Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1980/2000
ze dne 17. července 2000
o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Cílem nařízení Rady (EHS) č. 880/92 ze dne 23. března 1992 o systému Společenství pro udělování ekoznačky [4] bylo vytvořit dobrovolný systém Společenství pro udělování ekoznačky sloužící k propagování výrobků s menším dopadem na životní prostředí během celého jejich životního cyklu a k poskytování přesných, neklamavých a vědecky podložených informací spotřebitelům o dopadech výrobků na životní prostředí.
(2) Článek 18 nařízení Rady (EHS) č. 880/92 stanoví, že Komise vyhodnotí tento systém v průběhu pěti let od jeho vstupu v platnost na základě zkušeností získaných po dobu jeho uplatňování a navrhne další potřebné změny uvedeného nařízení.
(3) Zkušenosti získané v průběhu provádění nařízení ukazují potřebu změny tohoto systému, aby se zvýšila jeho účinnost, zlepšilo plánování a zefektivnilo jeho fungování.
(4) Základní cíle dobrovolného a výběrového systému Společenství pro udělování ekoznačky jsou stále platné; takový systém udělování má zejména přivádět spotřebitele k výrobkům schopným snižovat dopady na životní prostředí během celého jejich životního cyklu a má poskytovat informace o environmentálních vlastnostech výrobků opatřených ekoznačkou.
(5) Pro přijetí systému Společenství pro udělování ekoznačky veřejností je nezbytné, aby nevládní ekologické organizace společně s organizacemi spotřebitelů hrály významnou úlohu při vypracování a stanovení kritérií ekoznačky Společenství a byly do nich aktivně zapojeny.
(6) Je nezbytné spotřebitelům vysvětlovat, že ekoznačka označuje takové výrobky, které mají ve srovnání s ostatními výrobky ve stejné skupině výrobků schopnost snižovat určité negativní dopady na životní prostředí, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy a předpisy Společenství týkající se výrobků.
(7) Rozsah tohoto systému má zahrnovat výrobky a environmentální faktory, které jsou významné jak z hlediska vnitřního trhu, tak z hlediska životního prostředí; pro účely tohoto nařízení by výraz "výrobky" měl zahrnovat rovněž služby.
(8) Procesní a metodologický přístup pro stanovení kritérií ekoznačky musí být aktualizován s ohledem na vědecký a technický pokrok a na zkušenosti získané v této oblasti, aby byl zajištěn soulad s příslušnými mezinárodně uznávanými normami, které se v této oblasti vyvíjejí.
(9) Zásady pro stanovení úrovně výběru ekoznačky mají být ujasněny, aby bylo usnadněno jednotné a účinné provádění systému.
(10) Ekoznačka má obsahovat jednoduché, přesné, pravdivé a vědecky podložené informace o klíčových environmentálních aspektech, které jsou posuzovány při udělování značky, a tím umožnit spotřebiteli výběr na základě poskytnutých informací.
(11) V různých etapách udělování ekoznačky má být vyvinuta snaha o zajištění účinného využití zdrojů a vysokého stupně ochrany životního prostředí.
(12) Je důležité poskytnout na značce více informací, které zdůvodňují její udělení, a tím pomoci spotřebitelům pochopit význam tohoto udělování.
(13) Systém ekoznačení by měl být v dlouhodobém výhledu z velké části finančně soběstačný. Finanční příspěvky členských států by se neměly zvyšovat.
(14) Je nezbytné pověřit odpovědností za stanovování a přezkum kritérií ekoznačky, jakož i požadavků na posuzování a ověřování, vhodný subjekt - Výbor Evropské unie pro ekoznačku (dále jen "VEUEZ") tak, aby bylo dosaženo účinného a nestranného provádění systému. VEUEZ má být složen z příslušných subjektů již ustanovených členskými státy podle článku 9 nařízení č. 880/92 (EHS), a z konzultačního fóra, které zajišťuje rovnováhu mezi všemi zúčastněnými stranami.
(15) Je nezbytné zajistit, aby systém Společenství pro udělování ekoznačky byl jednotný a koordinovaný s prioritami environmentální politiky Společenství a s ostatními systémy označování nebo certifikace kvality, např. s těmi, které stanoví směrnice Rady 92/75/EHS ze dne 22. září 1992 o uvádění spotřeby energie a jiných zdrojů na energetických štítcích spotřebičů pro domácnost a v normalizovaných informacích o výrobku [5] a nařízením Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin [6].
(16) V členských státech mohou souběžně existovat dosavadní i nové systémy ekoznačky, ale musí být přijaty takové předpisy, které zajistí soulad mezi systémem Společenství pro udělování ekoznačky a jinými systémy v zemích Společenství s cílem podporovat společné cíle udržitelné spotřeby.
(17) Je nezbytné zaručit průhlednost při provádění systému a zajistit soulad s příslušnými mezinárodními normami, aby byl umožněn přístup a účast na systému výrobcům a vývozcům ze zemí mimo Společenství.
(18) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
(19) Nařízení (EHS) č. 880/92 by mělo být nahrazeno tímto nařízením, aby byla tím nejúčinnějším způsobem zavedena nezbytná ustanovení, revidovaná z výše uvedených důvodů, zatímco vhodná přechodná ustanovení zajistí kontinuitu a hladký přechod mezi oběma nařízeními,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Cíle a zásady
1. Cílem systému Společenství pro udělování ekoznačky (dále jen "systém") je propagovat výrobky, které mají ve srovnání s jinými výrobky ve stejné skupině výrobků schopnost přispět ke snížení negativních dopadů na životní prostředí, a tím přispět k účinnému využívání zdrojů a lepší ochraně životního prostředí. Aby bylo dosaženo tohoto cíle, je třeba spotřebitele zorientovat a poskytnout jim přesné a vědecky podložené informace o těchto výrobcích.
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
- "výrobkem" jakékoli zboží nebo služby,
- "spotřebitelem" také profesionální nákupčí.
2. Dopady na životní prostředí se určují na základě zkoumání vzájemného působení výrobků a životního prostředí, včetně využívání energie a přírodních zdrojů během životního cyklu výrobku.
3. Účastí v systému nejsou dotčeny předpisy týkající se životního prostředí nebo jiné předpisy vnitrostátního práva či práva Společenství, jež se týkají různých etap života zboží popřípadě služeb.
4. Zavádění systému musí být v souladu s ustanoveními smluv, včetně zásady předběžné opatrnosti, s nástroji přijatými ve smyslu smluv a politiky Společenství v oblasti životního prostředí, jak stanovuje program politiky a činnosti pro životní prostředí a udržitelný rozvoj (pátý akční program), stanovený usnesením ze dne 1. února 1993 [8], a bude koordinováno s ostatními systémy označování nebo certifikace kvality, jako zejména systém energetického označování Společenství stanovený směrnicí 92/75/EHS a systém označování ekologického zemědělství stanovený nařízením (EHS) č. 2092/91.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Ekoznačka Společenství může být udělena výrobkům dostupným ve Společenství, které splňují základní environmentální požadavky uvedené v článku 3 a kritéria ekoznačky uvedená v článku 4. Kritéria ekoznačky jsou stanovována podle skupiny výrobků.
Skupina výrobků zahrnuje jakékoli zboží nebo služby používané pro stejné účely, jež jsou rovnocenné, pokud jde o užívání a vnímání spotřebiteli.
