ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 11. prosince 2007
o státní podpoře C 32/07 (ex N 389/06) dočasný obranný mechanismus pro stavbu lodí - Portugalsko
(oznámeno pod číslem K(2007) 6063)
(Pouze portugalské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2008/315/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1) a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Portugalsko oznámilo Komisi opatření dne 20. června 2006. Dopisem ze dne 6. července 2006 si Komise vyžádala od Portugalska další informace a navrhla prodloužit lhůtu pro přijetí rozhodnutí ohledně oznámeného opatření v souladu s čl. 4 odst. 5 nařízení (ES) č. 659/1999 (2), dokud Komise nepřijme rozhodnutí o předchozím obdobném oznámení Portugalska, jež se posuzovalo (3). Dopisem ze dne 25. července 2006 Portugalsko tento návrh přijalo.
(2)
Dopisem ze dne 11. května 2007 Komise Portugalsko informovala, že začala oznámení posuzovat, a připomenula, že oznámení bylo neúplné. Portugalsko poskytlo doplňkové informace dopisy ze dne 5. července 2007 a 26. července 2007.
(3)
Dopisem ze dne 10. srpna 2007 Komise Portugalsku sdělila, že se s ohledem na dotyčnou podporu rozhodla zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES.
(4)
Dopisem ze dne 17. září 2007 portugalské orgány předložily své připomínky v rámci výše uvedeného řízení.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise zúčastněné strany vyzvala, aby podaly připomínky. Nebyly předloženy žádné připomínky třetích stran.
II. POPIS OPATŘENÍ PODPORY
(6)
Příjemcem podpory by měla být společnost Estaleiros Navais de Viana do Castelo S.A. (dále jen „ENVC“), portugalská loděnice, jež má přibližně 1 000 zaměstnanců.
(7)
Portugalsko navrhuje poskytnout společnosti ENVC přímou podporu ve výši 6 575 558 EUR v souvislosti se sedmi smlouvami týkajícími se stavby lodí, jež byly podepsány v období mezi 4. únorem a 31. březnem 2005. Níže jsou uvedeny údaje týkající se smluv a odpovídající navrhované podpory:
Víceúčelové plavidlo na přepravu těžkotonážních nákladů
Datum podpisu smlouvy
Vlastník plavidla
Navrhovaná státní podpora (v EUR)
C 228
24.2.2005
JMS Schiffahrtsgesellschaft mbH & CO KG MS
1 212 766
C 229
24.2.2005
JMS Schiffahrtsgesellschaft mbH & CO KG MS
1 212 766
C 230
4.2.2005
MARE Schiffahrtsgesellschaft
1 212 766
C 231
4.2.2005
MARE Schiffahrtsgesellschaft
661 102
C 232
4.2.2005
MARE Schiffahrtsgesellschaft
630 328
C 233
4.2.2005
MARE Schiffahrtsgesellschaft
433 064
C 210
31.3.2005
Mutualista Açoreana
1 212 766
(8)
Podle informací poskytnutých v oznámení byla žádost o podporu v souvislosti se všemi sedmi smlouvami loděnicí podána v červenci 2005, tj. po podpisu smluv. Portugalsko podporu povolilo rozhodnutím ministerstva financí, veřejné správy, hospodářství a inovací ze dne 7. srpna 2006 pod podmínkou, že bude schválená Komisí.
(9)
Plavidla byla dodána nebo měla být podle předpokladů dodána v těchto termínech:
Plavidlo
Datum dodání
C 228
30. září 2007
C 229
30. prosince 2007
C 230
28. července 2006
C 231
30. října 2006
C 232
3. ledna 2007
C 233
24. dubna 2007
C 210
10. července 2007
(10)
Portugalsko navrhuje poskytnutí podpory na základě nařízení Rady (ES) č. 1177/2002 o dočasném obranném mechanismu pro stavbu lodí (5) ve znění nařízení Rady (ES) č. 502/2004 (6) (dále jen „nařízení o dočasném obranném mechanismu“). Nařízení o dočasném obranném mechanismu vstoupilo v platnost dne 3. července 2002 a jeho použitelnost skončila dne 31. března 2005. V době, kdy Portugalsko podporu schválilo a oznámilo, již toto nařízení proto nebylo platné.
(11)
Portugalsko tvrdí, že smlouvy spadají do oblasti působnosti nařízení o dočasném obranném mechanismu, jelikož byly uzavřeny v době, kdy toto nařízení bylo ještě platné.
III. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(12)
Komise v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení v daném případě oznámila, že z níže uvedených důvodů má pochybnosti o slučitelnosti podpory se společným trhem na základě nařízení o dočasném obranném mechanismu.
(13)
Komise měla za prvé pochybnosti ohledně pobídkového účinku podpory. Komise uvedla, že žádost o podporu byla podána až po podpisu smluv. Portugalsko schválilo podporu interně (pod podmínkou, že ji schválí Komise) více než rok poté, co byla žádost o podporu podána. Portugalsko nepředložilo důkazy, že v době, kdy společnost ENVC smlouvy uzavřela, existovaly nějaké záruky, že loděnice podporu získá. Komise proto měla pochybnosti, že státní podpora byla pro společnost ENVC pobídkou k provedení dotyčných projektů.
(14)
Komise za druhé zpochybnila právní základ pro schválení podpory. Komise uvedla, že použitelnost nařízení o dočasném obranném mechanismu skončila dne 31. března 2005, proto v době, kdy Portugalsko podporu schválilo a oznámilo, již toto nařízení nebylo platné. Komise rovněž poznamenala, že v rozhodnutí ve věci C 26/2006 (ex N 110/2006) (7) podrobně objasnila, proč se domnívá, že nařízení o dočasném obranném mechanismu nemůže být platným právním základem pro schválení nové provozní podpory na stavbu lodí. Portugalsko v tomto případě nepředložilo žádné nové informace, které by hodnocení Komise v tomto ohledu změnily, Komise proto nemohla v této fázi usuzovat, že podpora je slučitelná se společným trhem.
