PROVÁDĚCÍ SMĚRNICE KOMISE 2014/111/EU
ze dne 17. prosince 2014,
kterou se mění směrnice 2009/15/ES s ohledem na přijetí určitých předpisů a souvisejících změn některých úmluv a protokolů Mezinárodní námořní organizací (IMO)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/15/ES ze dne 23. dubna 2009, kterou se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí a pro související činnosti námořní správy (1), a zejména na čl. 7 odst. 2 větu druhou uvedené směrnice,
v souladu s postupem kontroly shody stanoveným v článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V souladu s čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 2099/2002 spolupracují členské státy s Komisí, aby podle potřeby definovaly společný postoj nebo přístup na příslušných mezinárodních fórech s cílem snížit nebezpečí konfliktu mezi námořními předpisy Společenství a mezinárodními právními nástroji.
(2)
Směrnice 2009/15/ES tvoří spolu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 391/2009 (3) jeden ucelený soubor právních předpisů, který činnosti uznaných subjektů upravuje komplexně a v souladu s týmiž zásadami a definicemi. Jak je stanoveno v čl. 3 odst. 2 směrnice 2009/15/ES, pokud se členský stát rozhodne ve vztahu k lodím plujícím pod jeho vlajkou udělit oprávnění subjektu, aby jeho jménem prováděl inspekce a prohlídky v souvislosti se zákonnými osvědčeními, svěří tyto povinnosti jedině uznanému subjektu, jímž se podle čl. 2 písm. g) uvedené směrnice rozumí subjekt uznaný v souladu s nařízením (ES) č. 391/2009. Soubor pravidel, na jejichž základě jsou dotčené subjekty uznávány, má tudíž dopad na oba akty.
(3)
Termínem „mezinárodní úmluvy“, jak je definován v čl. 2 písm. d) směrnice 2009/15/ES, se rozumějí Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na moři ze dne 1. listopadu 1974 (dále jen „úmluva SOLAS“) s výjimkou kapitoly XI-2 přílohy, Mezinárodní úmluva o nákladové značce ze dne 5. dubna 1966 (dále jen „úmluva o nákladové značce“) a Mezinárodní úmluva o zabránění znečištění z lodí ze dne 2. listopadu 1973 (dále jen „úmluva MARPOL“), včetně protokolů a změn těchto úmluv a souvisejících předpisů, které jsou závazné ve všech členských státech, v platném znění.
(4)
Shromáždění organizace IMO na svém 28. zasedání přijalo předpis pro provádění nástrojů IMO (předpis III), jak je uvedeno v rezoluci IMO A.1070(28) ze dne 4. prosince 2013, a změny úmluvy o nákladové značce mající za cíl učinit předpis III závazným spolu se systémem auditu přidružených států vlajky, jak je uvedeno v rezoluci IMO A.1083(28) ze dne 4. prosince 2013.
(5)
Výbor pro ochranu mořského prostředí organizace IMO (MEPC) na svém 66. zasedání přijal změny protokolu z roku 1978 k úmluvě MARPOL, jak je uvedeno v usnesení MEPC.246(66) ze dne 4. dubna 2014, a protokolu z roku 1997 k úmluvě MARPOL (ve znění upraveném protokolem z roku 1978), jak je uvedeno v usnesení MEPC.247(66) ze dne 4. dubna 2014, mající za cíl učinit předpis III závazným spolu se systémem auditu přidružených států vlajky.
(6)
Výbor pro námořní bezpečnost organizace IMO (MSC) na svém 93. zasedání přijal změny protokolu k úmluvě SOLAS, jak je uvedeno v usnesení MSC.366(93) ze dne 22. května 2014, a protokolu z roku 1988 k úmluvě o nákladové značce, jak je uvedeno v usnesení MSC.375(93) ze dne 22. května 2014, mající za cíl učinit předpis III závazným spolu se systémem auditu přidružených států vlajky.
(7)
Výbor MEPC na svém 65. zasedání a výbor MSC na svém 92. zasedání přijaly předpis organizace IMO pro uznané subjekty (dále jen „předpis RO“), jak je uvedeno v usnesení MSC.349(92) ze dne 21. června 2013.
(8)
Výbor MEPC na svém 65. zasedání přijal změny protokolu z roku 1978 k úmluvě MARPOL mající za cíl učinit předpis RO závazným, jak je uvedeno v usnesení MEPC.238(65) ze dne 17. května 2013.
(9)
Výbor MSC na svém 92. zasedání přijal změny úmluvy SOLAS a protokolu z roku 1988 k úmluvě o nákladové značce mající za cíl učinit předpis RO závazným, jak je uvedeno v usneseních MSC.350(92) a MSC.356(92) ze dne 21. června 2013.
(10)
Očekává se tedy, že předpis III a předpis RO vstoupí v platnost v období mezi 1. lednem 2015 a 1. lednem 2018, v souladu s platnými předpisy týkajícími se přijímání, ratifikace a vstupu v platnost změn jednotlivých úmluv v rámci organizace IMO.
(11)
Dne 13. května 2013 přijala Rada rozhodnutí Rady 2013/268/EU o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v rámci Mezinárodní námořní organizace (IMO) k přijetí některých předpisů a souvisejících změn některých úmluv a protokolů (4). V souladu s článkem 5 uvedeného rozhodnutí Rada zmocnila členské státy, aby vyjádřily svůj souhlas s tím, že v zájmu Unie a s výhradou prohlášení uvedeného v příloze daného rozhodnutí budou vázány změnami uvedenými ve 4. až 9. bodě odůvodnění této směrnice.
(12)
Prohlášení připojené k rozhodnutí Rady 2013/268/EU uvádí, že členské státy zastávají názor, že předpis III a předpis RO obsahují soubor minimálních požadavků, které mohou státy podle potřeby vypracovat a zdokonalit s cílem zvýšit námořní bezpečnost a ochranu životního prostředí.
(13)
Uvádí rovněž, že žádné ustanovení uvedených předpisů nelze vykládat v tom smyslu, že by jakýmkoli způsobem omezovalo plnění povinností členského státu podle práva Unie, které se týkají definice „zákonných osvědčení“ a „osvědčení o třídě“, rozsahu povinností a kritérií stanovených pro uznané subjekty a povinností Evropské komise při uznávání a posuzování uznaných subjektů a případném ukládání nápravných opatření nebo sankcí těmto subjektům. Totéž prohlášení uvádí, že v případě auditu IMO členské státy stanoví, že by měl být ověřován pouze soulad s těmi ustanoveními příslušných mezinárodních úmluv, která byla členskými státy přijata, a to i s ohledem na podmínky tohoto prohlášení.