2. Pro zařazení do tohoto systému musí skupina výrobků splňovat následující podmínky:
a) musí představovat významný objem prodeje a obchodu na vnitřním trhu;
b) musí mít v jednom nebo více stádiích životního cyklu výrobku významný dopad na životní prostředí v globálním nebo regionálním měřítku a/nebo dopad obecné povahy;
c) musí představovat významný potenciál pro zlepšení životního prostředí vyplývající z výběru spotřebitelů a též podněcovat výrobce nebo poskytovatele služeb, aby hledali konkurenční přednosti tím, že budou nabízet výrobky, které splňují podmínky ekoznačky;
d) významná část jejich objemu prodeje musí být určena pro konečnou spotřebu nebo užití.
3. Skupina výrobků může být rozdělena do podskupin s odpovídající úpravou kritérií ekoznačky tam, kde to povaha výrobků vyžaduje, s cílem co nejlépe využít potenciálu ekoznačky na zlepšení životního prostředí.
Kritéria ekoznačky vztahující se k různým podskupinám stejné skupiny výrobků zahrnutých do téhož dokumentu, jenž je zveřejněn v souladu s čl. 6 odst. 5, se používají současně.
4. Ekoznačka nesmí být udělena látkám nebo přípravkům, které jsou klasifikovány jako velmi toxické, toxické, nebezpečné životnímu prostředí, karcinogenní, teratogenní nebo mutagenní podle směrnice Rady 67/548/EHS [9] nebo směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES [10], ani výrobkům vyráběným postupy, které mohou významně poškozovat lidské zdraví a/nebo životní prostředí, nebo které by při běžném užívání mohly být spotřebitelům škodlivé.
5. Toto nařízení se nepoužije pro potraviny, nápoje nebo farmaceutické výrobky ani pro zdravotnické prostředky vymezené směrnicí Rady 93/42/EHS [11], které jsou určeny pouze pro profesionální použití nebo jsou předepsány či kontrolovány lékařskými odborníky.
Článek 3
Environmentální požadavky
1. Ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů spojených s cíli a zásadami stanovenými v článku 1. Tyto klíčové environmentální aspekty se určují podle ukázkové posuzovací matice v příloze I a musí odpovídat metodologickým požadavkům uvedeným v příloze II.
2. Použijí se tato ustanovení:
a) při posuzování srovnatelných zlepšení musí být brána v úvahu čistá environmentální rovnováha mezi přínosem a zátěží pro životní prostředí, včetně aspektů týkajících se zdraví a bezpečnosti, které vyplývají z úprav v různých stádiích životního cyklu daných výrobků. Posuzování bere rovněž v úvahu případný přínos pro životní prostředí spojený s užíváním daných výrobků;
b) určí se základní environmentální aspekty a stanoví kategorie dopadu na životní prostředí, ve kterých daný výrobek přináší nejvýznamnější příspěvek se zřetelem k jeho celému životnímu cyklu a mezi těmito aspekty se určí ty, u nichž existuje významný potenciál zlepšení;
c) předvýrobní stadium životního cyklu zboží zahrnuje těžbu nebo výrobu a zpracování surovin a výrobu energie. Tyto aspekty se vezmou v úvahu, pokud je to technicky proveditelné.
Článek 4
Kritéria ekoznačky a požadavky na jejich posuzování a ověřování
1. Zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků. Tato kritéria specifikují požadavky pro každý z klíčových environmentálních aspektů stanovených v článku 3, které musí výrobek splňovat, aby mu mohla být udělena ekoznačka, včetně požadavků na schopnost výrobku uspokojit potřeby spotřebitelů.
2. Kritéria zajistí, aby výrobky byly vybírány podle těchto zásad:
a) po dobu platnosti kritérií musí mít výrobek dostatečné vyhlídky na proniknutí na trh Společenství, aby mohl prostřednictvím rozhodnutí spotřebitele přinést zlepšení životního prostředí;
b) při výběru kritérií se bere v úvahu technická a ekonomická proveditelnost úprav potřebných ke splnění kritérií v přiměřené lhůtě;
c) výběr kritérií je stanoven tak, aby bylo dosaženo co nejvyššího potenciálu pro zlepšení životního prostředí.
3. Požadavky na posuzování souladu zvláštních výrobků s kritérii ekoznačky a na ověření podmínek používání ekoznačky podle čl. 9 odst. 1 jsou stanoveny pro každou skupinu výrobků spolu s kritérii ekoznačky.
4. Doba platnosti kritérií a požadavky na posuzování a ověřování se stanovují pro každý soubor kritérií ekoznačky a pro každou skupinu výrobků.
Přezkum kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování kritérií proběhne ve stanovené době před koncem platnosti kritérií určených pro danou skupinu výrobků a zavdává podnět k prodloužení, odvolání nebo změně těchto kritérií.
Článek 5
Pracovní plán
V souladu s cíli a zásadami stanovenými v článku 1 Komise vypracuje pracovní plán pro ekoznačku Společenství ve lhůtě jednoho roku ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost a po předběžných konzultacích s Výborem Evropské unie pro ekoznačku (dále jen "VEUEZ") uvedeným v článku 13 a postupem podle článku 17. Pracovní plán obsahuje strategii rozvoje systému, který by měl pro následující tři roky stanovit:
- cíle, jichž chce tento systém dosáhnout a které spočívají ve zlepšování životního prostředí a v pronikání výrobků na trh,
- seznam skupin výrobků, který bude možno doplňovat a které budou chápány jako priorita pro činnost Společenství,
- plány koordinace a spolupráce mezi tímto systémem a ostatními systémy pro udělování ekoznačky v členských státech.
Pracovní plán bere na zřetel především rozvoj společných akcí na podporu výrobků opatřených ekoznačkou a na zavedení mechanismu na výměnu informací o stávajících a budoucích skupinách výrobků, a to jak na vnitrostátní úrovni, tak i na úrovni Evropské unie.
Pracovní plán stanoví rovněž prováděcí opatření pro strategii a zahrnuje plán financování systému.
Vymezuje také služby, na které se systém nevztahuje, přičemž přihlíží k nařízení Evropského parlamentu a Rady umožňujícímu dobrovolnou účast organizací v environmentálním systému řízení a auditu Společenství (EMAS).
Pracovní plán je pravidelně přezkoumáván. První přezkum pracovního plánu bude obsahovat zprávu o tom, jak byly realizovány plány koordinace a spolupráce mezi systémem Společenství a mezi vnitrostátními systémy ekoznaček.
Článek 6
Postupy pro stanovení kritérií ekoznačky
1. Podmínky pro udělování ekoznačky se určují podle skupiny výrobků.
Zvláštní ekologická kritéria pro jednotlivé skupiny výrobků a jejich příslušná období platnosti se stanoví v souladu s postupem podle článku 17 a na základě konzultací s VEUEZ.
2. Komise zahájí postup z vlastního podnětu nebo na žádost VEUEZ. Komise pověří výbor, aby vypracoval a pravidelně přezkoumával kritéria ekoznačky a rovněž požadavky na posuzování a ověřování těchto kritérií používaných na danou skupinu výrobků a přijatých v rozsahu tohoto nařízení. V pověření se stanoví lhůta pro provedení prací.
