainte de concordat și în care își desfășoară și în prezent activitatea se înscriu în schimburile comerciale dintre statele membre.
(78)
În decizia de deschidere a procedurii oficiale de investigație, Comisia a exprimat îndoieli cu privire la posibilitatea ca măsura să fi denaturat sau să fi amenințat să denatureze concurența oferindu-i beneficiarului un avantaj pe care acesta din urmă nu ar fi avut capacitatea de a-l obține în mod normal pe piață. Cu alte cuvinte, Comisia a avut îndoieli legate de faptul că statul a acționat în privința beneficiarului ca un creditor în economia de piață.
(79)
S-a stabilit că acordul cu creditorii conținea aceleași condiții privind datoria, atât pentru creditorii privați, cât și pentru Biroul fiscal (creditor public). un procentaj de 35 % din datorie urma să fie plătit creditorilor într-un termen dat, ceea ce beneficiarul a și făcut, iar procentajul de 65 % rămas urma să fie anulat.
(80)
Cu toate acestea, poziția Biroului fiscal în calitate de creditor în acest caz a fost deosebit de puternică și nu poate fi comparată cu cea a unui creditor tipic în cadrul unei proceduri de faliment. Situația juridică și economică a Biroului fiscal înainte de acordul cu creditorii a fost mai avantajoasă decât cea a creditorilor privați. Biroul fiscal, cu mai mult de 99 % din toate creanțele înregistrate în cadrul procedurii de faliment, a fost în mod clar un creditor dominant și decisiv, dar a fost și un creditor individual, ceea ce are o și mai mare importanță. Prin urmare, creanțele sale ar putea fi achitate în orice moment pe durata procedurii de faliment din încasările obținute din vânzarea activelor garantate: conform descrierii de la considerentul 18 de mai sus, aceste încasări ar fi utilizate în mod exclusiv pentru a achita creanțele creditorului individual. În consecință, este necesar să se analizeze în detaliu dacă Biroul fiscal a utilizat toate mijloacele pe care le-a avut la dispoziție pentru a obține cea mai mare rată posibilă de rambursare a creanțelor sale, astfel cum ar face orice creditor în economia de piață.
(81)
Condițiile pe care trebuie să le îndeplinească o măsură pentru a fi considerată ajutor în sensul articolului 107 din TFUE nu sunt îndeplinite dacă întreprinderea beneficiară ar fi putut obține, în circumstanțe care corespund condițiilor de piață normale, același avantaj ca cel pe care l-ar fi facilitat dispunerea de resurse de stat (16). Această evaluare este realizată prin aplicarea, în principiu, a criteriului creditorului privat în economia de piață. Atunci când un creditor public acordă facilități de plată pentru o datorie pe care o are față de întreprindere, aceste facilități de plată constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE dacă, ținând seama de importanța avantajului economic acordat astfel, întreprinderea beneficiară nu ar fi obținut, în mod evident, facilități comparabile cu cele ale unui creditor privat care se află într-o situație cât mai apropiată posibil de cea a creditorului public și care urmărește recuperarea sumelor care îi sunt datorate de către un debitor care are dificultăți financiare (17).
(82)
Aplicabilitatea criteriului operatorului privat de pe piață depinde, în cele din urmă, de oferirea de către statul membru în cauză, altfel decât în calitatea sa de autoritate publică, a unui avantaj economic unei întreprinderi. Rezultă că, în cazul în care un stat membru se bazează pe criteriul respectiv pe parcursul procedurii administrative, în cazul în care există îndoieli, trebuie să se stabilească în mod clar și pe baza unor dovezi obiective și verificabile că măsura pusă în aplicare este imputabilă statului care acționează ca un operator privat de pe piață. Dovezile respective trebuie să indice în mod clar faptul că statul membru în cauză a luat decizia de a acționa anterior sau simultan cu momentul acordării avantajul economic. În acest sens, pot fi necesare dovezi care să demonstreze că decizia s-a bazat pe evaluări economice comparabile cu evaluările pe care, în circumstanțele speței, un operator de piață privat rațional le-ar fi efectuat într-o situație cât mai apropiată posibil de cea a statului membru. Cu toate acestea, nu este suficientă bazarea pe evaluări economice efectuate după acordarea avantajului sau pe constatări retrospective care atestă că, de fapt, modul de acțiune ales de statul membru în cauză a fost benefic, sau pe justificări ulterioare privind modul de acțiune ales efectiv (18).
(83)
În rezumat, Republica Slovacă afirmă că, în opinia sa, măsura constituie ajutor de stat. Aceasta recunoaște faptul că, în momentul concordatului, varianta ajutorului de stat pur și simplu nu a fost luată în considerare și a solicitat ca măsura contestată să fie tratată ca ajutor pentru salvare. Rezultă deci că cerințele jurisprudenței menționate mai sus nu au fost respectate în cazul de față, măsura contestată constituind ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(84)
Beneficiarul este cel care a susținut că măsura nu constituie ajutor și prezintă documentele descrise mai sus, în special rapoarte întocmite de doi auditori.
(85)
Pe baza informațiile prezentate atât de beneficiar, cât și de autoritățile slovace, Comisia a stabilit următoarele elemente privind situația financiară a beneficiarului în anul respectiv, în măsura necesară aplicării criteriului creditorului în economia de piață. Comisia nu este în măsură să verifice în contabilitatea beneficiarului situația la 31 martie 2004 prezentată de acesta și situația la 17 iunie 2004 prezentată de autoritățile slovace. Cu toate acestea, Comisia nu are niciun motiv să pună la îndoială veridicitatea acestor cifre.
Tabelul 3
Situația financiară a beneficiarului în perioada 2003-2004 [milioane SKK]
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Active imobilizate (24)
208
205
204
200
200
Stocuri
119
209
176
84
52
Numerar
3
50
94
161
27
Creanțe comerciale pe termen scurt
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Comisia va examina mai întâi dovezile prezentate de beneficiar în sprijinul declarației potrivit cărei procedura de faliment ar fi adus Biroului fiscal o valoare mai mică decât procedura de concordat (secțiunea 2.1). Comisia va analiza apoi situația în ceea ce privește executarea fiscală (secțiunea 2.2). În cele din urmă, Comisia va analiza celelalte dovezi prezentate de autoritățile slovace și de beneficiar (secțiunea 2.3).
(87)
Astfel cum se descrie la considerentul 37, valoarea datoriei care urmează să fie inclusă în concordat a fost redusă ca urmare a căii de atac extraordinare. Cu toate acestea, ar trebui remarcat faptul că această hotărâre a fost pronunțată la mai mulți ani după decizia de încheiere a concordatului. În scopul criteriului creditorului în economia de piață, informațiile disponibile în momentul în care un creditor ipotetic ar fi evaluat care mod de acțiune ar fi fost cel mai adecvat rămân standardul în funcție de care poate fi măsurat comportamentul creditorului public. Analiza de mai jos utilizează, în consecință, situația prezentată în concordatul încheiat la 23 iulie 2004.
2.1. Acordul cu creditorii în comparație cu falimentul
(88)
Pentru a evalua dacă beneficiarului i-a fost acordat în mod efectiv un avantaj, Comisia trebuie să realizeze o evaluare globală, luând în considerare toate dovezile relevante pentru acest caz care să îi permită să stabilească dacă societatea beneficiară nu ar fi obținut, în mod evident, facilități comparabile de la un creditor privat (27). Cu alte cuvinte, Comisia trebuie să analizeze dacă Biroul fiscal a obținut o valoare mai mare acceptând condițiile concordatului sau dacă ar fi fost mai avantajat dacă ar fi deschis o procedură de faliment.
(89)
Comisia consideră că raportul societății EKORDA nu este o bază credibilă pentru compararea concordatului propus cu o procedură de faliment ipotetică. Autoritățile slovace sunt de acord cu Comisia în acest sens.