IV. PŘIPOMÍNKY PŘEDLOŽENÉ PORTUGALSKEM
(15)
Portugalsko obecně uvedlo, že o dotyčné smlouvy loděnice soutěžila především s loděnicemi mimo Společenství, zejména s přihlédnutím k nekalé hospodářské soutěži ze strany korejských loděnic, jež byla předmětem nařízení o dočasném obranném mechanismu. Smlouvy mimoto nenarušovaly, ani nemohly narušit hospodářskou soutěž v EU, jelikož všechny loděnice v EU mají rovný přístup k podpoře podle nařízení o dočasném obranném mechanismu, jež je přímo použitelné ve všech členských státech. Proto nebylo možno usuzovat, že oznámená opatření ovlivňují obchod mezi členskými státy.
(16)
Co se týká pobídkového účinku podpory, Portugalsko uvedlo, že s ohledem na aspekty související s jednáním společnost ENVC v zásadě nemohla předložit řádně odůvodněnou žádost o podporu před podpisem smluv. K navázání kontaktů s rejdařskými společnostmi došlo před tím, než společnost ENVC požádala o podporu. Portugalsko rovněž tvrdí, že i když společnost ENVC podepsala smlouvy bez veřejných záruk poskytnutí podpory, loděnice vyjednala a podepsala smlouvy a plavidla postavila v očekávání, že portugalské orgány i Komise podporu povolí vzhledem k tomu, že v tomto případě byly objektivní podmínky pro poskytnutí podpory splněny.
(17)
Pokud jde o právní základ pro schválení podpory, Portugalsko odkázalo na své připomínky předložené v souvislosti s případem C 26/2006 (8), jež považuje za použitelné v tomto případě. Portugalsko podotklo, že dotyčné smlouvy byly podepsány v době použitelnosti nařízení o dočasném obranném mechanismu, tj. před 31. březnem 2005 a před tím, než orgán WTO pro řešení sporů přijal zprávu odborné skupiny, která zpochybnila nařízení o dočasném obranném mechanismu. Portugalsko rovněž uvedlo, že nebylo možno podporu oznámit před skončením použitelnosti nařízení o dočasném obranném mechanismu, jelikož smlouvy byly podepsány teprve v únoru a březnu 2005 (tj. těsně před skončením použitelnosti nařízení o dočasném obranném mechanismu). Podle názoru Portugalska to však nezrušuje platnost těchto smluv, jež v době podpisu splňovaly objektivní podmínky stanovené v nařízení o dočasném obranném mechanismu.
V. POSOUZENÍ
(18)
Podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES veškeré podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo výrobu určitého zboží, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem.
(19)
Komise se domnívá, že navrhovaná opatření představují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Opatření mají podobu subvence financované ze státních prostředků. I kdyby bylo možno nařízení o dočasném obranném mechanismu použít ve všech členských státech a všechny loděnice by byly způsobilé pro podporu podle nařízení o dočasném obranném mechanismu, jak tvrdí Portugalsko, jedná se o selektivní opatření, jelikož v tomto případě jsou opatření omezena na společnost ENVC. Tato selektivní subvence může narušit hospodářskou soutěž, jelikož společnosti ENVC poskytuje výhodu ve srovnání s ostatními konkurenty, kteří podporu neobdrželi. V tomto ohledu skutečnost, že ENVC může soutěžit s loděnicemi z Koreje, nezlehčuje skutečnost, že soutěží rovněž s ostatními loděnicemi na společném trhu. Lodní stavitelství je hospodářskou činností, jež umožňuje obchod mezi členskými státy ve velkém měřítku, a opatření proto pravděpodobně ovlivní obchod mezi členskými státy.
(20)
Komise proto potvrzuje, že se na oznámenou podporu vztahuje čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(21)
Obecnou zásadou je, že státní podporu lze považovat za slučitelnou se společným trhem pouze tehdy, je-li nezbytná jako pobídka pro příjemce podpory, aby jednal způsobem, který napomáhá dosažení cílů podle příslušné výjimky (9).
(22)
V tomto ohledu Komise podotýká, že účelem nařízení o dočasném obranném mechanismu bylo, „aby mohly loděnice Společenství účinně čelit nekalé korejské hospodářské soutěži“ (viz 6. bod odůvodnění). Takto mohly být povoleny přímé podpory v maximální výši 6 % smluvní hodnoty před podporou, pokud o smlouvu usilovala korejská loděnice nabízející nižší cenu (článek 2).
(23)
Portugalsko v daném případě tvrdí, že i když společnost ENVC neměla v době podpisu smluv žádné záruky poskytnutí podpory, očekávala, že podporu obdrží, jelikož smlouvy splňovaly objektivní podmínky, aby byly způsobilé pro podporu podle nařízení o dočasném obranném mechanismu.
(24)
Komise se však v tomto případě domnívá, že nejsou k dispozici dostatečné důkazy, že podpora byla pro společnost ENVC rozhodujícím činitelem při podpisu smluv.
(25)
Jak již bylo uvedeno v rozhodnutí o zahájení vyšetřovacího řízení, Portugalsko předložilo kopii dopisu od rejdařské společnosti, v němž se uvádí, že u šesti dotyčných smluv (plavidla C 228 až C 233) obdržela od korejských loděnic nižší nabídky. Tento dopis však byl datován 9. března 2005, tj. byl společnosti ENVC zaslán až poté, co loděnice již podepsala smlouvy týkající se těchto nabídek. Tudíž se zdá, že loděnice v době podpisu prvních šesti smluv nemohla mít jistotu, že smlouvy splňují všechny podmínky způsobilosti. Co se týká sedmé smlouvy (plavidlo C 210), situace se taktéž jeví jako sporná, jelikož informace o nižších nabídkách ze strany korejských loděnic byla společnosti ENVC zaslána dne 31. března 2005, tj. téhož dne, kdy společnost ENVC podepsala smlouvu.