Komise bere při vypracování pověření zvláštní zřetel na:
- pracovní plán podle článku 5,
- metodologické požadavky uvedené v příloze II.
3. Na základě pověření VEUEZ vypracuje návrh kritérií ekoznačky použitelných na danou skupinu výrobků a požadavky na posuzování a ověřování těchto kritérií, jež jsou stanovena v článku 4 a příloze IV, přičemž v úvahu se vezmou výsledky studií proveditelnosti a průzkum trhu, úvahy o životním cyklu a rozbor zlepšení uvedený v příloze II.
4. Komise je informována o návrhu kritérií stanovených v odstavci 3 a rozhodne, zda pověření:
- bylo splněno a návrh kritérií může být předložen regulativnímu výboru v souladu s článkem 17, nebo
- nebylo splněno a v tomto případě VEUEZ musí pokračovat v práci na návrhu kritérií.
5. Komise zveřejní a aktualizuje kritéria ekoznačky v Úředním věstníku Evropských společenství (řada L).
Článek 7
Udělování ekoznačky
1. Žádosti o ekoznačku mohou být podány výrobci, dovozci, poskytovateli služeb, velkoobchodníky i maloobchodníky. Poslední dvě skupiny mohou podat žádost pouze za předpokladu, že výrobky budou na trh uváděny pod jejich vlastní obchodní značkou.
2. Žádost se může týkat výrobku uvedeného na trh pod jednou nebo více obchodními značkami. Není nutné podávat novou žádost v případě upravených výrobků, nemají-li tyto úpravy vliv na daná kritéria. Příslušné subjekty musí nicméně být o významných úpravách informovány.
3. Žádost se podává příslušnému subjektu v souladu s těmito ustanoveními:
a) v případě, že výrobek pochází z jednoho členského státu, je žádost podána u příslušného subjektu tohoto členského státu;
b) jestliže výrobek pochází ve stejné podobě z více členských států, žádost se podá u příslušného subjektu jednoho členského státu. V tomto případě příslušný subjekt při posuzování žádosti konzultuje příslušné subjekty v těchto ostatních členských státech;
c) jestliže výrobek pochází ze země mimo Společenství, žádost se podá u příslušného subjektu v jednom z těch členských států, ve kterých výrobek má být nebo už byl uveden na trh.
4. Rozhodnutí o udělení značky je přijato příslušným subjektem, který obdržel žádost, poté co:
a) ověřil, že výrobek splňuje kritéria zveřejněná podle čl. 6 odst. 5;
b) ověřil, že žádost je v souladu s požadavky na posuzování a ověřování a
c) v případě potřeby konzultoval příslušné subjekty, jak je uvedeno v odstavci 3.
5. Jestliže kritéria ekoznačky vyžadují, aby výrobní zařízení splňovala určité požadavky, musí být tyto požadavky splněny ve všech zařízeních, ve kterých je výrobek vyráběn.
6. Příslušné subjekty uznají testy a ověření provedené autorizovanými subjekty na základě norem EN 45000 nebo na základě rovnocenných mezinárodních norem. Příslušné subjekty spolupracují s cílem zajistit účinné a jednotné provádění posuzovacích a ověřovacích postupů.
Článek 8
Ekoznačka
Podoba ekoznačky odpovídá příloze III. Na specifikace environmentálních informací týkajících se každé skupiny výrobků a uvedení těchto informací na ekoznačce se vztahují kritéria stanovená v článku 6. V každém případě musí být tyto informace jasné a srozumitelné.
Komise konzultuje vnitrostátní sdružení spotřebitelů zastoupená ve Výboru spotřebitelů zřízeném rozhodnutím Komise 95/260/EC [12] před 24. září 2005, aby posoudila, jak účinně ekoznačka a doplňující informace splňují informační potřeby spotřebitelů. Na základě tohoto posouzení Komise zavede postupem podle článku 17 všechny vhodné změny týkající se informací, které mají být uvedeny na ekoznačce.
Článek 9
Podmínky užívání
1. Příslušný subjekt uzavře se žadatelem o ekoznačku smlouvu o podmínkách užívání značky. Podmínky užívání zahrnují ustanovení pro odnětí oprávnění k užívání značky. Toto oprávnění je přezkoumáno po jakékoli změně kritérií ekoznačky použitelných pro daný výrobek a smlouva případně změněna nebo vypovězena. Tato smlouva stanoví, že účastí v systému není dotčena povinnost dodržovat environmentální a jiné právní požadavky práva Společenství nebo práva vnitrostátního na různé životní cykly výrobku a případně na služby.
Aby bylo usnadněno uplatňování tohoto ustanovení, stanoví se postupem podle článku 17 vzorová smlouva.
2. Ekoznačka a odkazy na ekoznačku nesmějí být používány v reklamě, dokud značka nebyla udělena, a po udělení může být předmětem reklamy pouze ten výrobek, jemuž byla udělena.
Jakákoli lživá nebo klamavá reklama či užívání ekoznačky nebo loga, které může vést k záměně s ekoznačkou Společenství zavedenou tímto nařízením, jsou zakázány.
Článek 10
Propagace ekoznačky
Členské státy a Komise ve spolupráci s členy VEUEZ propagují používání ekoznačky Společenství osvětovou činností a informačními kampaněmi určenými spotřebitelům, výrobcům, velkoobchodníkům, maloobchodníkům a široké veřejnosti, a tím podporují rozvoj systému.
Aniž je dotčeno právo Společenství, měla by Komise a další subjekty Společenství, jakož i veřejné instituce na vnitrostátní úrovni, dát za účelem podpory užívání výrobků opatřených ekoznačkou příklad tím, že stanoví své požadavky na výrobky.
Článek 11
Jiné systémy ekoznaček v členských státech
Komise a členské státy zajišťují nezbytnou koordinaci mezi tímto systémem Společenství a vnitrostátními systémy v členských státech, zejména při výběru skupin výrobků a při vypracování a přezkumu kritérií na úrovni Společenství i na vnitrostátní úrovni. Pro tento účel se postupem podle článku 17 stanoví opatření spolupráce a koordinace zahrnující mimo jiné opatření předpokládaná v pracovním plánu vypracovaném podle článku 5.
Jestliže je výrobek opatřen ekoznačkou Společenství i vnitrostátní značkou, jsou obě tyto značky zobrazeny na výrobku vedle sebe.
V tomto ohledu mohou stávající i nově zavedené systémy ekoznaček v členských státech nadále existovat souběžně s tímto systémem.
Článek 12
Náklady a poplatky
Každá žádost o udělení ekoznačky podléhá poplatku odpovídajícímu nákladům na zpracování žádosti.
Za užívání ekoznačky žadatel platí roční poplatek.
Výše ročních poplatků a poplatků za podání žádosti se stanoví podle přílohy V a postupem podle článku 17.
Článek 13
Výbor Evropské unie pro ekoznačku
Komise zřídí Výbor Evropské unie pro ekoznačku (VEUEZ) složený z příslušných subjektů uvedených v článku 14 a z konzultačního fóra uvedeného v článku 15. VEUEZ přispívá zejména ke stanovování a přezkumu kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování v souladu s článkem 6.
Komise stanoví jednací řád VEUEZ postupem podle článku 17, přičemž vezme v úvahu procesní zásady stanovené v příloze IV.
