Nařízení Rady (ES) č. 1493/1999
ze dne 17. května 1999
o společné organizaci trhu s vínem
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [4];
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Fungování a rozvoj společného trhu se zemědělskými produkty vyžadují současně vytvoření společné zemědělské politiky, která musí zahrnovat zejména společnou organizaci zemědělských trhů, jež může v závislosti na produktu nabývat různých forem.
(2) Cílem společné zemědělské politiky je dosažení cílů stanovených v článku 33 Smlouvy, zejména stabilizovat trhy v odvětví vína a zajišťovat zemědělcům v tomto odvětví přiměřenou životní úroveň. Těchto cílů lze dosáhnout přizpůsobením zdrojů potřebám, přičemž toto přizpůsobení spočívá zejména v politice přizpůsobení se produkčnímu potenciálu a politice jakosti.
(3) Stávající rámec společné organizace trhu s vínem byl vytvořen nařízením (EHS) č. 822/87 [5] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1627/98 [6]. Ze zkušeností vyplývá, že by tento rámec měl být nahrazen, aby více zohledňoval současný stav v odvětví vína, zejména skutečnost, že strukturální přebytky jsou méně časté, zatímco stále mohou existovat přebytky víceleté, protože toto odvětví může podléhat mezi sklizněmi významným výkyvům produkce.
(4) Provádění dohod uzavřených v rámci Uruguayského kola v roce 1995 vedlo jak k většímu otevření trhu Společenství, na němž původní intervenční opatření ztratila nyní mnoho ze svého účinku, tak ke zmenšení prostoru pro subvencované dovozy, takže producenti Společenství musí zvýšit svou konkurenceschopnost. Většina vývozu se již uskutečňuje bez jakýchkoli subvencí.
(5) Současný největší problém trhu pro určité úseky odvětví vína Společenství spočívá v tom, že se nedokáží dostatečně rychle přizpůsobit změnám v oblasti hospodářské soutěže na vnitřním i vnějším trhu. Stávající společná organizace trhu nedokázala nabídnout řešení pro oblasti pěstování révy, jejichž produkce zřetelně nemůže najít rentabilní odbyt. Rovněž není pro tyto oblasti s rozšiřujícími se trhy dostatečně pružná a neumožňuje jejich rozvoj.
(6) Již v roce 1994 předložila Komise návrh na reformu společné organizace trhu s vínem, který však nebyl přijat. Od té doby se situace na trhu změnila.
(7) Společná organizace trhu s vínem by měla být proto reformována a učiněna dostatečně pružnou, aby se mohla bezproblémově přizpůsobovat novému vývoji a aby mohly být dosaženy tyto velké cíle: na trhu Společenství je nutno udržovat stabilnější rovnováhu mezi nabídkou a poptávkou; je nutno umožnit producentům využívání rozšiřujících se trhů; odvětví se musí stát z dlouhodobého hlediska konkurenceschopnější; je žádoucí odstranit používání intervencí jakožto umělé odbytové možnosti pro přebytky; je třeba podporovat trh s vínem a tím také přispět k tomu, že část odvětví konzumního alkoholu, která tradičně používá produkty z destilace vína, bude těmito produkty kontinuálně zásobována; musí být přihlédnuto k regionálním rozdílům; musí být úředně uznána potencionální úloha seskupení producentů a odvětvových organizací.
(8) Nařízení (EHS) č. 822/87 bylo doplněno a provedeno těmito nařízeními: nařízením (EHS) č. 346/79 [7], (EHS) č. 351/79 [8] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 1029/91 [9], (EHS) č. 460/79 [10] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3805/85 [11], (EHS) č. 465/80 [12] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 1597/83 [13], (EHS) č. 457/80 [14], (EHS) č. 458/80 [15] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 596/91 [16], (EHS) č. 1873/84 [17] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2612/97 [18], (EHS) č. 895/85 [19] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3768/85 [20], (EHS) č. 823/87 [21] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1426/96 [22], (EHS) č. 1442/88 [23] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 859/1999 [24], (EHS) č. 3877/88 [25], (EHS) č. 4252/88 [26] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1629/98 [27], (EHS) č. 2046/89 [28] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2468/96 [29], (EHS) č. 2048/89 [30], (EHS) č. 2389/89 [31] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2088/97 [32], (EHS) č. 2390/89 [33] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2611/97 [34], (EHS) č. 2391/89 [35], (EHS) č. 2392/89 [36] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1427/96 [37], (EHS) č. 3677/89 [38] naposledy pozmě něným nařízením (ES) č. 2796/94 [39], (EHS) č. 3895/91 [40], (EHS) č. 2332/92 [41] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1692/98 a (EHS) č. 2333/92 [42] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1429/96 [43]. Uvedená nařízení byla několikrát podstatně změněna. Protože mají být provedeny další změny, mělo by být uvedené nařízení z důvodu jasnosti nově zpracováno v jeden text.
(9) Podle nařízení (EHS) č. 822/87 přijímá obecná prováděcí ustanovení Rada. Tímto vznikla právní úprava s komplexní strukturou. Výše uvedená nařízení obsahovala velké množství technických podrobností, které musely být často měněny. Proto by mělo toto nařízení obecně obsahovat všechny hlavní zásady pro jeho provádění. Rada by v souladu s článkem 211 Smlouvy měla přenést všechny nezbytné prováděcí pravomoci na Komisi.
(10) Pravidla pro společnou organizaci trhu s vínem jsou mimořádně složitá. V některých případech nepřihlížejí dostatečně k regionálním rozdílům. Proto je žádoucí tato pravidla v nejvyšší možné míře zjednodušit a v rámci Společenství definovat a provádět politiku na úrovni co nejbližší producentům.
(11) Aby byla využita a podpořena stabilnější rovnováha trhu a aby se nabídka lépe přizpůsobila poptávce po určitých druzích produktů, je třeba vytvořit rámcové podmínky pro správu produkčního potenciálu, jimiž budou upravena střednědobá pěstební omezení, prémie za konečné vzdání se vinohradnictví, příspěvky na restrukturalizaci a přeměnu vinic.
(12) Na strukturální opatření, která se přímo netýkají výroby vína, se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova poskytované Evropským zemědělským orientačním a záručním fondem (EZOZF) a změně a zrušení některých nařízení [44]. Protože opatření na podporu odbytu značně přispívají ke zvýšení konkurenceschopnosti tohoto odvětví, měla by nadále působit zejména na podporu odbytu vína Společenství. Aby však byl zajištěn soulad s obecnou politikou Společenství týkající se podpory odbytu, měla by být opatření specifická pro odvětví vína přijata v rámci příslušného horizontálního předpisu. Za tímto účelem předložila Komise návrh nařízení o informačních a propagačních opatřeních pro zemědělské produkty ve třetích zemích [45].
(13) Zlepšila se rovnováha na trhu, přestože poměrně pomalým a obtížným způsobem. K tomuto zlepšení došlo zejména působením pěstebních omezení. Na základě zkušeností je zřejmé, že není možné použít jiná opatření ke zhodnocení a zvýšení stability rovnováhy trhu. Proto je v obecném zájmu nezbytné omezit tímto způsobem výkon vlastnických práv producentů.
(14) Aby mohla být všechna stávající opatření účinná, měla by být zachována pěstební omezení na střednědobě dlouhé období, jakož i zákaz pěstování révy pro výrobu vína až do 31. července 2010, pokud není tímto nařízením stanoveno jinak.
(15) Stávající povolení pro novou výsadbu révy za účelem produkce roubů, scelování pozemků a vyvlastnění, jakož i pro vinohradnické pokusné účely nezpůsobila žádné závažnější narušení trhu, a mohou proto zůstat nadále zachována, s výhradou nezbytných kontrol. Z podobných důvodů by mělo zůstat povoleno pěstování révy, jež je určena pro vlastní spotřebu v rodině vinaře.
(16) Stávající povolení pro novou výsadbu révy pro výrobu jakostního vína stanovené pěstitelské oblasti a stolního vína se zeměpisným označením se osvědčilo jako užitečný prvek politiky jakosti, jehož prostřednictvím má být nabídka lépe přizpůsobena poptávce. Tohoto cíle bude však možné dosáhnout pomocí systému rezerv práv na výsadbu, jakmile se stane plně funkčním. Na přechodné období do 31. července 2003, kdy bude tento systém plně fungovat, je žádoucí zachovat stávající povolení, s výhradou nezbytných kontrol.
(17) Stávající povolení pro opětovnou výsadbu je nezbytné k umožnění běžné obnovy starých vysloužilých vinic. Stávající režim by s výhradou nezbytných kontrol měl zůstat zachován. Pro zvýšení pružnosti by režim měl rovněž s výhradou nezbytných kontrol povolovat nabývání a výkon práv na opětovnou výsadbu před provedením klučení. Měla by být dodržována práva na opětovnou výsadbu nabytá podle předchozího režimu Společenství nebo vnitrostátní právní úpravy. Rovněž by s výhradou přísných kontrol mělo být možné převést práva na opětovnou výsadbu na jiný podnik, pokud je tento převod v souladu s politikou jakosti nebo jde o založení porostu za účelem produkce roubů nebo je spojen s převodem částí podniku. V zájmu řádného fungování společné organizace trhu by měl být takový převod možný pouze v rámci členského státu.
(18) Za účelem zlepšení správy produkčního potenciálu, podpory efektivního výkonu práv na výsadbu, a tím dalšího zmírnění působení pěstebních omezení, by měl být vytvořen systém státních nebo regionálních rezerv.
(19) Členské státy by s výhradou nezbytných kontrol měly získat při správě rezerv větší prostor, aby mohly lépe přizpůsobit výkon práv na výsadbu z těchto rezerv místním potřebám. Přitom musí být rovněž umožněn nákup práv na výsadbu pro rezervu, jakož i prodej práv z rezervy. Za tímto účelem by členské státy měly mít právo systém rezerv nepoužívat, pokud mohou prokázat, že disponují účinným systémem pro správu práv na výsadbu.
(20) Zvláštní podpůrná opatření pro mladé producenty nemohou podporovat pouze jejich usazení, ale také přizpůsobení struktury jejich podniků po prvním usazení. Mělo by jim být proto umožněno zdarma vykonávat práva na výsadbu z rezervy.
(21) Aby bylo zajištěno optimální využití zdrojů a lepší přizpůsobení poptávky nabídce, měla by být práva na výsadbu vykonána jejich držiteli v rozumné době, nebo v opačném případě vložena či znovu vložena do rezervy. Ze stejných důvodů by měla být v rozumné době udělena práva vložená do rezervy.
(22) Stabilnější rovnováha trhu a rozšiřující se světový trh mohou být důvodem pro rozšíření práv na výsadbu, která by měla být přiznána dotyčnému členskému státu a jejichž část by měla připadnout do rezervy Společenství, z níž mohou být opět užita v případě dodatečné poptávky na trhu. Toto rozšíření by mělo být sníženo o práva na novou výsadbu poskytovaná pro jakostní vína s. o. a stolní vína se zeměpisným označením.
(23) Bez ohledu na stávající pěstební omezení byly některé plochy osazovány, a tím byla tato omezení porušována. Ukázalo se, že stávající sankce určené k tomu, aby produkty z takových oblastí nenarušovaly trh s vínem, lze jen obtížně prosadit. Plochy protiprávně osázené by měly být proto vyklučeny. Povinnost vyklučení by se měla vztahovat na veškerou protiprávní výsadbu, ke které došlo po zveřejnění návrhu tohoto nařízení, neboť producenti od uvedeného okamžiku věděli o plánovaném zavedení této povinnosti.
(24) Aniž jsou dotčena stávající vnitrostátní opatření, není z důvodu právní jistoty možné požadovat na úrovni Společenství vyklučení v oblastech, které byly osázeny v rozporu s uvedenými omezeními před zveřejněním návrhu tohoto nařízení. Pro lepší kontrolu produkčního potenciálu by mělo být proto na určitou dobu členskému státu umožněno s výhradou nezbytných kontrol dodatečně tyto plochy povolovat. Při dodatečném povolování lze podle okolností dotyčné výsadby činit rozdíly, zejména pokud hrozí, že tato výsadba povede k nárůstu produkce. V tomto případě mohou být dotyčnému producentovi uloženy správní sankce.
(25) Členskému státu by mělo být umožněno přihlédnout k místním podmínkám, a případně stanovit z tohoto důvodu přísnější pravidla pro novou výsadbu, opětovnou výsadbu a přeštěpování.
(26) Existují ještě oblasti pěstování révy, jejichž produkce není přizpůsobena poptávce. Na podporu lepšího přizpůsobení odvětví jako celku je třeba podporovat rovněž konečné vzdání se vinohradnictví v těchto oblastech. Proto by měla být za tímto účelem poskytována prémie. Tyto prémie by v rámci Společenství a s výhradou nezbytných kontrol měly být spravovány tak, aby byly lépe zaměřené na dotyčné regiony. Členským státům by mělo být proto umožněno určit dotyčné regiony a stanovit výši prémií podle objektivních kritérií a až do obecné horní meze.
(27) Produkce členských států, které neprodukují více než 25000 hektolitrů ročně, neovlivňuje závažným způsobem rovnováhu na trhu. Na tyto členské státy by se proto neměla vztahovat pěstební omezení, ale zároveň by neměly mít přístup k prémiím za konečné vzdání se vinohradnictví.
(28) Existují ještě další oblasti pěstování révy, jejichž produkce sice neodpovídá poptávce, ale mohla by být lépe přizpůsobena restrukturalizací vinic formou odrůdové přeměny, změnou osázení vinic nebo zdokonalením technik obhospodařování vinic. Za tímto účelem by měly být zajištěny nezbytné kontroly.
(29) Aby byly taková restrukturalizace a přeměna vinic prováděny kontrolovaným způsobem, měly by být plánovány. K tomuto plánování by mělo docházet na úrovni co nejbližší producentovi, aby bylo zajištěno, že budou zohledněny regionální rozdíly. Konečná odpovědnost za tyto plány by však měla připadnout členským státům, aby byl zajištěn soulad těchto plánů s právem Společenství.
(30) Restrukturalizace a přeměna vinic mají pro producenta dva hlavní finanční důsledky, a to ztrátu příjmu během období přeměny a náklady na provádění uvedených opatření. Podpora by se proto měla vztahovat na oba dva tyto důsledky. Při restrukturalizaci vzniká uvnitř stanoveného rámce prostor pro doplňující vnitrostátní opatření.
(31) Pro lepší správu produkčního potenciálu by měly členské státy nebo příslušné regiony sestavit jeho přehled. Na podporu členským státům pro vypracování tohoto přehledu by jim mělo být umožněno dodatečné povolování protiprávně osázených vinařských ploch, rozšíření práv pro výsadbu a podpora pro restrukturalizaci a přeměnu vinic. V případě regionálních přehledů nesmějí být regiony, které přehled vypracovaly, vyloučeny z využívání výhod plynoucích z opatření k dodatečnému povolování, k restrukturalizaci a přeměně vinic kvůli tomu, že jiné regiony tento přehled nevypracovaly. Všechny regionální přehledy musí být však dokončeny do 31. prosince 2001.
(32) Zatřídění odrůd révy by měla probíhat na úrovni co nejbližší producentovi. Proto by mělo Společenství přenést tuto úlohu na členské státy.
(33) Nařízení Rady (EHS) č. 2392/86 ze dne 24. července 1986 o zavedení registru vinic Společenství [46], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1631/98 [47], by mělo zůstat v platnosti, aby mohly členské státy, které se dosud přípravou registru nezabývaly, toto učinit. Mělo by však být přijato ustanovení pro dodatečnou změnu nebo zrušení uvedeného nařízení.
(34) Pro zachování rovnováhy na trhu by mělo být přijato ustanovení na podporu soukromého skladování stolního vína a určitých druhů hroznového moštu. Toto opatření by mělo být co nejpružnější a snadno přizpůsobitelné vývoji na trhu. Za tím účelem by zejména mělo být možné krátkodobě toto opatření nepoužívat.
(35) Aby již nebyla intervence jakožto umělá odbytová možnost pro přebytky používána, měla by být změněna právní úprava pro destilaci. Měly by být proto zavedeny tyto formy destilace: povinná destilace vedlejších produktů vinifikace, povinná destilace vína vyráběného z hroznů odrůd nezatříděných výhradně jako odrůdy moštové, opatření ohledně destilace v zájmu trhu s vínem spočívající v podpoře nepřetržitého zásobování částí odvětví konzumního alkoholu, které tradičně využívají produktů z destilace vína, a opatření pro nouzovou destilaci. Jiných forem destilace by nemělo být používáno. Tato opatření by měla být co nejpružnější, aby odpovídala potřebám trhu a specifickým regionálním podmínkám.
(36) Kvůli nízké jakosti vína získávaného z úplného vylisování by tento způsob produkce měl být zakázán a k zabránění tomuto způsobu by měla být přijata ustanovení k povinné destilaci vinných kalů a matolin. Aby bylo přihlédnuto k podmínkám produkce v určitých vinařských oblastech, mohou však být stanoveny odchylky od této povinnosti. Protože struktury produkce a trhu ve vinařské zóně A, v německé části vinařské zóny B nebo ve vinařských oblastech v Rakousku mohou zajistit dosažení cílů opatření, neměla by se na producenty v těchto regionech vztahovat povinnost destilace vedlejších produktů vinifikace, tyto vedlejší produkty však musejí být pod kontrolou odstraňovány.
(37) Víno, které je vyráběno z hroznů odrůd nezatříděných výhradně jako odrůdy moštové, by mělo být v prvním stupni určeno k tradičnímu použití v odvětví destilátů a jiným tradičním odběratelům. Měla by být stanovena povinná destilace pro množství vína přesahující běžná množství určená k uvedeným účelům.