(14)
V právním řádu Unie zahrnuje oblast působnosti směrnice 2009/15/ES a nařízení (ES) č. 391/2009 odkazy na „mezinárodní úmluvy“, jak jsou popsány v 3. bodě odůvodnění. V rámci těchto ustanovení se změny úmluv organizace IMO automaticky stávají součástí práva Unie ve chvíli, kdy vstoupí v platnost na mezinárodní úrovni, včetně souvisejících předpisů závazné povahy, jakými jsou předpis III a předpis RO, které tudíž tvoří součást nástrojů organizace IMO příslušných k uplatňování směrnice 2009/15/ES.
(15)
Z působnosti námořních předpisů Unie mohou být nicméně v souladu s postupem kontroly shody vyňaty změny mezinárodních úmluv, pokud splňují alespoň jedno ze dvou kritérií stanovených v čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 2099/2002.
(16)
Komise posoudila změny úmluv IMO v souladu s článkem 5 nařízení (ES) č. 2099/2002 a rozhodla, že mezi předpisem III a předpisem RO na jedné straně a směrnicí 2009/15/ES a nařízením (ES) č. 391/2009 na straně druhé existuje řada rozporů.
(17)
Za prvé, část 2 odst. 16.1 předpisu III stanoví minimální seznam zdrojů a postupů, které státy vlajky musí vytvořit, včetně poskytnutí administrativních pokynů týkajících se mimo jiné osvědčení o třídě lodi, které vyžaduje stát vlajky za účelem prokázání shody s požadavky na konstrukci, mechanické a elektrické vybavení nebo s jinými požadavky stanovenými mezinárodní úmluvou, již se stát vlajky jako smluvní strana zavázal dodržovat, nebo s požadavkem stanoveným vnitrostátními právními předpisy státu vlajky. Jak je však podrobně vysvětleno ve 21. bodě odůvodnění, právo Unie rozlišuje mezi zákonným osvědčením a osvědčením o třídě. Osvědčení o třídě jsou dokumenty soukromé povahy, nikoli akty státu vlajky, a nejsou ani vydávány jeho jménem. Toto ustanovení předpisu III ve skutečnosti odkazuje na kapitolu II-1, část A-1, předpis 3-1 úmluvy SOLAS, která stanoví, že lodi mají být projektovány, stavěny a udržovány v souladu s požadavky klasifikační společnosti, která je uznána orgány v souladu s ustanoveními předpisu XI-1/1, na konstrukci a mechanické a elektrické vybavení. 1. Úmluva SOLAS jako předmět tohoto požadavku jasně uvádí loď nebo její právní zastoupení vůči státu vlajky. Vystupuje-li navíc uznaný subjekt jako klasifikační společnost, vydává osvědčení o třídě lodi v souladu s vlastními pravidly, postupy, podmínkami a soukromými smluvními ujednáními, jichž stát vlajky není smluvní stranou. Toto ustanovení předpisu III je tudíž v rozporu s tím, jak jsou činnosti související se statusem a třídou vymezeny ve stávajících právních předpisech EU.
(18)
Za druhé, část 2 odst. 18.1 předpisu III vyžaduje, aby stát vlajky určil, zda má uznaný subjekt odpovídající zdroje, pokud jde o technické, řídicí a výzkumné kapacity, k tomu, aby dokázal plnit svěřené povinnosti, a to „pouze ve vztahu k plavidlům, která jsou oprávněna plout pod jeho vlajkou“. Podle práva Unie je tento aspekt naproti tomu upraven v podobě požadavku, který je třeba splnit za účelem uznání, uvedeného jako kritérium A.3 v příloze I nařízení (ES) č. 391/2009 ve vztahu k celému loďstvu v příslušné třídě dotčeného subjektu, bez rozlišování na základě státu vlajky. Pokud by bylo výše uvedené ustanovení předpisu III začleněno do práva Unie, omezilo by použití kritéria A.3 přílohy I nařízení (ES) č. 391/2009 týkajícího se činnosti uznaných subjektů pouze na plavidla plující pod vlajkou členských států, což je v rozporu s platnými požadavky.
(19)
Za třetí, část 2 odst. 19 předpisu III zavádí ustanovení zakazující, aby stát vlajky udílel svým uznaným subjektům pravomoc klást na plavidla jiná než ta, která jsou oprávněna plout pod jeho vlajkou, jakékoli požadavky týkající se mimo jiné jejich pravidel, požadavků či postupů v souvislosti s klasifikací. Podle směrnice 2009/15/ES může členský stát udělit subjektu oprávnění, aby jednal jeho jménem v souvislosti se zákonnými osvědčeními pro jeho příslušné loďstvo, pouze pokud je daný subjekt uznán a za tímto účelem monitorován v souladu s nařízením (ES) č. 391/2009. Podle tohoto rámce musí uznané subjekty jako takové splňovat určité požadavky, které se týkají příslušných činností ve vztahu ke klasifikované třídě, bez ohledu na stát vlajky. To se týká většiny kritérií stanovených v příloze I nařízení (ES) č. 391/2009 i dalších povinností, zejména těch, jež jsou stanoveny v čl. 10 odst. 4 uvedeného nařízení. Pokud by bylo výše uvedené ustanovení předpisu III začleněno do práva Unie, omezilo by použití stávajících požadavků týkajících se činnosti uznaných subjektů, jež je třeba splnit za účelem uznání, stanovených v nařízení (ES) č. 391/2009, mimo jiné pokud je možné je označit za pravidla, požadavky a postupy, pouze na plavidla plující pod vlajkou členských států.
(20)
Za čtvrté, část 2 oddíl 1.1 předpisu RO definuje „uznaný subjekt“ jako subjekt, jehož posouzení provádí stát vlajky a který splňuje požadavky části 2 předpisu RO. Naproti tomu čl. 2 písm. g) směrnice 2009/15/ES stanoví, že uznaným subjektem se rozumí „subjekt uznaný v souladu s nařízením (ES) č. 391/2009“. Na základě posouzení Komise uvedeného v 21. až 23. bodě odůvodnění lze říci, že několik ustanovení části 2 předpisu RO je neslučitelných s nařízením (ES) č. 391/2009. Uznaný subjekt, jak je definován v předpisu RO, by tudíž nesplňoval všechny požadavky stanovené nařízením (ES) č. 391/2009, a neodpovídal by tak definici uznaného subjektu podle práva Unie.