Článek 14
Příslušné subjekty
1. Každý členský stát zajistí, že bude/budou jmenován/y subjekt/subjekty (dále jen "příslušný subjekt" nebo "příslušné subjekty") odpovědný/é za provádění úkolů stanovených v tomto nařízení a že budou funkční. Pokud bude jmenován více než jeden příslušný subjekt, členský stát stanoví pravomoci těchto příslušných subjektů a požadavky pro jejich koordinaci.
2. Členské státy zajistí, že:
a) složení příslušných subjektů bude takové, aby byla zaručena jejich nezávislost a nestrannost;
b) jednací řád příslušných subjektů na vnitrostátní úrovni zajistí aktivní zapojení všech zúčastněných stran a odpovídající úroveň průhlednosti;
c) příslušné subjekty budou správně používat ustanovení tohoto nařízení.
Článek 15
Konzultační fórum
Komise zajistí, že VEUEZ při provádění svých činností zaručí pro každou skupinu výrobků vyváženou účast všech zúčastněných stran, jako jsou průmyslové podniky a poskytovatelé služeb včetně malých a středních podniků, řemeslníci a jejich profesní organizace, odborové organizace, velkoobchodníci, maloobchodníci, dovozci, skupiny zabývající se ochranou životního prostředí a organizace spotřebitelů. Tyto strany se budou setkávat na konzultačním fóru, jehož jednací řád stanoví Komise postupem podle článku 17.
Článek 16
Přizpůsobování technickému pokroku
Přílohy k tomuto nařízení mohou být postupem podle článku 17 přizpůsobeny technickému pokroku vycházejícímu zvláště z příslušných mezinárodních normalizačních činností.
Článek 17
Postup výboru
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento článek, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na ustanovení článku 8 tohoto rozhodnutí.
Obdobím stanoveným v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/EC se rozumějí tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 18
Porušení tohoto nařízení
Členské státy v případě porušení tohoto nařízení přijmou vhodná právní nebo správní opatření a sdělí tato opatření Komisi.
Článek 19
Přechodná ustanovení
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 880/92. Použije se však nadále pro smlouvy uzavřené podle čl. 12 odst. 1 tohoto nařízení. Rozhodnutí vycházející z nařízení (EHS) č. 880/92 zůstávají v platnosti, dokud nebudou přezkoumána nebo neuplyne jejich platnost.
Článek 20
Přezkum
Před 24. září 2005 Komise přezkoumá systém na základě zkušeností získaných v průběhu jeho provádění.
Komise navrhne vhodné změny tohoto nařízení.
Článek 21
Závěrečná ustanovení
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. července 2000.
Verordnung (EG) Nr. 1980/2000 des Europäischen Parlaments und des Rates
vom 17. Juli 2000
zur Revision des gemeinschaftlichen Systems zur Vergabe eines Umweltzeichens
DAS EUROPÄISCHE PARLAMENT UND DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, insbesondere auf Artikel 175 Absatz 1,
auf Vorschlag der Kommission(1),
nach Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses(2),
nach Anhörung des Ausschusses der Regionen,
gemäß dem Verfahren des Artikels 251 des Vertrags(3),
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1) Ziel der Verordnung (EWG) Nr. 880/92 des Rates vom 23. März 1992 betreffend ein gemeinschaftliches System zur Vergabe eines Umweltzeichens(4) war die Einrichtung eines freiwilligen gemeinschaftlichen Systems zur Vergabe eines Umweltzeichens, mit dem Produkte, die während ihrer gesamten Lebensdauer geringere Umweltauswirkungen haben, gefördert und den Verbrauchern genaue, nicht irreführende und wissenschaftlich fundierte Informationen über die Umweltauswirkungen der Produkte zur Verfügung gestellt werden sollten.
(2) Artikel 18 der Verordnung (EWG) Nr. 880/92 sieht vor, dass die Kommission das Vergabesystem spätestens fünf Jahre nach Inkrafttreten der Verordnung anhand der gewonnenen Erfahrungen überprüft und gegebenenfalls geeignete Änderungen der Verordnung vorschlägt.
(3) Die bei der Anwendung der Verordnung (EWG) Nr. 880/92 gemachten Erfahrungen zeigen, dass das System im Hinblick auf eine höhere Effizienz, eine verbesserte Planung und eine Straffung des Verfahrens überarbeitet werden muss.
(4) Die grundlegenden Ziele eines freiwilligen und selektiven gemeinschaftlichen Systems zur Vergabe eines Umweltzeichens sind noch immer gültig. Ein derartiges System sollte vor allem die Aufmerksamkeit der Verbraucher auf Produkte lenken, die geeignet sind, während ihrer gesamten Lebensdauer die Umweltauswirkungen zu verringern, und über die Umwelteigenschaften der gekennzeichneten Produkte informieren.
(5) Damit die Öffentlichkeit das gemeinschaftliche System zur Vergabe eines Umweltzeichens akzeptiert, ist es von wesentlicher Bedeutung, dass nichtstaatliche Umweltorganisationen und Verbraucherverbände bei der Ausarbeitung und Festsetzung der Kriterien für gemeinschaftliche Umweltzeichen eine wichtige Rolle spielen und aktiv beteiligt werden.
(6) Den Verbrauchern ist deutlich zu machen, dass das Umweltzeichen für Produkte steht, die im Vergleich zu anderen Produkten derselben Produktgruppe bestimmte negative Umweltauswirkungen verringern können. Die gemeinschaftlichen oder einzelstaatlichen Produktvorschriften bleiben davon unberührt.
(7) Das System sollte Produkte und Umweltfaktoren abdecken, die für die Gemeinschaft sowohl im Hinblick auf den Binnenmarkt wie auch im Hinblick auf den Schutz der Umwelt von Bedeutung sind. Im Sinne dieser Verordnung sollte der Begriff "Produkte" auch Dienstleistungen abdecken.
(8) Der verfahrensmäßige und methodische Ansatz für die Festlegung der Kriterien zur Vergabe des Umweltzeichens sollte an den wissenschaftlichen und technischen Fortschritt sowie die in diesem Bereich gemachten Erfahrungen angepasst werden, um die Kohärenz mit den entsprechenden international anerkannten Normen zu gewährleisten, die in diesem Bereich entwickelt werden.
(9) Die Grundsätze für die Festlegung des Selektivitätsniveaus für die Vergabe des Umweltzeichens sollten verdeutlicht werden, um eine einheitliche und effiziente Anwendung des Systems zu erreichen.
(10) Das Umweltzeichen sollte einfache, genaue, nicht irreführende und wissenschaftlich fundierte Informationen über die wichtigsten bei der Vergabe berücksichtigten Umweltaspekte enthalten, um den Verbrauchern Entscheidungen in Kenntnis aller Umstände zu ermöglichen.
(11) In den einzelnen Phasen der Vergabe eines Umweltzeichens ist anzustreben, dass eine rationelle Nutzung der Ressourcen und ein hohes Umweltschutzniveau sichergestellt werden.
(12) Auf dem Umweltzeichen müssen mehr Informationen über die Gründe für die Vergabe stehen, damit dem Verbraucher die Bedeutung des Umweltzeichens verständlich gemacht wird.