(38) Určité části odvětví konzumního alkoholu jsou důležitým tradičním odběratelem pro produkty z destilace vína a jiné produkty z révy. Proto by měla být pro destilaci stolního vína a vína vhodného k získávání stolního vína pro zásobení příslušného trhu stanovena podpora Společenství ve formě hlavní podpory pro destilaci takových vín a vedlejší podpory pro skladování vzniklého destilátu.
(39) K odstranění výjimečných narušení trhu nebo k řešení závažných problémů s jakostí by mělo být stanoveno opatření pro nouzovou destilaci. Aby mohly být zohledněny zvláštní problémové případy, měla by výši a formu této podpory stanovit Komise, včetně případů zaznamenání významného pádu tržní ceny některého druhu vína. Uvedená právní úprava by měla být pro producenty dobrovolná. Je-li toto opatření uplatňováno pro určitý druh vína (v určité zóně) v období tří po sobě následujících let, měla by Komise předkládat Evropskému parlamentu Radě zprávu a případné návrhy.
(40) Odbyt alkoholu získaného destilací by měl probíhat tak, aby byla umožněna větší průhlednost a kontrola a vyloučeno narušení tradičních trhů s alkoholem.
(41) Vlivem rozdílných enologických postupů povolených tímto nařízením není v současné době prováděno zvýšení přirozeného obsahu alkoholu v % objemových všemi producenty Společenství za stejných podmínek. Za účelem odstranění této diskriminace je třeba podporovat používání produktů z révy k obohacování, což zlepší jejich odbytové podmínky a přispěje k zabránění přebytkům. Za tím účelem by měly být přizpůsobeny ceny různých produktů používaných k obohacování. Toto lze provést právní úpravou podpory pro zahuštěný hroznový mošt a rektifikovaný moštový koncentrát, které jsou používány k obohacování a pocházejí z určitých regionů.
(42) Pro dosažení stabilnější rovnováhy mezi produkcí a použitím je nadále nezbytné zvýšit používání produktů z révy. Zdá se, že je nezbytné zasáhnout přímo v etapě předcházející výrobě stolního vína a podporovat poskytováním podpor používání moštu k jiným účelům, než je vinifikace, aby bylo zajištěno, že vinařským produktům Společenství zůstanou zachovány jejich odbytové možnosti. Toto opatření by mělo být používáno tak, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže a bylo přihlédnuto k tradičním metodám produkce.
(43) Producentům, kteří nesplňují své povinnosti podle opatření o povinné destilaci, by nemělo být povoleno využívat žádných intervenčních opatření.
(44) Měla by být vypracována ustanovení, která by umožnila intervenci v případě vysokých cen na trhu Společenství.
(45) Vzhledem ke zvláštnostem trhu s vínem může ustavení seskupení producentů přispět k dosažení cílů společné organizace s vínem. Členské státy mohou taková seskupení uznat. Tato seskupení musí být ustavena na dobrovolném základě a musí prokázat svou účelnost rozsahem a efektivností služeb, které poskytují svým členům.
(46) V zájmu lepšího fungování trhu s jakostními víny s. o. a stolními víny se zeměpisným označením by mělo být členským státům umožněno provádět opatření přijatá odvětvovými organizacemi. Tato opatření by měla vylučovat určité jednání ve vzájemné shodě. Komise by měla zajistit, aby uvedená rozhodnutí byla slučitelná s právem Společenství. Odvětvové organizace by měly vykonávat určité úkoly a přitom přihlížet k zájmům spotřebitelů.
(47) Ze zdravotních důvodů a se zřetelem na cíle týkající se jakosti by měla být na úrovni Společenství stanovena enologická ošetření a postupy, které jsou jediné přípustné pro produkci produktů, na něž se vztahuje toto nařízení. Z podobných důvodů by měly být k výrobě vína k lidské spotřebě používány pouze moštové odrůdy hroznů.
(48) S přihlédnutím ke skutečnosti, že se produkční podmínky, zejména půda, poloha a podnebí mezi jednotlivými vinařskými zónami Společenství velmi liší, musí být tyto rozdíly zohledněny při enologických postupech a ošetřeních. Pro jednoduchost a usnadnění změn založených na zkušenostech a technickém pokroku by měla být stanovena v rámci prováděcích ustanovení určitá technická omezení a podmínky spojené s těmito postupy a ošetřeními. Vzhledem k dopadu oxidu siřičitého, kyseliny sorbové a sorbanu draselného na zdraví by však pro uvedené látky měly být tímto nařízením stanoveny mezní hodnoty.
(49) Měla by být přijata ustanovení pro povolené metody rozboru vinařských produktů.
(50) Popis, označování a obchodní úprava produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, mohou mít velký vliv na jejich prosazení se na trhu. Proto by měla být v tomto nařízení stanovena pravidla, která přihlédnou k oprávněným zájmům spotřebitelů a řádnému fungování vnitřního trhu a jsou potřebná k výrobě kvalitních produktů. K základním zásadám těchto pravidel musí patřit jak povinné používání určitých údajů, na jejichž základě může být produkt identifikován a které mohou poskytnout spotřebiteli určité důležité informace, tak dobrovolné používání jiných údajů podle předpisů Společenství a s výhradou ustanovení proti podvodným praktikám.
(51) Pravidla týkající se zejména označování musí obsahovat ustanovení proti podvodným praktikám a sankce použitelné na úrovni Společenství pro případ nenáležitého označování etiketami, používání jazyků, zejména pokud jde o rozdílné abecedy, a používání známek, které by mohlo spotřebitele uvést v omyl.
(52) Se zřetelem k rozdílům mezi produkty, na něž se vztahuje toto nařízení, a jejich trhy, jakož i k očekáváním spotřebitelů a tradičním zvyklostem musí být pravidla rozlišena podle jednotlivých produktů, zejména u šumivého vína, a podle jejich původu.
(53) Rovněž na označování jednotlivých produktů etiketami by se měla vztahovat určitá pravidla, aby byl zřetelně jasný jejich původ a vyloučena možnost záměny s produkty Společenství.
(54) Právo na používání zeměpisných označení a jiných tradičních výrazů má hospodářský význam. Proto by mělo být toto právo předpisy upraveno a tyto pojmy chráněny. Aby byla zajištěna poctivá hospodářská soutěž a spotřebitel nebyl uváděn v omyl, musí se tato ochrana vztahovat rovněž na produkty, na něž se nevztahuje toto nařízení, včetně produktů, na které se nevztahuje příloha I Smlouvy.
(55) V zájmu spotřebitele a úsilí o zajištění rovnocenného zacházení s jakostními víny s. o. ve třetích zemích by měla být přijata ustanovení, která umožňují, aby byla dovážená a ve Společenství na trh uváděná vína se zeměpisným označením, jež jsou určena k lidské spotřebě, zahrnuta pod tuto ochranu a odpovídající kontrolu.
(56) Aby se dosáhlo souladu s povinnostmi vyplývajícím zejména z článků 23 a 24 Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, jež je součástí Dohody o zřízení Světové obchodní organizace schválené rozhodnutím 94/800/ES [48], měla by být přijata ustanovení, která za určitých podmínek umožní zúčastněným stranám, aby zabránily neoprávněnému používání zeměpisných označení, která jsou chráněna třetí zemí, jež je členem Světové obchodní organizace.
(57) Politika jakosti v zemědělství a zejména ve vinohradnictví může jen přispět ke zlepšení poměrů na trhu a tím k rozšíření odbytových možností. Přijetí doplňujících společných pravidel pro výrobu a kontrolu jakostních vín s. o. spadá do této politiky a může přispět k dosažení uvedených cílů.
(58) Aby byla u jakostních vín s. o. zajištěna minimální jakost, zabránilo se nekontrolovanému rozšiřování výroby těchto vín a byly navzájem přizpůsobeny předpisy jednotlivých členských států za účelem vytvoření rovných soutěžních podmínek Společenství, musí být stanoven rámec pravidel Společenství pro výrobu a kontrolu těchto vín, se kterým musejí být zvláštní ustanovení přijatá členskými státy slučitelná.
(59) Faktory, podle kterých lze rozeznat jednotlivá jakostní vína s. o., musejí být uvedeny a definovány podle druhu a významu s přihlédnutím k tradičním podmínkám produkce. Společně se však musí usilovat o harmonizaci požadavků na jakost. Je třeba přihlédnout k těmto faktorům: vymezení produkční oblasti, odrůdové skladbě, pěstitelským metodám, metodám vinifikace, minimálnímu přirozenému obsahu alkoholu, hektarovému výnosu, jakož i rozboru a zhodnocení organoleptických vlastností. Kromě toho musí být pro jakostní likérová vína s. o. a jakostní šumivá vína s. o. přijaty zvláštní předpisy s ohledem na zvláštní vlastnosti těchto vín.
(60) Na základě zkušeností je zřejmé, že je nezbytné zpřesnit pravidla pro sestupňování jakostního vína s. o. na stolní víno a upravit, v kterých případech nemusí producent žádat, aby byl produkt z jeho sklizně nebo z prohlášení o produkci vhodný pro získávání jakostního vína s. o. zatříděn jako jakostní víno s. o.
(61) Pro zachování zvláštní kvalitativní povahy jakostních vín s. o. by mělo být členským státům umožněno uplatňovat s přihlédnutím k ustáleným poctivým zvyklostem doplňující nebo přísnější pravidla pro produkci a uvádění jakostních vín s. o. na trh.
(62) Vytvoření jednotného trhu Společenství s vínem vyžaduje zavedení jednotného obchodního režimu na vnějších hranicích Společenství. Obchodní režim, který doplňuje intervenční opatření a stanoví dovozní poplatky a vývozní náhrady, by měl zásadně stabilizovat trh Společenství. Uvedený režim by měl vycházet z dohod, které byly uzavřeny v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání.
(63) Pro zajištění dohledu nad rozsahem obchodu s vínem se třetími zeměmi by měl být pro určité produkty zaveden režim dovozních a vývozních licencí, který by zahrnoval složení jistoty, aby bylo zajištěno, že k obchody, pro něž byla licence žádána, budou uskutečněny.
(64) Aby bylo vyloučeno, že dovozy určitých zemědělských produktů budou mít negativní účinek na trh Společenství, měly by být za dovozy jednoho nebo více takových produktů vybírány dovozní poplatky, pokud jsou splněny určité podmínky.
(65) Za určitých předpokladů by Komise měla být oprávněna otevřít a spravovat celní kvóty vyplývající z mezinárodních dohod uzavřených v souladu se Smlouvou nebo z jiných právních aktů Rady.
(66) Náhrady při vývozu do třetích zemí poskytované na základě Dohody o zemědělství v rámci WTO [49], které odpovídají rozdílu mezi cenami ve Společenství a na světovém trhu, mají zajišťovat podíl Společenství na světovém obchodu s vínem. Tyto náhrady podléhají omezení, jak ohledně množství, tak ohledně hodnoty.
(67) Dodržování omezení hodnoty by mělo být při stanovení náhrad zajištěno v rámci sledování plateb podle ustanovení o Evropském zemědělském orientačním a záručním fondu. Toto sledování může být usnadněno povinným stanovením náhrad předem, přičemž je v případě rozlišených náhrad možné změnit místo určení uvnitř zeměpisné oblasti, na niž se vztahuje jednotná sazba náhrady. V případě změny místa určení by měla být vyplacena náhrada použitelná pro skutečné místo určení, přičemž nesmí být překročena částka pro původní místo určení.
(68) Zajištění souladu s množstevními omezeními vyžaduje zavedení spolehlivého a účinného systému dohledu. Za tímto účelem by mělo být poskytování náhrad vázáno na vývozní licenci. Náhrady by měly být poskytovány v rámci množství, která jsou k dispozici, s přihlédnutím k jednotlivým situacím u příslušných produktů. Výjimky z této právní úpravy by měly být povoleny pouze pro potravinovou pomoc, na niž se nevztahují žádná omezení. Dohled nad množstvími vyváženými v průběhu hospodářského roku za využití náhrad, jak je uvedeno v Dohodě o zemědělství WTO, by se měl uskutečňovat na základě vývozních licencí vydaných pro každý hospodářský rok.
(69) Je-li to pro řádné fungování výše uvedeného režimu nezbytné, měla by být rovněž přijata ustanovení, která by zcela nebo zčásti zakazovala, aby byl použit režim aktivního zušlechťovacího styku, pokud by to situace na trhu vyžadovala.
(70) Celní režim se umožňuje obejít bez jakýchkoliv dalších ochranných opatření na vnějších hranicích Společenství; ve výjimečných případech se však může ukázat jako nedostatečný. V takových případech by mělo být Společenství umožněno přijmout neprodleně všechna nezbytná opatření, aby nebyl trh Společenství ponechán bez ochrany proti narušení, ke kterému by mohlo dojít po odstranění stávajících překážek dovozu. Tato opatření by měla být v souladu se závazky vyplývajícími z dohod uzavřených v rámci WTO.
(71) Na produkty dovážené ze třetích zemí se musí vztahovat pravidla, která zajistí určitou vyváženost s definicemi vína, jak je stanovilo Společenství. Měly by být rovněž v souladu s předpisy platnými v zemi původu a měla by k nim případně být přiložena zpráva o výsledku rozboru.
(72) Mělo by být stanoveno, že ke všem produktům, na něž se vztahuje toto nařízení, by měl být při oběhu ve Společenství přiložen průvodní doklad.
(73) Poskytováním určitých podpor by mohlo být ohroženo vytvoření jednotného trhu. Proto by se ustanovení Smlouvy, která umožňují posoudit podpory poskytované členskými státy a zakazují podpory, které jsou neslučitelné se společným trhem, měla vztahovat i na odvětví vína. Předpisy o prémiích za konečné vzdání se vinohradnictví nevylučují poskytnutí podpor stanovených vnitrostátními předpisy pro tytéž účely.
(74) Protože jsou předpisy v odvětví vína nevyhnutelně komplikované, měly by za jejich dodržování být odpovědné příslušné orgány členských států. Komise by prostřednictvím svých inspektorů spolupracujících s orgány členských států měla mít možnost na toto dodržování dohlížet a zajišťovat je.
(75) S přihlédnutím ke společnému trhu s vínem by si členské státy a Komise měly vzájemně předávat údaje nezbytné k používání tohoto nařízení. Protože jsou tyto údaje nezbytné, měli by producenti moštových hroznů, producenti hroznového moštu a vína odevzdávat prohlášení o sklizni. Členské státy mohou od producentů vyžadovat další informace. Komise může při vyhodnocování všech údajů využívat externích odborníků.
(76) S cílem usnadnit provádění navrhovaných opatření by měl být stanoven postup pro zajištění úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí prostřednictvím řídícího výboru.
(77) Výdaje členských států v důsledku povinností vyplývajících z tohoto nařízení hradí Společenství v souladu s nařízením Rady (ES) č. 1258/1999 o financování společné zemědělské politiky [50].
(78) Společná organizace trhu s vínem by měla současně a vhodným způsobem zohledňovat cíle stanovené v článcích 33 a 131 Smlouvy.
(79) Společná organizace trhu s vínem by měla být v souladu s dohodami uzavřenými podle čl. 300 odst. 2 Smlouvy, zejména s těmi, jež jsou součástí Dohody o zřízení Světové obchodní organizace, především k Dohodě o technických překážkách obchodu [51].
(80) V důsledku přechodu od režimu stanoveného v nařízení (ES) č. 822/87 a v ostatních nařízeních v odvětví vína k režimu stanovenému v tomto nařízení by mohly vzniknout potíže, k nimž není v tomto nařízení přihlédnuto. Aby byla Komise na tuto možnost připravena, měla by mít možnost přijmout nezbytná přechodná opatření. Komise by měla být rovněž oprávněna řešit určité praktické problémy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
1. Společná organizace trhu s vínem obsahuje ustanovení o produkčním potenciálu, tržních mechanismech, seskupeních producentů a odvětvových organizacích, enologických postupech a ošetřování, popisu, označování, obchodní úpravě a ochraně, jakostním vínu s. o. a obchodu se třetími zeměmi.
2. Vztahuje se na tyto produkty:
kód KN | Označení |
| Hroznová šťáva (včetně hroznového moštu) |
22043092 | Ostatní hroznový mošt, s výjimkou částečně zkvašeného hroznového moštu nebo hroznového moštu, jehož kvašení bylo zastaveno jinak než přidáním alkoholu |
22043094 |
22043096 |
22043098 |
| Víno z čerstvých vinných hroznů, včetně alkoholizovaného vína; hroznový mošt s výjimkou hroznových moštů čísla 2009, nezahrnující jiné hroznové mošty podpoložek 22043092, 22043094, 22043096 a 22043098 |
| Čerstvé vinné hrozny, s výjimkou stolních hroznů |
08061095 |
08061097 |
22090011 | Vinný ocet |
22090019 |
| Matolinové víno |
23070011 | Vinné kaly |
23070019 |
23089011 | Matoliny |
23089019 |
3. Názvy produktů používané v tomto nařízení jsou definovány v příloze I, obsah alkoholu v příloze II a vinařské zóny v příloze III. Prováděcí pravidla k těmto přílohám mohou být stanovena postupem podle článku 75.
4. Hospodářský rok pro produkty, na něž se vztahuje toto nařízení (dále jen "hospodářský rok"), začíná 1. srpna každého roku a končí 31. července následujícího roku.
HLAVA II
PRODUKČNÍ POTENCIÁL
KAPITOLA I
VÝSADBA VINIC
Článek 2
1. Výsadba vinic odrůdami zatříděnými podle čl. 19 odst. 1 jako moštové je až do 31. července 2010 zakázána, nebude-li uděleno:
a) právo na novou výsadbu podle článku 3;
b) právo na opětovnou výsadbu podle článku 4 nebo
c) v případě použití čl. 5 odst. 8 právo na výsadbu z rezervy podle článku 5 nebo podle čl. 6 odst. 1.
Až do té doby je zakázáno roubování keřů révy jiným způsobem než moštovými odrůdami na moštové odrůdy.