(90)
Mai întâi, Comisia remarcă faptul că, în raportul său din 7 iulie 2004 (cu numai două zile înainte de reuniunea creditorilor), societatea EKORDA a folosit în calculele sale situația activelor beneficiarului la data de 31 martie 2004. Din tabelul 3 reiese în mod clar faptul că nivelul diferitelor active a evoluat în mod considerabil după 31 martie 2004. Mai concret, o mare parte a stocurilor a fost vândută, ceea ce a dus la o majorare a fluxurilor de numerar. Aceste schimbări au o foarte mare importanță în momentul aplicării coeficienților de lichidare, care variază între 20 % pentru stocuri și creanțele pe termen scurt și 100 % pentru fluxurile de numerar. Într-adevăr, chiar dacă coeficienții de lichidare estimați de societatea EKORDA ar fi fost corecți (și pe care Comisia îi contestă din motivele expuse mai jos) și aplicând metodologia utilizată de societatea EKORDA, tabelul următor arată cât de diferite ar fi fost rezultatele calculelor dacă s-ar fi bazat pe situația financiară din 28 aprilie 2004 și pe cea din 17 iunie 2004, adică înainte de ședința creditorilor de pe 9 iulie 2004.
Tabelul 4
Compararea veniturilor posibile în urma vânzării activelor beneficiarului în cadrul unei proceduri de faliment [milioane SKK]
Situația la:
31.3.2004
28.4.2004
17.6.2004
Coeficient de lichidare [%]
Valoare contabilă
Venit
Valoare contabilă
Venit
Valoare contabilă
Venit
Active imobilizate
45
205
92
204
92
200
90
Stocuri
20
209
42
176
35
84
17
Creanțe pe termen scurt
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Numerar
100
50
50
94
94
161
161
Total
204
238
275
(91)
Ar trebui remarcat faptul că planul de afaceri prezentat de beneficiar tribunalului prevedea vânzarea de stocuri în valoare de 110 milioane SKK în perioada martie-mai 2004. Prin urmare, societatea EKORDA trebuie să fie conștientă de faptul că activele beneficiarului urmau să facă obiectul unor modificări substanțiale după 31 martie 2004, dar nu a luat în considerare acest fapt.
(92)
Dacă valoarea contabilă a activelor beneficiarului la data de 28 aprilie 2004 ar fi fost luată în considerare, aceasta fi condus la concluzia că veniturile posibile în urma vânzării activelor beneficiarului în cadrul unei proceduri de faliment ar fi fost mai mari decât s-a estimat în raport (238 de milioane SKK sau 6,3 milioane EUR, în loc de 204 milioane SKK sau 5,3 milioane EUR). O analiză utilizând cifrele din iunie 2004 ar fi permis obținerea unei concluzii mai clare conform căreia veniturile posibile în urma vânzării activelor beneficiarului în cadrul unei proceduri de faliment (275 de milioane SKK; 7,2 milioane EUR) ar fi fost mai ridicate decât veniturile propuse în cadrul concordatului, iar Biroul fiscal ar fi trebuit să-și utilizeze dreptul de veto și să respingă propunerea, ceea ce ar fi însemnat sfârșitul procedurii concordatului. Comisia ar dori să sublinieze că rezultatele sus-menționate au fost obținute utilizând ipotezele și metodologia societății EKORDA.
(93)
Cu toate acestea, Comisia nu poate accepta metodologia utilizată de societate EKORDA și nu consideră că ipotezele beneficiarului sunt credibile. Această concluzie este consolidată de îndoielile exprimate de autoritățile slovace, astfel cum sunt descrise la considerentele 60 și 65.
(94)
Înainte de toate, societatea EKORDA nu explică în raportul său modul în care a stabilit cei trei coeficienți de lichidare. Scopul coeficienților de lichidare este acela de a calcula valoarea reziduală a activelor vândute în cadrul procedurii de lichidare, luând în considerare natura vânzării, și anume active vândute separat, sub constrângerea timpului etc. Prin urmare, se presupune că valoarea activelor obținută prin vânzarea în cadrul unei proceduri de lichidare este de obicei mai redusă decât valoarea contabilă, în funcție de tipul de active. Ponderea procentuală a valorii activelor obținute în urma unei proceduri de lichidare comparată cu valoarea contabilă reprezintă coeficientul de lichidare.
(95)
În plus, coeficientul de lichidare de 45 % pentru activele imobilizate pare să fie prea scăzut. Potrivit beneficiarului însuși, valoarea activelor date în garanție în favoarea Biroului fiscal a fost 194 de milioane SKK (31). Această valoare este, potrivit beneficiarului, exprimată în prețurile estimate de către experți independenți spre sfârșitul anului 2003/începutul anului 2004. După părerea Comisiei, un asemenea „preț de expert” ar trebui, în mod normal, să reflecte valoarea generală a activelor, o aproximare care exprimă prețul cu care pot fi vândute activele la un moment dat. Ar trebui reamintit faptul că valoarea oferită experți pentru aceste active a fost stabilită cu scopul de a determina valoarea acestora ca garanție pentru autoritățile slovace împotriva datoriei privind impozitul amânat al beneficiarului, astfel cum se prevede în Legea privind administrarea fiscală. Societatea EKORDA nu oferă nicio clarificare cu privire la motivul pentru care vânzarea activelor imobilizate în cadrul unei proceduri de faliment nu ar genera profituri mai mari de 45 % din valoarea contabilă a acestora de 205 milioane SKK, din moment ce beneficiarul însuși a estimat aceste active la o valoare considerabil superioară.
(96)
Ca răspuns la argumentul beneficiarului, potrivit căruia ar fi mai dificil să se găsească un cumpărător, deoarece majoritatea utilajelor reprezentând garanția sa a fost limitată exclusiv la producerea de băuturi spirtoase, de băuturi nealcoolice sau de conserve, Comisia face următoarele două observații. În primul rând, „prețul de expert” al bunurilor imobile date în garanție era de 105 milioane SKK, ceea ce este în sine o sumă mai mare decât venitul total estimat de societatea EKORDA (92 de milioane SKK). În al doilea rând, evoluția actuală a situației întreprinderii arată faptul că aceste instalații de producție și-au găsit repede un nou utilizator Old Herold s.r.o. Într-adevăr, imediat după ce și-a pierdut licența pentru producerea de băuturi spirtoase, instalațiile sale de producție au fost închiriate societății Old Herold. Prin urmare, se pare că există un interes iminent din partea unui concurent pentru aceste instalații de producție.
(97)
În ceea ce privește stocurile, chiar autoritățile slovace consideră că coeficientul de lichidare trebuie să fie mai mare de 20 %.
(98)
Beneficiarul a avut capacitatea de a genera 110 milioane SKK din vânzarea stocurilor sale în 2004 (a se vedea considerentul 35), respectiv peste 50 % din valoarea contabilă a stocurilor pe care societatea EKORDA și-a bazat evaluarea. Aceasta indică faptul că coeficientul de lichidare de 20 % a fost prea scăzut. Modificările înregistrate în bilanț în 2004 în ceea ce privește stocurile susțin această concluzie. În plus, în planul său de afaceri, beneficiarul însuși estimează că veniturile obținut din vânzarea stocurilor în perioada martie-mai 2004 vor fi în valoare de 110 milioane SKK (a se vedea considerentul 35). Societatea EKORDA a ignorat această estimare. În cele din urmă, dată fiind natura activităților beneficiarului, se poate presupune că stocurile erau constituite din produse finite și semifinite care ar fi putut fi vândute direct către distribuitori sau consumatori, sprijinind în continuare utilizarea unui coeficient de lichidare mai ridicat.
(99)
Comisia consideră că coeficientul de lichidare pentru stocuri ar trebui să fie de 52 %. Această cifră se bazează pe estimarea beneficiarului referitoare la veniturile pe care le-ar obține din vânzarea stocurilor în scopul finanțării concordatului (respectiv 110 milioane SKK). Luând în considerare valoarea contabilă la momentul respectiv (209 milioane SKK), singurul coeficient de lichidare posibil pentru stocuri a fost, însă, de minimum 52 % (52 % din 209 milioane reprezentând 110 milioane).