(13) Das Umweltzeichensystem sollte sich langfristig im wesentlichen selbst tragen. Die Zuschüsse der Mitgliedstaaten sollten nicht steigen.
(14) Die Mitarbeit an der Festlegung und Überprüfung der Kriterien zur Vergabe des Umweltzeichens sowie der Beurteilungs- und Prüfanforderungen sollten einem geeigneten Gremium übertragen werden, nämlich dem Ausschuss für das Umweltzeichen der Europäischen Union (AUEU), damit das System auf wirksame und neutrale Weise umgesetzt werden kann. Der AUEU sollte die gemäß Artikel 9 der Verordnung (EWG) Nr. 880/92 bereits von den Mitgliedstaaten benannten zuständigen Stellen sowie ein Konsultationsforum umfassen, das für eine ausgewogene Beteiligung aller relevanten betroffenen Parteien Sorge trägt.
(15) Es ist sicherzustellen, dass das gemeinschaftliche System zur Vergabe eines Umweltzeichens mit den umweltpolitischen Prioritäten der Gemeinschaft und anderen Kennzeichnungs- oder Qualitätszertifizierungssystemen der Gemeinschaft vereinbar und abgestimmt ist, wie etwa mit den in der Richtlinie 92/75/EWG des Rates vom 22. September 1992 über die Angabe des Verbrauchs an Energie und anderen Ressourcen durch Haushaltsgeräte mittels einheitlicher Etiketten und Produktinformationen(5) und in der Verordnung (EWG) Nr. 2092/91 des Rates vom 24. Juni 1991 über den ökologischen Landbau und die entsprechende Kennzeichnung der landwirtschaftlichen Erzeugnisse und Lebensmittel(6) festgelegten Systemen.
(16) Bestehende und neue Umweltzeichensysteme in den Mitgliedstaaten sind zwar weiter zulässig, doch sollte sichergestellt werden, dass das gemeinschaftliche Umweltzeichen und andere Umweltzeichensysteme in der Gemeinschaft aufeinander abgestimmt werden, um die gemeinsamen Ziele des umweltverträglichen Verbrauchs zu fördern.
(17) Bei der Anwendung des Systems muss für Transparenz sowie Vereinbarkeit mit den entsprechenden internationalen Normen gesorgt werden, um den Herstellern und Exporteuren aus Drittländern den Zugang zum System und die Beteiligung am System zu erleichtern.
(18) Die zur Durchführung dieser Verordnung erforderlichen Maßnahmen sollten gemäß dem Beschluß 1999/468/EG des Rates vom 28. Juni 1999 zur Festlegung der Modalitäten für die Ausübung der der Kommission übertragenen Durchführungsbefugnisse(7) erlassen werden.
(19) Aus den oben genannten Gründen ist die Verordnung (EWG) Nr. 880/92 durch die vorliegende Verordnung zu ersetzen, um die erforderlichen Änderungen möglichst wirkungsvoll vorzunehmen. Im Hinblick auf einen kontinuierlichen reibungslosen Übergang zwischen den beiden Verordnungen sind geeignete Übergangsbestimmungen zu treffen -
HABEN FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Ziele und Grundsätze
(1) Das gemeinschaftliche System zur Vergabe eines Umweltzeichens (nachstehend "System" genannt) soll der Förderung von Produkten dienen, die geeignet sind, im Vergleich zu anderen Produkten derselben Produktgruppe negative Umweltauswirkungen zu verringern, und damit zu einer effizienten Nutzung der Ressourcen und einem hohen Umweltschutzniveau beitragen. Dieses Ziel wird dadurch erreicht, dass den Verbrauchern eine Orientierung und genaue, nicht irreführende und wissenschaftlich fundierte Informationen in Bezug auf diese Produkte gegeben werden.
Im Sinne dieser Verordnung schließt der Begriff
- "Produkt" alle Waren und Dienstleistungen ein;
- "Verbraucher" auch berufsmäßige Abnehmer ein.
(2) Die Umweltauswirkungen werden im Rahmen einer Untersuchung der Wechselwirkungen eines Produkts mit der Umwelt, einschließlich des Verbrauchs an Energie und natürlichen Ressourcen, während des Lebenszyklus des Produkts ermittelt.
(3) Durch die Beteiligung am System wird die Verpflichtung zur Einhaltung von Umwelt- oder anderen Vorschriften des nationalen Rechts oder des Gemeinschaftsrechts, die für die verschiedenen Lebensphasen einer Ware und gegebenenfalls für eine Dienstleistung gelten, nicht berührt.
(4) Die Anwendung des Systems erfolgt im Einklang mit den Bestimmungen der Verträge, einschließlich des Vorsorgeprinzips, sowie mit den in Anwendung der Verträge erlassenen Rechtsakten und mit der Umweltpolitik der Gemeinschaft nach dem Gemeinschaftsprogramm für Umweltpolitik und Maßnahmen im Hinblick auf eine dauerhafte und umweltgerechte Entwicklung (Fünftes Aktionsprogramm), das mit der Entschließung vom 1. Februar 1993(8) festgelegt wurde, und wird mit anderen gemeinschaftlichen Kennzeichnungs- oder Qualitätszertifizierungsregelungen und -systemen koordiniert, insbesondere mit dem durch die Richtlinie 92/75/EWG geschaffenen System der Energiekennzeichnung und dem durch die Verordnung (EWG) Nr. 2092/91 geschaffenen Kennzeichnungssystem für den ökologischen Landbau.
Artikel 2
Anwendungsbereich
(1) Das gemeinschaftliche Umweltzeichen kann für in der Gemeinschaft verfügbare Produkte vergeben werden, die die grundlegenden Umweltanforderungen nach Artikel 3 und die gemäß Artikel 4 festgelegten Kriterien zur Vergabe eines Umweltzeichens erfuellen. Die Kriterien zur Vergabe des Umweltzeichens werden nach Produktgruppen festgelegt.
Als Produktgruppe gelten alle Waren oder Dienstleistungen, die einen ähnlichen Zweck erfuellen und in Bezug auf ihre Verwendung und aus der Sicht der Verbraucher äquivalent sind.
(2) Eine Produktgruppe muss folgende Voraussetzungen erfuellen, um in das System aufgenommen zu werden:
a) signifikantes Umsatz- und Handelsvolumen im Binnenmarkt;
b) beträchtliche Umweltauswirkungen von globaler, regionaler und/oder allgemeiner Art während einer oder mehrerer Lebensphasen des Produkts;
c) signifikantes Potential für Umweltverbesserungen durch die Beeinflussung der Kaufentscheidungen der Verbraucher sowie die Schaffung von Anreizen für Hersteller oder Dienstleistungserbringer, durch das Anbieten von Produkten, die die Voraussetzungen für die Vergabe des Umweltzeichens erfuellen, einen Wettbewerbsvorteil zu erzielen;
d) Erwirtschaftung eines signifikanten Teils des Umsatzes mit dem Verkauf für den Endverbrauch oder die endgültige Verwendung.
(3) Eine Produktgruppe kann mit entsprechender Anpassung der Kriterien zur Vergabe des Umweltzeichens in Untergruppen unterteilt werden, wenn dies aufgrund der Eigenschaften der Produkte und im Hinblick auf die Entfaltung des optimalen Potentials des Umweltzeichens für Umweltverbesserungen erforderlich ist.