(26)
Portugalsko nepředložilo žádné důkazy, že společnost ENVC před podpisem smluv obdržela od portugalských orgánů formálně či neformálně informace, že by v souvislosti s těmito smlouvami mohla být poskytnuta podpora (10). Spíše se zdálo, že společnost ENVC byla ochotna tyto smlouvy uzavřít i bez předchozích záruk poskytnutí podpory. Portugalsko ve svém podání po zahájení vyšetřovacího řízení například rovněž uvedlo, že společnost ENVC byla z právního hlediska povinna lodě postavit i v případě, že by podpora nebyla povolena. Dodává, že v tomto případě společnost ENVC požádala o podporu až po skončení použitelnosti nařízení o dočasném obranném mechanismu, což, jak se zdá, potvrzuje, že loděnice byla ochotna provést projekty s rizikem, že podporu neobdrží.
(27)
Obecně má Komise za to, že podpora má pobídkový účinek, pokud byla žádost o podporu podána před zahájením projektu (11). Tak tomu v tomto případě nebylo. Žádost o podporu byla podána až po podpisu smluv (tj. v červenci 2005, přičemž smlouvy byly podepsány v únoru a březnu 2005). Portugalsko podporu schválilo interně (pod podmínkou schválení Komisí) více než rok po předložení žádosti o podporu. Rovněž z formálního hlediska nebyla tedy splněna podmínka týkající se pobídkového účinku.
(28)
Komise proto vyvozuje závěr, že Portugalsko nepředložilo dostatečné důkazy k prokázání pobídkového účinku podpory.
(29)
Co se týká právního základu pro schválení podpory, Portugalsko nepředložilo žádná nová tvrzení, která by rozptýlila pochybnosti, jež Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Hlavním argumentem Portugalska v tomto ohledu je to, že smlouvy jsou způsobilé pro podporu, jelikož byly podepsány v době použitelnosti nařízení o dočasném obranném mechanismu. Portugalsko rovněž uvádí, že skutečnost, že podpora byla oznámena teprve po skončení použitelnosti nařízení o dočasném obranném mechanismu, nemá žádný vliv na způsobilost smluv pro podporu.
(30)
Komise však již v předchozím rozhodnutí (12) objasnila, proč se nedomnívá, že nařízení o dočasném obranném mechanismu představuje platný právní základ pro povolení nové provozní podpory na stavbu lodí.
(31)
Komise podotýká, že dočasná použitelnost nařízení o dočasném obranném mechanismu je vymezena v článku 5 (13) nařízení, v němž se uvádí, že „použitelnost končí dnem 31. března 2005“. Skutečnost, že se v článku 4 nařízení o dočasném obranném mechanismu uvádí, že se toto nařízení „použije na konečné smlouvy podepsané od vstupu tohoto nařízení v platnost až do konce jeho použitelnosti“, je podle názoru Komise podmínkou slučitelnosti, nikoli vymezením doby použitelnosti nařízení.
(32)
Výše uvedené skutečnosti potvrzuje rovněž druhá část článku 4, v níž se stanoví, že se nařízení o dočasném obranném mechanismu nepoužije na „konečné smlouvy podepsané před tím, než Společenství oznámí v Úředním věstníku Evropských společenství, že zahájilo řízení o urovnání sporu s Koreou (…), a konečné smlouvy podepsané jeden nebo více měsíců poté, co Komise v Úředním věstníku Evropských společenství oznámí, že tato řízení o urovnání sporů jsou ukončena nebo pozastavena“.
(33)
Z výše uvedených skutečností je zřejmé, že by nařízení o dočasném obranném mechanismu bylo použitelné pouze tehdy, pokud by existoval nerozhodnutý spor s Koreou (14), a v žádném případě by nebylo použitelné po 31. březnu 2005.
(34)
Tento výklad se opírá o samotný účel nařízení o dočasném obranném mechanismu: bylo vytvořeno „coby výjimečné a dočasné opatření a v zájmu pomoci loděnicím Společenství v těch odvětvích, kterých se dotkly nepříznivé účinky ve formě značných škod a vážného znevýhodnění způsobených nekalou korejskou hospodářskou soutěží, by (…) měl být povolen (…) pouze pro omezená odvětví trhu a po krátké a omezené období“ (15) (3. bod odůvodnění).
(35)
V tomto případě byla žádost o podporu společností ENVC předložena portugalským orgánům, Portugalskem schválena a oznámena Komisi po skončení použitelnosti nařízení o dočasném obranném mechanismu, takže opatření jednoznačně nespadají do dočasné doby použitelnosti nařízení o dočasném obranném mechanismu.
(36)
Komise dále poznamenává, že (jak již bylo objasněno v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení v tomto případě) výklad nařízení o dočasném obranném mechanismu je nutno posuzovat na základě mezinárodních závazků Společenství. Podle ustálené judikatury Soudního dvora musí být právní předpisy Společenství vykládány způsobem, který je pokud možno v souladu s mezinárodním právem, včetně povinností ES v rámci WTO (16).