2. Hrozny, které byly sklizeny na plochách,
a) jež byly osázeny révou před 1. zářím 1998 a
b) jejichž produkce směla být v souladu s čl. 6 odst. 3 nebo čl. 7 odst. 4 nařízení (EHS) č. 822/87 uváděna do oběhu pouze za účelem destilace,
nesmí být použity k výrobě vína určeného k uvedení na trh. Produkty získané z těchto hroznů mohou být uváděny do oběhu pouze za účelem destilace. Přesto z nich nesmí být vyráběn žádný alkohol o skutečném obsahu alkoholu 80 % objemových nebo méně.
3. Pokud členský stát zhotoví přehled produkčního potenciálu podle článku 16, může se odchýlit od odstavce 2. Tato odchylka musí být poskytnuta před 31. červencem 2002 a musí obsahovat povolení pro příslušné plochy k výrobě a uvádění určitých vín na trh.
Odchylka se poskytuje:
a) v případě, že příslušný producent před tím vyklučil jiný porost révy na ploše rovnocenné z hlediska čisté kultury, s výjimkou případů, kdy producent již obdržel na příslušnou plochu prémii za vyklučení podle vnitrostátních právních předpisů nebo právních předpisů Společenství nebo
b) povolením výkonu práva na opětovnou výsadbu, které producent nabyl během období, jež bude stanoveno, v souvislosti s výsadbou příslušné plochy; členské státy mohou pro tento účel použít i nově vytvořená práva na výsadbu podle čl. 6 odst. 1 nebo
c) pokud členský stát (ke spokojenosti Komise) může prokázat, že disponuje právy na výsadbu, na která nebyl ještě podán žádný požadavek a která by ještě stále platila, kdyby žádost o ně byla podána; v takovém případě lze tato práva na výsadbu vykonávat a znovu udělit producentům na plochu rovnocennou z hlediska čisté kultury nebo
d) pokud se příslušný producent zaváže k vyklučení plochy rovnocenné z hlediska čisté kultury během tří let, byla-li tato plocha zaznamenána v registru vinic příslušného členského státu.
4. Při použití odst. 3 písm. a) nebo odst. 3 písm. c) uloží členské státy přiměřené správní sankce dotčeným producentům.
5. Ustanovení odst. 3 písm. c) lze použít pouze v případě ploch o rozloze do 1,2 % celkové plochy vinic.
6. V případě použití odst. 3 písm. b) platí:
a) získá-li producent práva z rezervy, je to možné pouze podle čl. 5 odst. 3 písm. b), přičemž zaplatí 150 % částky, kterou běžně členský stát na základě uvedeného ustanovení vybírá;
b) získá-li producent právo na opětovnou výsadbu, vztahuje se toto právo na příslušné plochy plus 50 %, přičemž těchto 50 % se převádí z rezervy podle článku 5 nebo, v případě použití čl. 5 odst. 8, z nově vytvořených práv na výsadbu podle čl. 6 odst. 1.
7. Parcely osázené odrůdami, které jsou podle čl. 19 odst. 1 zatříděny jako moštové a
a) které byly vysázeny po 1. září 1998 a z nichž produkty mohou být uvedeny do oběhu podle čl. 6 odst. 3 nebo čl. 7 odst. 4 nařízení (EHS) č. 822/87 jen za účelem destilace nebo
b) které byly vysázeny v rozporu se zákazem výsadby uvedeným v odstavci 1,
budou vyklučeny. Náklady na klučení nese dotčený producent. Členské státy přijmou opatření nezbytná k provádění tohoto odstavce.
Článek 3
1. Členské státy mohou producentům udělit právo na novou výsadbu pro plochy, které jsou určeny:
a) k nové výsadbě prováděné v rámci scelování pozemků nebo vyvlastnění ve veřejném zájmu podle vnitrostátních právních předpisů,
b) k provádění vinohradnických pokusů nebo
c) k založení porostů za účelem produkce roubů.
Členské státy mohou udělit právo na novou výsadbu také na plochy, z nichž získané vinařské produkty jsou určeny výhradně ke spotřebě v rodině vinaře.
2. Členské státy mohou rovněž až do 31. července 2003 udělovat práva na novou výsadbu pro plochy určené k produkci jakostního vína s. o. nebo stolního vína se zeměpisným označením, u něhož bylo uznáno, že výroba dotyčného vína je vzhledem k jeho jakosti mnohem menší než poptávka.
3. K výkonu práva na novou výsadbu je oprávněn ten producent, kterému bylo toto právo uděleno; toto oprávnění se vztahuje pouze na plochy a účely, pro které toto právo bylo uděleno.
4. Práva na novou výsadbu je nutno vykonat před koncem druhého hospodářského roku následujícího po roku jeho udělení. Jiná než v odstavci 1 uvedená práva na novou výsadbu, která nebudou vykonána během uvedeného období, se podle čl. 5 odst. 2 písm. a) vloží do rezervy.
5. Jiná než v odstavci 1 uvedená práva na novou výsadbu mohou být producentovi udělena pouze v rozsahu stanoveném v rámci čl. 6 odst. 1. V tomto případě platí:
a) před vložením nově vytvořených práv na výsadbu podle článku 6 do jedné nebo několika rezerv zajistí členský stát, aby udělením práv na novou výsadbu neklesl rozsah nově vytvořených práv na výsadbu podle čl. 6 odst. 1 na hodnotu pod nulu, a
b) jakmile členský stát vložil v článku 6 uvedená nově vytvořená práva na výsadbu do jedné nebo několika rezerv, má s tím související udělení práv na novou výsadbu za následek, že zanikne právo na výsadbu vložené v rezervě nebo rezervách pro příslušný region, které odpovídá ploše rovnocenné z hlediska čisté kultury.
Článek 4
1. Právy na opětovnou výsadbu jsou
a) práva na opětovnou výsadbu udělená podle odstavce 2 nebo
b) obdobná práva nabytá podle předchozích vnitrostátních právních předpisů nebo předchozích právních předpisů Společenství.
2. Členské státy udělí práva na opětovnou výsadbu producentům, kteří vyklučili plochu vinice. Práva na opětovnou výsadbu mohou být členskými státy udělena producentům, kteří se zaváží vyklučit plochu vinic před uplynutím třetího roku od výsadby. Práva na opětovnou výsadbu se vztahují na plochy, které jsou rovnocenné z hlediska čisté kultury vyklučeným plochám nebo plochám určeným ke klučení.
3. Práva na opětovnou výsadbu vykonává podnik, kterému jsou udělena. Členské státy mohou však stanovit, že tato práva mohou být vykonávána pouze na té ploše, na které se uskutečnilo klučení.
4. Odchylně od odstavce 3 mohou být práva na opětovnou výsadbu zcela nebo částečně převedena na jiný podnik ve stejném členském státě, pokud:
a) část dotčeného podniku byla převedena tomuto jinému podniku. V takovém případě smí být vykonáváno právo na opětovnou výsadbu na ploše posledně jmenovaného podniku, která nesmí být větší než převedená plocha, nebo
b) plochy tohoto jiného podniku jsou určeny k
i) produkci jakostního vína s. o. nebo stolního vína se zeměpisným označením nebo
ii) založení porostu určeného k produkci roubů.
Práva mohou být vykonávána pouze na těch plochách a pro ty účely, pro které byla udělena.
Členské státy zajistí, aby uplatnění této odchylky nevedla na jejich území k celkovému nárůstu produkčního potenciálu, a to zvláště v případě převodu z nezavlažovaných na zavlažované plochy.
5. Práva na opětovnou výsadbu nabytá podle tohoto nařízení lze vykonávat pouze do konce pátého hospodářského roku následujícího po vyklučení. Odchylně od toho může členský stát tuto lhůtu prodloužit na osm let. Práva na opětovnou výsadbu nevykonaná během této lhůty se podle čl. 5 odst. 2 písm. a) převádějí do rezervy.
Článek 5
1. Za účelem lepší správy produkčního potenciálu na státní nebo regionální úrovni vytvoří členské státy státní rezervu nebo případně regionální rezervy práv na výsadbu.
2. Do rezervy nebo rezerv se vloží:
a) práva na novou výsadbu, práva na opětovnou výsadbu a z rezervy udělená práva na výsadbu, která nebyla vykonána během lhůty uvedené v čl. 3 odst. 4, čl. 4 odst. 5 nebo odstavci 6 tohoto článku;
b) práva na opětovnou výsadbu, která jejich vlastníci vložili do rezervy, případně i za úhradu ze státních prostředků, jejíž výši a ostatní podmínky stanoví členské státy s přihlédnutím k oprávněným zájmům zúčastněných stran;
c) nově vytvořená práva na výsadbu uvedená v článku 6.
3. Členské státy mohou z rezervy udělit práva těmito způsoby:
a) bez úhrady producentům mladším 40 let, kteří disponují přiměřenými odbornými dovednostmi a vědomostmi, poprvé se usadili ve vinařském podniku a tento jako jeho vedoucí obhospodařují, nebo
b) za úhradu do státního a případně regionálního fondu producentům, kteří mají v úmyslu vykonat práva k výsadbě vinic, jejichž produkce má zajištěný odbyt. Členské státy stanoví podmínky k určení výše úhrady, která může záviset na předpokládaném konečném produktu dotyčné vinice.
4. Členské státy zajistí, aby místo, na kterém bude vykonáno právo udělené z rezervy, a použité odrůdy a pěstitelské techniky zaručovaly, že následující produkce bude úměrná poptávce trhu a že výnosy budou úměrné průměrnému výnosu v regionu, ve kterém bude toto právo vykonáváno, a to obzvláště v případech, když právo na výsadbu původně získané pro nezavlažované plochy bylo vykonáváno na plochách zavlažovaných.
5. Práva na výsadbu vložená do rezervy mohou být z rezervy opětovně udělována až do konce pátého hospodářského roku následujícího po roce převodu. Práva na výsadbu, která nebudou opětovně udělena během této lhůty, zaniknou.
6. Práva na výsadbu udělená z rezervy lze vykonávat pouze do konce druhého hospodářského roku následujícího po roce udělení. Práva na výsadbu udělená z rezervy a během tohoto období nevykonaná se podle odst. 2 písm. a) opět převádějí do rezervy.
7. Členské státy, které vytvoří regionální rezervy, mohou upravovat převod práv na výsadbu mezi regionálními rezervami. Jestliže v některém členském státě existují jak regionální, tak i státní rezervy, mohou být povoleny také převody mezi těmito rezervami.
Na převody podle tohoto odstavce se může použít koeficient krácení.
8. Odchylně od odstavců 1 až 7 může příslušný orgán členského státu rozhodnout, že systém rezerv nepoužije, pokud příslušný členský stát může prokázat, že na svém území disponuje účinným systémem pro správu práv na výsadbu. Tento systém se případně může odchylovat od příslušných ustanovení této kapitoly. Disponuje-li členský stát takovým systémem, prodlužuje se doba platnosti práv na opětovnou výsadbu podle čl. 4 odst. 5 první věty o pět hospodářských let. Ustanovení čl. 4 odst. 5 druhé věty zůstává použitelné.
Článek 6
1. Nově vytvořená práva na výsadbu, včetně práv na novou výsadbu udělených členským státem podle čl. 3 odst. 2, jsou rozdělena takto:
(a)Německo: | 1534 ha |
Řecko: | 1098 ha |
Španělsko: | 17355 ha |
Francie: | 13565 ha |
Itálie: | 12933 ha |
Lucembursko: | 18 ha |
Rakousko: | 737 ha |
Portugalsko: | 3760 ha |
(b)rezerva Společenství: | 17000 ha. |
2. Nově vytvořená práva na výsadbu mohou být vložena do rezervy nebo vykonána podle čl. 2 odst. 3 písm. b) pouze tehdy, pokud členský stát zpracoval přehled produkčního potenciálu podle článku 16.
3. Vklad nově vytvořených práv na výsadbu podle odstavce 1 do rezervy nebo výkon těchto práv podle čl. 2 odst. 3 písm. b) lze provést pouze jednou.
Článek 7
1. Na tuto kapitolu se vztahují tyto definice:
a) "klučením" se rozumí úplné odstranění révových keřů, které se nacházejí na pozemku osázeném révou;
b) "výsadbou" se rozumí definitivní vysazení štěpované nebo neštěpované révy či jejích částí za účelem produkce hroznů nebo založení porostu k produkci roubů;
c) "právem na výsadbu" se rozumí právo sázet révu podle článků 3, 4, 5 a 6 na základě práva na novou výsadbu, práva na opětovnou výsadbu, práva na výsadbu uděleného z rezervy nebo nově vytvořeného práva na výsadbu;
d) "právem na opětovnou výsadbu" se rozumí právo sázet révu na ploše rovnocenné z hlediska čisté kultury ploše, na které réva byla nebo bude vyklučena podle článku 4 a čl. 5 odst. 8;
e) "přeštěpováním" se rozumí štěpování révového keře, na kterém již dříve bylo štěpování provedeno.
2. Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou zahrnovat zejména:
- ustanovení o destilaci produktů získaných z révy uvedené v čl. 2 odst. 7,
- ustanovení proti nadměrným správním výdajům při provádění této kapitoly,
- uznání podle čl. 3 odst. 2,
- souběžnou existenci ploch vinic ve smyslu čl. 4 odst. 2,
- použití koeficientu krácení podle čl. 5 odst. 7,
- zacházení s rezervou Společenství podle čl. 6 odst. 1. Prováděcí pravidla mohou zejména stanovit, že až do 31. prosince 2003 nově vytvořená práva na výsadbu z rezervy Společenství budou rozdělena členským státům k využití v oblastech, pro které mohou prokázat dodatečnou potřebu a která může být pokryta přídělem těchto nově vytvořených práv na výsadbu,
- opatření, kterými lze zajistit, aby udělením práv na novou výsadbu podle čl. 3 odst. 1 nebyl dotčen zákaz nových výsadeb podle čl. 2 odst. 1.
3. Komise předloží do 31. prosince 2003 a poté každé tři roky Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění této kapitoly. Tato zpráva může případně zahrnovat návrhy na udělení dalších nově vytvořených práv na výsadbu.
KAPITOLA II
PRÉMIE ZA KONEČNÉ VZDÁNÍ SE VINOHRADNICTVÍ
Článek 8
1. Za konečné vzdání se vinohradnictví na určité ploše vinic může být poskytnuta prémie.
Prémie může být postupem podle této kapitoly poskytnuta producentům, kteří na vinicích pěstují révu k produkci hroznů. Dotyčná plocha vinic musí činit alespoň 10 arů.
2. Členské státy mohou stanovit, na které plochy lze poskytnout prémie. Možnost získání prémií na tyto plochy může být rovněž vázána na podmínky, zejména na podmínky zajištění rovnováhy mezi produkcí a vlivem na životní prostředí v dotčeném regionu.
3. Při získání prémie ztrácí producent právo na opětovnou výsadbu pro plochu, na kterou byla poskytnuta prémie.
4. Výši prémie na hektar stanovuje členský stát na základě:
a) zemědělského výnosu nebo produkční kapacity podniku,
b) metody produkce,
c) plochy, na kterou má být prémie poskytnuta, ve vztahu k ploše podniku,
d) druhu vyráběného vína a
e) existenci smíšeného pěstitelství.
5. Výše prémie nesmí překročit částku, která bude stanovena.
Článek 9
Prémie se neposkytují na
a) obhospodařované plochy vinic, na kterých během období, jež bude stanoveno, nejvýše však deset hospodářských let, dojde k porušení předpisů Společenství nebo vnitrostátních předpisů týkajících se výsadby;
b) plochy vinic, které již nejsou obdělávány;
c) plochy vinic, které byly osázeny během období, jež bude stanoveno, nejvýše však během deset hospodářských let;
d) plochy vinic, na které během období, jež bude stanoveno, nejvýše však deseti let, byly získány příspěvky na jejich restrukturalizaci a přeměnu.
Článek 10
Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou zahrnovat zejména:
a) termíny pro podání žádosti a provedení klučení;
b) podmínky pro poskytnutí plateb;
c) horní mez výše prémie podle čl. 8 odst. 5;
d) úvahy o vlivu na životní prostředí a
e) stanovení období podle článku 9.
KAPITOLA III
RESTRUKTURALIZACE A PŘEMĚNA VINIC
Článek 11
1. Zavádí se režim restrukturalizace a přeměny vinic.
2. Cílem tohoto režimu je přizpůsobení produkce poptávce na trhu.
3. Tento režim zahrnuje jedno nebo více z následujících opatření:
a) přeměnu odrůdové skladby, rovněž prostřednictvím přeštěpování;
b) změnu osázení vinic;
c) zlepšení technik obhospodařování vinic tak, aby odpovídaly cílům tohoto režimu.
Nevztahuje se na běžnou obnovu starých vysloužilých vinic.
4. Tento režim může být uplatňován pouze v těch oblastech členského státu, pro které členský stát zpracoval přehled produkčního potenciálu podle článku 16.
Článek 12
Za vytvoření plánů restrukturalizace a přeměny vinic a případně za jejich schvalování odpovídají členské státy. Tyto plány musí být v souladu s ustanoveními této kapitoly a s pravidly stanovenými k jejímu provádění.
Článek 13
1. Podpora na restrukturalizaci a přeměnu vinic může být poskytnuta pouze na základě plánu vytvořeného a popřípadě schváleného členským státem. Podpora se poskytuje formou:
a) náhrady producentům za ztrátu příjmů, která souvisí s prováděním plánu a
b) příspěvku na náklady restrukturalizace a přeměny vinic.
2. Náhradu producentům za ztrátu příjmů lze poskytnou formou:
a) povolení souběžné existence staré a nové vinice během pevně stanoveného období ve výši nejvýše 3 let, aniž jsou dotčena ustanovení kapitoly I této hlavy, nebo
b) finanční náhrady z rozpočtu Společenství.