(21)
Za páté, část 2 oddíl 1.3 předpisu RO definuje „vydávání zákonného osvědčení a poskytování služeb“ jako jedinou kategorii činností, kterou je uznaný subjekt oprávněn jménem státu vlajky vykonávat a která zahrnuje vydávání osvědčení souvisejících se zákonnými požadavky i požadavky ohledně třídy. Naproti tomu definice uvedené v čl. 2 písm. i) a k) směrnice 2009/15/ES jasně rozlišují mezi „zákonnými osvědčeními“, což jsou osvědčení vydaná státem vlajky nebo jeho jménem v souladu s mezinárodními úmluvami, a „osvědčeními o třídě“, což jsou doklady vydané uznaným subjektem jakožto klasifikační společností, které osvědčují způsobilost lodě k určitému použití nebo službě v souladu s pravidly a postupy stanovenými a zveřejněnými zmíněným uznaným subjektem. Z toho vyplývá, že podle práva Unie se zákonná osvědčení a osvědčení o třídě liší a mají různý charakter. Konkrétněji - zákonná osvědčení jsou veřejná, zatímco osvědčení o třídě jsou soukromá a vydává je klasifikační společnost v souladu s vlastními pravidly, postupy a podmínkami. Z toho vyplývá, že osvědčení o klasifikaci vydávaná plavidlům uznanými subjekty s cílem potvrdit dodržení pravidel a postupů klasifikace, a to i tehdy, pokud je ověřuje stát vlajky jako důkaz o dodržení ustanovení kapitoly II-I, části A-1, předpisu 3-1 úmluvy SOLAS, jsou dokumenty výhradně soukromé povahy, nejedná se tedy o akty státu vlajky, ani nejsou vydávána jeho jménem. V předpisu RO se o „vydávání zákonných osvědčení a poskytování služeb“ soustavně hovoří jako o činnosti, kterou uznaný subjekt provádí „jménem členského státu“, což odporuje právnímu rozlišení, které je zakotveno v právu Unie. Bez ohledu na tento rozpor vyplývá z tohoto ustanovení předpisu RO - pokud by bylo přijato jako závazná součást právního řádu Unie - zjevné riziko, že požadavky obsažené v nařízení (ES) č. 391/2009, které je třeba splnit za účelem uznání a které se týkají veškeré činnosti subjektu bez ohledu na stát vlajky, již nebude možné v rámci EU prosazovat. Kvůli vazbě mezi těmito dvěma nástroji, jak je vysvětleno v 2. bodě odůvodnění, se toto riziko týká i směrnice 2009/15/ES.
(22)
Za šesté, část 2 oddíl 3.9.3.1 předpisu RO stanoví mechanismus spolupráce mezi uznanými subjekty výhradně v rámci stanoveném státem vlajky za účelem standardizace postupů souvisejících s vydáváním zákonných osvědčení nebo se službami poskytovanými jménem státu vlajky, zatímco část 2 oddíl 3.9.3.2 týchž předpisů zavádí rámec „stanovený státem vlajky nebo skupinou států vlajky“ s cílem regulovat spolupráci mezi jeho či jejich uznanými subjekty týkající se technických aspektů a aspektů souvisejících s bezpečností při „vydávání zákonných osvědčení a poskytování služeb lodím […] jménem uvedeného státu či států vlajky“. Naproti tomu podle práva Unie se spolupráce mezi uznanými subjekty řídí čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 391/2009, který stanoví, že uznané subjekty provádějí vzájemné konzultace, aby zachovaly rovnocennost a směrovaly k harmonizaci svých pravidel a postupů a jejich uplatňování, a stanoví rámec pro vzájemné uznávání osvědčení o třídě pro materiál, vybavení a součásti ve vhodných případech. Tyto dva postupy spolupráce podle čl. 10 odst. 1 se týkají soukromých činností uznaných subjektů vystupujících jako klasifikační společnosti, a tudíž platí bez rozlišování na základě státu vlajky. Pokud by byly mechanismy spolupráce stanovené v předpisu RO začleněny do práva Unie, znamenalo by to omezení působnosti rámce pro spolupráci stanoveného nařízením (ES) č. 391/2009 týkajícího se činnosti uznaných subjektů pouze na plavidla plující pod vlajkou členských států, což je v rozporu s platnými požadavky.
(23)
Za sedmé, část 2 oddíl 3.9.3.3 předpisu RO je totožný s částí 2 odst. 19 předpisu III, a proto se tohoto ustanovení předpisu RO rovněž týkají úvahy vysvětlené v 19. bodě odůvodnění.
(24)
Žádné z ustanovení předpisu III ani předpisu RO by nemělo nijak omezovat oprávnění Unie stanovit v souladu se Smlouvami a mezinárodním právem vhodné podmínky pro udělování uznání subjektům, které si přejí získat od členských států oprávnění k provádění činností v oblasti prohlídek lodí a udělování osvědčení jménem členských států, za účelem dosažení cílů Unie, zejména zvýšení námořní bezpečnosti a ochrany životního prostředí.
(25)
Režim vzájemného uznávání osvědčení o třídě pro materiál, vybavení a součásti stanovené v čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 391/2009 je vymahatelné pouze v Unii ve vztahu k plavidlům plujícím pod vlajkou některého členského státu. Pokud jde o zahraniční plavidla, uznávání dotčených osvědčení zůstává na rozhodnutí příslušného státu vlajky, který není členem EU, při výkonu jeho výhradní pravomoci, zejména podle Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu.
(26)
Na základě svého hodnocení dospěla Komise k závěru, že ustanovení předpisu III a předpisu RO uvedená v předchozích bodech odůvodnění jsou neslučitelná se směrnicí 2009/15/ES nebo s nařízením (ES) č. 391/2009 a v důsledku toho se směrnicí 2009/15/ES kvůli vazbě mezi těmito dvěma nástroji, jak je vysvětleno v 2. bodě odůvodnění, a měla by být z působnosti uvedené směrnice vyloučena. Ustanovení čl. 2 písm. d) směrnice 2009/15/ES by mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(27)
Protože předpis RO vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2015, měla by tato směrnice vstoupit v platnost co nejdříve po datu svého vyhlášení.