(37)
V této souvislosti Komise připomíná, že Korea zpochybnila slučitelnost nařízení o dočasném obranném mechanismu s pravidly WTO. Dne 22. dubna 2005 vydala skupina odborníků zprávu, která obsahuje závěr, že dočasný obranný mechanismus a řada vnitrostátních režimů přijatých na základě tohoto mechanismu (existujících v době, kdy Korea podala stížnost u WTO) jsou v rozporu s ustanovením čl. 23 odst. 1 Ujednání o pravidlech a řízení při řešení sporů (17). Dne 20. června 2005 orgán WTO pro řešení sporů přijal zprávu skupiny odborníků, včetně doporučení, aby Společenství uvedlo nařízení o dočasném obranném mechanismu a vnitrostátní režimy přijaté na základě tohoto mechanismu do souladu s povinnostmi vyplývajícími z dohod WTO (18). Dne 20. července 2005 Společenství informovalo orgán pro řešení sporů, že již uvedlo svá opatření do souladu s jeho rozhodnutím a doporučeními, jelikož použitelnost nařízení o dočasném obranném mechanismu skončila dnem 31. března 2005 a členské státy již nadále nemohou poskytovat provozní podpory na základě tohoto nařízení.
(38)
Zpráva skupiny odborníků a rozhodnutí orgánu pro řešení sporů o přijetí této zprávy zpochybnily samo nařízení o dočasném obranném mechanismu z důvodu porušování pravidel WTO a přiměly Společenství, aby nařízení o dočasném obranném mechanismu přestalo používat. Povinnost Společenství provést rozhodnutí orgánu pro řešení sporů se vztahuje rovněž na budoucí rozhodnutí o poskytnutí nových podpor na základě nařízení o dočasném obranném mechanismu (19). Tím, že Společenství orgánu pro řešení sporů sdělilo, že již uvedlo svá opatření do souladu s jeho rozhodnutím a doporučeními, jelikož dne 31. března 2005 skončila použitelnost nařízení o dočasném obranném mechanismu a členské státy již nemohou nadále poskytovat provozní podpory na základě tohoto nařízení, na sebe přijalo závazek toto nařízení nadále nepoužívat ke schvalování nových podpor. Proto by schválení této podpory znamenalo porušení mezinárodních závazků Společenství.
(39)
Skutečnost, že Rada toto nařízení po skončení jeho použitelnosti neobnovila, zřetelně naznačila, že Rada nemá v úmyslu dále povolovat Komisi schvalování podpor na základě nařízení o dočasném obranném mechanismu. To je v souladu se skutečností, že Společenství orgánu pro řešení sporů sdělilo, že členské státy již nadále nebudou moci poskytovat provozní podpory na základě tohoto nařízení.
(40)
Portugalsko nepředložilo žádná nová tvrzení, která by byla v rozporu s názory Komise vyjádřenými v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení, jež byly zopakovány výše.
(41)
Komise proto vyvozuje závěr, že oznámenou podporu nelze schválit na základě nařízení o dočasném obranném mechanismu. Jelikož nelze uplatnit žádnou další výjimku na základě čl. 87 odst. 2 nebo 3 Smlouvy o ES, je podpora neslučitelná se společným trhem,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Oznámená podpora ve výši 6 575 558 EUR, kterou Portugalsko navrhlo poskytnout společnosti Estaleiros Navais de Viana do Castelo S.A. v souvislosti se sedmi smlouvami podepsanými touto loděnicí, nemůže být povolena podle nařízení Rady (ES) č. 1177/2002 o dočasném obranném mechanismu pro stavbu lodí (20) ve znění nařízení Rady (ES) č. 502/2004 (21), a je tedy neslučitelná se společným trhem. Podpora nesmí být udělena.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Portugalsku.
V Bruselu dne 11. prosince 2007.
ENTSCHEIDUNG DER KOMMISSION
vom 11. Dezember 2007
über die staatliche Beihilfe C 32/07 (ex N 389/06) befristete Schutzmaßnahmen für den Schiffbau - Portugal
(Bekannt gegeben unter Aktenzeichen K(2007) 6063)
(nur die portugiesische Fassung ist verbindlich)
(Text von Bedeutung für den EWR)
(2008/315/EG)
DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, insbesondere auf Artikel 88 Absatz 2 Unterabsatz 1,
gestützt auf den Vertrag über den Europäischen Wirtschaftsraum, insbesondere auf Artikel 62 Absatz 1 Buchstabe a,
nach Aufforderung der Beteiligten zur Stellungnahme gemäß den genannten Bestimmungen (1) und unter Berücksichtigung ihrer Stellungnahmen,
in Erwägung nachstehender Gründe:
I. VERFAHREN
(1)
Portugal meldete die Maßnahme am 20. Juni 2006 an. Die Kommission forderte Portugal mit Schreiben vom 6. Juli 2006 auf, zusätzliche Informationen zu übermitteln, und schlug vor, die Frist für den Erlass einer Entscheidung über die angemeldete Beihilfe nach Artikel 4 Absatz 5 der Verordnung (EG) Nr. 659/1999 (2) bis zum Erlass einer Entscheidung der Kommission über eine von Portugal früher übermittelte vergleichbare Anmeldung zu verlängern, deren Prüfung noch nicht abgeschlossen war (3). Portugal stimmte diesem Vorschlag mit Schreiben vom 25. Juli 2006 zu.
(2)
Mit Schreiben vom 11. Mai 2007 nahm die Kommission die Prüfung der Anmeldung wieder auf und erinnerte Portugal daran, dass die Anmeldung noch nicht vollständig war. Mit Schreiben vom 5. und 26. Juli 2007 übermittelte Portugal zusätzliche Informationen.
(3)
Die Kommission teilte Portugal mit Schreiben vom 10. August 2007 ihre Entscheidung mit, wegen der betreffenden Beihilfe das Verfahren nach Artikel 88 Absatz 2 EG-Vertrag einzuleiten.
(4)
Portugal nahm mit Schreiben vom 17. September 2007 im Rahmen des genannten Verfahrens Stellung.
(5)
Die Entscheidung der Kommission zur Einleitung des Verfahrens wurde im Amtsblatt der Europäischen Union veröffentlicht (4). Die Kommission forderte die Beteiligten auf, in der Sache Stellung zu nehmen. Stellungnahmen Dritter gingen nicht ein.