Die im selben gemäß Artikel 6 Absatz 5 veröffentlichten Dokument enthaltenen Kriterien zur Vergabe des Umweltzeichens für die verschiedenen Untergruppen einer Produktgruppe sind ab demselben Zeitpunkt anwendbar.
(4) Das Umweltzeichen darf weder für Stoffe oder Zubereitungen vergeben werden, die gemäß der Richtlinie 67/548/EWG des Rates(9) oder der Richtlinie 1999/45/EG des Europäischen Parlaments und des Rates(10) als sehr giftig, giftig, umweltgefährdend, krebserzeugend, fortpflanzungsgefährdend oder mutagen eingestuft wurden, noch für Produkte, die nach einem Verfahren hergestellt werden, das für Mensch und/oder Umwelt signifikante Schäden verursachen kann, oder die bei normaler Verwendung für den Verbraucher schädlich sein könnten.
(5) Diese Verordnung gilt nicht für Lebensmittel, Getränke und Arzneimittel sowie für medizinische Geräte im Sinne der Richtlinie 93/42/EWG des Rates(11), die ausschließlich für die berufsfachliche Verwendung bestimmt sind oder von Ärzten verschrieben oder überwacht werden müssen.
Artikel 3
Umweltanforderungen
(1) Damit das Umweltzeichen vergeben werden kann, muss ein Produkt über Eigenschaften verfügen, die signifikant zu Verbesserungen in wichtigen Umweltaspekten, welche im Zusammenhang mit den in Artikel 1 genannten Zielen und Grundsätzen stehen, beitragen können. Diese Umweltaspekte werden nach Maßgabe des als Hinweis dienenden Beurteilungsschemas in Anhang I ermittelt und müssen die methodischen Anforderungen des Anhangs II erfuellen.
(2) Es gelten die folgenden Bestimmungen:
a) Bei der Bewertung der komparativen Verbesserungen ist die Netto-Ökobilanz zu berücksichtigen, die sich aus der Gegenüberstellung der Umweltbe- und -entlastungen ergibt, einschließlich der Gesundheits- und Sicherheitsaspekte, die die Anpassungen in den verschiedenen Lebensphasen der jeweiligen Produkte mit sich bringen. In die Bewertung fließen auch mögliche Umweltvorteile ein, die mit der Verwendung der betreffenden Produkte zusammenhängen.
b) Die wichtigsten Umweltaspekte werden durch die Bestimmung von Kategorien von Umweltauswirkungen ermittelt, zu denen die untersuchten Produkte im Hinblick auf ihren gesamten Lebenszyklus den signifikantesten Beitrag leisten; unter diesen Aspekten werden diejenigen Kategorien von Auswirkungen ermittelt, die ein klares Verbesserungspotential aufweisen.
c) Zum Vorproduktionsstadium innerhalb des Lebenszyklus von Waren zählt die Gewinnung und Verarbeitung von Rohstoffen sowie die Energieerzeugung. Diese Aspekte werden - sofern technisch durchführbar - berücksichtigt.
Artikel 4
Kriterien für die Vergabe des Umweltzeichens sowie Beurteilungs- und Prüfanforderungen
(1) Spezifische Kriterien für die Vergabe des Umweltzeichens werden nach Produktgruppen festgelegt. Diese Kriterien umfassen die Anforderungen, die ein Produkt im Hinblick auf jeden der in Artikel 3 genannten wichtigen Umweltaspekte erfuellen muss, damit das Umweltzeichen vergeben werden kann, einschließlich Anforderungen an die Eignung des Produkts, den Bedürfnissen der Verbraucher gerecht zu werden.
(2) Mit diesen Kriterien soll sichergestellt werden, dass die Produkte aufgrund der folgenden Grundsätze ausgewählt werden:
a) Die Marktaussichten für die Produkte in der Gemeinschaft müssen während der Geltungsdauer der Kriterien groß genug sein, damit durch die Kaufentscheidungen der Verbraucher Umweltverbesserungen ausgelöst werden können.
b) Bei der Auswahl von Kriterien muss berücksichtigt werden, ob die Anpassungen, die erforderlich sind, um diese Kriterien innerhalb eines angemessenen Zeitraums zu erfuellen, aus technischer und wirtschaftlicher Sicht durchführbar sind.
c) Die Auswahl von Kriterien muss mit dem Ziel erfolgen, möglichst große Verbesserungen für die Umwelt zu erreichen.
(3) Die Anforderungen für die Beurteilung der Übereinstimmung bestimmter Produkte mit den Kriterien zur Vergabe des Umweltzeichens und für die Prüfung der in Artikel 9 Absatz 1 genannten Nutzungsbedingungen für das Umweltzeichen werden zusammen mit den Kriterien zur Vergabe des Umweltzeichens für jede Produktgruppe festgelegt.
(4) Die Geltungsdauer der Kriterien zur Vergabe des Umweltzeichens und die Beurteilungs- und Prüfanforderungen werden in jeder Serie von Kriterien zur Vergabe des Umweltzeichens jeder Produktgruppe angegeben.
Die Überprüfung der Kriterien zur Vergabe des Umweltzeichens sowie der Beurteilungs- und Prüfanforderungen in Bezug auf diese Kriterien erfolgt rechtzeitig vor Ende der Geltungsdauer der für jede Produktgruppe angegebenen Kriterien; im Anschluss an die Überprüfung wird ein Vorschlag zur Verlängerung, Streichung oder Änderung vorgelegt.
Artikel 5
Arbeitsplan
Binnen einem Jahr nach Inkrafttreten dieser Verordnung erstellt die Kommission nach dem Verfahren des Artikels 17 in Übereinstimmung mit den in Artikel 1 genannten Zielen und Grundsätzen einen Umweltzeichen-Arbeitsplan der Gemeinschaft nach vorheriger Konsultation des in Artikel 13 genannten Ausschusses für das Umweltzeichen der Europäischen Union (nachstehend "AUEU" genannt). Der Arbeitsplan umfasst eine Strategie zur Entwicklung des Systems mit nachstehenden Festlegungen für die darauf folgenden drei Jahre:
- Ziele im Hinblick auf die Umweltverbesserungen und die Marktdurchdringung, die mit dem System erreicht werden sollen,
- eine nicht erschöpfende Liste von Produktgruppen, die für die Gemeinschaftsaktionen als vorrangig angesehen werden,
- Pläne für die Koordinierung und die Zusammenarbeit in Bezug auf das gemeinschaftliche System und andere Systeme zur Vergabe von Umweltzeichen in den Mitgliedstaaten.
Der Arbeitsplan wird insbesondere die Entwicklung von gemeinsamen Aktionen zur Förderung von mit dem Umweltzeichen ausgezeichneten Produkten sowie die Einrichtung eines Mechanismus für den Austausch von Informationen hinsichtlich existierender und zukünftiger Produktgruppen auf nationaler Ebene und auf der Ebene der Europäischen Union berücksichtigen.
Der Arbeitsplan sieht ferner Maßnahmen zur Umsetzung der Strategie vor und schließt die geplante Finanzierung des Systems mit ein.
Ferner enthält er einen Überblick über die Dienstleistungen, auf die das System keine Anwendung findet, wobei die Verordnung des Europäischen Parlaments und des Rates über die freiwillige Beteiligung von Organisationen an einem Gemeinschaftssystem für das Umweltmanagement und die Umweltbetriebsprüfung (EMAS) berücksichtigt wird.