(100)
În ceea ce privește creanțele pe termen scurt, societatea EKORDA a aplicat o dublă ajustare. În primul rând, acesta a ajustat valoarea lor contabilă cu un factor de 59 % (valoarea contabilă a fost de 166 de milioane SKK, iar valoarea utilizată de societatea EKORDA în calculele sale a fost de 98 de milioane SKK), aplicând apoi un coeficient de lichidare scăzut de 20 %. Această metodologie este discutabilă. Poate fi admisă o ajustare a valorii contabile a creanțelor pentru a reflecta valoarea reală a acestora la un moment dat. Cu toate acestea, societatea EKORDA nu oferă nicio explicație cu privire la motivul pentru care veniturile obținute în urma unei proceduri de faliment/lichidare ar fi de doar o cincime (20 de milioane SKK) din ceea ce beneficiarul însuși a presupus va putea obține de la debitori (98 de milioane SKK).
(101)
Valoarea contabilă a creanțelor pe termen scurt pe baza situației din martie 2004 (166 milioane SKK) a fost ajustată la 98 de milioane SKK de societatea EKORDA pentru a rectifica creanțele care nu pot fi colectate și pe cele de calitate inferioară. În plus, cu toate acestea, societatea EKORDA a aplicat valorii contabile ajustate un coeficient de lichidare de numai 20 %. În cazul în care coeficientul de lichidare de 59 % aplicat de societate EKORDA pentru ajustarea valorii contabile a creanțelor pe termen scurt se aplică valorii contabile pe baza situației din iunie 2004 (63 de milioane SKK), rezultatul este de 37 milioane SKK. Cu toate acestea, conform informațiilor furnizate de autoritățile slovace, existau creanțe în valoare de 63 de milioane SKK care constituiau creanțe executorii. În consecință, este discutabilă necesitatea efectivă de a ajusta valoarea lor contabilă.
(102)
În orice caz, nu există un motiv evident pentru care valoarea de lichidare ar trebui să fie chiar mai mică decât valoarea ajustată. Prin urmare, Comisia consideră că veniturile preconizate a fi obținute din creanțele pe termen scurt nu este cu siguranță mai mică decât valoarea ajustată de 37 de milioane SKK.
(103)
Dată fiind situația prezentată mai sus, Comisia a ajustat estimările prezentate de societate EKORDA și a realizat o nouă evaluare a situației din iunie 2004. Această evaluare arată în mod clar că veniturile posibile în urma vânzării activelor beneficiarului în urma unei proceduri de faliment ar fi fost mult mai mari decât veniturile estimate în raportul societății EKORDA. Situația este prezentată în mod succint în tabelul de mai jos.
Tabelul 5
Comparația veniturilor posibile în urma vânzării activelor beneficiarului în urma unei proceduri de faliment
Situația prezentată de societatea EKORDA în raport cu situația rectificată a Comisiei (în milioane SKK)
Societatea EKORDA
(31.3.2004)
Rectificare
(17.6.2004)
Valoare contabilă
Venit
Valoare contabilă
Venit
Active imobilizate
205
92
200
194 (32)
Stocuri
209
42
84
43 (33)
Creanțe pe termen scurt
98 (34)
20
63
37 (35)
Numerar
50
50
161
161
Total
562
204
508
435
(104)
Costurile procedurii de faliment, potrivit observațiilor beneficiarului privind decizia de deschidere, ar trebui să constituie 18 % din valoarea estimată din încasările obținute din vânzarea activelor beneficiarului în cadrul procedurii respective. Conform beneficiarului, în lumina raportului Băncii Mondiale din 2004 (36), aceasta reprezintă o rată adecvată. Prin urmare, aplicând acest procentaj la valoarea rectificată a veniturilor posibile în urma vânzării activelor beneficiarului, astfel cum a fost stabilit de către Comisie, costurile procedurii de faliment s-ar ridica la 78,3 milioane SKK. În momentul deducerii acestei sume din veniturile rectificate obținute din vânzarea activelor beneficiarului, rezultatul este mult superior totalului primit de Biroul fiscal în baza concordatului (435 de milioane - 78,3 milioane = 356,7 milioane; totalul convenit în baza concordatului a fost de 224,3 milioane SKK).
(105)
Astfel cum se indică în tabelul 5, veniturile posibile în urma vânzării activelor beneficiarului au fost în valoare de 435 de milioane SKK. Având în vedere faptul că Biroul fiscal ar fi primit aproape 100 % din încasările obținute din vânzare (37) și chiar permițând ridicarea costurilor procedurii de faliment la maximum 18 % din aceste încasări după cum a afirmat beneficiarul, Biroul fiscal tot ar fi putut primit cu 132,4 milioane EUR mai mult decât în baza concordatului.
(106)
În plus, chiar prin aplicarea unor coeficienți de lichidare foarte scăzuți furnizați de societate EKORDA în cazul valorii activelor beneficiarului în iunie 2004, veniturile posibile în urma vânzării acestor active (după deducerea costurilor procedurii de faliment - 18 %), ar fi în valoare de 225,5 milioane SKK, ceea ce reprezintă o sumă în continuare mai mare decât cea convenită de Biroul fiscal în baza concordatului (38).
(107)
În cele din urmă, trebuie remarcat faptul că autoritățile slovace nu au susținut declarația beneficiarului conform căreia Biroul fiscal a avut la dispoziție raportul întocmit de societate EKORDA înainte de ședința creditorilor din 9 iulie 2004 și, prin urmare, l-ar fi putut utiliza ca bază pentru decizia acestuia. Cu toate acestea, Biroul fiscal nu a avut rezultatele propriei investigații realizate în luna iunie 2004, care arătau că Frucona dispunea de active importante, astfel cum se indică în tabelul 3. Pe baza acestor date, Direcția Impozite, printr-o scrisoare din 6 iulie 2004 adresată Biroului fiscal, a indicat faptul că Biroul fiscal local nu ar trebui să accepte concordatul propus de beneficiar, deoarece acesta nu era favorabil statului.
(108)
Celelalte rapoarte întocmite de experți furnizate de beneficiar nu au reușit să respecte standardul solicitat pentru a demonstra că a fost îndeplinit criteriul creditorului în economia de piață. În special, niciunul dintre rapoarte nu indică factorii pe care s-a bazat stabilirea coeficienților de lichidare, uneori foarte reduși. În plus, se poate observa, în ceea ce privește raportul doamnei Kochová, ale cărei concluzii au fost semnificativ diferite de concluziile formulate de societate EKORDA, că nu este clar în ce scop a fost întocmit acest raport și care sunt perioada și ipotezele pe care s-a bazat. Raportul întocmit de administratorul judiciar, doamna Holovačová, menționează numai faptul că, în general, procedurile de concordat sunt mai avantajoase pentru creditori decât procedurile de faliment. Prin urmare, niciuna dintre informațiile conținute în oricare dintre aceste două rapoarte nu poate fi utilizată pentru a sprijini sau pentru a respinge afirmația beneficiarului conform căreia criteriul creditorului în economia de piață a fost îndeplinit.
(109)
În plus, în ceea ce privește argumentele referitoare la durata procedurilor de faliment, circumstanțele acestui caz trebuie să fie luate în considerare la evaluarea impactului pe care durata posibilă a procedurilor de faliment ar putea să o aibă asupra procesului decizional al unui creditor privat ipotetic.