II. BESCHREIBUNG DER BEIHILFE
(6)
Empfängerin der Beihilfe soll Estaleiros Navais de Viana do Castelo S.A. (nachstehend „ENVC“ genannt) sein, eine portugiesische Werft mit derzeit rund 1 000 Beschäftigten.
(7)
Portugal beabsichtigt, ENVC direkte Beihilfen in Höhe von insgesamt 6 575 558 EUR für sieben Schiffbauverträge zu gewähren, die zwischen dem 4. Februar 2005 und dem 31. März 2005 unterzeichnet wurden. Im Einzelnen sind für diese Verträge folgende Beihilfen geplant:
Mehrzweck-Schwergutschiff
Tag der Unterzeichnung des Vertrages
Reederei
Geplante staatliche Beihilfe (EUR)
C 228
24.2.2005
JMS Schiffahrtsgesellschaft mbH & CO KG MS
1 212 766
C 229
24.2.2005
JMS Schiffahrtsgesellschaft mbH & CO KG MS
1 212 766
C 230
4.2.2005
MARE Schiffahrtsgesellschaft
1 212 766
C 231
4.2.2005
MARE Schiffahrtsgesellschaft
661 102
C 232
4.2.2005
MARE Schiffahrtsgesellschaft
630 328
C 233
4.2.2005
MARE Schiffahrtsgesellschaft
433 064
C 210
31.3.2005
Mutualista Açoreana
1 212 766
(8)
Nach den in der Anmeldung enthaltenen Informationen stellte die Werft den Beihilfeantrag für alle sieben Verträge im Juli 2005, also nach deren Unterzeichnung. Portugal gab dem Antrag durch gemeinsamen Beschluss des Ministeriums für Finanzen und öffentliche Verwaltung und des Ministeriums für Wirtschaft und Innovation vom 7. August 2006 unter der Bedingung statt, dass die Kommission die Beihilfen genehmigt.
(9)
Die Schiffe wurden an den nachstehend aufgeführten Tagen abgeliefert bzw. sollen an diesen Tagen abgeliefert werden:
Schiff
Tag der Ablieferung
C 228
30. September 2007
C 229
30. Dezember 2007
C 230
28. Juli 2006
C 231
30. Oktober 2006
C 232
3. Januar 2007
C 233
24. April 2007
C 210
10. Juli 2007
(10)
Portugal beabsichtigt, die Beihilfen nach der Verordnung (EG) Nr. 1177/2002 des Rates zur Einführung befristeter Schutzmaßnahmen für den Schiffbau (5), geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 502/2004 des Rates (6), (nachstehend „Schutzverordnung“ genannt) zu gewähren. Die Schutzverordnung war vom 3. Juli 2002 bis zum 31. März 2005 in Kraft. Sie war also nicht mehr in Kraft, als Portugal die Beihilfen genehmigte und anmeldete.
(11)
Nach Auffassung Portugals fallen die Verträge unter die Schutzverordnung, da sie unterzeichnet wurden, als die Verordnung noch in Kraft war.
III. GRÜNDE FÜR DIE EINLEITUNG DES FÖRMLICHEN PRÜFVERFAHRENS
(12)
In ihrer Entscheidung zur Einleitung des förmlichen Prüfverfahrens in der vorliegenden Sache äußerte die Kommission Zweifel an der Vereinbarkeit der auf die Schutzverordnung gestützten Beihilfe mit dem Gemeinsamen Markt und führte dafür die folgenden Gründe an.
(13)
Erstens hatte die Kommission Zweifel am Anreizeffekt der Beihilfe. Die Kommission wies darauf hin, dass der Beihilfeantrag erst nach Unterzeichnung der Verträge gestellt wurde. Ferner genehmigte Portugal die Beihilfe innerstaatlich (vorbehaltlich der Genehmigung durch die Kommission) erst über ein Jahr nach Antragstellung. Portugal hat nicht nachgewiesen, dass ENVC zu dem Zeitpunkt, zu dem das Unternehmen die Verträge unterzeichnete, eine Beihilfe zugesichert worden war. Die Kommission bezweifelte daher, dass ENVC durch die staatliche Beihilfe zur Verwirklichung der betreffenden Vorhaben veranlasst wurde.
(14)
Zweitens stellte die Kommission die Rechtsgrundlage für die Genehmigung der Beihilfe in Frage. Die Kommission merkte an, dass die Geltungsdauer der Schutzverordnung am 31. März 2005 endete, so dass die Verordnung nicht mehr in Kraft war, als Portugal die Beihilfe genehmigte und anmeldete. Die Kommission verwies ferner darauf, dass sie in ihrer Entscheidung in der Sache C 26/06 (ex N 110/06) (7) ausführlich dargelegt hatte, warum die Schutzverordnung ihres Erachtens nicht mehr als Rechtsgrundlage für die Genehmigung neuer Betriebsbeihilfen für den Schiffbau dienen konnte. In der vorliegenden Sache hatte Portugal keine neuen Informationen übermittelt, die etwas an der Auffassung der Kommission zu diesem Punkt hätten ändern können, und konnte daher zu diesem Zeitpunkt nicht davon ausgehen, dass die Beihilfe mit dem Gemeinsamen Markt vereinbar war.
IV. STELLUNGNAHME PORTUGALS
(15)
Portugal trug in allgemeiner Form vor, die Werft habe vor allem mit Unternehmen aus Drittstaaten um die betreffenden Verträge konkurriert und sei insbesondere dem unlauteren Wettbewerb durch koreanische Werften ausgesetzt gewesen, gegen den sich die Schutzverordnung richte. Außerdem verfälschten die Verträge nicht den Wettbewerb in der EU und drohten auch nicht, ihn zu verfälschen, da alle Werften in der EU gleichen Zugang zu den Beihilfen nach der unmittelbar in jedem Mitgliedstaat geltenden Schutzverordnung gehabt hätten. Daher könne nicht davon ausgegangen werden, dass die angemeldeten Maßnahmen den Handel zwischen Mitgliedstaaten beeinträchtigten.