(28)
Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) k opatřením uvedeným v této směrnici stanovisko nevydal. Považovalo se za nezbytné přijmout prováděcí akt a předseda předal návrh prováděcího aktu odvolacímu výboru k dalšímu projednání. Ustanovení této směrnice jsou v souladu se stanoviskem odvolacího výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V článku 2 směrnice 2009/15/ES se písmeno d) nahrazuje tímto:
„d)
‚mezinárodními úmluvami‘ se rozumějí Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na moři ze dne 1. listopadu 1974 (dále jen ‚úmluva SOLAS 74‘) s výjimkou kapitoly XI-2 přílohy, Mezinárodní úmluva o nákladové značce ze dne 5. dubna 1966 a Mezinárodní úmluva o zabránění znečištění z lodí ze dne 2. listopadu 1973 (dále jen ‚úmluva MARPOL‘), včetně protokolů a změn těchto úmluv a souvisejících předpisů, které jsou závazné ve všech členských státech, s výjimkou části 2 odstavců 16.1, 18.1 a 19 předpisu pro provádění nástrojů IMO a části 2 oddílů 1.1, 1.3, 3.9.3.1, 3.9.3.2 a 3.9.3.3 předpisu pro uznané subjekty organizace IMO, v jejich platném znění.“
Článek 2
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 2015. Jejich znění neprodleně sdělí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 2016.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 17. prosince 2014.
DIRETTIVA TA' IMPLIMENTAZZJONI TAL-KUMMISSJONI 2014/111/UE
tas-17 ta' Diċembru 2014
li temenda d-Direttiva 2009/15/KE fir-rigward tal-adozzjoni mill-Organizzazzjoni Marittima Internazzjonali (IMO) ta' ċerti Kodiċijiet u emendi relatati f'ċerti konvenzjonijiet u protokolli
(Test b'rilevanza għaż-ŻEE)
IL-KUMMISSJONI EWROPEA,
Wara li kkunsidrat it-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea,
Wara li kkunsidrat id-Direttiva 2009/15/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill tat-23 ta' April 2009 dwar ir-regoli u l-istandards komuni għall-organizzazzjonijiet għall-ispezzjoni u l-perizji tal-vapuri u għall-attivitajiet rilevanti tal-amministrazzjonijiet marittimi (1), u b'mod partikolari t-tieni sentenza tal-Artikolu 7(2) tagħha,
Filwaqt li taġixxi b'konformità mal-proċedura ta' kontroll ta' konformità stabbilita fl-Artikolu 5 tar-Regolament (KE) Nru 2099/2002 tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill li jistabbilixxi Kumitat dwar l-Ibħra Protetti u l-Prevenzjoni ta' Tniġġis minn Bastimenti (COSS) (2),
Billi:
(1)
B'konformità mal-Artikolu 5(1) tar-Regolament (KE) Nru 2099/2002, l-Istati Membri u l-Kummissjoni għandhom jikkooperaw sabiex jiddefinixxu, kif xieraq, pożizzjoni jew approċċ komuni fil-fora kompetenti internazzjonali bl-iskop li jitnaqqsu r-riskji ta' kunflitt bejn il-leġiżlazzjoni marittima tal-Unjoni u strumenti internazzjonali.
(2)
Id-Direttiva 2009/15/KE, flimkien mar-Regolament (KE) Nru 391/2009 tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill (3), tifforma liġi waħda koerenti fejn l-attivitajiet ta' organizzazzjonijiet rikonoxxuti jiġu rregolati b'mod konsistenti skont l-istess prinċipji u definizzjonijiet. B'konformità mal-Artikolu 3(2) tad-Direttiva 2009/15/KE, jekk Stat Membru jiddeċiedi, fir-rigward ta' vapuri li jtajru l-bandiera tiegħu, li jawtorizza organizzazzjoni sabiex twettaq f'ismu l-ispezzjonijiet u l-perizji relatati maċ-ċertifikati statutorji, dan għandu jafda dawn id-dmirijiet biss f'idejn organizzazzjoni rikonoxxuta, li, skont l-Artikolu 2(g) ta' dik id-Direttiva, tfisser organizzazzjoni rikonoxxuta skont ir-Regolament (KE) Nru 391/2009. Għaldaqstant, is-sett ta' regoli li abbażi tagħhom jiġu rikonoxxuti l-organizzazzjonijiet ikkonċernati għandu impatt fuq iż-żewġ atti.
(3)
It-teminu “konvenzjonijiet internazzjonali” kif iddefinit fl-Artikolu 2(d) tad-Direttiva 2009/15/KE ifisser il-Konvenzjoni Internazzjonali dwar is-Sikurezza tal-Ħajja fuq il-Baħar tal-1 ta' Novembru 1974 (“il-Konvenzjoni SOLAS”) bl-eċċezzjoni tal-kapitolu XI-2 tal-Anness tagħha, il-Konvenzjoni Internazzjonali dwar il-Linji tat-Tagħbija tal-5 ta' April 1966 (“il-Konvenzjoni tal-Linji tat-Tagħbija” u l-Konvenzjoni Internazzjonali għall-Prevenzjoni tat-Tniġġis mill-Vapuri tat-2 ta' Novembru 1973 (“il-Konvenzjoni MARPOL”), flimkien mal-protokolli u l-emendi tagħhom, u l-kodiċijiet ta' status mandatorju relatati magħhom fl-Istati Membri kollha, fil-verżjoni aġġornata tagħhom.
(4)
L-Assemblea tal-IMO fit-28 sessjoni tagħha adottat Kodiċi għall-Implimentazzjoni tal-Istrumenti tal-IMO (il-Kodiċi III), kif stabbilit fir-riżoluzzjoni tal-IMO A.1070(28) tal-4 ta' Diċembru 2013, kif ukoll emendi għall-Konvenzjoni tal-Linji tat-Tagħbija, bl-iskop li tagħmel il-Kodiċi III obbligatorju, flimkien ma' skema assoċjata ta' verifika tal-Istat tal-bandiera, kif inhu stabbilit fir-riżoluzzjoni tal-IMO A.1083(28) tal-4 ta' Diċembru 2013.
(5)
Il-Kumitat tal-Protezzjoni tal-Ambjent tal-Baħar (MEPC) tal-IMO fis-66 sessjoni tiegħu adotta emendi għall-Protokoll tal-1978 relatat mal-Konvenzjoni MARPOL, kif stabbilit fir-riżoluzzjoni MEPC.246(66) tal-4 ta' April 2014, u għall-Protokoll tal-1997 relatat mal-Konvenzjoni MARPOL, kif immodifikat mill-Protokoll tal-1978 relatat magħha, kif stabbilit fir-riżoluzzjoni MEPC.247(66) tal-4 ta' April 2014, bil-għan li jagħmel il-Kodiċi III obbligatorju, flimkien ma' skema assoċjata ta' verifika tal-Istat tal-bandiera.