3. Příspěvek Společenství na náklady restrukturalizace a přeměny vinic nesmí přesáhnout 50 % těchto nákladů. V regionech zařazených jako regiony, na něž se vztahuje cíl 1 podle nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech [52], však může být poskytnut příspěvek Společenství až do výše 75 %. Aniž je dotčen čl. 14 odst. 4, nesmí ani v jednom z uvedených případů členské státy poskytnout žádný příspěvek na náklady.
Článek 14
1. Komise každoročně předběžně přidělí prostředky členským státům na základě objektivních kritérií s přihlédnutím k jednotlivým situacím a potřebám, jakož i na základě úsilí, jež má být vynaloženo k dosažení cílů tohoto režimu.
2. Předběžné přidělení prostředků se přizpůsobí na základě skutečných výdajů a přezkoumaných prognóz výdajů předložených členskými státy, přičemž se přihlíží k cílům tohoto režimu a dostupným prostředkům.
3. Rozdělení prostředků mezi členské státy náležitě zohledňuje podíl plochy vinic členských států na celkové ploše vinic Společenství.
4. Jsou-li některému členskému státu přiděleny prostředky na určitý počet hektarů, může je použít pro větší počet hektarů, než na jaký byly přiděleny. Přitom může tento členský stát použít státní prostředky k tomu, aby zvedl sníženou částku na hektar až do výše původní horní meze na hektar poskytované Společenstvím.
Článek 15
Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou zahrnovat zejména:
a) minimální rozlohu dotčených vinic;
b) ustanovení o využití práv na opětovnou výsadbu v rámci provádění plánů;
c) ustanovení proti nárůstu produkčního potenciálu v důsledku provádění této kapitoly;
d) nejvyšší podpůrné částky na hektar.
KAPITOLA IV
INFORMACE A OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 16
1. Přehled produkčního potenciálu obsahuje údaje o:
a) plochách, které jsou na území členského státu osázeny révou, která je podle čl. 19 odst. 1 zatříděna jako moštová odrůda révy;
b) dotčených odrůdách;
c) celkovém stavu stávajících práv na výsadbu;
d) všech vnitrostátních nebo regionálních právních předpisech přijatých při provádění této hlavy.
2. Členský stát může stanovit, že přehled může být sestaven na regionální bázi. V takovém případě však musí být všechny regionální přehledy sestaveny do 31. prosince 2001. V souladu s tímto nařízením nebrání skutečnost, že se sestavení přehledu v některém regionu zpozdí, použití této hlavy v jiných regionech dotyčného členského státu.
Článek 17
1. Komise může posuzovat:
a) produkci v odvětví vína;
b) rozsah průmyslového využití produktů z révy;
c) vývoj spotřeby vína a jiných produktů odvětví vína v nezměněném stavu;
d) ostatní aspekty, jejichž znalost je potřebná pro řízení trhu nebo režimu přizpůsobení nabídky.
2. Pro posouzení může Komise využít externích odborníků.
3. Komise poskytne finanční prostředky na nezávislou studii o používání interspecifických odrůd révy. Na základě této studie předloží do 31. prosince 2003 Evropskému parlamentu a Radě zprávu doplněnou případně o návrhy.
Článek 18
1. Producenti moštových hroznů, jakož i producenti moštu a vína podávají každoročně prohlášení o množství produktů z poslední sklizně. Členské státy mohou požadovat i od obchodníků s moštovými hrozny, že každoročně podají prohlášení o množství z poslední sklizně, které bylo uvedeno na trh.
2. Producenti hroznového moštu a vína, jakož i obchodníci s výjimkou maloobchodníků podávají každoročně prohlášení o svých zásobách moštu a vína, ať už tyto zásoby pocházejí ze sklizně běžného roku, nebo z dřívějších sklizní. Mošty a vína dovezená z třetích zemí se vykazují samostatně.
Článek 19
1. Členské státy zatřídí odrůdy révy určené k výrobě vína. Zatříděné odrůdy révy musí náležet k druhu Vitis vinifera nebo pocházet z křížení tohoto druhu s jinými druhy rodu Vitis. Zatříděny nesmějí být tyto odrůdy révy:
- Noah (zvaný rovněž Charvát, Noe),
- Othello,
- Isabelle,
- Jacquez,
- Clinton,
- Herbémont.
2. Ve svém zatřídění označí členské státy odrůdy révy, které jsou na jejich území vhodné k výrobě jakostních vín s. o. Tyto odrůdy musí náležet k druhu Vitis vinifera.
3. Na území Společenství mohou být vysazovány, opětovně vysazovány nebo štěpovány pro účely výroby vína pouze zatříděné odrůdy révy. Toto omezení se nevztahuje na odrůdy révy, které jsou určeny pro vědecké výzkumné a pokusné účely.
4. Plochy, které jsou osázeny nezatříděnými odrůdami révy, musí být vyklučeny s výjimkou případů, kdy produkce z těchto ploch je určena výhradně ke spotřebě rodiny vinaře. Členské státy přijmou potřebná opatření k dohledu nad uvedenou výjimkou.
5. Jsou-li odrůdy vymazány ze zatřídění, musí být dotčené plochy do 15 let od výmazu vyklučeny.
Článek 20
Pravidla pro registr vinic Společenství jsou stanovena v nařízení (EHS) č. 2392/86.
Článek 21
Kapitoly I a II této hlavy se nepoužijí v členských státech, ve kterých výroba vína za hospodářský rok činí nejvýše 25000 hektolitrů. Základem výpočtu pro tuto výrobu je průměrná výroba uplynulých pěti hospodářských let.
Článek 22
Členské státy mohou vydat přísnější vnitrostátní předpisy pro novou nebo opětovnou výsadbu révy nebo pro přeštěpování. Mohou vyžadovat, aby žádosti nebo informace stanovené v této hlavě byly doplněny dalšími údaji potřebnými pro kontrolu vývoje produkčního potenciálu.
Článek 23
1. Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou upravit zejména:
a) formu a míru podrobnosti údajů požadovaných pro přehled podle článku 16;
b) správu zatřiďování odrůd révy podle článku 19;
c) využití produktů z odrůd, které nejsou zapsány v tomto zatřídění.
2. Předpisy o průvodních dokladech pro révový vegetativní množitelský materiál a odpovídající prováděcí pravidla, včetně předpisů o kontrole, mohou být stanovena postupem podle článku 75.
3. Nařízení (EHS) č. 2392/86 může být pozměněno nebo zrušeno postupem podle článku 75.
4. Postupem podle článku 75 bude rozhodnuto, zda některý členský stát vytvoří přehled podle článku 16 nebo případně zda bude dotyčné rozhodnutí zrušeno, jestliže například členský stát přehled neaktualizoval.
HLAVA III
MECHANISMY TRHU
KAPITOLA I
PODPORA SOUKROMÉHO SKLADOVÁNÍ
Článek 24
1. Producentům se poskytne podpora soukromého skladování:
a) stolního vína,
b) hroznového moštu, zahuštěného hroznového moštu a rektifikovaného moštového koncentrátu.
2. Podpora se poskytne jedině tehdy, pokud bude v době od 16. prosince až do 15. února následujícího roku a za podmínek, jež budou stanoveny, uzavřena s intervenční agenturou dlouhodobá smlouva o skladování.
3. Doba trvání dlouhodobých smluv o skladování končí
a) pro stolní víno nejdříve 1. září po datu uzavření smlouvy, pro hroznový mošt, zahuštěný hroznový mošt a rektifikovaný moštový koncentrát nejdříve 1. srpna po datu uzavření smlouvy a
b) nejpozději 30. listopadu po datu uzavření smlouvy.
Článek 25
1. Na uzavření smluv o skladování se vztahují podmínky týkající se především jakosti dotčených produktů.
2. Smlouvy o skladování stolního vína musí obsahovat ustanovení, že výplata podpory za celé uskladněné množství nebo jeho část se může zastavit a odpovídající povinnosti producenta mohou skončit, jakmile tržní cena dotčeného druhu stolního vína překročí práh, který bude stanoven.
3. Částka podpory na soukromé skladování může pokrýt pouze technické náklady spojené se skladováním a úroky; tyto náklady i úroky se stanoví paušálně.
4. U zahuštěného hroznového moštu se může na výši této podpory použít koeficient odpovídající jeho hustotě.
Článek 26
1. Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou zahrnovat zejména:
- stanovení prahu, paušální částky a koeficientu podle článku 25,
- ustanovení, že dlouhodobé smlouvy o skladování stolního vína lze uzavřít pouze pro určité druhy stolního vína,
- ustanovení, že hroznový mošt, pro který byla uzavřena dlouhodobá smlouva o skladování, může být během trvání smlouvy zcela nebo částečně zpracován na zahuštěný hroznový mošt nebo rektifikovaný moštový koncentrát,
- pravidla pro používání ustanovení o zastavení platby podpor podle čl. 25 odst. 2,
- ustanovení, že hroznový mošt a zahuštěný hroznový mošt k výrobě hroznové šťávy nemohou být předmětem dlouhodobých smluv o skladování,
- skutečnou dobu trvání smlouvy.
2. Postupem podle článku 75 může být stanoveno, že
- režim podpor soukromého skladování nelze uplatňovat, jestliže vývoj trhu ukáže, že tento režim je neopodstatněný, a
- možnost uzavírání dalších dlouhodobých smluv o skladování lze kdykoli pozastavit, jestliže je to opodstatněno vývojem trhu a zejména rozsahem již uzavřených smluv.
KAPITOLA II
DESTILACE
Článek 27
1. Úplné vylisování rozdrcených nebo nerozdrcených vinných hroznů a lisování vinných kalů se zakazuje. Obnovené kvašení matolin pro jiné účely než destilaci se zakazuje.
2. Filtrace a odstředění vinných kalů se nepovažují za lisování, pokud
a) získané produkty mají řádnou a uspokojivou obchodní jakost a
b) takto zpracované vinné kaly nejsou dále převáděny do suchého stavu.
3. S výjimkou osob a seskupení uvedených v odstavci 7 musí každá fyzická či právnická osoba nebo seskupení osob, které prováděly vinifikaci, nechat destilovat všechny vedlejší produkty vinifikace.
4. Množství alkoholu ve vedlejších produktech musí dosahovat nejméně 10 % objemových alkoholu obsaženého v získaném vínu, jestliže víno bylo získáno přímou vinifikací hroznů. S výjimkou odchylek v technicky opodstatněných případech nesmí toto množství činit méně než 5 %, jestliže víno bylo získáno vinifikací hroznového moštu, částečně zkvašeného hroznového moštu nebo mladého vína v procesu kvašení. Nebude-li dosaženo této procentní sazby, musí osoba povinná destilací dodat odpovídající množství vína ze své vlastní produkce, aby se dosáhlo uvedené procentní sazby.
Pro skupiny producentů, jež budou určeny, pro určité produkční regiony, jakož i pro vína podléhající destilaci podle článku 28 mohou být učiněny odchylky od odstavce 3 a od prvního pododstavce.
5. Povinnost dodávky podle odstavce 3 může být splněna dodáním vína octárně.
6. S výjimkou osob a seskupení uvedených v odstavci 7 musí každá fyzická nebo právnická osoba či jejich seskupení disponující vedlejšími produkty, které vznikly při jiném zpracování hroznů než vinifikaci, dodávat tyto produkty k destilaci.
7. Každá fyzická nebo právnická osoba či jejich seskupení, která zpracovává hrozny sklizené ve vinařské zóně A nebo v německé části vinařské zóny B nebo zpracovává hrozny sklizené v Rakousku, musí pod kontrolou a za podmínek, jež budou stanoveny, odstranit vedlejší produkty vznikající při tomto zpracování.
8. Každá osoba nebo seskupení podléhající povinnostem uvedeným v odstavci 3 nebo v odstavci 6 mohou tyto povinnosti splnit stažením vedlejších produktů vinifikace pod kontrolou a za podmínek, jež budou stanoveny.
9. Nákupní cena matolin, vinných kalů a vína dodaných podle tohoto článku k destilaci činí 0,995 eura za % objemové a hektolitr.
10. Cena, kterou má zaplatit palírna, nemůže být nižší než nákupní cena.
11. Palírna může
a) získat podporu pro produkt k destilaci, jestliže destilací získaný produkt vykazuje nejméně 52 % objemových alkoholu nebo
b) destilací získaný produkt dodat intervenční agentuře, pokud vykazuje nejméně 92 % objemových alkoholu.
Je-li víno již před dodáním do palírny zpracováno na alkoholizované víno, je výrobci alkoholizovaného vína vyplacena podpora podle písmene a) a produkt destilace nelze dodat intervenční agentuře.
12. Může být rozhodnuto, že dodávku intervenční agentuře lze nahradit dodávkou hospodářskému subjektu, který předložil nabídku v rámci prodejů uspořádaných pro odbyt produktů destilace a jehož nabídka byla přijata v rámci postupu podle čl. 31 odst. 1.
13. Odstavce 1 až 12 se nevztahují na hroznovou šťávu a zahuštěnou hroznovou šťávu ani na hroznový mošt a zahuštěný hroznový mošt určený k výrobě hroznové šťávy.
Článek 28
1. Víno z hroznů odrůd, které jsou zatříděny pro stejnou správní jednotku jako odrůdy moštové i jako odrůdy k jiným účelům, se musí před termínem, jež bude stanoven, destilovat, pokud překračuje běžně vinifikované množství a není v daném hospodářském roce vyvezeno. Není-li stanoveno jinak, lze jej dodávat pouze do palíren.
2. Pro stanovení běžně vinifikovaného množství se přihlíží zejména
a) k množství vinifikovanému v průběhu referenčního období, jež bude stanoveno, a
b) k množství vína vyhrazeného pro tradiční účely užití.
3. Nákupní cena vína dodaného k destilaci podle tohoto článku činí 1,34 eura za % objemové a hektolitr; tato cena může během daného hospodářského roku kolísat, pokud její průměrná výše v tomto hospodářském roce činí 1,34 eura za % objemové a hektolitr.
4. Cena, kterou má zaplatit palírna, nemůže být nižší než nákupní cena.
5. Palírna může
a) získat podporu pro produkt k destilaci, jestliže destilací získaný produkt vykazuje nejméně 52 % objemových alkoholu nebo
b) destilací získaný produkt dodat intervenční agentuře, pokud vykazuje nejméně 92 % objemových alkoholu.
Je-li víno již před dodáním do palírny zpracováno na alkoholizované víno, je výrobci alkoholizovaného vína vyplacena podpora podle písmene a) a produkt destilace nelze dodat intervenční agentuře.
6. Může být rozhodnuto, že dodávku intervenční agentuře lze nahradit dodávkou hospodářskému subjektu, který předložil nabídku v rámci prodejů uspořádaných pro odbyt produktů destilace a jehož nabídka byla přijata v rámci postupu podle čl. 31 odst. 1.
7. Tento článek se použije bez ohledu na čl. 1 odst. 2.
Článek 29
1. Společenství může podporovat destilaci stolního vína a vína vhodného k získávání stolního vína, aby podpořilo trh s vínem a průběžné zásobení té části odvětví konzumního alkoholu produkty destilace vína, ve které se tento alkohol tradičně používá.
2. Podpora spočívá v poskytnutí hlavní a vedlejší podpory palírně.
3. Hlavní podpora se poskytuje na základě destilovaného množství stolního vína a vína vhodného k získávání stolního vína.
4. Hlavní podpora se poskytuje na základě smlouvy uzavřené mezi palírnou a producentem vína. Stanoví se minimální cena, kterou musí palírny zaplatit producentovi; tato cena může během daného hospodářského roku kolísat, pokud její průměrná výše v tomto hospodářském roce činí 2,488 eura za % objemové a hektolitr.
5. Výše hlavní podpory zohledňuje tyto podmínky:
a) průměrná minimální cena hrazená palírnami producentům vína musí během daného hospodářského roku odpovídat částce uvedené v odstavci 4;
b) musí být i nadále a za soutěžní ceny zásobováni tradiční odběratelé odvětví konzumního alkoholu.
6. Vedlejší podpora se poskytuje ve formě platby k pokrytí přiměřených nákladů na skladování vzniklých destilátů. Je určena ke zjednodušení uplatňování režimu hlavní podpory.
Článek 30
1. V případě výjimečného narušení trhu následkem značných přebytků nebo problémů s jakostí může být přijato opatření pro nouzovou destilaci.
2. Účelem tohoto opatření je:
a) odstranění specifických přebytků a
b) zajištění průběžného zásobování od jedné sklizně ke druhé.
3. Toto opatření je pro producenty dobrovolné.
4. Toto opatření může být omezeno na některé druhy vína nebo pěstitelské oblasti. Pro jakostní víno s. o. lze toto opatření uplatňovat pouze na žádost dotčeného členského státu.
5. Jedním z kritérií, která by mohla být určující pro zavedení tohoto opatření, je prokazatelné zhoršení tržní ceny v určité době pro některý druh vína nebo pro víno určité pěstitelské oblasti.
6. Jestliže Společenství uplatňovalo toto opatření ve třech po sobě následujících letech pro některý druh vína (v určité oblasti), předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o této trvající krizi a případně předloží odpovídající návrhy.
Článek 31
1. Alkohol převzatý intervenční agenturou bude odprodán buď prostřednictvím veřejné dražby, nebo v nabídkovém řízení. Při odbytu tohoto alkoholu zamezí úřady v nejvyšší možné míře případné újmě při prodeji alkoholu, který je tradičně závislý na existenci tohoto trhu. Tento alkohol nesmí proniknout do odvětví konzumního alkoholu.
2. Lze však rozhodnout od odprodeji tohoto alkoholu do uvedeného odvětví, pokud zásobování části odvětví, ve kterém je užití alkoholu vinného původu předepsáno, není zajištěno na základě článků 27, 28 a 29.
Článek 32
1. Pro víno od producentů, kteří zvýšili jeho obsah alkoholu přidáním sacharosy nebo moštu a získali na to podporu podle článku 34, se snižuje pro každou destilaci s výjimkou destilace podle článku 27 stanovená nákupní cena uvnitř každé oblasti pěstování révy o stejnou paušální částku, která bude vypočtena podle výše podpory uvedené v článku 34 a podle stanoveného zvýšení obsahu alkoholu pro danou oblast pěstování révy.