(16)
Hinsichtlich des Anreizeffekts der Beihilfe machte Portugal geltend, es sei für ENVC verhandlungsbedingt praktisch nicht möglich gewesen, vor Unterzeichnung der Verträge einen hinreichend begründeten Beihilfeantrag zu stellen. Die Kontakte mit den Reedereien seien hergestellt worden, bevor ENVC den Beihilfeantrag gestellt habe. Portugal machte ferner geltend, ENVC habe zwar die Verträge unterzeichnet, ohne dass dem Unternehmen die Beihilfe von staatlicher Seite zugesichert worden sei, die Werft sei aber bei der Aushandlung und der Unterzeichnung der Verträge sowie beim Bau der Schiffe davon ausgegangen, dass sowohl Portugal als auch die Kommission die Beihilfe genehmigen würden, da die objektiven Voraussetzungen für ihre Gewährung im vorliegenden Fall erfüllt gewesen seien.
(17)
Hinsichtlich der Rechtsgrundlage für die Genehmigung der Beihilfe verwies Portugal auf seine Stellungnahme in der Sache C 26/06 (8), die auch für den vorliegenden Fall gelte. Portugal wies darauf hin, dass die betreffenden Verträge während der Geltungsdauer der Schutzverordnung unterzeichnet worden seien, nämlich vor dem 31. März 2005 und auch bevor das Streitbeilegungsgremium der WTO den Panelbericht angenommen habe, mit dem die genannte Verordnung für nicht WTO-konform erklärt wurde. Portugal erklärte ferner, es sei nicht möglich gewesen, die Beihilfe vor Außerkrafttreten anzumelden, da die Verträge erst im Februar und März 2005 (also kurz vor Ende der Geltungsdauer der Schutzverordnung) unterzeichnet worden seien. Jedoch würden die Verträge dadurch nicht ungültig, da bei ihrer Unterzeichnung die objektiven Voraussetzungen der Schutzverordnung erfüllt gewesen seien.
V. WÜRDIGUNG
(18)
Nach Artikel 87 Absatz 1 EG-Vertrag sind staatliche oder aus staatlichen Mitteln gewährte Beihilfen gleich welcher Art, die durch die Begünstigung bestimmter Unternehmen oder Produktionszweige den Wettbewerb verfälschen oder zu verfälschen drohen, mit dem Gemeinsamen Markt unvereinbar, soweit sie den Handel zwischen Mitgliedstaaten beeinträchtigen.
(19)
Nach Auffassung der Kommission sind die geplanten Maßnahmen staatliche Beihilfen im Sinne des Artikels 87 Absatz 1 EG-Vertrag. Bei den Maßnahmen handelt es sich um eine aus staatlichen Mitteln finanzierte Subvention. Wenn auch - wie Portugal geltend macht - die Schutzverordnung in jedem Mitgliedstaat galt und alle Werften für Beihilfen nach der genannten Verordnung in Betracht kamen, so haben die Maßnahmen doch selektiven Charakter, da sie sich im vorliegenden Fall auf ENVC beschränken. Diese selektive Subvention ist geeignet, den Wettbewerb zu verfälschen, indem sie ENVC einen Vorteil gegenüber Mitbewerbern verschafft, die keine Beihilfe erhalten. In diesem Zusammenhang ändert die Tatsache, dass ENVC im Wettbewerb mit koreanischen Werften steht, nichts daran, dass das Unternehmen auch im Wettbewerb mit anderen Werften auf dem Gemeinsamen Markt steht. Und schließlich ist der Schiffbau ein Wirtschaftszweig, in dem es einen intensiven Handel zwischen den Mitgliedstaaten gibt, so dass die Maßnahmen den Handel zwischen Mitgliedstaaten beeinträchtigen können.
(20)
Die Kommission bestätigt daher, dass die angemeldete Beihilfe unter Artikel 87 Absatz 1 EG-Vertrag fällt.
(21)
Grundsätzlich kann eine staatliche Beihilfe nur dann als mit dem Gemeinsamen Markt vereinbar angesehen werden, wenn sie erforderlich ist, um das begünstigte Unternehmen zu veranlassen, durch sein Verhalten zur Verwirklichung der in der betreffenden Ausnahmeregelung genannten Ziele beizutragen (9).
(22)
Die Kommission weist in diesem Zusammenhang auf das Ziel der Schutzverordnung hin, „die Werften in der Gemeinschaft effektiv in die Lage zu versetzen, dem unlauteren Wettbewerb Koreas Stand zu halten“ (sechster Erwägungsgrund). Zu diesem Zweck konnten direkte Beihilfen bis zu einer Höchstintensität von 6 % des Vertragswerts (ohne Beihilfe) genehmigt werden, wenn eine koreanische Werft für denselben Auftrag einen niedrigeren Preis geboten hatte (Artikel 2).
(23)
Portugal macht in der vorliegenden Sache geltend, ENVC habe zwar bei Unterzeichnung der Verträge keine Zusicherung für eine Beihilfe erhalten, sei jedoch davon ausgegangen, dass sie gewährt würde, da die Verträge die objektiven Voraussetzungen für eine Beihilfe nach der Schutzverordnung erfüllt hätten.
(24)
Nach Auffassung der Kommission ist in der vorliegenden Sache jedoch nicht hinreichend nachgewiesen, dass die Beihilfe ausschlaggebend für die Unterzeichnung der Verträge durch ENVC war.