(6)
Il-Kumitat għas-Sikurezza Marittima (MSC) tal-IMO fit-93 sessjoni tiegħu adotta emendi għall-Konvenzjoni SOLAS, kif stipulat fir-riżoluzzjoni MSC.366(93) tat-22 ta' Mejju 2014, u għall-Protokoll tal-1988 relatat mal-Konvenzjoni tal-Linji tat-Tagħbija, kif stipulat fir-riżoluzzjoni MSC.375(93) tat-22 ta' Mejju 2014, bil-għan li jagħmel il-Kodiċi III obbligatorju, flimkien ma' skema assoċjata ta' verifika tal-Istat tal-bandiera.
(7)
L-MEPC fil-65 sessjoni tiegħu u l-MSC fit-92 sessjoni tiegħu adottaw Kodiċi tal-IMO dwar Organizzazzjonijiet Rikonoxxuti (il-Kodiċi RO), kif stipulat fir-riżoluzzjoni MSC.349(92) tal-21 ta' Ġunju 2013.
(8)
L-MEPC fil-65 sessjoni tiegħu adotta emendi għall-Protokoll tal-1978 relatati mal-Konvenzjoni MARPOL bil-għan li jagħmel il-Kodiċi RO obbligatorju, kif stabbilit fir-riżoluzzjoni MEPC.238(65) tas-17 ta' Mejju 2013.
(9)
L-MSC fit-92 sessjoni tiegħu adotta emendi għall-Konvenzjoni SOLAS u għall-Protokoll tal-1988 relatat mal-Konvenzjoni tal-Linji tat-Tagħbija bil-għan li jagħmel il-Kodiċi RO obbligatorju, kif stabbilit fir-riżoluzzjonijiet MSC.350(92) u MSC.356(92) tal-21 ta' Ġunju 2013.
(10)
Għaldaqstant il-Kodiċijiet III u RO huma mistennija li jidħlu fis-seħħ matul il-perjodu bejn l-1 ta' Jannar 2015 u l-1 ta' Jannar 2018 b'konformità mar-regoli applikabbli dwar l-adozzjoni, ir-ratifika u d-dħul fis-seħħ ta' emendi taħt kull waħda mill-konvenzjonijiet tal-IMO ikkonċernati.
(11)
Fit-13 ta' Mejju 2013, il-Kunsill adotta d-Deċiżjoni tal-Kunsill 2013/268/UE dwar il-pożizzjoni li għandha tittieħed f'isem l-Unjoni Ewropea fl-Organizzazzjoni Marittima Internazzjonali (IMO) fir-rigward tal-adozzjoni ta' ċerti Kodiċijiet u emendi relatati f'ċerti konvenzjonijiet u protokolli (4). B'konformità mal-Artikolu 5 ta' dik id-Deċiżjoni, il-Kunsill awtorizza l-Istati Membri li jagħtu l-kunsens tagħhom li jintrabtu, fl-interess tal-Unjoni u soġġett għad-dikjarazzjoni stabbilita fl-Anness ta' dik id-Deċiżjoni, bl-emendi msemmija fil-premessi (4) sa (9) ta' din id-Direttiva.
(12)
Id-dikjarazzjoni annessa mad-Deċiżjoni tal-Kunsill 2013/268/UE tiddikjara li l-Istati Membri jikkunsidraw li l-Kodiċi III u l-Kodiċi RO fihom sett ta' rekwiżiti minimi li fuqhom l-Istati jistgħu jelaboraw u jtejbu kif meħtieġ għat-tisħiħ tas-sikurezza marittima u għall-protezzjoni tal-ambjent.
(13)
Tiddikjara wkoll li xejn fil-Kodiċi III jew fil-Kodiċi RO ma għandu jinftiehem li jirristrinġi jew jillimita bi kwalunkwe mod it-twettiq tal-obbligi tal-Istati Membri taħt il-liġi tal-Unjoni fir-rigward tad-definizzjoni ta' “ċertifikati statutorji” u “ċertifikati ta' klassi”, tal-kamp ta' applikazzjoni tal-obbligiu l-kriterji stipulati għal organizzazzjonijiet rikonoxxuti, u tad-dmirijiet tal-Kummissjoni Ewropea fir-rigward tar-rikonoxximent, il-valutazzjoni u, fejn ikun il-każ, l-impożizzjoni ta' miżuri korrettivi jew sanzjonijiet fuq organizzazzjonijiet rikonoxxuti. L-istess dikjarazzjoni tgħid li, fil-każ ta' verifika tal-IMO, l-Istati Membri se jiddikjaraw li hija biss il-konformità ma' dawk id-dispożizzjonijiet tal-konvenzjonijiet internazzjonali rilevanti li l-Istati Membri jkunu aċċettaw, anke fit-termini ta' din id-dikjarazzjoni, li għandha tiġi vverifikata.
(14)
Fl-ordni ġuridiku tal-Unjoni, il-kamp ta' applikazzjoni tad-Direttiva 2009/15/KE kif ukoll dak tar-Regolament (KE) Nru 391/2009 jinkludu referenzi għall-“konvenzjonijiet internazzjonali” kif deskritti fil-premessa (3). F'dan il-qafas, emendi għal konvenzjonijiet tal-IMO jiddaħħlu b'mod awtomatiku fil-liġi tal-Unjoni fl-istess ħin li jidħlu fis-seħħ fil-livell internazzjonali, inklużi l-kodiċijiet relatati ta' status obbligatorju bħalma huma l-kodiċijiet III u RO, li għaldaqstant jifformaw parti mill-istrumenti tal-IMO rilevanti għall-applikazzjoni tad-Direttiva 2009/15/KE.
(15)
L-emendi lill-konvenzjonijiet internazzjonali jistgħu madankollu jkunu esklużi mill-kamp ta' applikazzjoni tal-leġiżlazzjoni marittima tal-Unjoni skont il-proċedura ta' kontroll ta' konformità jekk ikunu jissodisfaw tal-inqas wieħed miż-żewġ kriterji stipulati fl-Artikolu 5(2) tar-Regolament (KE) Nru 2099/2002.
(16)
Il-Kummissjoni evalwat l-emendi għall-konvenzjonijiet tal-IMO b'konformità mal-Artikolu 5 tar-Regolament (KE) Nru 2099/2002 u ddeterminat li jeżistu numru ta' diskrepanzi bejn il-Kodiċi III u l-Kodiċi RO, fuq naħa, u d-Direttiva 2009/15/KE u r-Regolament (KE) Nru 391/2009, fuq in-naħa l-oħra.