2. Na žádost dotčeného producenta se snížení provádí jenom u množství, u kterého byl zvýšen obsah alkoholu podle odstavce 1.
Článek 33
1. Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou upravit zejména:
a) odchylky uvedené v této kapitole;
b) podmínky podle článků 27 a 28, za kterých se provádí destilace, zjišťování obsahu alkoholu ve vínu, podmínky, za kterých se produkty dodávají intervenčním agenturám, a nákupní ceny produktů destilace, které mohou být převzaty intervenčními agenturami, nebo kritéria stanovení těchto cen;
c) minimální normy pro matoliny a vinné kaly;
d) podmínky, za kterých může být provedeno odstranění pod kontrolou uvedené v čl. 27 odst. 7;
e) běžně vinifikované množství podle čl. 28 odst. 2;
f) pravidla pro uplatňování opatření uvedeného v článku 30, včetně produktů, na něž se vztahuje, jakož i odbyt produktů destilace, zejména za účelem zabránění narušení trhu s alkoholem a lihovinami;
g) možnost přizpůsobení nákupní ceny uvedené v čl. 28 odst. 3 a
h) stanovení minimální ceny podle čl. 29 odst. 4.
2. Výše podpor uvedených v článcích 27 a 28 určených k zajištění odbytu získaných produktů, výše podpor uvedených v článku 29, pravidla vymezující okolnosti, jež by mohly způsobit uplatnění opatření uvedeného v článku 30, jakož i rozsah a forma finanční podpory Společenství pro tato opatření se stanoví postupem podle článku 75.
KAPITOLA III
PODPORY PRO SPECIFICKÉ VYUŽITÍ
Článek 34
1. Zavádí se podpora pro použití
a) zahuštěného hroznového moštu a
b) rektifikovaného moštového koncentrátu
vyrobených ve Společenství, pokud budou užity ke zvýšení obsahu alkoholu vinařských produktů, pro které je takové zvýšení podle tohoto nařízení povoleno.
2. Poskytování podpory může být vyhrazeno pro produkty získané ve vinařské zóně C III, jestliže by bez tohoto opatření nebylo možné zachovat současný obchod s hroznovým moštem a vínem pro scelování.
3. Výše podpory se stanoví v eurech za procento objemové možného obsahu alkoholu a za hektolitr zahuštěného hroznového moštu nebo rektifikovaného moštového koncentrátu s přihlédnutím k rozdílům mezi náklady na obohacování prostřednictvím uvedených produktů a náklady na obohacování prostřednictvím sacharosy.
Článek 35
1. Zavádí se podpora pro použití
a) hroznového moštu a zahuštěného hroznového moštu vyrobených ve Společenství za účelem výroby hroznové šťávy nebo jiných poživatelných produktů z hroznové šťávy;
b) hroznového moštu a zahuštěného hroznového moštu vyrobených ve vinařské zóně C III určených ve Spojeném království a Irsku k výrobě produktů kódu KN 220600, pro které mohou dotyčné členské státy v souladu s přílohou VII částí C bodem 2 povolit užití složeného výrazu obsahujícího slovo "víno";
c) zahuštěného hroznového moštu vyrobeného ve Společenství jako hlavní složky sortimentu zboží, které ve Spojeném království a Irsku bude uváděno do oběhu s výslovným návodem, jak z něj spotřebitel připraví nápoj napodobující víno (home-made wine).
2. Ukáže-li se, že zeměpisné omezení výroby hroznového moštu a zahuštěného hroznového moštu podle odst. 1 písm. b) vede k narušení hospodářské soutěže, může být odchylně od odst. 1 písm. b) rozhodnuto, že podpora bude poskytnuta i pro hroznový mošt a zahuštěný hroznový mošt, který byl vyroben v jiných oblastech Společenství než ve vinařské zóně C III.
3. Podpory uvedené v odstavci 1 se poskytují výhradně pro užití produktů, které byly získány z odrůd révy zatříděných výhradně jako moštové odrůdy nebo zatříděných jako moštové odrůdy a současně jako odrůdy pro jiné účely; mohou být rovněž poskytnuty na hrozny z těchto odrůd pocházející ze Společenství.
4. Výše podpor se stanoví tak, aby náklady na zásobování hroznovým moštem a zahuštěným hroznovým moštem pocházejícím ze Společenství byly na úrovni, která zajistí udržení jejich tradičních odbytových možností.
5. Část podpory uvedené v odst. 1 písm. a), která bude stanovena později, je určena na propagační kampaň na podporu spotřeby hroznové šťávy. Za účelem organizace této kampaně může být podpora stanovena na větší výši, než je výše vyplývající z použití odstavce 4.
Článek 36
Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou upravit zejména:
a) podmínky pro poskytnutí podpory podle čl. 34 odst. 1;
b) opatření nezbytná k zajištění kontroly použití produktů podle čl. 35 odst. 1;
c) výši podpory podle článků 34 a 35, která se stanoví před začátkem každého hospodářského roku;
d) rozhodnutí podle čl. 35 odst. 2.
KAPITOLA IV
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 37
Producenti, na které se vztahují povinnosti podle článků 27 a 28, mohou využívat intervenční opatření podle této hlavy pouze tehdy, když uvedené povinnosti splnili během období, jež bude stanoveno. Toto období a prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 75.
Článek 38
1. Pokud jsou na trhu s vínem Společenství zjištěny příliš vysoké ceny některého druhu vína a je pravděpodobné, že tato situace bude pokračovat, a je-li tím trh narušen, může Komise přijmout nezbytná opatření.
2. Pokud trh se stolním vínem vyžaduje podporu, mohou být pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. b), s výjimkou stolního vína, přijata intervenční opatření postupem podle článku 75.
HLAVA IV
SESKUPENÍ PRODUCENTŮ A ODVĚTVOVÉ ORGANIZACE
KAPITOLA I
SESKUPENÍ PRODUCENTŮ
Článek 39
1. Pro účely tohoto nařízení se "seskupením producentů" rozumí právnická osoba, která
a) byla založena z podnětu producentů produktů, na něž se vztahuje toto nařízení;
b) pro své členy sleduje zejména tyto cíle:
i) zajištění plánování produkce a jejího přizpůsobení podle poptávky, zejména množstvím a jakostí;
ii) podpora soustředění nabídky a uvádění jejich produktů na trh;
iii) omezování produkčních nákladů a regulace produkčních cen;
iv) podpora ekologicky vhodných pěstitelských metod, technik produkce a technik nakládání s odpady, zvláště za účelem ochrany jakosti vod, půdy a krajiny, jakož i k udržení nebo podpoře biodiverzity.
2. Seskupení producentů uznaná v rámci tohoto nařízení musí mít možnost uložit přiměřené sankce svým členům v případě porušení závazků vyplývajících ze stanov.
3. Členské státy mohou jako seskupení producentů ve smyslu tohoto nařízení uznat ta seskupení, která o to požádají, pokud:
a) splňují požadavky uvedené v odstavcích 1 a 2 a za tím účelem mimo jiné prokážou, že sdružují alespoň minimální počet členů a disponují minimálním množstvím produktů, které lze uvést na trh;
b) skýtají dostatečnou záruku, pokud jde o uskutečňování, trvání a efektivnost své činnosti;
c) účinně připraví své členy k přijetí technické pomoci nezbytné pro využití ekologicky zaměřených pěstitelských metod.
Článek 40
1. Členské státy
a) rozhodnou o uznání seskupení producentů během tří měsíců od obdržení žádosti se všemi potřebnými údaji;
b) provádějí pravidelné kontroly, aby zjistily, zda seskupení producentů trvale plní předpoklady pro uznání, při jejich neplnění uplatní sankce vůči tomuto seskupení a v případě nutnosti rozhodnou o odejmutí uznání;
c) sdělí Komisi do dvou měsíců každé rozhodnutí o poskytnutí nebo odejmutí uznání.
2. Komise se prostřednictvím kontroly přesvědčí o dodržování článku 39 a odst. 1 písm. b) tohoto článku a případně na jejím základě požádá členský stát o odejmutí poskytnutého uznání.
KAPITOLA II
ODVĚTVOVÉ ORGANIZACE
Článek 41
1. Za účelem zlepšení fungování trhu s jakostními víny s. o. a stolními víny se zeměpisným označením mohou producentské členské státy, zejména při provádění rozhodnutí odvětvových organizací, stanovit pravidla pro uvádění na trh, aby byla řízena nabídka během prvního uvedení na trh, jestliže tato pravidla se vztahují na zadržení produktů v rezervě a/nebo stupňovité uvádění produktů na trh, s vyloučením všech ostatních jednání ve vzájemné shodě, například těchto:
- stanovení ceny, a to i orientační nebo prostřednictvím doporučení,
- zadržení příliš vysokého procentního podílu roční sklizně, která je běžně dostupná, a obecně každé neobvyklé opatření ke zúžení nabídky,
- odepření vydání státních potvrzení nebo potvrzení Společenství pro uvádění vinařských produktů do oběhu a na trh, pokud je toto uvádění na trh slučitelné s výše uvedenými pravidly.
2. Pravidla uvedená v odstavci 1 jsou dávána hospodářským subjektům na vědomí v plném znění prostřednictvím zveřejnění v úředním tisku dotčeného členského státu.
3. Členské státy, které využijí možnost uvedenou v odstavci 1, předají každoročně Komisi zprávu o přijatých rozhodnutích v předcházejícím roce. Komise ověří, zda jsou v souladu s právem Společenství, především s ustanoveními o volném pohybu zboží (články 28 až 31 Smlouvy), o hospodářské soutěži (články 81 až 86 Smlouvy) a se zásadou zákazu diskriminace (čl. 34 odst. 3 Smlouvy).
4. Organizace ve smyslu odstavce 1 provádí v jednom nebo několika regionech Společenství některá z následujících opatření, přičemž přihlíží k zájmům spotřebitelů:
i) zlepšení znalosti a průhlednosti produkce a trhu;
ii) přispění k lepší koordinaci uvádění produktů na trh, zvláště prostřednictvím průzkumů a studií trhu;
iii) vypracování smluvních vzorů slučitelných s právem Společenství;
iv) větší míra využívání produkčního potenciálu;
v) informace a průzkumy trhu za účelem zaměření produkce na produkty, které lépe odpovídají potřebám trhu, jakož i chuti a očekávání spotřebitele, především pokud jde o jakost a šetrnost k životnímu prostředí;
vi) vývoj postupů k omezení spotřeby přípravků na ochranu rostlin a jiných používaných látek a k zajištění jakosti produktů stejně jako ochrany půdy a vod;
vii) vývoj postupů a nástrojů ke zlepšení jakosti produktů ve všech etapách produkce, vinifikace a uvádění na trh;
viii) využívání možností a ochrana ekologického zemědělství, jakož i označení původu, značky jakosti a zeměpisných označení;
ix) podpora zejména integrované produkce nebo jiných ekologicky zaměřených metod produkce.
HLAVA V
ENOLOGICKÉ POSTUPY A OŠETŘOVÁNÍ, POPIS, OZNAČOVÁNÍ, OBCHODNÍ ÚPRAVA A OCHRANA
KAPITOLA I
POVOLENÉ POSTUPY A OŠETŘENÍ
Článek 42
1. Stanoví se enologické postupy a ošetření povolené ve Společenství pro výrobu produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, s výjimkou hroznové šťávy, zahuštěné hroznové šťávy, jakož i hroznového moštu a zahuštěného hroznového moštu určeného pro výrobu hroznové šťávy.
2. Povolené enologické postupy a ošetření mohou být užity pouze k řádné vinifikaci, uchovávání nebo k řádnému vývoji produktu.
3. Povolené enologické postupy a ošetření vylučují přidání vody, kromě případů, kdy existuje zvláštní technická potřeba, jakož i přidání alkoholu, s výjimkou hroznového moštu z čerstvých vinných hroznů, jehož kvašení bylo zastaveno přidáním alkoholu, likérového vína, šumivého vína, alkoholizovaného vína a, za podmínek, které budou stanoveny, perlivého vína.
4. Členské státy mohou u enologických postupů a ošetření uplatňovat přísnější podmínky, aby zajistily zachování podstatných charakteristických znaků jakostního vína s. o., stolního vína se zeměpisným označením vyráběného na jejich území, jakož i šumivého a likérového vína. V takovém případě sdělí tyto podmínky Komisi, která o nich uvědomí ostatní členské státy.
5. Není-li stanoveno jinak, pouze hrozny odrůd zatříděných podle článku 19 jako moštové odrůdy a z nich získané produkty mohou být ve Společenství použity k výrobě těchto produktů:
a) hroznového moštu, jehož kvašení bylo zastaveno přidáním alkoholu,
b) zahuštěného hroznového moštu,
c) rektifikovaného moštového koncentrátu,
d) vína vhodného k získávání stolního vína,
e) stolního vína,
f) jakostního vína s. o.,
g) likérového vína,
h) částečně zkvašeného hroznového moštu ze zaschlých hroznů,
i) vína z přezrálých hroznů.
6. Scelením vína vhodného k získávání bílého stolního vína nebo bílého stolního vína s vínem vhodným k získávání červeného stolního vína nebo červeným stolním vínem nemůže vzniknout stolní víno.
Toto ustanovení však v některých případech, jež budou stanoveny, nevylučuje scelování podle prvního pododstavce, jestliže výsledný produkt vykazuje vlastnosti červeného stolního vína.
Odchylně od prvního pododstavce je uvedené scelování povoleno do 31. července 2005 v regionech, ve kterých je tento postup tradiční, a to za podmínek, jež budou stanoveny.
Článek 43
1. Povolené enologické postupy a ošetření jsou uvedeny v přílohách IV a V.
2. Zejména:
- povolené enologické postupy a ošetření týkající se obohacování, přikyselování, odkyselování a slazení, jakož i předpisy o obsahu oxidu siřičitého a nejvyšším obsahu těkavých kyselin jsou uvedeny v příloze V částech A až G,
- povolené enologické postupy a ošetření a pravidla pro výrobu šumivého vína a jakostního šumivého vína jsou uvedeny v příloze V částech H a I;
- povolené enologické postupy a ošetření a pravidla pro výrobu likérového vína jsou uvedeny v příloze V části J.
Článek 44
1. U produktů kódů KN 220410, 220421 a 220429 mohou být ve Společenství nabízena nebo dodávána k přímé lidské spotřebě pouze likérová vína, šumivá vína, šumivá vína dosycená oxidem uhličitým, perlivá vína, perlivá vína dosycená oxidem uhličitým, jakostní vína s. o., stolní vína a případně, odchylně od článku 45, vína dovezená v souladu s právem.
2. S výjimkou lahvového vína, u kterého lze prokázat, že se plnění uskutečnilo před 1. zářím 1971, může být jiné víno než jakostní víno s. o. pocházející z odrůd uvedených v čl. 42 odst. 5, avšak neodpovídající definicím podle přílohy I bodů 12 až 18, použito jen pro vlastní spotřebu rodiny vinaře, k výrobě vinného octa nebo k destilaci.
3. V letech s mimořádně nepříznivými povětrnostními podmínkami může být rozhodnuto, že produkty z vinařských zón A a B, které nedosahují minimálního přirozeného obsahu alkoholu stanoveného pro danou vinařskou zónu, mohou být ve Společenství použity k výrobě šumivého vína a šumivého vína dosyceného oxidem uhličitým, jestliže tato vína dosahují alespoň 8,5 % objemových skutečného obsahu alkoholu, nebo k výrobě perlivého vína dosyceného oxidem uhličitým. V takovém případě se může provést obohacování v rámci mezních hodnot stanovených v příloze V části D bodu 5.
4. Aniž jsou dotčena přísnější ustanovení, které členské státy mohou uplatňovat na svém území pro výrobu produktů, které nespadají pod kódy KN 220410, 220421 a 220429, může být hroznový mošt z čerstvých vinných hroznů, jehož kvašení bylo zastaveno přidáním alkoholu, použit pouze k výrobě těchto produktů.
5. Hroznová šťáva a zahuštěná hroznová šťáva pocházející ze Společenství nesmí být vinifikována, ani do vína přidávána. Tyto produkty podléhají kontrole týkající se jejich užití. Uvedení těchto produktů do alkoholového kvašení je na území Společenství zakázáno.
6. Odstavce 4 a 5 se nevztahují na produkty určené ve Spojeném království a Irsku k výrobě produktů kódů KN 220600, pro které mohou členské státy v souladu s přílohou VII částí C bodem 2 povolit užití složeného výrazu obsahujícího slovo "víno".
7. Vína vhodná k získávání stolního vína, která nedosahují minimálního skutečného obsahu alkoholu stolního vína, mohou být uvedena do oběhu pouze za účelem výroby šumivého vína, pro potřeby octáren a palíren nebo k jiným průmyslovým účelům. Obohacování těchto vín a jejich scelování se stolním vínem za účelem zvýšení skutečného obsahu alkoholu na úroveň předepsanou pro stolní víno může být provedeno pouze v zařízení výrobce vína nebo na jeho účet.
8. Z vinných kalů a matolin nesmí být vyráběno víno ani jakýkoliv nápoj k přímé lidské spotřebě s výjimkou alkoholu, vínovice nebo matolinového vína.
9. Matolinové víno může být - jestliže je jeho výroba povolena daným členským státem - použito jen k destilaci nebo pro vlastní spotřebu rodiny vinaře.
10. Alkoholizované víno může být použito pouze k destilaci.
11. Částečně zkvašený hroznový mošt ze zaschlých hroznů může být uveden do oběhu jen za účelem výroby likérového vína, a to pouze ve vinařských oblastech, ve kterých toto užití bylo tradičně používáno před 1. lednem 1985, a pro výrobu vína z přezrálých hroznů.