(110)
Faptul că statul s-a aflat într-o poziție privilegiată în comparație cu alți creditori, datorită faptului că datoria sa era garantată cu activele imobilizate ale beneficiarului, constituie un alt aspect important în acest caz. În cauza HAMSA, Tribunalul a confirmat că statutul de creditor garantat reprezintă un factor relevant care trebuie să fie luat în considerare în momentul aplicării criteriului creditorului privat (39). În conformitate cu articolul 31 alineatul (1) litera (e) din Legea privind falimentul, creanțele unui creditor individual pot fi achitate în orice moment pe parcursul procedurii de faliment din vânzarea activelor care asigură garanția. Prin urmare, în ceea ce privește activele date în garanție în favoarea Biroului fiscal, durata procedurilor de faliment în ansamblu a fost, în opinia Comisiei, irelevantă, deoarece aceste creanțe ar fi putut fi achitate în mod independent de evoluția procedurilor respective.
(111)
În special, chiar luând valoarea estimată de beneficiar în ceea ce privește activele garantate, Biroul fiscal ar fi putut obține o satisfacție anticipată prin vânzarea de valori mobiliare în valoare de cel puțin 194 de milioane SKK sau de 86 % din suma propusă în acordul cu creditorii. Numai în cazul în care ar fi existat anumite perspective ca acesta să nu primească întreaga sumă convenită în concordat, Biroul fiscal ar fi trebuit să analizeze dacă a meritat să aștepte sfârșitul procedurii de faliment. Mai mult, la distribuirea finală a creditorilor, Biroul fiscal ar fi primit aproximativ 99 % din veniturile obținute din vânzarea activelor rămase (185 de milioane SKK, în scenariul cel mai pesimist, și anume prin aplicarea coeficienților de lichidare utilizați de societatea EKORDA, a se vedea tabelul 4). Ar fi trebuit să fie evident pentru Biroul fiscal că recuperarea datoriilor care ar fi rezultat ar fi fost cu mult mai mare decât suma oferită în baza concordatului și că doar o mică parte din acest total ar fi implicat o așteptare, spre deosebire de așteptarea implicată de concordat.
(112)
Prin urmare, se poate concluziona că informațiile privind durata procedurilor de faliment în Slovacia nu ar fi putut influența în mod semnificativ decizia unui creditor privat ipotetic.
(113)
În plus, în orice caz, la momentul concordatului, beneficiarul avea: (i) un număr foarte scăzut de creditori; și (ii) active cu o valoare de lichidare mai ridicată decât valoarea convenită de stat în baza concordatului (astfel cum se ilustrează în tabelul 5, numai veniturile posibile în urma vânzării activelor negarantate era de 241 de milioane SKK).
(114)
Numărul creditorilor implicați în concordat a fost foarte scăzut, și anume nu au existat decât cinci creditori. Dintre acești cinci creditori, patru erau creditori privați, iar ponderea acestora din totalul datoriei a fost de numai 0,6 % (3 797 608 SKK din 644 166 949 SKK), astfel cum se ilustrează în tabelul 2. Prin urmare, statul a fost de departe cel mai important creditor cu 99,4 % din creanțele totale. Astfel de circumstanțe ar reduce în mod semnificativ riscul unor eventuale dezacorduri între creditori și litigii ulterioare și ar manifesta tendința de a scurta durata procedurii de faliment.
(115)
În ceea ce privește argumentul prezentat de beneficiar, pe baza unui raport al Băncii Mondiale „Doing Business 2004” care susține că procedurile de faliment în Slovacia durează în medie 4,8 ani, trebuie menționat faptul că raportul se referă la un „indicator de închidere a unei întreprinderi” general, care măsoară timpul total al unei proceduri de faliment, precum și competențele tribunalului în cadrul unei proceduri de faliment. Această durată nu este complet identică cu durata medie a unei proceduri de faliment. Autoritățile slovace și-au exprimat opinia că, având în vedere circumstanțele acestui caz, durata procedurii de faliment ar fi mai scurtă decât media (a se vedea considerentul 60). Această evaluare a autorităților slovace este deosebit de relevantă având în vedere faptul că procedura în cauză ar urma să fie organizată în conformitate cu legislația și practicile slovace în materie de faliment. În plus, guvernul slovac a fost el însuși creditorul beneficiarului.
(116)
În plus, durata procedurii de faliment în rapoartele furnizate de beneficiar variază în mod semnificativ de la doi ani la peste șase ani (40). Prin urmare, evaluările duratei procedurilor de faliment în Slovacia pe care beneficiarul le-a prezentat Comisiei au constituit generalizări și nu au luat în considerare particularitățile cazului de față. O parte dintre aceste evaluări au avut un caracter aproximativ și, într-o anumită măsură, au fost divergente între ele.
(117)
În ceea ce privește exemplul specific al unei societăți slovace din același sector de activitate, ca beneficiar a cărui procedură de faliment a durat peste cinci ani, trebuie remarcat faptul că beneficiarul nu a reușit să demonstreze modul în care acest exemplu se referă la acest caz și, în special, dacă societatea respectivă s-a aflat în aceeași situație juridică și materială sau într-o situație juridică și materială foarte apropriată de cea a beneficiarului (41). Având în vedere faptul că beneficiarul a avut un creditor mare cu statut privilegiat, statul, și un număr de active cu o valoare de evaluare semnificativă, procedura de faliment în cazul beneficiarului ar fi putut fi încheiată relativ repede și, astfel, ar fi prezentat un mod de acțiune preferat pentru cel mai mare creditor, statul.
(118)
În cele din urmă, chiar pornind de la premisa că procedura de faliment ar fi durat între patru și cinci ani, după cum a afirmat beneficiarul, diferența dintre posibilele sume care puteau fi recuperate și sumele convenite în baza concordatului era atât de mare, încât durata procedurilor respective nu ar fi jucat un rol semnificativ în decizia unui creditor privat privind acceptarea sau respingerea concordatului. Având în vedere o rată de actualizare de 5,14 % (42), valoarea actuală a viitorului flux de numerar de 356,7 milioane SKK, chiar și după cinci ani, este de 277,6 milioane SKK, respectiv cu mult peste suma convenită în baza concordatului. În aceste condiții, procedura de faliment ar fi trebuit să dureze peste 9 ani pentru ca valoarea actualizată să fie mai mică decât suma convenită în baza concordatului. O procedură de lichidare atât de lungă nu ar fi fost considerată posibilă în acest caz de către niciun operator privat de pe piață. În plus, valoarea actualizată a sumelor totale de recuperat ar fi majorată în continuare, dacă s-ar lua în considerare faptul că o parte semnificativă a datoriei ar fi putut fi rambursată mai devreme prin vânzarea a activelor garantate (a se vedea considerentul 111).
(119)
Pe baza dovezilor disponibile, se poate concluziona că un creditor privat nu ar fi încheiat concordatul în condițiile convenite de Biroul fiscal în acest caz; având în vedere faptul că Biroul fiscal ar putea fi satisfăcut în calitate de creditor individual în orice moment pe durata procedurii de faliment și că, în plus, ar putea obține 99 % din veniturile distribuite de creditorii rămași (ca urmare a mărimii creanțelor sale în raport cu creanțele celorlalți creditori), se poate concluziona că aproape toate veniturile obținute în cadrul procedurii de faliment ar fi transferate Biroului fiscal și, astfel cum s-a demonstrat mai sus, ar fi fost mai mari decât suma convenită în baza concordatului între creditori.
2.2. Concordatul cu creditorii în comparație cu executarea creanțelor fiscale
(120)
Biroul fiscal, spre deosebire de creditorii privați, avea dreptul să procedeze, din proprie inițiativă, la executarea creanțelor fiscale prin vânzarea bunurilor imobiliare, a utilajelor sau a întreprinderii în ansamblul său. Nu au fost furnizate dovezi, în sensul jurisprudenței menționate anterior la considerentul 82, care să indice că Biroul fiscal a luat în considerare acest mod de acțiune și a concluzionat că ar fi mai puțin avantajos decât acceptarea concordatului.