(17)
L-ewwel punt: il-paragrafu 16.1 tal-parti 2 tal-Kodiċi III jipprevedi lista minima ta' riżorsi u proċessi li l-Istati tal-bandiera għandhom jistabbilixxu, inkluża d-dispożizzjoni ta' struzzjonijiet amministrattivi li jappartjenu, fost l-oħrajn, għaċ-ċertifikati ta' klassi tal-vapuri rikjesti mill-Istat tal-Bandiera sabiex tintwera l-konformità mar-rekwiżiti strutturali, mekkaniċi, elettriċi, u/jew oħrajn ta' konvenzjoni internazzjonali li l-Istat tal-bandiera jkun jagħmel parti minnha jew il-konformità ma' rekwiżit tar-regolament nazzjonali tal-Istat tal-bandiera. Madankollu, kif inhu mfisser fil-premessa (21) hawn taħt, il-liġi tal-Unjoni tagħmel distinzjoni bejn ċertifikati statutorji u ċertifikati ta' klassi. Tal-aħħar huma dokumenti ta' natura privata u la huma atti ta' Stat tal-bandiera u lanqas ma huma maħruġin f'isem xi Stat tal-bandiera. Din id-dispożizzjoni tal-Kodiċi III fil-fatt tirreferi għall-Kapitolu II-1 tas-SOLAS, il-Parti A-1, ir-Regolament 3-1, li jipprovdi li l-vapuri għandhom ikunu ddisinjati, mibnija u miżmuma b'konformità mar-rekwiżiti strutturali, mekkaniċi u elettriċi ta' soċjetà ta' klassifikazzjoni li tkun rikonoxxuta mill-Amministrazzjoni skont id-dispożizzjonijiet tar-regolament XI-1/1. 1. Il-konvenzjoni SOLAS tidentifika b'mod ċar il-vapur jew ir-rappreżentazzjoni legali tiegħu vis-à-vis l-Istat tal-bandiera bħala l-oġġett ta' dan ir-rekwiżit. Barra minn hekk, meta taġixxi fil-kapaċità tagħha bħala soċjetà ta' klassi, organizzazzjoni rikonoxxuta toħroġ ċertifikati tal-klassi tal-vapuri li jkunu konformi mar-regoli, mal-proċeduri, mal-kundizzjonijiet u mal-arranġamenti kuntrattwali proprji tagħha, li l-Istat tal-Bandiera ma jagħmilx sehem minnhom. Għalhekk, din id-dispożizzjoni tal-Kodiċi III tikkontradixxi d-delineazzjoni tal-klassi u tal-attivitajiet statutorji kif stipulata fil-leġiżlazzjoni tal-UE eżistenti.
(18)
It-tieni punt: il-paragrafu 18.1 tal-parti 2 tal-Kodiċi III jirrikjedi li l-Istat tal-bandiera jiddetermina, “fir-rigward ta' dawk il-vapuri biss li huma intitolati li jtajru l-bandiera tiegħu”, li organizzazzjoni rikonoxxuta jkollha riżorsi adegwati f'termini ta' kapaċitajiet tekniċi, maniġerjali u ta' riċerka sabiex twettaq id-dmirijiet fdati f'idejha. B'kuntrast għal dan, taħt il-liġi tal-Unjoni dan l-aspett huwa indirizzat bħala rekwiżit għall-finijiet tar-rikonoxximent kif rifless fil-kriterju a.3 tal-Anness I tar-Regolament (KE) Nru 391/2009, u fir-rigward tal-flotta sħiħa fil-klassi tal-organizzazzjoni kkonċernata, mingħajr distinzjoni bbażata fuq il-bandiera. Kieku d-dispożizzjoni ta' hawn fuq tal-Kodiċi III kellha tiġi inkorporata fil-liġi tal-Unjoni, din tillimita l-applikazzjoni tal-kriterju A.3 fl-Anness I tar-Regolament (KE) Nru 391/2009 għall-prestazzjoni tal-organizzazzjoni rikonoxxuta biss għar-rigward ta' vapuri li jtarju l-bandiera ta' Stati Membri, b'kontradizzjoni għar-rekwiżiti li hemm fis-seħħ bħalissa.
(19)
It-tielet punt: il-paragrafu 19 tal-parti 2 tal-Kodiċi III jintroduċi l-projbizzjoni li Stat tal-bandiera ma jistax jagħti l-mandat lill-organizzazzjonijiet rikonoxxuti tiegħu li japplikaw għall-vapuri, ħlief dawk intitolati li jtajru l-bandiera tiegħu, kwalunkwe rekwiżiti li jappartjenu, fost l-oħrajn, għar-regoli, ir-rekwiżiti u l-proċeduri tagħhom dwar il-klassifikazzjoni. Skont id-Direttiva 2009/15/KE, l-Istati Membri jistgħu biss jawtorizzaw organizzazzjoni sabiex taġixxi f'isimhom għaċ-ċertifikazzjoni statutorja tal-flotta rispettiva tagħhom jekk dik l-organizzazzjoni tkun ġiet rikonoxxuta u tkun qed tiġi monitorjata għal dak il-għan skont ir-Regolament (KE) Nru 391/2009. F'dan il-qafas, l-organizzazzjonijiet rikonoxxuti jridu jikkonformaw ma' ċerti rekwiżiti fl-attivitajiet rilevanti tagħhom rigward il-flotta kklassifikata kollha tagħhom, irrispettivament mill-bandiera. Dan jorbot mal-biċċa l-kbira tal-kriterji stipulati fl-Anness I tar-Regolament (KE) Nru 391/2009, kif ukoll ma' obbligi oħrajn, b'mod partikolari l-Artikolu 10(4) ta' dak ir-Regolament. Kieku d-dispożizzjoni ta' hawn fuq tal-Kodiċi III kellha tiġi inkorporata fil-liġi tal-Unjoni, fost l-oħrajn din tillimita l-applikazzjoni tar-rekwiżiti eżistenti dwar ir-rikonoxximent fir-Regolament (KE) Nru 391/2009 kemm-il darba jkunu jikkwalifikaw bħala regoli, rekwiżiti u proċeduri għall-prestazzjoni tal-organizzazzjoni rikonoxxuta biss fir-rigward ta' vapuri li jtajru l-bandiera tal-Istati Membri.