12. Čerstvé vinné hrozny, hroznový mošt, částečně zkvašený hroznový mošt, zahuštěný hroznový mošt, rektifikovaný moštový koncentrát, hroznový mošt, jehož kvašení bylo zastaveno přidáním alkoholu, hroznová šťáva a zahuštěná hroznová šťáva, které pocházejí ze třetích zemí, nesmějí být na území Společenství zpracovávány na víno ani přidávány do vína.
13. Uvedení produktů uvedených v odstavci 12 do alkoholového kvašení je na území Společenství zakázáno. Toto ustanovení se nevztahuje na produkty určené ve Spojeném království a Irsku k výrobě produktů kódu KN 220600, pro které mohou členské státy v souladu s přílohou VII částí C bodem 2 povolit užití složeného výrazu obsahujícího slovo "víno".
14. Scelování vína pocházejícího z třetích zemí s vínem ze Společenství, jakož i scelování vín pocházejících z jednotlivých třetích zemí na zeměpisném území Společenství je zakázáno.
15. Rada může v souladu s mezinárodními závazky Společenství rozhodnout o odchylkách od odstavce 12, odstavce 13 první věty a odstavce 14.
Článek 45
1. Není-li stanoveno jinak, nemohou být nabízeny nebo dodávány k přímé lidské spotřebě tyto produkty:
a) dovezené nebo nedovezené produkty kódů KN 220410, 220421, 220429 a 22043010, které byly vyrobeny za použití enologických postupů, které nejsou povoleny právními předpisy Společenství nebo - pokud je to umožněno - předpisy vnitrostátními;
b) produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a), b) a c), které nemají řádnou a uspokojivou obchodní jakost;
c) produkty uvedené v čl. 1 odst. 2, které neodpovídají definicím podle přílohy I.
2. Odchylky uvedené v odstavci 1 pro dovezené produkty se stanoví postupem podle článku 133 Smlouvy.
Článek 46
1. Prováděcí pravidla k této kapitole a k přílohám IV a V se stanoví postupem podle článku 75.
Upravují zejména:
a) ve vztahu k příloze V části A přechodná ustanovení pro vína vyrobená před 1. zářím 1986 a změny seznamů vín v bodě 2;
b) ve vztahu k příloze IV a V mezní hodnoty a určité podmínky k užití enologických postupů a ošetřování uvedených v těchto přílohách, kromě mezních hodnot a podmínek již stanovených v těchto přílohách;
c) rozhodnutí, výjimky, odchylky, podmínky a seznamy uvedené v této kapitole a příloze V;
d) používání přílohy V částí C až G na produkty, které nebyly sklizeny v oblastech Společenství náležejících k vinařským zónám podle přílohy III;
e) ve vztahu k příloze V části J seznamy podle bodu 2 písm. b) a bodu 6, odchylky podle bodu 4 písm. b), jakož i postupy pro prohlášení a evidenci podle bodu 6.
2. Postupem podle článku 75 se stanoví tato pravidla:
a) pravidla pro srovnání určitých enologických postupů a ošetřování používaných ve třetích zemích s postupy a ošetřováním podle čl. 43 odst. 1 a přílohy IV;
b) předpisy pro míchání a scelování hroznového moštu a vína;
c) kriteria čistoty a identity pro látky užívané v enologických postupech;
d) správní předpisy k provádění povolených enologických postupů a ošetření; tyto předpisy mohou stanovit, že určité enologické postupy a ošetřování mohou být prováděny pouze pod dohledem osoby uznané členským státem, která disponuje dostatečnými znalostmi, aby zaručila jakost, hygienu a prospěšnost produktu pro zdraví;
e) podmínky držení a oběhu, užití produktů uvedených v článku 45 nebo seznamy produktů, na něž se nevztahují podmínky uvedeného článku, a kriteria umožňující zmírnit nepřiměřenou tvrdost v jednotlivých případech, podmínky, za kterých mohou členské státy povolit držení a oběh, jakož i užití produktů neodpovídajících jiným ustanovením tohoto nařízení než čl. 45 odst. 1 nebo předpisům vydaným při použití tohoto nařízení, a
f) obecná pravidla k používání jinak nepovolených enologických postupů a ošetřování k pokusným účelům.
3. Metody rozboru, podle kterých může být zjišťováno složení produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, jakož i pravidla, podle kterých může být zjištěno, zda tyto produkty nebyly podrobeny nepovoleným enologickým postupům, se stanoví postupem podle článku 75.
Stejným postupem se v případě potřeby stanoví mezní hodnoty charakterizující složení používaných látek určitých enologických postupů, jakož i srovnávací tabulky údajů získaných rozborem.
Jestliže však nebudou v rámci Společenství stanoveny žádné metody rozboru nebo pravidla ve smyslu prvního pododstavce ke zjištění a kvantifikaci látek hledaných v daném produktu, použijí se tyto metody:
a) metody rozboru uznané generálním shromážděním Mezinárodního úřadu pro révu a víno (OIV) a zveřejněné z jeho podnětu nebo
b) jestliže se mezi metodami uvedenými pod písmenem a) nenachází žádná vhodná metoda, pak taková metoda rozboru, která odpovídá normám doporučeným Mezinárodní organizací pro standardizaci (ISO), nebo
c) v případě neexistence metod podle písmen a) a b) jedna z níže uvedených metod podle její přesnosti, opakovatelnosti a proveditelnosti:
i) jedna z metod rozboru povolených dotčeným členským státem nebo
ii) v případě nutnosti jakákoliv jiná vhodná metoda rozboru.
Za metody rozboru rovnocenné metodám Společenství uvedeným v prvním pododstavci jsou považovány automatizované metody rozboru používané místo metod rozboru Společenství, pokud bylo postupem podle článku 75 zjištěno, že výsledky jsou z hlediska přesnosti, opakovatelnosti a proveditelnosti přinejmenším rovnocenné s výsledky dosaženými na základě odpovídajících metod rozboru Společenství.
KAPITOLA II
POPIS, OZNAČOVÁNÍ, OBCHODNÍ ÚPRAVA A OCHRANA URČITÝCH PRODUKTŮ
Článek 47
1. Pravidla pro popis, označování a obchodní úpravu některých produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, jakož i pravidla pro ochranu určitých označení, údajů a výrazů obsahuje tato kapitola a přílohy VII a VIII. V těchto pravidlech jsou zohledněny zejména tyto cíle:
a) ochrana oprávněných zájmů spotřebitele,
b) ochrana oprávněných zájmů producenta,
c) řádné fungování vnitřního trhu a
d) podpora kvalitní produkce.
2. Pravidla uvedená v odstavci 1 zahrnují zejména ustanovení o
a) povinném používání některých údajů,
b) možném používání některých dalších údajů za určitých podmínek,
c) možném používání dalších údajů, včetně informací, které mohou být užitečné pro spotřebitele,
d) ochraně a kontrole užití některých údajů,
e) používání zeměpisných označení a tradičních výrazů,
f) označování dovezených produktů nebo - jestliže je to tímto nařízením umožněno - produktů zhotovených z dovezených produktů, aby se zaručilo, že spotřebitelé jsou o vlastnostech těchto produktů informováni a že takové produkty nebudou označeny jako produkt Společenství nebo produkt některého členského státu.
3. Pravidla stanovená v odstavci 1 se vztahují na označování tam uvedených produktů:
a) na etiketě,
b) v evidenčních knihách, jakož i v průvodních dokladech a v ostatních dokladech předepsaných předpisy Společenství (dále jen "úřední doklady"), s výjimkou celních dokladů,
c) v obchodních dokladech, a sice zvláště na fakturách a dodacích listech a
d) v reklamě, pokud jsou v tomto nařízení stanovena za tím účelem zvláštní ustanovení.
4. Pravidla stanovená v odstavci 1 se vztahují na obchodní úpravu tam uvedených produktů, pokud jde o:
a) nádoby včetně uzávěrů,
b) etiketu,
c) balení.
5. Pravidla stanovená v odstavci 1 se vztahují na produkty držené za účelem prodeje a na produkty uvedené do oběhu.
Článek 48
Popis a obchodní úprava produktů uvedených v tomto nařízení, jakož i reklamy na tyto produkty nesmí být klamavé a nesmí vést k záměně či uvádět v omyl osoby, pro které jsou určeny, zejména pokud jde o:
- údaje upravené článkem 47; toto ustanovení se vztahuje rovněž na případné užití překladů těchto údajů nebo odkazů na skutečný původ či dodatků jako "druh", "typ", "způsob", "imitace", "známka" nebo podobných,
- vlastnosti produktu jako především druh, složení, obsah alkoholu, barva, původ nebo místo, odkud se dováží, jakost, odrůda révy, ročník nebo objem nádoby,
- totožnost a povaha fyzických nebo právnických osob či jejich seskupení, které se podílejí nebo podílely na zhotovení produktu nebo na jeho prodeji, především stáčírny.
Článek 49
1. Produkty, jejichž označení nebo obchodní úprava neodpovídá tomuto nařízení nebo návazným prováděcím předpisům, nesmí být ve Společenství drženy za účelem prodeje ani uváděny do oběhu.
V případě produktů určených k vývozu mohou však být odchylky od tohoto nařízení:
- členskými státy povoleny, pokud to vyžadují právní předpisy dovážející třetí země,
- stanoveny v prováděcích pravidlech pro případy, na které se nevztahuje první odrážka.
2. Členský stát, na jehož území se nachází produkt, jehož označení či obchodní úprava neodpovídá odstavci 1, přijme potřebná opatření k uložení sankcí za porušení tohoto ustanovení v závislosti na jeho závažnosti.
Členský stát však může povolit, že daný produkt lze ve Společenství držet za účelem prodeje či uvádět do oběhu nebo vyvézt, pokud bude jeho označení nebo obchodní úprava uvedena do souladu s odstavcem 1.
Článek 50
1. Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření umožňující zúčastněným stranám zabránit za podmínek uvedených v článcích 23 a 24 Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví tomu, aby se ve Společenství užívala zeměpisná označení produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. b) pro produkty, které nepocházejí z místa udaného v zeměpisném označení, a to i v případě, že je uveden rovněž skutečný původ produktu nebo je zeměpisné označení použito v překladu nebo společně s dodatky "druh", "typ", "způsob", "imitace" nebo podobnými výrazy.
2. Ve smyslu tohoto článku se "zeměpisným označením" rozumí označení, které udává původ produktu v oblasti, regionu či místu třetí země, která je členem Světové obchodní organizace, jestliže jakost, pověst nebo jiná charakteristická vlastnost produktu může být v podstatné míře přičítána tomuto zeměpisnému původu.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí bez ohledu na ostatní právní předpisy Společenství, která se vztahují na pravidla pro označování a obchodní úpravu produktů, na něž se vztahuje toto nařízení.
Článek 51
1. Pro účely této hlavy se "názvem zeměpisné jednotky menší než členský stát" rozumí:
- název malé lokality nebo jednotky seskupující více takových lokalit,
- název obce nebo části obce,
- název vinařské podoblasti nebo části vinařské podoblasti,
- název jiné oblasti než stanovené pěstitelské oblasti.
2. Povoluje se užití zeměpisného označení pro stolní víno, které bylo získáno scelením vín pocházejících z moštových hroznů vypěstovaných v různých produkčních oblastech, jestliže nejméně 85 % stolního vína získaného scelováním pochází z produkční oblasti, jejíž název nese.
Užití zeměpisného označení vztahujícího se k produkční nacházející se v zóně A nebo B pro bílé stolní víno se však povoluje pouze tehdy, jestliže produkty, které tvoří směs vín, pocházejí z dotyčné vinařské zóny nebo dané víno bylo získáno scelením stolního vína z vinařské zóny A se stolním vínem z vinařské zóny B.
3. Členské státy mohou pro užití zeměpisného označení pro stolní víno stanovit zejména podmínku, že dotyčné víno bylo zcela získáno z výslovně popsané odrůdy révy a pochází výhradně z přesně ohraničené oblasti, jejíž název nese.
Článek 52
1. Přidělí-li členský stát název stanovené pěstitelské oblasti jakostnímu vínu s. o., jakož i případně vínu, které je určeno pro zpracování na jakostní víno s. o., pak nesmí toto jméno být použito pro označování vinařských produktů, které nepocházejí z této oblasti nebo jimž nebylo přiděleno toto jméno podle příslušných vnitrostátních právních předpisů a právních předpisů Společenství. Totéž pravidlo se uplatní i v případě, že některý stát přiřadil název obce, části obce nebo lokality výhradně jakostnímu vínu s. o., jakož i případně vínu, které je určeno pro zpracování na jakostní víno s. o.
Aniž jsou dotčena ustanovení Společenství o některých druzích jakostních vín s. o., mohou členské státy za podmínek produkce, které samy stanovily, povolit, aby se název stanovené pěstitelské oblasti kombinoval s údajem o způsobu výroby nebo druhu produktu nebo s názvem odrůdy révy nebo s jeho synonymem.
Odchylně od prvního pododstavce může Rada až do 31. srpna 2001 na návrh Komise kvalifikovanou většinou povolit, aby určité zeměpisné názvy tradičně užívané k označení stolního vína, které se staly názvem stanovené pěstitelské oblasti, byly používány rovněž pro označování stolního vína, nejdéle však po dobu tří hospodářských let.
2. Následující názvy a výrazy:
- název odrůdy révy,
- zvláštní tradiční výraz podle přílohy VII části A bodu 2 písm. c) druhé odrážky čtvrté pododrážky nebo podle přílohy VIII části D bodu 2 písm. c) druhé odrážky nebo
- doplňující tradiční výraz podle přílohy VII části B bodu 1 písm. b) páté odrážky, jestliže je pro označování vína stanoven členským státem v souladu s ustanoveními Společenství,
mohou být užity k označení a obchodní úpravě jiného nápoje než vína nebo hroznového moštu a v reklamě na něj, pokud je vyloučeno jakékoliv nebezpečí záměny ohledně druhu, původu nebo místa, odkud se dováží, a složení tohoto nápoje.
3. Použití názvu nebo výrazu ve smyslu odstavce 2 nebo některého z výrazů "Hock", "Claret", "Liebfrauenmilch" a "Liebfraumilch", i když se objeví ve spojení se slovy jako "druh", "typ" nebo "způsob", "imitace" nebo s jiným podobným výrazem, se zakazuje pro označení a obchodní úpravu tohoto zboží:
- zboží kódu KN 2206, kromě případů, kdy toto zboží skutečně pochází z takto označené oblasti,
- zboží uváděného na trh se zřetelným návodem pro spotřebitele na přípravu nápoje, který je napodobeninou vína; smí však být použit název odrůdy révy, pokud dotyčné zboží bylo skutečně z této odrůdy vyrobeno, pokud tím nemůže dojít k záměně s názvem stanovené pěstitelské oblasti nebo zeměpisné jednotky, která je používána pro označení některého jakostního vína s. o.
4. Názvy
- stanovené pěstitelské oblasti,
- menší zeměpisné jednotky, než je stanovená pěstitelská oblast, pokud je tento název vyhrazen členským státem podle předpisů Společenství k označení nějakého vína,
mohou být užity k označení a obchodní úpravě jiného nápoje než vína nebo hroznového moštu a v reklamě na něj pouze za těchto podmínek:
a) v případě produktů kódů KN 2009, 2202, 2205, 2206, 2207, 2208 a 2209, jakož i v případě produktů zhotovených ze suroviny pro výrobu vína, musí být použité názvy a výrazy uznány členským státem, ze kterého produkt pochází, a toto uznání musí být slučitelné s právem Společenství;
b) v případě jiných nápojů než uvedených pod písmenem a), pokud je vyloučeno jakékoliv nebezpečí záměny ohledně druhu, původu nebo místa, odkud se dováží, a složení tohoto nápoje.
Je-li však dodrženo ustanovení písmene b), mohou být tyto názvy dále používány až do 31. prosince 2000 rovněž v případě, že nedošlo k uznání podle písmene a).
Článek 53
1. Prováděcí pravidla k této kapitole a k přílohám VII a VIII se stanoví postupem podle článku 75. Tato ustanovení se týkají především odchylek, podmínek a povolení uvedených v těchto přílohách.
2. Postupem podle článku 75 se stanoví:
a) údaje, značky a ostatní známky podle přílohy VII úvodní části nebo přílohy VIII části A bodu 2;
b) seznam zvláštních tradičních výrazů podle přílohy VII části A bodu 2 písm. c) druhé odrážky čtvrté pododrážky nebo přílohy VIII části D bodu 2 písm. c) druhé odrážky;
c) podmínky pro použití zeměpisných označení uvedených v příloze VII části A bodu 2;
d) údaje ve smyslu přílohy VII části A bodu 4;
e) podmínky pro použití údajů podle přílohy VII části B bodu 1 a rámec použití údajů podle přílohy VII části B bodu 3;
f) údaje ve smyslu přílohy VII části B bodu 2 a podmínky, za kterých mohou být užívány;
g) rozsah a podmínky, za kterých se ustanovení přílohy VII použijí na produkty, na něž se vztahuje toto nařízení, a které nejsou uvedeny v příloze VII části A bodu 1 nebo v příloze VIII, především na hroznový mošt, částečně zkvašený hroznový mošt, zahuštěný hroznový mošt a mladé víno v procesu kvašení, jakož i víno z přezrálých hroznů, jsou-li tyto produkty vyráběny ve Společenství;
h) podmínky pro skladování a přepravu produktů v nádobách, pro jejich používání a označování, včetně nádob pro výrobu a meziskladování šumivého vína;
i) případně přidělení názvu zeměpisné jednotky podle přílohy VIII části E bodu 1 druhé odrážky;
j) povinné a nepovinné údaje v evidenčních knihách, úředních dokladech a obchodních dokladech;
k) podrobnosti podle přílohy VIII části G bodu 2, případně části G bodu 5;
l) podrobnosti a ustanovení o odchylkách podle přílohy VIII části I bodu 6.