(25)
Wie bereits in der Entscheidung zur Einleitung des förmlichen Prüfverfahrens erwähnt, hat Portugal die Kopie des Schreibens einer Reederei vorgelegt, in dem diese bestätigt, von koreanischen Werften für sechs der betreffenden Verträge (Schiffe C 228 bis C 233) Angebote mit niedrigeren Preisen erhalten zu haben. Dieses Schreiben datiert jedoch vom 9. März 2005, wurde ENVC also erst übersandt, nachdem die Werft die Verträge zu diesen Preisangeboten bereits unterzeichnet hatte. Die Werft konnte daher bei Unterzeichnung der sechs ersten Verträge nicht sicher sein, dass sie alle Fördervoraussetzungen erfüllten. Auch hinsichtlich des siebten Vertrages (Schiff C 210) bestehen Zweifel, da die Information, dass günstigere Preisangebote aus Korea vorlagen, ENVC erst am 31. März 2005 übermittelt wurde, also am selben Tag, an dem ENVC den Vertrag unterzeichnete.
(26)
Portugal hat weder förmlich noch formlos nachgewiesen, dass ENVC von den portugiesischen Behörden vor Unterzeichnung der Verträge Hinweise dafür erhalten hatte, dass die Beihilfe für diese Verträge gewährt werden könnte (10). Stattdessen war ENVC auch ohne die Zusicherung für eine Beihilfe bereit, diese Verträge auszuführen. So hat Portugal in seinem nach Einleitung des Prüfverfahrens eingereichten Schriftsatz auch vorgetragen, ENVC sei rechtlich verpflichtet, die Schiffe zu bauen, auch wenn die Beihilfe nicht genehmigt würde. Ferner hat Portugal ausgeführt, in der vorliegenden Sache habe ENVC die Beihilfe erst nach Außerkrafttreten der Schutzverordnung beantragt, was zu bestätigen scheine, dass die Werft bereit gewesen sei, die Vorhaben zu verwirklichen, auch auf die Gefahr hin, keine Beihilfe zu erhalten.
(27)
In der Regel ist die Kommission auch der Auffassung, dass der Beihilfeantrag vor Beginn des Projekts gestellt werden muss, wenn die Beihilfe einen Anreizeffekt haben soll (11). Dies ist hier nicht geschehen. Der Beihilfeantrag wurde erst nach Unterzeichnung der Verträge gestellt (nämlich im Juli 2005, nachdem die Verträge im Februar und März 2005 unterzeichnet worden waren). Darüber hinaus genehmigte Portugal die Beihilfe innerstaatlich (vorbehaltlich der Genehmigung durch die Kommission) erst über ein Jahr nach Stellung des Beihilfeantrags. Die Voraussetzung, dass die Beihilfe einen Anreizeffekt haben muss, ist deshalb auch formal gesehen nicht erfüllt.
(28)
Die Kommission kommt daher zu dem Schluss, dass Portugal den Anreizeffekt der Beihilfe nicht hinreichend nachgewiesen hat.
(29)
Hinsichtlich der Rechtsgrundlage für die Genehmigung der Beihilfe hat Portugal keine neuen Argumente vorgebracht, um die Zweifel zu beseitigen, die die Kommission in ihrer Entscheidung zur Einleitung des förmlichen Prüfverfahrens geäußert hat. Das wichtigste Argument, das Portugal in diesem Zusammenhang anführt, ist, dass die Verträge für eine Beihilfe in Betracht kämen, da sie während der Geltungsdauer der Schutzverordnung unterzeichnet worden seien. Portugal macht ferner geltend, die Tatsache, dass die Beihilfe erst nach Außerkrafttreten der Schutzverordnung angemeldet worden sei, habe keine Auswirkungen auf die Beihilfefähigkeit der Verträge.
(30)
Die Kommission hat jedoch bereits in einer früheren Entscheidung (12) dargelegt, warum die Schutzverordnung ihres Erachtens nicht mehr als Rechtsgrundlage für die Genehmigung neuer Betriebsbeihilfen für den Schiffbau in Frage kommt.
(31)
Die Kommission weist darauf hin, dass der zeitliche Anwendungsbereich der Verordnung in ihrem Artikel 5 (13) festgelegt ist: „sie gilt bis zum 31. März 2005.“ In Artikel 4 der Schutzverordnung, nach dem die Verordnung „für endgültige Verträge [gilt], die ab Inkrafttreten dieser Verordnung bis zum Ablauf ihrer Geltungsdauer geschlossen werden“, ist nach Auffassung der Kommission eine Voraussetzung für die Vereinbarkeit der Beihilfe mit dem Gemeinsamen Markt festgelegt, nicht jedoch der zeitliche Anwendungsbereich der Verordnung.
(32)
Dies bestätigt auch der zweite Teil des Artikels 4, der bestimmt, dass die Verordnung nicht für endgültige Verträge gilt, „die geschlossen werden, bevor die Gemeinschaft im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften bekannt gegeben hat, dass sie (…) Korea um Konsultationen ersucht und damit das Streitbeilegungsverfahren eingeleitet hat“, oder „die mindestens einen Monat nach dem Zeitpunkt geschlossen werden, zu dem die Kommission im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften bekannt gegeben hat, dass das Streitbeilegungsverfahren beendet oder ausgesetzt worden ist“.
(33)
Demnach steht fest, dass die Schutzverordnung nur im Falle einer Streitigkeit mit Korea angewandt werden konnte (14), auf jeden Fall aber nur bis zum 31. März 2005.
(34)
Diese Auslegung kann sich auch auf das Ziel der Schutzverordnung stützen: „Zur Unterstützung der Werften in der Gemeinschaft in den Marktsegmenten, die durch den unlauteren Wettbewerb Koreas nachteilige Auswirkungen in Form einer bedeutenden und ernsthaften Schädigung erlitten haben, sollten (…) für bestimmte Marktsegmente ausnahmsweise vorübergehende, auf einen kurzen Zeitraum befristete Schutzmaßnahmen zugelassen werden“ (15) (dritter Erwägungsgrund).