(20)
Ir-raba' punt: it-taqsima 1.1 tal-parti 2 tal-Kodiċi RO tiddefinixxi “Organizzazzjoni Rikonoxxuta” bħala organizzazzjoni li ġiet ivvalutata minn Stat tal-bandiera, u li nstabet konformi mal-parti 2 tal-Kodiċi RO. B'kuntrast, l-Artikolu 2(g) tad-Direttiva 2009/15/KE jipprevedi li organizzazzjoni rikonoxxuta hija “organizzazzjoni rikonoxxuta skont ir-Regolament (KE) Nru 391/2009”. Abbażi tal-evalwazzjoni tal-Kummissjoni mogħtija fil-premessi (21)-(23), jidher li diversi dispożizzjonijiet fil-parti 2 tal-Kodiċi RO huma inkompatibbli mar-Regolament (KE) Nru 391/2009. Għaldaqstant, organizzazzjoni rikonoxxuta kif iddefinita fil-Kodiċi RO ma tonorax ir-rekwiżiti kollha tar-Regolament (KE) Nru 391/2009 u għalhekk ma tistax tissodisfa d-definizzjoni ta' organizzazzjoni rikonoxxuta kif inhu stipulat fil-leġiżlazzjoni tal-Unjoni.
(21)
Il-ħames punt: it-taqsima 1.3 tal-parti 2 tal-Kodiċi RO tiddefinixxi “ċertifikazzjoni u servizzi statutorji” bħala kategorija waħda ta' attivitajiet li organizzazzjoni rikonoxxuta tkun intitolata li twettaq f'isem l-Istat tal-bandiera, inkluż il-ħruġ ta' ċertifikati li jappartjenu kemm għar-rekwiżiti statutorji kif ukoll ta' klassi. B'kuntrast, id-definizzjonijiet stabbiliti fl-Artikolu 2(i) u (k) tad-Direttiva 2009/15/KE jagħmlu distinzjoni ċara bejn “ċertifikati statutorji”, li huma dawk iċ-ċertifikati maħruġin minn Stat tal-bandiera jew f'ismu skont il-konvenzjonijiet internazzjonali, u “ċertifikati tal-klassi”, li huma dawk id-dokumenti maħruġin minn organizzazzjoni rikonoxxuta li, fil-kapaċità tagħha ta' soċjetà ta' klassifikazzjoni, tiċċertifika li vapur ikun adatt għal użu jew servizz partikolari skont ir-regoli u l-proċeduri stabbiliti u magħmulin pubbliċi minn dik l-organizzazzjoni rikonoxxuta. Minn dan isegwi li, skont il-liġi tal-Unjoni, iċ-ċertifikati statutorji u ċ-ċertifikati tal-klassi huma distinti u għandhom naturi differenti. Jiġifieri, iċ-ċertifikati statutorji huma ta' natura pubblika, waqt li ċ-ċertifikati tal-klassi huma ta' natura privata, għax jinħarġu mis-soċjetà ta' klassifikazzjoni skont ir-regoli, il-proċeduri u l-kundizzjonijiet proprji tagħha. Għalhekk iċ-ċertifikati ta' klassifikazzjoni maħruġin minn organizzazzjoni rikonoxxuta għal vapur bħala affermazzjoni tal-konformità mar-regoli u l-proċeduri ta' klassifikazzjoni, inkluż meta vverifikati minn Stat tal-bandiera bħala prova ta' konformità mal-Kapitolu II-I tas-SOLAS, il-Parti A-1, ir-Regolament 3-1, huma dokumenti ta' natura strettament privata li la huma atti tal-Istat tal-bandiera u lanqas jitwettqu f'isem xi Stat tal-bandiera. Madankollu fil-Kodiċi RO jingħad sistematikament li “ċertifikazzjoni u servizzi statutorji” jitwettqu mill-RO “f'isem l-Istat tal-bandiera” u hekk tinħoloq kontradizzjoni fid-distinzjoni legali stabbilita fil-leġiżlazzjoni tal-Unjoni. Minkejja din il-kontradizzjoni, din id-dispożizzjoni fil-Kodiċi RO, jekk tiġi aċċettata bħala norma fl-ordni ġuridiku tal-Unjoni, iġġib magħha riskju ċar li r-rekwiżiti dwar ir-rikonoxximent li hemm fir-Regolament (KE) Nru 391/2009 u li jappartjenu għall-attività kollha kemm hi tal-organizzazzjoni, irrispettivament mill-bandiera, ma jkunux jistgħu jiġu infurzati iktar fi ħdan l-UE. Minħabba r-rabta bejn iż-żewġ strumenti kif inhu mfisser fil-premessa (2), dan ir-riskju huwa wkoll rilevanti għad-Direttiva 2009/15/KE.
(22)
Is-sitt punt: it-taqsima 3.9.3.1. tal-parti 2 tal-Kodiċi RO tipprovdi għal mekkaniżmu ta' kooperazzjoni bejn l-organizzazzjonijiet rikonoxxuti taħt il-qafas waħdieni stabbilit mill-Istat tal-bandiera bil-għan li jiġu standardizzati l-proċessi li jikkonċernaw iċ-ċertifikazzjoni u s-servizzi statutorji għall-Istat tal-bandiera, kif meħtieġ; waqt li t-taqsima 3.9.3.2 tal-parti 2 tal-istess Kodiċi tistabbilixxi qafas “minn Stat tal-bandiera jew grupp ta' Stati tal-bandiera” sabiex tiġi rregolata l-kooperazzjoni bejn l-organizzazzjonijiet rikonoxxuti tagħhom dwar aspetti tekniċi u ta' sikurezza ta' “ċertifikazzjoni u servizzi statutorji ta' vapuri […] f'isem l-imsemmi(ja) Stat(i) tal-bandiera”. B'kuntrast, il-kooperazzjoni bejn organizzazzjonijiet rikonoxxuti taħt il-liġi tal-Unjoni hija rregolata mill-Artikolu 10(1) tar-Regolament (KE) Nru 391/2009, li jirrikjedi li l-organizzazzjonijiet rikonoxxuti jikkonsultaw lil xulxin bil-għan li jżommu l-ekwivalenza u jimmiraw għall-armonizzazzjoni tar-regoli u l-proċeduri tagħhom u tal-implimentazzjoni tagħhom, u jistabbilixxi qafas għall-għarfien reċiproku ta' ċertifikati tal-klassi ta' materjali, tagħmir u komponenti, f'każi xierqa. Dawn iż-żewġ proċessi ta' kooperazzjoni taħt l-Artikolu 10(1) jappartjenu għal attivitajiet privati tal-organizzazzjonijiet rikonoxxuti, fil-kapaċità tagħhom bħala soċjetajiet tal-klassifikazzjoni, u għalhekk japplikaw mingħajr distinzjoni abbażi ta' bandiera. Għaldaqstant kieku l-mekkaniżmi ta' kooperazzjoni previsti fil-Kodiċi RO kellhom jiġu inkorporati fil-liġi tal-Unjoni, dawn jillimitaw il-kamp ta' applikazzjoni tal-qafas ta' kooperazzjoni stabbilit mir-Regolament (KE) Nru 391/2009 għall-attivitajiet tal-organizzazzjonijiet rikonoxxuti fir-rigward ta' vapuri li jtajru l-bandiera ta' Stati Membri biss, b'kontradizzjoni mar-rekwiżit li attwalment huma fis-seħħ.