(121)
În orice caz, Comisia consideră irelevant argumentul beneficiarului, conform căruia procedura de concordat protejează societatea împotriva executării creanțelor fiscale. Astfel cum au confirmat autoritățile slovace, executarea creanțelor fiscale a reprezentat o opțiune pentru Biroul fiscal, atât înainte de deschiderea procedurii de concordat, cât și după ce acesta și-a exercitat dreptul de veto asupra concordatului propus. Prin urmare, această opțiune trebuie să fie luată în considerare atunci când se aplică principiul creditorului într-o economie de piață. Beneficiarul nu compară concordatul propus cu rezultatele potențiale ale executării creanțelor fiscale.
(122)
Comisia își bazează analiza pe datele furnizate atât de beneficiar, cât și de autoritățile slovace. În acest context, trebuie remarcat faptul că autoritățile slovace au confirmat că garanția acordată Biroului fiscal a fost de 397 de milioane SKK, astfel cum s-a menționat în decizia de deschidere a procedurii oficiale de investigație. S-a afirmat că această valoare a reieșit din conturile beneficiarului. Beneficiarul, la rândul său, susține că valoarea activelor garantate, exprimată în „prețuri de expert”, este de 194 de milioane SKK (a se vedea considerentul 22). Deși Comisia nu trebuie să determine care dintre cifre este cea corectă, pot fi formulate totuși următoarele concluzii.
(123)
În primul rând, garanția a fost oferită în contrapartidă cu datoria fiscală amânată a beneficiarului, astfel cum se prevede în Legea privind administrarea fiscală. În cazul în care valoarea activelor beneficiarului a reprezentat, în realitate, numai jumătate din garanție, astfel cum sugerează opinia expertului prezentată de beneficiar, aceasta înseamnă că garanțiile solicitate de stat pentru amânările respective au fost insuficiente. În aceste condiții, amânarea impozitelor în valoare totală de 477 de milioane SKK acordată de Biroul fiscal în perioada noiembrie 2002-noiembrie 2003 nu satisface, prin urmare, după toate probabilitățile, principiul creditorului într-o economie de piață. Pentru scopurile prezentului caz, Comisia nu trebuie să stabilească dacă măsurile respective reprezentau sau nu ajutor de stat. Cu toate acestea, în cazul în care amânările anterioare au constituit deja ajutor de stat, principiul creditorului într-o economie de piață nu mai poate fi invocat atunci când sumele amânate sunt (parțial) anulate ulterior.
(124)
În al doilea rând, chiar dacă valoarea inferioară comunicată de beneficiar se utilizează pentru calculul încasărilor în urma executării creanțelor fiscale, un creditor într-o economie de piață, dacă ar fi avut posibilitatea, ar fi preferat această procedură în locul concordatului.
(125)
În cazul executării fiscale, un birou fiscal poate vinde direct activele debitorului (creanțe și alte active imobilizate, bunuri mobiliare, bunuri imobiliare). În momentul în care Biroul fiscal a votat în favoarea concordatului, beneficiarul deținea stocuri în valoare de 43 de milioane SKK, creanțe executorii în valoare de cel puțin 37 de milioane SKK și de 161 milioane SKK în numerar (a se vedea tabelul 5). Trebuie remarcat faptul că doar valoarea respectivelor active imobilizate (241 de milioane SKK; 6,3 milioane EUR) (43) ar fi depășit veniturile propuse în cadrul concordatului (224,3 milioane SKK; 5,93 milioane EUR). În plus, beneficiarul deținea alte active, a căror valoare a fost de minimum 194 de milioane SKK.
(126)
În plus, executarea fiscală nu ar implica taxe administrative ca în cazul procedurii de faliment. Aceasta este o procedură deschisă și controlată de biroul fiscal, prin urmare se poate presupune, de asemenea, că va fi rapid finalizată.
(127)
Prin urmare, Comisia a concluzionat că executarea fiscală a activelor beneficiarului ar fi condus la un profit mai mare decât în cazul concordatului.
2.3. Dovezi suplimentare
(128)
Comisia ia notă de scrisoare transmisă de autoritățile slovace adresată de administratorul Direcției Impozite subalternului său, directorului biroului fiscal în cauză (a se vedea considerentul 63). Scrisoarea arată în mod clar că Direcția Impozite (care avusese anterior contacte directe cu beneficiarului) s-a opus concordatului propus și a recomandat în mod clar Biroului fiscal local să nu voteze în favoarea concordatului. Motivul invocat în scrisoarea a fost acela că concordatul propus „nu era avantajos” pentru stat.
(129)
S-a demonstrat, de asemenea, de către autoritățile slovace că exista o circulară clară, trimisă de Ministerul Finanțelor la începutul anului 2004 autorităților fiscale prin care li se recomanda acestora să nu accepte concordate care propun anularea creanțelor autorităților fiscale (44). Această circulară a fost comunicată în contextul modificării Legii privind administrarea fiscală din 1 ianuarie 2004, în efortul de a consolida disciplina în domeniul colectării impozitelor.
(130)
În plus, trebuie remarcat faptul că Biroul fiscal a formulat recurs împotriva concordatului la 2 august 2004, respectiv la mai puțin de o lună după ce și-a dat acordul cu privire la concordat.
(131)
Beneficiarul a indicat că Biroul fiscal își anunțase acordul în privința concordatului, înainte chiar ca beneficiarul să deschidă procedura. Comisia consideră că dovezile prezentate de către beneficiar indică exact contrariul. Într-o scrisoare adresată beneficiarului la 3 februarie 2004, directorul Biroului fiscal local notează că, deși, în principiu, nu este împotriva utilizării unei proceduri de concordat, nu este de acord cu propunerea beneficiarului care prevede un concordat cu o rambursare a datoriei la nivelul de 35 %.
(132)
Pe baza acestor dovezi, Comisia nu poate decât să concluzioneze că autoritățile slovace se opuseseră concordatului propus de beneficiar și că se opuseseră acestuia înainte de deschiderea procedurii concordatului pe 8 martie 2004, înainte de votul creditorilor de pe 9 iulie 2004, dar și după aprobarea concordatului de către tribunal.
(133)
Beneficiarul a afirmat că efectele pe termen lung, precum continuitatea veniturilor fiscale pentru stat, ar trebui să fie luate în considerare (a se vedea considerentul 52).
(134)
În primul rând, este necesar a se sublinia faptul că principiul creditorului în economia de piață este diferit de principiul investitorului în economia de piață. În timp ce investitorul în economia de piață se află în poziția de a decide dacă să intre într-o relație cu societatea în cauză și va fi ghidat de perspectiva strategică pe termen lung de a obține un profit corespunzător din investiția sa (45), „creditorul în economia de piață”, care se află deja într-un raport comercial sau de drept public cu o societate în situație de insolvabilitate, va avea ca obiectiv să obțină rambursarea sumelor datorate (46) în cele mai avantajoase condiții în ceea ce privește nivelul și termenul rambursării. Motivația unui creditor ipotetic în economia de piață și a unui investitor în economia de piață este, deci, diferită. În consecință, jurisprudența a definit principii separate pentru cele două situații.
(135)
În al doilea rând, în ceea ce privește analogia cu creditorul-furnizor, este important a se remarca faptul că natura creanțelor unui astfel de creditor este foarte diferită de cea a creanțelor statului. Deoarece relațiile furnizorului cu societatea insolvabilă au o bază exclusiv contractuală, furnizorul ar putea, într-adevăr, să aibă de suferit de pe urma pierderii unui partener comercial. În cazul în care societatea insolvabilă este lichidată sau vândută, furnizorul va trebui să caute un nou client sau să încheie un contract cu noul proprietar. Riscul este mai mare dacă dependența sa de societatea aflată în situație de insolvabilitate este semnificativă. Acest creditor va trebui, într-adevăr, să se gândească la propriul viitor. Pe de altă parte, relațiile statului cu societatea aflată în situație de insolvabilitate se bazează pe dreptul public și, prin urmare, nu depind de voința părților. Orice proprietar nou care preia activele unei societăți lichidate va trebui să plătească, în mod automat, impozitele și taxele. În plus, statul nu depinde niciodată de un singur contribuabil. În concluzie, argumentul esențial este că statul, atunci când percepe impozitele și taxele, nu este ghidat de ideea de profit și nu acționează în mod comercial sau din motive comerciale. Prin urmare, analogia evocată nu este bine întemeiată.