HLAVA VI
JAKOSTNÍ VÍNO STANOVENÝCH PĚSTITELSKÝCH OBLASTÍ
Článek 54
1. Výrazem "jakostní vína stanovené pěstitelské oblasti" (zkráceně "jakostní vína s. o.") se rozumějí vína, která odpovídají ustanovením této hlavy a příslušným vnitrostátním právním předpisům a právním předpisům Společenství.
2. Jakostní víno s. o. zahrnuje tyto kategorie:
a) jakostní likérová vína stanovených pěstitelských oblastí (zkráceně "jakostní likérová vína s. o."), která odpovídají definici likérového vína;
b) jakostní šumivá vína stanovených pěstitelských oblastí (zkráceně "jakostní šumivá vína s. o."), která odpovídají definici šumivého vína, včetně aromatických šumivých vín s. o.;
c) jakostní perlivá vína stanovených pěstitelských oblastí (zkráceně "jakostní perlivá vína s. o."), která odpovídají definici perlivého vína;
d) ostatní jakostní vína s. o., kromě vín uvedených pod písmeny a), b) a c).
3. Produkty vhodné k získávání jakostních vín s. o. jsou:
a) čerstvé vinné hrozny,
b) hroznový mošt,
c) částečně zkvašený hroznový mošt,
d) mladé víno v procesu kvašení,
e) víno.
4. Členské státy odevzdají Komisi seznam jimi uznaných jakostních vín s. o. s uvedením odkazu na vnitrostátní předpisy pro produkci a přípravu každého z těchto jakostních vín s. o.
5. Komise zveřejní tento seznam v Úředním věstníku Evropských společenství, řadě C.
Článek 55
1. Ustanovení, které je třeba dodržovat při produkci jakostního vína s. o. - vedle vnitrostátních právních předpisů případně přijatých podle čl. 57 odst. 1 s přihlédnutím k tradičním produkčním podmínkám, a to v rozsahu, v němž neohrožují politiku jakosti a řádného fungování vnitřního trhu - se opírají o tyto skutečnosti:
a) ohraničení pěstitelské oblasti,
b) odrůdová skladba,
c) pěstitelské metody,
d) metody vinifikace,
e) minimální přirozený obsah alkoholu,
f) hektarový výnos,
g) rozbor a vyhodnocování organoleptických vlastností.
2. Ustanovení podle odstavce 1 jsou uvedena v příloze VI částech A až J.
3. Ustanovení přílohy VI části K se vztahují pouze na jakostní šumivé víno s. o. Ustanovení přílohy VI části L se vztahují pouze na jakostní likérové víno s. o.
Článek 56
1. Členské státy stanoví pravidla, podle kterých v etapě produkce
a) může producent
i) v případě produktu, který je uveden v jeho prohlášení o sklizni nebo produkci jako vhodný k získávání jakostního vína s. o., nepožádat o zařazení do stupně jakostní víno s. o. nebo
ii) sestupnit jakostní víno s. o. především na stolní víno;
b) může příslušný subjekt, který bude členským státem určen, provést sestupnění jakostního vína s. o.
2. Sestupnění jakostního vína s. o. v etapě obchodování se uskutečňuje:
a) příslušným subjektem členského státu, na jehož území se toto víno nachází,
i) jestliže se jedná o víno pocházející z tohoto členského státu nebo
ii) jestliže se jedná o malá množství, jež budou stanovena;
b) příslušným subjektem členského státu, ze kterého víno pochází, v případech neuvedených pod písmenem a).
3. Sestupnění ve smyslu odstavce 2 se provede zvláště tehdy, jestliže příslušný subjekt zjistil, že
a) víno utrpělo při skladování nebo přepravě zhoršení jakosti, které oslabilo nebo pozměnilo charakteristické znaky dotyčného jakostního vína s. o.;
b) víno bylo podrobeno nepovolenému ošetření nebo bylo neoprávněně označeno jako jakostní víno s. o.
Článek 57
1. Mimo hledisek uvedených v článku 55 mohou producentské členské státy se zřetelem na tradiční a právní zvyklosti stanovit všechny doplňující produkční podmínky nebo charakteristické vlastnosti, jimž musí vyhovovat jakostní vína s. o.
2. Mimo ostatních ustanovení tohoto nařízení mohou producentské členské státy se zřetelem na ustálené poctivé zvyklosti stanovit dodatečné nebo přísnější charakteristické vlastnosti či podmínky pro produkci, přípravu a uvedení do oběhu pro jakostní vína s. o., která byla vyrobena na jejich území.
Článek 58
Prováděcí pravidla k této hlavě a příloze VI se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou upravit zejména:
a) rozhodnutí, výjimky, odchylky a seznamy uvedené v této hlavě a příloze VI,
b) ohraničení oblastí v bezprostřední blízkosti stanovené pěstitelské oblasti při zohlednění především zeměpisné polohy a správní struktury,
c) užití, k němuž jsou určena sestupněná jakostní vína s. o., jakož i podmínek tohoto užití,
d) přiměřená ustanovení o systematickém a všeobecném provádění organoleptických zkoušek, o užití vín, která nesplní požadavky zkoušek, a o podmínkách tohoto užití,
e) určení malých množství ve smyslu čl. 56 odst. 2 písm. a) bodu ii).
HLAVA VII
OBCHOD SE TŘETÍMI ZEMĚMI
Článek 59
1. Při dovozu produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. a) a b) do Společenství se vyžaduje předložení dovozní licence. Předložení dovozní nebo vývozní licence může být rovněž požadováno pro každý dovoz a vývoz všech ostatních produktů uvedených v čl. 1 odst. 2.
2. Členské státy vydají licenci každému žadateli bez ohledu na místo jeho usazení ve Společenství a aniž tím jsou dotčena opatření přijatá k provádění článků 62 a 63.
Licence je platná na celém území Společenství.
Vydání licencí je podmíněno složením jistoty jako záruky toho, že produkty budou dovezeny nebo vyvezeny během doby platnosti licence; s výjimkou případů vyšší moci jistota zcela nebo zčásti propadne, jestliže se v uvedené lhůtě dovoz nebo vývoz neuskuteční, nebo jestliže se uskuteční pouze částečně.
3. Postupem podle článku 75 se stanoví:
a) seznam produktů, pro které se vyžadují dovozní nebo vývozní licence,
b) doba platnosti licencí a ostatní prováděcí pravidla k tomuto článku.
Článek 60
1. Pokud toto nařízení nestanoví jinak, uplatňují se na produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 celní sazby společného celního sazebníku.
2. V případě hroznové šťávy a moštu kódů KN 200960 a 220430, u kterých je použití celní sazby společného celního sazebníku závislé na dovozní ceně produktu, se skutečná výše této ceny prověřuje kontrolou dané zásilky nebo podle paušální dovozní hodnoty, kterou vypočítá Komise na základě kurzů dotyčného produktu v zemích původu.
Je-li udaná dovozní cena dotyčné zásilky vyšší než paušální dovozní hodnota zvýšená o cenové rozpětí stanovené podle odstavce 3, které nesmí překročit paušální hodnotu o více než 10 %, musí být složena jistota ve výši dovozního cla stanoveného na základě paušální dovozní hodnoty.
Není-li dovozní cena dotyčné zásilky v případě uvedeném v druhém pododstavci udána, závisí použití společného celního sazebníku na paušální dovozní hodnotě nebo na použití příslušných ustanovení celních předpisů, a to za podmínek, jež budou stanoveny v souladu s odstavcem 3.
3. Když se na dovezené produkty použijí odchylky uvedené v čl. 44 odst. 15, složí dovozci na pověřených celních úřadech za tyto produkty jistotu v okamžiku jejich propuštění do volného oběhu. Jistota se rovná částce, jež bude stanovena. Bude uvolněna, jakmile dovozce předloží celnímu úřadu členského státu, v němž je produkt propuštěn do volného oběhu, doklad, že z moštu byla získána šťáva používaná v jiných produktech mimo odvětví vína nebo že v případě vinifikace byla odpovídajícím způsobem označena, a dotyčný celní úřad tento doklad přijme.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 75. Upraví zejména kritéria, podle kterých se určí, jaké kontrolní mechanismy se užijí a jaké skutečnosti vzít v úvahu pro výpočet paušální dovozní hodnoty, výši jistoty podle odstavce 3 a pravidla pro uvolnění této jistoty.
Článek 61
1. Aby se vyloučily nebo potlačily nepříznivé účinky, které by na trhu Společenství mohl způsobit dovoz některých produktů uvedených v čl. 1 odst. 2, podléhá dovoz jednoho nebo více těchto produktů s celní sazbou stanovenou ve společném celním sazebníku dodatečnému dovoznímu clu, pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 5 Dohody o zemědělství uzavřené v souladu s článkem 300 Smlouvy v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání, kromě případů, kdy nehrozí nebezpečí, že dovozy naruší trh Společenství, nebo kdyby účinky byly s ohledem na zamýšlený cíl nepřiměřené.
2. Dodatečné clo lze uložit při dovozech za ceny nižší než jsou spouštěcí ceny, jež Společenství předá Světové obchodní organizaci.
Spouštěcí objemy, při jejichž překročení se ukládá dodatečné dovozní clo, se stanoví zejména na základě dovozů do Společenství uskutečněných v období tří let, které předchází roku, v němž se projeví nebo v němž hrozí, že se projeví, nepříznivé účinky uvedené v odstavci 1.
3. Dovozní ceny, které je nutné brát v úvahu při uložení dodatečného dovozního cla, se stanoví na základě dovozních cen CIF dané zásilky.
Dovozní ceny CIF se pro tento účel prověřují na základě reprezentativních cen daného produktu na světovém trhu nebo na dovozním trhu Společenství s tímto produktem.
4. Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku postupem podle článku 75. Tato pravidla se týkají zejména:
a) produktů, na něž se ukládají dodatečná dovozní cla v souladu s článkem 5 Dohody o zemědělství;
b) ostatních kritérií nezbytných k zajištění toho, aby byl odstavec 1 používán v souladu s článkem 5 uvedené dohody.
Článek 62
1. Celní kvóty pro produkty, na něž se vztahuje toto nařízení, vyplývající z dohod uzavřených podle článku 300 Smlouvy nebo z jiných aktů Rady otevírá a spravuje Komise podle prováděcích pravidel stanovených postupem podle článku 75.
2. Kvóty mohou být spravovány jedním z následujících způsobů nebo jejich kombinací:
a) způsob založený na časovém pořadí podaných žádostí (podle zásady "kdo dřív přijde, je dřív na řadě");
b) způsob rozdělování kvót úměrně k požadovaným množstvím v době podání žádosti (tzv. způsob "souběžného zkoumání");
c) způsob přihlížející k tradičním obchodním tokům (tzv. způsob "tradičních dovozců/nových žadatelů").
Mohou být stanoveny i jiné vhodné způsoby. Tyto způsoby nesmí vést k jakékoli diskriminaci mezi dotčenými hospodářskými subjekty.
3. Přijatý způsob správy vezme v případě potřeby v úvahu požadavky na zásobování trhu Společenství a nutnost zachovat rovnováhu na tomto trhu, přičemž může vycházet ze způsobů používaných v minulosti u kvót odpovídajících kvótám v odstavci 1, a to aniž jsou dotčena práva vyplývající z obchodních dohod uzavřených v rámci obchodních jednání Uruguayského kola.
4. Prováděcí pravidla uvedená v odstavci 1 stanoví otevírání kvót na jednoletém základě a, je-li to nutné, jejich vhodné časové rozvržení, určí způsob správy, který se má použít, a případně zahrnou:
a) záruky vztahující se na povahu a původ produktu a místo, odkud je dovezen,
b) ustanovení o uznávání dokladu, který slouží k ověření záruk uvedených v písmenu a),
c) podmínky pro vydávání dovozních licencí a dobu jejich platnosti.
Článek 63
1. V míře nezbytné pro vývoz
a) produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. a), b) a c),
b) cukrů kódů KN 1701, glukosy a glukosového sirupu kódů KN 17023091, 17023099, 17024090 a 17029050, také ve formě produktů kódů KN 17023051 a 17023059, které jsou začleněny do produktů kódů KN 20096011, 20096071, 20096079 a 22043099,
na základě cen těchto produktů v mezinárodním obchodě a v mezích vyplývajících z dohod uzavřených v souladu s článkem 300 Smlouvy, může být rozdíl mezi těmito cenami a cenami v rámci Společenství pokryt vývozní náhradou.
2. Pro přidělování množství, která lze vyvézt s náhradou, se stanoví postup, který:
a) je nejvhodnější pro povahu produktu a situaci na daném trhu, umožňuje nejúčinnější využití dostupných zdrojů a zohledňuje efektivnost a strukturu vývozů ze Společenství, aniž by však vedl k diskriminaci mezi malými a velkými hospodářskými subjekty;
b) je s přihlédnutím k požadavkům na správu pro hospodářské subjekty administrativně nejméně náročný;
c) vyhýbá se jakékoli diskriminaci mezi dotčenými hospodářskými subjekty.
3. Náhrada je stejná pro celé Společenství. Může být rozlišena podle místa určení, pokud to vyžaduje situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů.
Náhrady podle odst. 1 písm. a) se stanoví postupem podle článku 75. Stanovení se uskutečňuje v pravidelných intervalech.
Náhrady stanovené v pravidelných intervalech může Komise v případě nutnosti na žádost některého členského státu nebo z vlastního podnětu v mezidobí upravovat.
Článek 64 ve vztahu k produktům v něm uvedeným se použije jako doplňující.
4. Náhrada se poskytuje pouze na základě žádosti a po předložení příslušné vývozní licence.
5. Výší náhrady pro vývoz produktů uvedených v článku 1 je částka náhrady platná ke dni podání žádosti o licenci; v případě rozlišené náhrady je to částka, která je platná ke stejnému dni:
a) pro místo určení uvedené v licenci nebo
b) případně pro skutečné místo určení, pokud se liší od místa určení uvedeného v licenci. V takovém případě nesmí použitelná částka překročit částku, která je platná pro místo určení uvedené v licenci.
Aby se zamezilo zneužívání pružnosti ustanovení tohoto odstavce, mohou být přijata vhodná opatření.
6. Postupem podle článku 75 se lze odchýlit odstavců 4 a 5 v případě produktů uvedených v článku 1, pro něž se poskytují náhrady v rámci potravinové pomoci.
7. Dodržování omezení objemů vyplývajících z dohod uzavřených v souladu s článkem 300 Smlouvy je zajišťováno prostřednictvím vývozních licencí vydaných na referenční období v nich uvedená a použitelných na dotyčné produkty.
S ohledem na dodržování povinností vyplývajících z dohod uzavřených v rámci obchodních jednání Uruguayského kola není platnost vývozní licence dotčena uplynutím referenčního období.
8. Prováděcí pravidla k tomuto článku, včetně pravidel pro přerozdělení dosud nepřidělených nebo nevyužitých množství, která lze vyvézt, se stanoví postupem podle článku 75.
Článek 64
1. Tento článek se vztahuje na náhrady podle čl. 63 odst. 1.
2. Částka náhrady v případě produktů podle čl. 63 odst. 1 písm. b) odpovídá:
a) u surového a bílého cukru částce náhrady pro vývoz těchto produktů v nezměněném stavu stanovené v souladu s článkem 17 nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [53] a jeho prováděcích předpisech;
b) u glukosy a glukosového sirupu částce náhrady pro vývoz těchto produktů v nezměněném stavu stanovené v souladu s článkem 13 nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [54] a jeho prováděcích předpisech.
Aby mohl žadatel náhradu získat, musí ke zpracovaným produktům přiložit při jejich vývozu prohlášení, ve kterém je uvedeno množství surového cukru, bílého cukru, glukosy nebo glukosového sirupu použité při výrobě.
Správnost tohoto prohlášení podléhá kontrole příslušných orgánů dotyčného členského státu.
3. Při stanovení náhrad se berou v úvahu tyto skutečnosti:
a) stávající situace a předpokládaný vývoj:
i) cen a dostupnosti produktů uvedených v čl. 63 odst. 1 na trhu Společenství;
ii) cen těchto produktů v mezinárodním obchodu;
b) nejpříznivější náklady na uvedení produktů na trh a na jejich dopravu z trhů Společenství do přístavů nebo jiných míst vývozu ve Společenství, jakož i náklady na dopravu do zemí určení;
c) cíle společné organizace trhu s vínem, jimiž je zajištění rovnováhy na trhu a přirozený vývoj cen i obchodu;
d) omezení vyplývající z dohod uzavřených v souladu s článkem 300 Smlouvy;
e) nutnost vyhnout se narušení trhu Společenství;
f) hospodářské aspekty zamýšlených vývozů.
4. Ceny ve Společenství uvedené v čl. 63 odst. 1 se stanoví s ohledem na nejvýhodnější použitou vývozní cenu.
Ceny v mezinárodním obchodu uvedené v čl. 63 odst. 1 se stanoví s přihlédnutím
a) ke kurzům zjištěným na trzích třetích zemí,
b) k nejvýhodnějším dovozním cenám při dovozu ze třetích zemí do třetích zemí určení,
c) k produkčním cenám zjištěným ve vyvážejících třetích zemích, případně s ohledem na subvence, které jsou těmito zeměmi poskytovány,
d) k nabídkové ceně s dodáním na hranice Společenství.
5. Aniž je dotčen čl. 63 odst. 3 třetí pododstavec, stanoví se postupem podle článku 75 intervaly vydávání seznamu produktů, pro které je skutečně přiznána náhrada, a výše této náhrady.
6. Náhrada je vyplacena, jestliže se prokáže, že produkty:
a) mají původ ve Společenství
b) byly vyvezeny ze Společenství a
c) v případě rozlišené náhrady dosáhly místa určení uvedeného v licenci nebo jiného místa určení, pro které byla náhrada stanovena, aniž je dotčen čl. 63 odst. 5 písm. b). Postupem podle článku 75 však mohou být stanoveny odchylky od tohoto pravidla, pokud budou vymezeny podmínky, jež jsou schopny poskytnout rovnocenné záruky.