(23)
Is-seba' punt: it-taqsima 3.9.3.3 tal-parti 2 tal-Kodiċi RO hija identika għall-paragrafu 19 tal-parti 2 tal-kodiċi III; għaldaqstant il-kunsiderazzjonijiet magħmula fil-premessa (19) huma rilevanti bl-istess mod għad-dispożizzjoni tal-kodiċi RO.
(24)
Xejn fil-Kodiċi III jew fil-Kodiċi RO ma għandu jqiegħed xi restrizzjoni fuq il-kapaċità tal-Unjoni li tistabbilixxi, skont it-Trattati u l-liġi internazzjonali, kundizzjonijiet adattati għall-għoti ta' rikonoxximent lil organizzazzjonijiet li jkunu jixtiequ li jiġu awtorizzati mill-Istati Membri sabiex iwettqu perizji fuq il-vapuri u attivitajiet ta' ċertifikazzjoni f'isimhom, bil-għan li jilħqu l-objettivi tal-Unjoni u b'mod partikolari li jsaħħu s-sikurezza marittima u l-protezzjoni tal-ambjent.
(25)
L-iskema għar-rikonoxximent reċiproku taċ-ċertifikati tal-klassi għall-materjal, it-tagħmir u l-komponenti stabbiliti bl-Artikolu 10(1) tar-Regolament (KE) Nru 391/2009 hija eżegwibbli biss fl-Unjoni fir-rigward ta' vapuri li jtajru l-bandiera ta' Stat Membru. F'dak li jikkonċerna bastimenti barranin, l-aċċettazzjoni ta' tali ċertifikati tibqa' fid-diskrezzjoni tal-Istati tal-bandiera mhux tal-UE rilevanti huma u jeżerċitaw il-ġuriżdizzjoni esklużiva tagħhom, jiġifieri skont il-Konvenzjoni tan-Nazzjonijiet Uniti dwar il-Liġi tal-Baħar (UNCLOS).
(26)
Abbażi tal-evalwazzjoni tagħha, il-Kummissjoni stabbilixxiet li d-dispożizzjonijiet tal-Kodiċi III u tal-Kodiċi RO imsemmija fil-premessi preċedenti huma inkompatibbli mad-Direttiva 2009/15/KE, jew mar-Regolament (KE) Nru 391/2009 u konsegwentement mad-Direttiva 2009/15/KE minħabba r-rabta bejn iż-żewġ strumenti kif spjegat fil-premessa (2), u għandhom jiġu esklużi mill-kamp ta' applikazzjoni ta' dik id-Direttiva. Għaldaqstant l-Artikolu 2(d) tad-Direttiva 2009/15/KE għandu jiġi emendat kif meħtieġ.
(27)
Minħabba li l-Kodiċi RO jidħol fis-seħħ fl-1 ta' Jannar 2015, din id-Direttiva għandha tidħol fis-seħħ mill-aktar fis, eżatt wara li tiġi ppubblikata.
(28)
Il-Kumitat tal-Ibħra Siguri u tal-Prevenzjoni tat-Tniġġis mill-Vapuri (il-COSS) ma tax opinjoni dwra il-miżuri stipulati f'din id-Direttiva. Kien inħass li kien neċessarju att ta' implimentazzjoni u l-president ressaq l-abbozz tal-att ta' implimentazzjoni lill-kumitat tal-appelli għal aktar deliberazzjoni. Il-miżuri stipulati f'din id-Direttiva huma skont l-opinjoni tal-kumitat tal-appelli,
ADOTTAT DIN ID-DIRETTIVA:
Artikolu 1
Fl-Artikolu 2 tad-Direttiva 2009/15/KE, il-punt (d) huwa sostitwit b'dan li ġej:
“(d)
‘konvenzjonijiet internazzjonali’ tfisser il-Konvenzjoni Internazzjonali dwar is-Sikurezza tal-Ħajja fuq il-Baħar tal-1 ta' Novembru 1974 (SOLAS 74) bl-eċċezzjoni tal-kapitolu XI-2 tal-Anness tagħha, il-Konvenzjoni Internazzjonali dwar il-Linji tat-Tagħbija tal-5 ta' April 1966 u l-Konvenzjoni Internazzjonali għall-Prevenzjoni tat-Tniġġiż mill-Vapuri tat-2 ta' Novembru 1973 (MARPOL) flimkien mal-protokolli u l-emendi tagħhom, u l-kodiċijiet ta' status mandatorju relatati magħhom fl-Istati Membri kollha, bl-eċċezzjoni tal-paragrafi 16.1, 18.1 u 19 tal-parti 2 tal-Kodiċi għall-Implimentazzjoni tal-Istrumenti tal-IMO, u tat-taqsimiet 1.1, 1.3, 3.9.3.1, 3.9.3.2, 3.9.3.3 tal-parti 2 tal-Kodiċi tal-IMO dwar Organizzazzjonijiet Rikonoxxuti, fil-verżjoni aġġornata tagħhom.”
Artikolu 2
1. L-Istati Membri għandhom jadottaw u jippubblikaw, sa mhux aktar tard mill-31 ta' Diċembru 2015, il-liġijiet, ir-regolamenti u d-dispożizzjonijiet amministrattivi neċessarji sabiex ikunu konformi ma' din id-Direttiva. Għandhom jikkomunikaw it-test ta' dawk id-dispożizzjonijiet lill-Kummissjoni minnufih.
Huma għandhom japplikaw dawn id-dispożizzjonijiet mill-1 ta' Jannar 2016.
Meta l-Istati Membri jadottaw dawk id-dispożizzjonijiet, dawn għandhom jirreferu għal din id-Direttiva jew għandhom ikunu akkumpanjati mit-tali referenza waqt il-pubblikazzjoni uffiċjali tagħhom. L-Istati Membri għandhom jiddeċiedu kif għandha ssir it-tali referenza.
2. L-Istati Membri għandhom jikkomunikaw lill-Kummissjoni t-test tad-dispożizzjonijiet ewlenin tal-liġijiet nazzjonali li jadottaw fil-qasam kopert minn din id-Direttiva.
Artikolu 3
Din id-Direttiva tidħol fis-seħħ l-għada li tiġi ppubblikata f'Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea.
Artikolu 4
Din id-Direttiva hija indirizzata lill-Istati Membri.
Magħmul fi Brussell, is-17 ta' Diċembru 2014.