(136)
Comisia consideră că situația statului în prezentul caz nu este comparabilă nici cu situația unui investitor ipotetic în economia de piață, nici cu cea a unui creditor ipotetic dependent în economia de piață. În orice caz, pierderea viitoarelor impozite nu poate fi luată în considerare în momentul aplicării principiului creditorului în economia de piață (47).
(137)
În cele din urmă, se remarcă din situația impozitelor prezentată de beneficiar că cea mai mare parte din taxele plătite de beneficiar, începând cu anul 1995, erau impozite indirecte (accize și TVA). Întrucât aceste taxe sunt plătite de către consumatorii finali, lichidarea beneficiarului nu ar avea niciun impact asupra colectării lor, deoarece consumatorii ar continua să achiziționeze produsele impozitate (în acest caz, în principal, băuturi spirtoase) de la alți producători. În consecință, argumentul beneficiarului privind viitoarele pierderi fiscale considerabile nu este credibil.
(138)
Comisia concluzionează că niciuna dintre celelalte dovezi prezentate de beneficiar nu demonstrează că ar fi fost influențat comportamentul creditorului privat ipotetic. Prin urmare, nicio dispoziție din prezenta secțiune nu modifică evaluarea Comisiei privind acest comportament de la punctul 2.1 sau 2.2.
2.4. Concluzie
(139)
Pe baza dovezilor sus-menționate, Comisia concluzionează că, în cazul de față, criteriul creditorului în economia de piață nu a fost îndeplinit și că statul i-a oferit beneficiarului un avantaj pe care acesta din urmă nu l-ar fi putut obține în condiții normale de piață.
(140)
Prin urmare, Comisia consideră că anularea datoriilor convenită de Biroul fiscal în baza concordatului constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
3. COMPATIBILITATEA AJUTORULUI: DEROGARE PREVĂZUTĂ LA ARTICOLUL 107 ALINEATUL (3) DIN TFUE
(141)
Principalul obiectiv al măsurilor este acela de a sprijini o societate aflată în dificultate. În astfel de cazuri, derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE, care permite autorizarea ajutoarelor de stat destinate facilitării dezvoltării anumitor activități economice, atunci când acestea nu afectează condițiile schimburilor comerciale într-o măsură contrară interesului comun, poate fi aplicată în situația în care se respectă condițiile aplicabile.
(142)
Având în vedere portofoliul de produse al beneficiarului, Comisia a evaluat dacă regulile speciale relevante pentru sectorul agricol se aplică în acest caz. Pe baza informațiilor privind cifra de afaceri a beneficiarului oferite de autoritățile slovace, Comisia a concluzionat în decizia sa de deschidere a procedurii oficiale de investigație că majoritatea produselor beneficiarului nu erau produse prevăzute în anexa I la TFUE și că, prin urmare, sunt aplicabile regulile generale în materie de ajutoare de stat.
(143)
În observațiile sale referitoare la decizia de deschidere a procedurii oficiale de investigație, beneficiarul a contestat datele privind cifra sa de afaceri furnizate anterior de către autoritățile slovace (a se vedea tabelul 1), fără a contesta decizia Comisiei de a efectua examinarea pe baza regulilor generale în materie de ajutoare de stat. Fără a intenționa să stabilească dacă cifrele furnizate de beneficiar au fost corecte (48), Comisia a verificat dacă concluzia de mai sus avea în vedere inclusiv datele noi. Comisia a concluzionat că cea mai mare parte a cifrei de afaceri a beneficiarului este generată de produse care nu sunt prevăzute în anexa I la TFUE. Prin urmare, acestora li se aplică regulile generale și nu cele sectoriale cu privire la ajutoarele de stat.
(144)
Ajutoarele pentru salvarea și pentru restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate sunt reglementate în prezent de orientările comunitare privind ajutoarele de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate (49) (denumite în continuare „noile orientări”), care au înlocuit versiunea precedentă adoptată în 1999 (50) („orientările din 1999”).
(145)
În dispozițiile tranzitorii ale noilor orientări se prevede că acestea se aplică examinării oricărui ajutor pentru salvare sau pentru restructurare acordat fără autorizarea Comisiei (ajutor ilegal), dacă ajutorul sau o parte a acestuia a fost acordat după 1 octombrie 2004, respectiv după publicarea noilor orientări în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (punctul 104, primul paragraf). Cu toate acestea, dacă ajutorul ilegal a fost acordat înainte de 1 octombrie 2004, atunci examinarea va fi realizată pe baza orientărilor aplicabile în momentul acordării ajutorului (punctul 104, al doilea paragraf).
(146)
Aprobarea de către Biroul fiscal a concordatului a fost emisă la 9 iulie 2004 și a devenit efectiv la 23 iulie 2004. În consecință, ajutorul a fost acordat în mod ilegal înainte de 1 octombrie 2004. Prin urmare, orientările din 1999 care erau aplicabile în momentul în care ajutorul a fost acordat sunt cele care se aplică.
(147)
Beneficiarul este o întreprindere mijlocie în sensul Regulamentului (CE) nr. 70/2001 al Comisiei privind aplicarea articolelor 87 și 88 din Tratatul CE ajutoarelor de stat pentru întreprinderile mici și mijlocii (51).
3.1. Eligibilitatea societății
(148)
Potrivit punctului 5 litera (c) din orientările din 1999, o societate este considerată în dificultate atunci când îndeplinește, în conformitate cu dreptul național, criteriile necesare pentru a face obiectul unei proceduri colective bazată pe insolvabilitatea sa.
(149)
Beneficiarul a făcut obiectul unei proceduri de concordat, care, conform definiției din Legea privind falimentul, poate fi aplicată numai societăților insolvabile. Prin urmare, acesta poate beneficia de ajutor pentru salvare și pentru restructurare.
3.2. Ajutorul pentru salvare
(150)
Măsura contestată a fost inițial descrisă de autoritățile slovace ca un ajutor pentru salvare. În conformitate cu orientările din 1999, Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la compatibilitatea ajutorului ca ajutor de salvare, din motivele expuse în partea III.
(151)
Nici autoritățile slovace și nici beneficiarul nu prezentat nicio observație în legătură cu aceste îndoieli. Comisiei nu i-au fost prezentate noi fapte în acest sens.
(152)
Dat fiind că îndoielile sus-menționate nu au fost înlăturate, Comisia concluzionează că ajutorul nu este compatibil ca ajutor pentru salvare în sensul orientărilor din 1999.
3.3. Ajutorul pentru restructurare
(153)
Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la compatibilitatea ajutorului ca ajutor pentru restructurare în sensul orientărilor din 1999, din motivele expuse în partea III.
(154)
Comisia remarcă faptul că autoritățile slovace, care au sarcina de a dovedi că ajutorul de stat este compatibil cu piața internă, nu au prezentat noi fapte în sprijinul acestei concluzii. Comisia a luat notă în mod corespunzător de observațiile prezentate de către beneficiar.
3.3.1. Revenirea la o viabilitate pe termen lung
(155)
Potrivit orientărilor din 1999, acordarea ajutorului pentru restructurare trebuie să fie legată și condiționată de punerea în aplicare a unui plan de restructurare fezabil și coerent, care să permită restabilirea viabilității pe termen lung a întreprinderii. Statul membru se angajează în acest plan, care trebuie să fie validat de Comisie. Nereușita punerii în aplicare de către societate a planului este considerată ca utilizare necorespunzătoare a ajutorului.