Der Arbeitsplan wird in regelmäßigen Abständen überprüft. Die erste Überprüfung des Arbeitsplans wird einen Bericht darüber enthalten, wie die Pläne für die Koordinierung und Kooperation zwischen dem Gemeinschaftssystem und den nationalen Umweltzeichensystemen erfuellt worden sind.
Artikel 6
Verfahren zur Festlegung der Kriterien für die Vergabe des Umweltzeichens
(1) Die Bedingungen für die Vergabe des Umweltzeichens werden für die einzelnen Produktgruppen festgelegt.
Die besonderen ökologischen Kriterien für jede Produktgruppe und ihre jeweilige Geltungsdauer werden nach dem Verfahren des Artikels 17 nach Konsultation des AUEU festgelegt.
(2) Die Kommission leitet das Verfahren von sich aus oder auf Antrag des AUEU ein. Sie beauftragt den AUEU, die Kriterien zur Vergabe des Umweltzeichens sowie die Beurteilungs- und Prüfanforderungen in Bezug auf diese Kriterien für die von dieser Verordnung erfassten Produktgruppen festzulegen und regelmäßig zu überprüfen. Der Auftrag sieht eine Frist für den Abschluss der Arbeiten vor.
Bei der Ausarbeitung des Auftrags trägt die Kommission
- dem Arbeitsplan gemäß Artikel 5,
- den methodischen Anforderungen gemäß Anhang II
gebührend Rechnung.
(3) Der AUEU legt auf der Grundlage des Auftrags die Kriterien für die Vergabe des Umweltzeichens für jede Produktgruppe und die Beurteilungs- und Prüfanforderungen in Bezug auf diese Kriterien gemäß Artikel 4 und Anhang IV fest, wobei die Ergebnisse von Durchführbarkeits- und Marktstudien, die Analyse des Lebenszyklus und die Untersuchung von Verbesserungsmöglichkeiten gemäß Anhang II berücksichtigt werden.
(4) Die Kommission wird über den Entwurf von Kriterien gemäß Absatz 3 unterrichtet und entscheidet,
- ob der Auftrag erfuellt wurde und der Entwurf von Kriterien dem Regelungsausschuss nach Artikel 17 unterbreitet werden kann oder
- ob der Auftrag nicht erfuellt wurde; in diesem Fall setzt der AUEU seine Arbeiten an dem Entwurf von Kriterien fort.
(5) Die Kommission veröffentlich die Kriterien für die Vergabe des Umweltzeichens und etwaige Überarbeitungen im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften, Reihe L.
Artikel 7
Vergabe des Umweltzeichens
(1) Anträge auf Vergabe des Umweltzeichens können von Herstellern, Importeuren, Dienstleistungserbringern und Händlern einschließlich Einzelhändlern gestellt werden. Händler und Einzelhändler können nur Anträge für Produkte stellen, die unter ihrem eigenen Markennamen in Verkehr gebracht werden.
(2) Der Antrag kann ein Produkt betreffen, das unter einem oder mehreren Markennamen in Verkehr gebracht wird. Bei Änderungen der Produkteigenschaften, die die Erfuellung der Kriterien nicht beeinflussen, ist kein neuer Antrag erforderlich. Die zuständigen Stellen werden jedoch über wesentliche Änderungen unterrichtet.
(3) Der Antrag ist im Einklang mit den folgenden Bestimmungen bei einer zuständigen Stelle einzureichen:
a) Stammt ein Produkt aus einem einzigen Mitgliedstaat, so wird der Antrag bei der zuständigen Stelle dieses Mitgliedstaats eingereicht.
b) Stammt ein Produkt in identischer Form aus mehreren Mitgliedstaaten, so kann der Antrag bei einer zuständigen Stelle eines dieser Mitgliedstaaten eingereicht werden. In diesen Fällen konsultiert die betreffende zuständige Stelle bei der Bewertung des Antrags die zuständigen Stellen in den anderen Mitgliedstaaten.
c) Stammt ein Produkt aus einem Drittland, so kann der Antrag bei einer zuständigen Stelle in einem beliebigen Mitgliedstaat, in dem das Produkt in Verkehr gebracht werden soll oder worden ist, eingereicht werden.
(4) Die Entscheidung über die Vergabe des Umweltzeichens wird von der zuständigen Stelle getroffen, bei der der Antrag eingeht, nachdem sie
a) überprüft hat, dass das Produkt den gemäß Artikel 6 Absatz 5 veröffentlichten Kriterien entspricht;
b) überprüft hat, dass der Antrag den Beurteilungs- und Prüfanforderungen entspricht, und,
c) soweit erforderlich, die zuständigen Stellen gemäß Absatz 3 konsultiert hat.
(5) Sofern die Produktionsanlagen nach den Kriterien des Umweltzeichens gewissen Anforderungen entsprechen müssen, gelten diese für alle Produktionsanlagen, in denen dieses Produkt hergestellt wird.
(6) Die zuständigen Stellen erkennen Test- und Prüfverfahren von Stellen an, die gemäß der Normenreihe EN 45000 oder gleichwertigen internationalen Normen akkreditiert sind. Die zuständigen Stellen arbeiten im Hinblick auf eine wirksame und einheitliche Durchführung der Beurteilungs- und Prüfverfahren zusammen.
Artikel 8
Das Umweltzeichen
Die Form des Umweltzeichens entspricht Anhang III. Die Spezifikationen für die für jede Produktgruppe geltenden Umweltinformationen und für die Darstellung dieser Information auf dem Umweltzeichen werden in die nach Artikel 6 festgelegten Kriterien aufgenommen. In allen Fällen müssen die Informationen klar und verständlich sein.
Die Kommission wendet sich vor dem 24. September 2005 an die nationalen Verbraucherverbände, die in dem gemäß der Entscheidung 95/260/EG der Kommission(12) eingesetzten Verbraucherausschuss vertreten sind, um zu beurteilen, wie effizient der Informationsbedarf der Verbraucher mit dem Umweltzeichen und den zusätzlichen Informationen gedeckt wird. Auf der Grundlage dieser Beurteilung nimmt die Kommission gemäß dem Verfahren des Artikels 17 entsprechende Änderungen an den in das Umweltzeichen aufzunehmenden Informationen vor.
Artikel 9
Verwendung
(1) Die zuständige Stelle schließt mit dem Antragsteller für ein Umweltzeichen einen Vertrag über die Verwendung des Umweltzeichens. Dieser Vertrag enthält Bestimmungen betreffend den Widerruf der Genehmigung für die Verwendung des Zeichens. Die Genehmigung wird nach jeder Änderung der Vergabekriterien für ein bestimmtes Produkt überprüft und der Vertrag gegebenenfalls geändert oder gekündigt. In diesem Vertrag wird festgehalten, dass durch die Beteiligung am System die Verpflichtung zur Einhaltung von Umwelt- oder anderen Vorschriften des nationalen Rechts oder des Gemeinschaftsrechts, die für die verschiedenen Lebensphasen einer Ware und gegebenenfalls für eine Dienstleistung gelten, nicht berührt wird.