(35)
In der vorliegenden Sache liegen der Zeitpunkt der Einreichung des Beihilfeantrags von ENVC bei den portugiesischen Behörden, der Zeitpunkt der Genehmigung des Antrags durch diese Behörden und der Zeitpunkt der Anmeldung der Beihilfe bei der Kommission nach dem Zeitpunkt des Außerkrafttretens der Schutzverordnung, so dass die Maßnahmen eindeutig nicht in den zeitlichen Anwendungsbereich der genannten Verordnung fallen.
(36)
Wie die Kommission bereits in ihrer Entscheidung zur Einleitung des förmlichen Prüfverfahrens in der vorliegenden Sache dargelegt hat, muss bei der Auslegung der Schutzverordnung den internationalen Verpflichtungen der Gemeinschaft Rechnung getragen werden. Nach ständiger Rechtsprechung des Gerichtshofes ist das Gemeinschaftsrecht nach Möglichkeit im Lichte des Völkerrechts, einschließlich der Verpflichtungen der EG im Rahmen der WTO, auszulegen (16).
(37)
In diesem Zusammenhang weist die Kommission darauf hin, dass Korea die Schutzverordnung wegen Unvereinbarkeit mit den WTO-Regeln angefochten hat. Das WTO-Panel stellte in seinem Bericht vom 22. April 2005 fest, dass die Schutzverordnung und die auf ihrer Grundlage von den Mitgliedstaaten erlassenen Regelungen, die zu dem Zeitpunkt, zu dem Korea Beschwerde bei der WTO einlegte, noch bestanden, gegen Artikel 23 Absatz 1 der Vereinbarung über Regeln und Verfahren zur Beilegung von Streitigkeiten verstoßen (17). Am 20. Juni 2005 nahm das Streitbeilegungsgremium der WTO den Panelbericht an und sprach dabei die Empfehlung aus, die Gemeinschaft möge die Schutzverordnung und die auf ihrer Grundlage von den Mitgliedstaaten erlassenen Regelungen mit ihren Verpflichtungen aus den WTO-Übereinkünften in Einklang bringen (18). Am 20. Juli 2005 teilte die Gemeinschaft dem Streitbeilegungsgremium mit, dem Beschluss und der Empfehlung des Streitbeilegungsgremiums bereits nachgekommen zu sein, da die Schutzverordnung am 31. März 2005 außer Kraft getreten war und die Mitgliedstaaten keine Betriebsbeihilfen nach dieser Verordnung mehr gewähren konnten.
(38)
Mit dem Bericht des Panels und dem Beschluss des Streitbeilegungsgremiums zur Annahme dieses Berichts wurde die Schutzverordnung für mit den WTO-Regeln unvereinbar erklärt und die Gemeinschaft verpflichtet, die genannte Verordnung nicht mehr anzuwenden. Die Verpflichtung der Gemeinschaft zur Anwendung des Beschlusses des Streitbeilegungsgremiums erstreckt sich auch auf künftige Entscheidungen zur Gewährung neuer Beihilfen nach der Schutzverordnung (19). Durch die Mitteilung der Gemeinschaft an das Streitbeilegungsgremium, dass die Vereinbarkeit ihrer Maßnahmen mit dem Beschluss und der Empfehlung dieses Gremiums bereits gewährleistet war, da die Schutzverordnung am 31. März 2005 außer Kraft getreten war und die Mitgliedstaaten keine Betriebsbeihilfen nach dieser Verordnung mehr gewähren konnten, hat sich die Gemeinschaft verpflichtet, die Verordnung bei der Genehmigung neuer Beihilfen nicht mehr anzuwenden. Die Genehmigung der Beihilfe in der vorliegenden Sache würde daher zu einem Verstoß gegen die internationalen Verpflichtungen der Gemeinschaft führen.
(39)
Dass der Rat die Schutzverordnung nach Ablauf ihrer Geltungsdauer nicht verlängert hat, ist ein klarer Hinweis darauf, dass er die Kommission nicht weiter ermächtigen wollte, Beihilfen nach der genannten Verordnung zu genehmigen. Dies steht mit der Mitteilung der Gemeinschaft an das Streitbeilegungsgremium im Einklang, dass die Mitgliedstaaten keine Betriebsbeihilfen nach dieser Verordnung mehr gewähren konnten.
(40)
Portugal hat keine neuen Argumente vorgebracht, die die in der Entscheidung zur Einleitung des förmlichen Prüfverfahrens dargelegte und vorstehend bekräftigte Auffassung der Kommission widerlegen würden.
(41)
Die Kommission kommt daher zu dem Schluss, dass die angemeldete Beihilfe nicht nach der Schutzverordnung genehmigt werden kann. Da auch keine Ausnahme oder Freistellung nach Artikel 87 Absatz 2 bzw. Absatz 3 EG-Vertrag Anwendung findet, ist die Beihilfe mit dem Gemeinsamen Markt unvereinbar -
HAT FOLGENDE ENTSCHEIDUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Die angemeldete Beihilfe in Höhe von 6 575 558 EUR, die Portugal der Werft Estaleiros Navais de Viana do Castelo S.A. für sieben von dieser unterzeichnete Verträge zu gewähren beabsichtigt, kann nicht nach der Verordnung (EG) Nr. 1177/2002 des Rates zur Einführung befristeter Schutzmaßnahmen für den Schiffbau (20), geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 502/2004 des Rates (21), genehmigt werden und ist daher mit dem Gemeinsamen Markt unvereinbar. Die Beihilfe darf nicht gewährt werden.
Artikel 2
Diese Entscheidung ist an die Portugiesische Republik gerichtet.
Brüssel, den 11. Dezember 2007