(156)
În esență, planul de restructurare trebuie să fie de natură să permită beneficiarului să își restabilească viabilitatea pe termen lung într-o perioadă de timp rezonabilă și pe baza unor ipoteze realiste privind condițiile viitoare de operare. Planul ar trebui să descrie circumstanțele care au condus la dificultățile beneficiarului și să identifice măsurile corespunzătoare necesare pentru abordarea acestor dificultăți. Operațiunile de restructurare nu pot fi limitate la ajutorul financiar destinat să compenseze datoriile și pierderile anterioare fără a aborda motivele care au dus la aceste dificultăți.
(157)
Pentru societățile situate în regiuni asistate și pentru întreprinderile mici și mijlocii, orientările din 1999 prevăd condiții de autorizare a ajutorului mai puțin exigente în ceea ce privește punerea în aplicare de măsuri compensatorii și conținutul rapoartelor de monitorizare. Totuși, acești factori nu scutesc astfel de societăți de elaborarea unui plan de restructurare și statele membre de respectarea obligației de a acorda un ajutor pentru restructurare numai în momentul punerii în aplicare a planului de restructurare.
(158)
După deschiderea procedurii oficiale de investigație, autoritățile slovace au confirmat că planul de afaceri pe care beneficiarul a avut obligația de a-l întocmi ca o condiție prealabilă a lansării procedurii concordatului a fost examinat doar de tribunalul competent și nu de autoritatea care a acordat ajutorul și că nici tribunalul, nici Biroul fiscal nu au monitorizat punerea în aplicare a acestuia.
(159)
Spre deosebire de această confirmare, beneficiarul a afirmat că Biroul fiscal a studiat capacitatea planului de afaceri de a restabili viabilitatea pe termen lung înainte de a aproba concordatul, dar nu a prezentat nicio dovadă în acest sens.
(160)
Beneficiarul a afirmat, de asemenea, că absența unui plan formal de restructurare este irelevant în situația unei evaluări ex post a ajutorului efectuată de către Comisie, deoarece Comisia poate evalua dacă beneficiarul a devenit în mod efectiv viabil. Potrivit beneficiarului, un plan formal de restructurare nu este necesar decât în cazul unei evaluări ex ante pentru care sunt aplicabile doar orientările din 1999.
(161)
Această argumentație nu este corectă. Orientările din 1999 se aplică evaluării compatibilității ajutoarelor notificate și ajutoarelor ilegale. În momentul evaluării se aplică întotdeauna condiția potrivit căreia ajutorul pentru restructurare trebuie să facă obiectul stabilirii unui plan de restructurare viabil. Comisia trebuie să realizeze evaluarea pe baza informațiilor disponibile în momentul în care ajutorul a fost acordat.
(162)
Se poate concluziona că Biroul fiscal, în calitate de autoritate care acordă ajutorul, nu a avut ocazia să evalueze planul de restructurare și să condiționeze anularea creanțelor sale de punere în aplicare a unui plan care ar fi fost monitorizat în mod corespunzător. Prin urmare, prima condiție formală, care este aplicabilă integral și evaluării ex post, nu a fost îndeplinită.
(163)
În ceea ce privește conținutul planului de afaceri, autoritățile slovace nu au furnizat nicio informație care să înlăture îndoielile Comisiei cu privire la faptul că, potrivit prevederilor orientărilor din 1999, planul reprezintă un adevărat plan de restructurare.
(164)
Comisia nu poate decât să-și mențină concluzia expusă în decizia de deschidere a procedurii oficiale de investigație. Planul de afaceri prezentat este doar un plan care abordează problema acută a creșterii datoriei beneficiarului către stat. Planul nu analizează în niciun mod circumstanțele care au condus la dificultățile cu care se confruntă beneficiarul, nici situația financiară a societății sau perspectivele financiare ale acesteia la acea dată. Ca urmare a lipsei unei astfel de analize, beneficiarul nu a propus soluții specifice pentru abordarea motivelor individuale care s-au aflat la originea dificultăților sale. Singura măsură descrisă în detaliu este restructurarea financiară propusă în cadrul concordatului cu creditorii.
(165)
Planul nu face deloc referire la creșterea capitalului propriu al beneficiarului, pe care beneficiarul a indicat-o ca fiind una dintre măsurile de restructurare. Niciunul dintre elementele cuprinse în dosar nu demonstrează că majorarea capitalului, efectuată de către societatea Hydree Slovakia ar putea fi considerată drept o măsură care să garanteze că, pe termen lung, beneficiarul nu va repeta strategia sa de finanțare a producției printr-o datorie constituită din TVA și accize, cauză care în final se află la originea dificultăților cu care se confruntă. Autoritățile slovace au confirmat că majorarea capitalului nu reduce în niciun fel riscul repetării problemelor financiare. Aceste îndoieli sunt și mai mari dacă se are în vedere faptul că majorarea capitalului se ridica la 21 de milioane SKK, iar datoria restructurată la 644 de milioane SKK.
(166)
Majorarea capitalului nu este, în sine, o dovadă a încrederii pieței în restabilirea viabilității pe termen lung a beneficiarului. Comisia notează că, în ciuda eforturilor active ale beneficiarului, acesta nu a reușit să obțină un împrumut de la o bancă privată.
(167)
În plus, închirierea activelor de producție unui concurent al beneficiarului, societatea Old Herold s.r.o., a fost motivată, în mod evident, de faptul că beneficiarul și-a pierdut licența de producere a băuturilor spirtoase și nu de faptul că producția ar fi fost deficitară sau ar fi necesitat o restructurare. Este adevărat că beneficiarul însuși ar fi putut solicita o nouă licență după finalizarea concordatului, însă nu a făcut acest lucru. Comisia observă, totuși, că beneficiarul continuă să vândă produsele fabricate de societatea Old Herold cu instalațiile beneficiarului și sub marca sa și, mai mult, intenționează să crească aceste vânzări, astfel cum se specifică în raportul anual pentru perioada 29 aprilie- 30 decembrie 2004. Prin urmare, închirierea acestor instalații de producție nu poate fi considerată o măsură de restructurare, deoarece din toate dovezile disponibile rezultă faptul că restructurarea acestei părți a producției nu era necesară.
(168)
În ceea ce privește celelalte măsuri propuse în planul de afaceri, îndoielile Comisiei nu au fost înlăturate. Aceste măsuri sunt pur și simplu activități care fac parte din cursul normal al activității economice și nu constituie măsuri de raționalizare (vânzarea echipamentelor vechi sau a vehiculelor). Cele două măsuri structurale propuse (oprirea producției băuturilor nealcoolice nerentabile și vânzarea unor bunuri imobiliare) au fost descrise foarte vag, fără a se indica produsele concrete sau un calendar. Autoritățile slovace au confirmat că bunurile imobiliare destinate vânzării (o clădire administrativă, un magazin și o casă de agrement) nu fuseseră vândute la data de 10 octombrie 2005, respectiv această măsură planificată nu fusese pusă în aplicare astfel cum se anunțase.
(169)
Combinarea lipsei unui plan formal de restructurare și a unei analize reale a dificultăților, a măsurilor necesare abordării acestor dificultăți și a condițiilor și perspectivelor pieței determină Comisia să concluzioneze că planul de afaceri prezentat de beneficiar nu este un plan de restructurare real, astfel cum se prevede în orientările din 1999 (52). Îndoielile Comisiei cu privire la restabilirea viabilității pe termen lung a beneficiarului nu au fost, prin urmare, înlăturate.
3.3.2. Ajutorul limitat la strictul necesar
(170)
Deși concluzia Comisiei, că în lipsa unui plan de restructurare real îndoielile sale în ceea ce privește viabilitatea pe termen lung a beneficiarului se mențin, este suficientă în sine pentru a concluziona că ajutorul respectiv nu este compatibil cu piața internă, Comisia va analiza și cel de al doilea criteriu central prevăzut în orientările din 1999, și anume necesitatea limitării ajutorului la strictul minim necesar.