Um dies zu erleichtern, wird nach dem Verfahren des Artikels 17 ein Standardvertrag festgelegt.
(2) Das Umweltzeichen darf erst nach der Vergabe und nur im Zusammenhang mit dem spezifischen Produkt, für das es vergeben worden ist, verwendet und in der Werbung erwähnt werden.
Jede falsche oder irreführende Werbung sowie die Verwendung von Zeichen oder Logos, die zur Verwechslung mit dem durch diese Verordnung eingeführten gemeinschaftlichen Umweltzeichen führen können, sind untersagt.
Artikel 10
Förderung des Umweltzeichens
Die Mitgliedstaaten und die Kommission fördern in Zusammenarbeit mit den Mitgliedern des AUEU die Verwendung des gemeinschaftlichen Umweltzeichens durch Aufklärungsmaßnahmen und Informationskampagnen bei Verbrauchern, Herstellern, Händlern einschließlich Einzelhändlern und der breiten Öffentlichkeit, um die Entwicklung des Systems zu unterstützen.
Um die Verwendung von Produkten mit dem gemeinschaftlichen Umweltzeichen zu fördern, sollten die Kommission und die anderen Organe der Gemeinschaft wie auch staatliche Stellen auf nationaler Ebene unbeschadet des Gemeinschaftsrechts bei der Spezifikation ihrer Anforderungen an Produkte als Vorbild fungieren.
Artikel 11
Andere Umweltzeichensysteme in den Mitgliedstaaten
Die Kommission und die Mitgliedstaaten sorgen für die notwendige Abstimmung zwischen diesem gemeinschaftlichen System und den nationalen Systemen in den Mitgliedstaaten, insbesondere bei der Auswahl von Produktgruppen sowie bei der Entwicklung und Überprüfung von Kriterien auf gemeinschaftlicher wie auf einzelstaatlicher Ebene. Zu diesem Zweck sollten nach dem Verfahren des Artikels 17 Kooperations- und Koordinierungsmaßnahmen festgelegt werden, zu denen u. a. auch die in dem gemäß Artikel 5 erstellten Arbeitsplan in Aussicht genommenen Maßnahmen gehören.
Wenn ein Produkt sowohl das gemeinschaftliche Umweltzeichen als auch das nationale Zeichen führt, werden die zwei Logos auf dem entsprechenden Produkt Seite an Seite dargestellt.
In diesem Sinne können vorhandene wie auch neue Umweltzeichensysteme in den Mitgliedstaaten parallel zu dem gemeinschaftlichen System fortbestehen.
Artikel 12
Kosten und Gebühren
Für die Kosten der Bearbeitung von Anträgen auf Vergabe eines Umweltzeichens wird eine Gebühr erhoben.
Für die Verwendung des Umweltzeichens hat der Antragsteller eine jährliche Gebühr zu entrichten.
Die Höhe der Bearbeitungsgebühren und der jährlichen Gebühren für die Verwendung des Zeichens wird nach Anhang V und nach dem Verfahren des Artikels 17 festgelegt.
Artikel 13
Ausschuss für das Umweltzeichen der Europäischen Union
Die Kommission setzt einen Ausschuß für das Umweltzeichen der Europäischen Union (AUEU) ein, der sich aus den in Artikel 14 genannten zuständigen Stellen und dem in Artikel 15 genannten Konsultationsforum zusammensetzt. Der AUEU leistet insbesondere einen Beitrag zur Festlegung und Überprüfung der Kriterien für die Vergabe des Umweltzeichens und der Beurteilungs- und Prüfanforderungen gemäß Artikel 6.
Die Geschäftsordnung des AUEU wird von der Kommission nach dem Verfahren des Artikels 17 und unter Berücksichtigung der in Anhang IV erwähnten Verfahrensgrundsätze festgelegt.
Artikel 14
Zuständige Stellen
(1) Jeder Mitgliedstaat sorgt dafür, dass die Stelle(n) (nachstehend "zuständige Stelle(n)" genannt), die für die in dieser Verordnung vorgesehenen Aufgaben zuständig ist (sind), benannt wird (werden) und funktionsfähig ist (sind). Wird mehr als eine zuständige Stelle benannt, so bestimmt der Mitgliedstaat die jeweiligen Befugnisse dieser Stellen und die für sie geltenden Koordinierungsanforderungen.
(2) Die Mitgliedstaaten sorgen dafür, dass
a) die zuständigen Stellen so zusammengesetzt sind, dass ihre Unabhängigkeit und Neutralität gewährleistet sind;
b) durch die Geschäftsordnung der zuständigen Stellen auf einzelstaatlicher Ebene die aktive Beteiligung aller interessierten Kreise und ein angemessener Grad an Transparenz sichergestellt werden;
c) die zuständigen Stellen die Bestimmungen dieser Verordnung ordnungsgemäß anwenden.
Artikel 15
Konsultationsforum
Die Kommission sorgt dafür, dass der AUEU bei seinen Tätigkeiten bei jeder Produktgruppe auf eine ausgewogene Beteiligung aller wichtigen an dieser Produktgruppe interessierten Kreise, wie die Industrie und die Dienstleistungserbringer, einschließlich KMU, Handwerker und ihre berufsständischen Organisationen, Gewerkschaften, Händler einschließlich Einzelhändler, Importeure, Umweltschutzgruppen und Verbraucherorganisationen, achtet. Diese treten im Rahmen eines Konsultationsforums zusammen. Die Geschäftsordnung dieses Forums wird von der Kommission nach dem Verfahren des Artikels 17 festgelegt.
Artikel 16
Anpassung an den technischen Fortschritt
Die Anhänge dieser Verordnung können nach dem Verfahren des Artikels 17 an den technischen Fortschritt, einschließlich der Entwicklungen bei den einschlägigen internationalen Normungstätigkeiten, angepasst werden.
Artikel 17
Ausschussverfahren
(1) Die Kommission wird von einem Ausschuss unterstützt.
(2) Wird auf diesen Artikel Bezug genommen, so gelten die Artikel 5 und 7 des Beschlusses 1999/468/EG unter Beachtung von dessen Artikel 8.
Der Zeitraum nach Artikel 5 Absatz 6 des Beschlusses 1999/468/EG wird auf drei Monate festgesetzt.
(3) Der Ausschuss gibt sich eine Geschäftsordnung.
Artikel 18
Nichteinhaltung
Im Falle der Nichtbeachtung dieser Verordnung treffen die Mitgliedstaaten geeignete rechtliche oder administrative Maßnahmen und teilen diese der Kommission mit.
Artikel 19
Übergangsbestimmungen
Die Verordnung (EWG) Nr. 880/92 wird aufgehoben. Sie findet jedoch weiterhin auf gemäß ihrem Artikel 12 Absatz 1 geschlossene Verträge Anwendung. Die auf der genannten Verordnung beruhenden Entscheidungen gelten weiterhin, bis sie geändert werden oder abgelaufen sind.
Artikel 20
Revision
Vor dem 24. September 2005 überprüft die Kommission das Vergabesystem anhand der gewonnenen Erfahrungen.
Die Kommission schlägt gegebenenfalls Änderungen dieser Verordnung vor.
Artikel 21
Schlussbestimmungen
Diese Verordnung tritt am dritten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften in Kraft.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Geschehen zu Brüssel am 17. Juli 2000.