(171)
În temeiul punctului 40 din orientările din 1999, valoarea și intensitatea ajutorului trebuie fie limitat la strictul minim necesar pentru a permite restructurarea, în funcție de disponibilitățile financiare ale beneficiarului. Acesta trebuie să contribuie în mod considerabil la planul de restructurare cu propriile sale resurse.
(172)
Costurile restructurării s-au ridicat la valoarea totală a datoriei restructurate prin concordat. Beneficiarul a plătit 35 % din această sumă.
(173)
Autoritățile slovace nu au furnizat nicio explicație suplimentară ca răspuns la îndoielile exprimate de Comisie în această privință. Beneficiarul a explicat modul în care a finanțat plata datoriei restante după concordat (a se vedea considerentele 30-35). Potrivit beneficiarului, propria contribuție s-a ridicat la 231 de milioane SKK (6,1 milioane EUR).
(174)
În primul rând, resursele aflate la dispoziția beneficiarului au depășit valoarea datoriei restante după concordat. Acest lucru indică faptul că ajutorul nu s-a limitat la minimul necesar.
(175)
Ca o dovadă mai importantă, totuși, Comisia consideră că creditele acordate de Old Herold nu se califică drept o contribuție proprie a beneficiarului în sensul orientărilor din 1999. Datoriile constituie o sursă permanentă de finanțare a activităților întreprinderii. Acestea sunt împrumuturi pe termen scurt, care trebuie, însă, să fie rambursate. Numai în cazul în care furnizorii se angajează să permită prelungirea termenului de plată peste limita practicată în mod obișnuit, resursele suplimentare devin disponibile societății pentru restructurare, această întârziere constituind un semn că piața crede în fezabilitatea refacerii viabilității.
(176)
Beneficiarul nu a demonstrat în niciun fel faptul că amânarea plății acordată de societatea Old Herold depășea în mod considerabil practica comercială curentă dintre beneficiar și furnizorii săi. Scadența la 40 de zile poate fi considerată o practică standard, în special dacă se are în vedere faptul că aceasta i-a fost acordată beneficiarului după concordat. Prin urmare, beneficiarul nu se mai confruntă cu dificultăți financiare. Principalul scop al concordatului a fost de a-l sprijini pe beneficiar să-și soluționeze problemele financiare.
(177)
În consecință, Comisia concluzionează că prelungirea scadenței nu poate fi considerată drept o contribuție pentru restructurare din resurse externe.
(178)
Fără această amânare, contribuția proprie a beneficiarului în sensul orientărilor din 1999 este de 131 de milioane SKK (3,4 milioane EUR), ceea ce corespunde unui procent de 20 % din costurile de restructurare.
(179)
Orientările din 1999 nu prevăd niciun prag care să indice momentul în care contribuția proprie a beneficiarului este considerată ca fiind semnificativă.
(180)
Luând în considerare practica Comisiei în ceea ce privește aplicarea orientărilor din 1999 și evoluția politicii sale în ceea ce privește acest criteriu care a condus la introducerea de praguri în noile orientări din 2004 (53), Comisia consideră contribuția beneficiarului, echivalentă cu 20 %, relativ scăzută. O astfel de contribuție ar putea fi acceptabilă, în conformitate cu orientările din 1999, numai dacă toate celelalte condiții necesare aprobării ajutorului ar fi îndeplinite. Ulterior, Comisia ar trebui să ia în considerare astfel de criterii, de exemplu dacă societatea este activă într-o regiune asistată, măsura în care sursele de finanțare reflectă încrederea pieței, cu excepția beneficiarului și a acționarilor, într-o viabilitate pe termen lung a societății sau alte caracteristici ale cazului.
(181)
În lumina celor de mai sus, Comisia nu poate admite că, în acest caz, contribuția beneficiarului este semnificativă. Comisia concluzionează că îndoielile sale privind importanța contribuției proprii a beneficiarului și limitarea ajutorului la minimul necesar nu au fost înlăturate.
3.4. Compatibilitatea ajutorului: concluzie
(182)
Comisia concluzionează că ajutorul nu este compatibil cu piața internă, nici ca ajutor pentru salvare, nici ca ajutor pentru restructurare. În plus, niciuna dintre derogările prevăzute în tratatul TFUE nu se aplică prezentului caz.
VII. CONCLUZIE
(183)
Comisia constată că Republica Slovacă a acceptat în mod ilegal anularea datoriei fiscale a societății Frucona Košice a.s., încălcând articolul 108 alineatul (3) din TFUE. Acest ajutor nu este compatibil cu piața internă, în temeiul niciunei derogări prevăzute în TFUE.
(184)
Chiar dacă punerea în aplicare a anulării de către Biroul fiscal a fost suspendată în așteptarea soluționării acestei proceduri, Comisia constată că avantajul pentru beneficiar a fost creat momentul în care Biroul fiscal a decis să renunțe la o parte din creanțele sale și, prin urmare, a pus ajutorul la dispoziția beneficiarului. Acest moment îl reprezintă momentul intrării în vigoare a acordului cu creditorii la 23 iulie 2004. Avantajul beneficiarului în raport cu concurenții săi constă în faptul că Biroul fiscal a solicitat din partea acestuia plata datoriilor fiscale.
(185)
Pentru a restabili situația ex ante, ajutorul de stat trebuie să fie recuperat. Având în vedere faptul că avantajul a fost acordat la momentul intrării în vigoare a acordului cu creditorii la 23 iulie 2004, valoarea ajutorului care trebuie recuperat este suma totală a anulării prevăzute în acordul respectiv.
(186)
Cu toate acestea, Curtea Supremă a Republicii Slovace a decis că taxele de circulație restante în valoare de 424 490 SKK au fost în mod greșit incluse în concordat. În consecință, datoria globală prevăzută în concordat a fost redusă cu această valoare și valoarea datoriei față de Biroul fiscal și prevăzută în concordat, astfel cum a fost rectificată a fost de 640 369 341 SKK.
(187)
Taxele de circulație restante, care fuseseră considerate între timp ca anulate, au fost plătite integral la 2 august 2006. Această plată ar trebuie să fie luată în considerare în momentul calculării valorii ajutorului și a dobânzii aferente care nu au fost încă recuperate.
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Decizia 2007/254/CE se abrogă.
Articolul 2
Ajutorul de stat acordat de Republica Slovacă societății Frucona Košice a.s., în valoare totală de 416 515 990 SKK, este incompatibil cu piața internă.
Articolul 3
(1) Republica Slovacă trebuie să ia toate măsurile necesare pentru a recupera de la beneficiar ajutorul menționat la articolul 2, pus la dispoziția acestuia în mod ilegal, luând în considerare faptul că suma de 424 490 SKK corespunzătoare taxelor de drum restante a fost plătită în contul Biroului fiscal local la 2 august 2006.
(2) Recuperarea se efectuează fără întârziere și în conformitate cu procedurile prevăzute în dreptul național, cu condiția ca acestea să permită executarea imediată și efectivă a deciziei.
(3) Suma recuperată trebuie să includă dobânda aferentă întregii perioade cuprinse între data la care ajutorul a fost pus la dispoziția societății Frucona Košice, a.s. și data recuperării efective a acesteia.
(4) Dobânda se calculează în conformitate cu dispozițiile capitolului V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (54). Pentru întreaga perioadă specificată la alineatul (3) se aplică o dobândă compusă.
Articolul 4
Republica Slovacă trebuie să informeze Comisia cu privire la măsurile luate pentru a se conforma prezentei decizii, în termen de două luni de la notificarea acesteia. Pentru furnizarea informațiilor respective se utilizează chestionarul atașat în anexa la prezenta decizie.
Articolul 5
Prezenta decizie se adresează Republicii Slovace.
Adoptată la Bruxelles, 16 octombrie 2013.