Doplňující pravidla mohou být stanovena postupem podle článku 75.
7. Aniž je dotčen odst. 6 písm. a), nepřizná se náhrada v případě vývozu produktů, které jsou dovezeny ze třetích zemí a opětovně vyvezeny do třetích zemí, pokud neexistuje odchylka stanovená postupem podle článku 75.
Článek 65
1. V míře nezbytné pro řádné fungování společné organizace trhu s vínem může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou ve zvláštních případech zcela nebo částečně vyloučit používání režimu aktivního zušlechťovacího styku v případě produktů uvedených v článku 1.
2. Komise odchylně od odstavce 1 v případech, ve kterých situace uvedená v odstavci 1 vyžaduje obzvláště nutně zakročení a je-li trh Společenství narušen nebo hrozí jeho narušení aktivním nebo pasivním zušlechťovacím stykem, rozhodne z vlastního podnětu nebo na návrh některého členského státu o vhodných opatřeních; opatření jsou sdělena Radě a členským státům, jejich doba platnosti nesmí překročit šest měsíců a jsou okamžitě použitelná. Pokud některý členský stát předloží Komisi žádost, Komise přijme rozhodnutí do jednoho týdne od jejího obdržení.
3. Rozhodnutí přijaté Komisí může kterýkoli členský stát předložit do jednoho týdne ode dne jeho sdělení Radě k přezkoumání. Rada může kvalifikovanou většinou rozhodnutí Komise potvrdit, změnit nebo zrušit. Nepřijme-li Rada do tří měsíců žádné rozhodnutí, je rozhodnutí Komise považováno za zrušené.
Článek 66
1. Na sazební zařazení produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, se použijí obecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a zvláštní pravidla pro její používání; celní nomenklatura vyplývající z používání tohoto nařízení se přejímá do společného celního sazebníku.
2. Pokud toto nařízení nebo právní předpisy přijaté na jeho základě nestanoví jinak, je zakázáno:
a) vybírání jakýchkoli poplatků s účinkem rovnocenným clu,
b) uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Článek 67
1. Dovoz produktů uvedených v tomto nařízení, k nimž byl přidán alkohol, se zakazuje; tento zákaz se nevztahuje na produkty, které odpovídají produktům pocházejícím ze Společenství, u nichž je tento přídavek povolen.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména podmínky, za kterých si produkty odpovídají, a odchylky od odstavce 1 se stanoví postupem podle článku 75.
Článek 68
1. Produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a) a b) mohou být dováženy pouze tehdy, jsou-li splněny tyto podmínky:
a) v případě všech produktů:
i) odpovídají-li ustanovením pro produkci, uvádění do oběhu a případně pro dodání k přímé lidské spotřebě ve třetí zemi, z níž pocházejí, přičemž splnění této podmínky se prokáže prostřednictvím osvědčení poskytnutého subjektem třetí země, z níž produkty pocházejí, který je uveden na seznamu, jenž bude sestaven;
ii) jsou-li určeny k přímé lidské spotřebě a je-li k nim přiložena zpráva o výsledku rozboru vypracovaná subjektem nebo útvarem pověřenými třetí zemí, z níž produkt pochází;
b) v případě vína určeného k přímé lidské spotřebě kromě likérového a šumivého vína:
i) vykazuje-li skutečný obsah alkoholu nejméně 9 % objemových a celkový obsah alkoholu nejvýše 15 % objemových;
ii) vykazuje-li celkový obsah kyselin, vyjádřeno jako kyselina vinná, nejméně 3,5 gramu na litr, tj. 46,6 miliekvivalentů na litr.
2. Postupem podle článku 75 lze stanovit:
a) charakteristické vlastnosti, které musí vykazovat likérové a šumivé víno, jakož i odchylky od odst. 1 písm. b);
b) že produkty uvedené v odstavci 1, které jsou přepravovány v omezeném množství a baleny v malých nádobách, jsou osvobozeny od předkládání osvědčení a zprávy o výsledku rozboru ve smyslu odst. 1 písm. a);
c) že určitá vína s potvrzením o označení původu nebo s osvědčením o původu jsou zcela nebo částečně osvobozena od všech údajů, které jsou stanoveny pro osvědčení a zprávu o výsledku rozboru ve smyslu odst. 1 písm. a).
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 75.
Článek 69
1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v čl. 1 odst. 2 vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle stanovené v článku 33 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijímána vhodná opatření po dobu, po kterou toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
Při posuzování otázky, zda situace odpovídá užití těchto opatření, se zohledňuje především:
a) množství, na které byly uděleny nebo požadovány dovozní licence, a situace na trhu s vínem ve Společenství;
b) případně rozsah intervencí.
Rada stanoví na návrh Komise kvalifikovanou většinou obecná prováděcí pravidla k tomuto odstavci a určí, v jakých případech a v rámci jakých mezí mohou členské státy přijmout ochranná opatření.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních, která jsou sdělena členským státům a jsou okamžitě použitelná. Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise přijme rozhodnutí do tří pracovních dnů od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterém rozhodne Komise, může kterýkoli členský stát do tří pracovních dnů ode dne jeho sdělení předložit Radě k přezkoumání. Rada se sejde neprodleně. Kvalifikovanou většinou může dotyčné opatření změnit nebo zrušit.
4. Ustanovení tohoto článku jsou prováděna se zřetelem na povinnosti vyplývající z mezinárodních dohod uzavřených podle čl. 300 odst. 2 Smlouvy.
HLAVA VIII
OBECNÁ, PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 70
1. Produkty v působnosti tohoto nařízení mohou být uváděny do oběhu uvnitř Společenství pouze s průvodním dokladem kontrolovaným státní správou.
2. Všechny fyzické či právnické osoby a jejich seskupení, které za účelem výkonu svého povolání drží tyto produkty, především producenti, stáčírny a zpracovatelé, jakož i obchodníci, jež budou určeni, musí vést o uvedených produktech evidenční knihu zaznamenávající vstupy a výstupy těchto produktů.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména povahu a vzor dokladu uvedeného v odstavci 1, jakož i odchylky od tohoto článku, se stanoví postupem podle článku 75.
Článek 71
1. Není-li tímto nařízením stanoveno jinak, vztahují se články 87, 88 a 89 Smlouvy na produkci produktů v působnosti tohoto nařízení a obchod s nimi.
2. Hlava II kapitola II nebrání poskytování vnitrostátních podpor, které sledují obdobné cíle jako uvedená kapitola. Na tyto podpory se však vztahuje odstavec 1.
Článek 72
1. Členské státy určí jeden nebo více orgánů pověřených dohledem nad dodržováním předpisů Společenství v odvětví vína. Určí rovněž laboratoře pověřené prováděním úředních rozborů v odvětví vína.
2. Členské státy sdělí Komisi názvy a adresy těchto orgánů a laboratoří. Komise předá tyto údaje ostatním členským státům.
3. Komise sestaví skupinu speciálních pracovníků pověřených spoluprací s příslušnými orgány členských států při kontrolách na místě, aby zajistili jednotné používání právní úpravy odvětví vína.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 75.
Tato ustanovení mohou zahrnovat zejména:
a) zajištění jednotného používání předpisů Společenství týkajících se odvětví vína, zejména s ohledem na kontrolu;
b) vztahy mezi pověřenými orgány;
c) specifické finanční předpisy za účelem zlepšování kontroly;
d) správní sankce;
e) pravomoci a povinnosti pověřených inspektorů.
Článek 73
Členské státy a Komise si vzájemně sdělí údaje nezbytné k provádění tohoto nařízení. Pravidla tohoto sdělování, včetně druhu a rozsahu sdělovaných údajů, jakož i lhůty pro sdělení a šíření těchto údajů se stanoví postupem podle článku 75.
Článek 74
Zřizuje se řídící výbor pro víno (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Článek 75
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme své stanovisko ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl. 205 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Při hlasování ve výboru je hlasům členských států přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.
Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná. Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v druhém pododstavci přijmout odlišné rozhodnutí.
Článek 76
Výbor může posoudit jakoukoli jinou otázku, kterou mu předloží jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 77
1. Toto nařízení musí být prováděno tak, aby se současně a vhodným způsobem zohlednily cíle stanovené v článcích 33 a 131 Smlouvy.
2. Toto nařízení je prováděno se zřetelem na povinnosti vyplývající z dohod uzavřených podle čl. 300 odst. 2 Smlouvy.
Článek 78
1. Nařízení (ES) č. 1258/1999 a jeho prováděcí pravidla se vztahují na produkty v působnosti tohoto nařízení.
2. Prémie podle hlavy II kapitoly II, podpora podle hlavy II kapitoly III, podpora podle hlavy III kapitoly I, nákup a podpora podle hlavy III kapitoly II, podpory podle hlavy III kapitoly III, jakož i náhrady podle hlavy VII jsou považovány za intervence ke stabilizaci zemědělského trhu ve smyslu čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 1258/1999.
3. Aniž jsou dotčena přísnější ustanovení, podpora Společenství, která může být poskytnuta na základě hlavy III, a náhrady, které mohou být poskytnuty na základě hlavy VII, mohou být poskytovány pouze na produkty, které byly vyrobeny ve Společenství z hroznů sklizených ve Společenství.
Článek 79
Aby se předešlo nadbytečnému množství stolního vína a vína vhodného k získávání stolního vína, mohou členské státy stanovit horní mez výnosu vyjádřenou v hektolitrech na hektar, při jejímž překročení ztrácí producent nárok na náhrady podle tohoto nařízení.
Článek 80
Postupem podle článku 75 se přijímají opatření
a) k usnadnění přechodu od předpisů uvedených v článku 81 k právní úpravě podle tohoto nařízení a
b) v případě potřeby k řešení zvláštních praktických problémů. Tato opatření se mohou odchylovat od příslušných ustanovení tohoto nařízení, pokud je to řádně odůvodněno.
Článek 81
Zrušují se nařízení (EHS) č. 346/79, (EHS) č. 351/79, (EHS) č. 460/79, (EHS) č. 456/80, (EHS) č. 457/80, (EHS) č. 458/80, (EHS) č. 1873/84, (EHS) č. 895/85, (EHS) č. 822/87, (EHS) č. 823/87, (EHS) č. 1442/88, (EHS) č. 3877/88, (EHS) č. 4252/88, (EHS) č. 2046/89, (EHS) č. 2048/89, (EHS) č. 2389/89, (EHS) č. 2390/89, (EHS) č. 2391/89, (EHS) č. 2392/89, (EHS) č. 3677/89, (EHS) č. 3895/91, (EHS) č. 2332/92 a (EHS) č. 2333/92.
Článek 82
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. srpna 2000.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. května 1999.
VERORDNUNG (EG) Nr. 1493/1999 DES RATES
vom 17. Mai 1999
über die gemeinsame Marktorganisation für Wein
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, insbesondere auf die Artikel 36 und 37,
auf Vorschlag der Kommission(1),
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments(2),
nach Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses(3),
nach Stellungnahme des Ausschusses der Regionen(4),
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1) Das Funktionieren des gemeinsamen Markts für landwirtschaftliche Erzeugnisse und dessen Weiterentwicklung erfordern gleichzeitig die Schaffung einer gemeinsamen Agrarpolitik, die insbesondere eine gemeinsame Organisation der Agrarmärkte umfassen muß, welche je nach Erzeugnis unterschiedliche Form haben kann.
(2) Mit der gemeinsamen Agrarpolitik sollen die Ziele von Artikel 33 des Vertrags erreicht und insbesondere im Weinsektor die Märkte stabilisiert und der betreffenden landwirtschaftlichen Bevölkerung eine angemessene Lebenshaltung gesichert werden. Diese Ziele können durch eine Anpassung der Ressourcen an den Bedarf, namentlich durch eine qualitätsorientierte Politik der Anpassung des Weinbaupotentials, erreicht werden.
(3) Der bestehende Rahmen der gemeinsamen Marktorganisation für Wein wurde durch die Verordnung (EWG) Nr. 822/87(5), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 1627/98(6), geschaffen. Die Erfahrung hat gezeigt, daß er ersetzt werden sollte, um der gegenwärtigen Lage im Weinsektor gerecht zu werden, vor allem der Tatsache, daß zwar weniger strukturelle Überschüsse anfallen, aber dennoch nach wie vor über mehrere Jahre Überschüsse auftreten können, weil der Sektor von einer Ernte zur anderen starken Produktionsschwankungen unterliegen kann.
(4) Die Umsetzung der im Rahmen der Uruguay-Runde von 1995 geschlossenen Übereinkünfte führte zu einem offeneren Gemeinschaftsmarkt, auf dem die herkömmlichen Interventionsmaßnahmen viel an Wirkung eingebüßt haben, und zu weniger Spielraum für subventionierte Ausfuhren, weswegen die Gemeinschaftserzeuger ihre Wettbewerbsfähigkeit verbessern müssen. Die meisten Ausfuhren erfolgen bereits ohne Erstattungen.
(5) Die zur Zeit größte Marktschwierigkeit für bestimmte Segmente des gemeinschaftlichen Weinsektors besteht darin, daß sie nur unzureichend imstande sind, mit dem Wandel der Wettbewerbsbedingungen im Binnen- und Außenmarkt ausreichend Schritt zu halten. Die derzeitige gemeinsame Marktorganisation ist Lösungen für Weinanbauflächen, deren Erzeugung offensichtlich keinen lohnenden Absatz mehr finden kann, schuldig geblieben. Auch bietet sie zu wenig Flexibilität und Entwicklungsmöglichkeiten für diejenigen Flächen, deren Märkte expandieren.
(6) Die Kommission hatte bereits 1994 einen Vorschlag zur Reform der gemeinsamen Marktorganisation für Wein vorgelegt, der jedoch nicht angenommen wurde. Seitdem hat sich die Marktlage gewandelt.
(7) Daher sollte die gemeinsame Marktorganisation für Wein reformiert und so flexibel ausgestaltet werden, daß mit neuen Entwicklungen Schritt gehalten werden kann und folgende große Ziele erreicht werden: Auf dem Gemeinschaftsmarkt muß ein stabileres Gleichgewicht zwischen Angebot und Nachfrage gehalten werden; die Erzeuger müssen in die Lage versetzt werden, die expandierenden Märkte zu erschließen; der Sektor muß in die Lage versetzt werden, langfristig wettbewerbsfähiger zu werden; die Verwendung der Intervention als künstliche Absatzmöglichkeit für Überschüsse ist abzuschaffen; der Weinmarkt muß gestützt und damit auch dazu beigetragen werden, daß die Teile des Trinkalkoholsektors, die traditionell Produkte aus der Destillation von Wein verwenden, kontinuierlich mit diesen Produkten versorgt werden; die regionalen Unterschiede müssen berücksichtigt werden; die potentielle Rolle der Erzeuger- und Branchenorganisationen muß formell anerkannt werden.
(8) Die Verordnung (EWG) Nr. 822/87 wurde durch folgende Verordnungen durchgeführt und ergänzt: (EWG) Nr. 346/79(7); (EWG) Nr. 351/79(8), zuletzt geändert durch die Verordnung (EWG) Nr. 1029/91(9); (EWG) Nr. 460/79(10), zuletzt geändert durch die Verordnung (EWG) Nr. 3805/85(11); (EWG) Nr. 456/80(12), zuletzt geändert durch die Verordnung (EWG) Nr. 1597/83(13); (EWG) Nr. 457/80(14); (EWG) Nr. 458/80(15), zuletzt geändert durch die Verordnung (EWG) Nr. 596/91(16); (EWG) Nr. 1873/84(17), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 2612/97(18); (EWG) Nr. 895/85(19), geändert durch die Verordnung (EWG) Nr. 3768/85(20); (EWG) Nr. 823/87(21), zuletzt geändert duch die Verordnung (EG) Nr. 1426/96(22); (EWG) Nr. 1442/88(23), zuletzt geändert duch die Verordnung (EG) Nr. 859/1999(24); (EWG) Nr. 3877/88(25); (EWG) Nr. 4252/88(26), zuletzt geändert duch die Verordnung (EG) Nr. 1629/98(27); (EWG) Nr. 2046/89(28), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 2468/96(29); (EWG) Nr. 2048/89(30); (EWG) Nr. 2389/89(31), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 2088/97(32); (EWG) Nr. 2390/89(33), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 2611/97(34); (EWG) Nr. 2391/89(35); (EWG) Nr. 2392/89(36), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 1427/96(37); (EWG) Nr. 3677/89(38), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 2796/94(39); (EWG) Nr. 3895/91(40); (EWG) Nr. 2332/92(41), zuletzt geändert duch die Verordnung (EG) Nr. 1629/98, und (EWG) Nr. 2333/92(42), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 1429/96(43). Diese Verordnungen sind wiederholt in wesentlichen Punkten geändert worden. Es empfiehlt sich daher aus Gründen der Klarheit, die genannte Verordnung im Rahmen einer erneuten Änderung in einem einzigen Text neu zu fassen.
(9) Nach der Verordnung (EWG) Nr. 822/87 fiel der Erlaß allgemeiner Durchführungsbestimmungen in die Zuständigkeit des Rates. Dadurch entstand ein kompliziertes Geflecht an Rechtsvorschriften. Diese Verordnungen regelten sehr viele technische Einzelheiten, die oft geändert werden mußten. Diese Verordnung sollte daher generell bereits alle für ihre Durchführung notwendigen Leitlinien enthalten. Der Rat sollte gemäß Artikel 211 des Vertrags alle notwendigen Durchführungsbefugnisse der Kommission übertragen.
(10) Die Vorschriften betreffend die gemeinsame Marktorganisation für Wein sind äußerst kompliziert. In einigen Fällen tragen sie den regionalen Unterschieden nicht genügend Rechnung. Daher sollten die Regeln soweit wie möglich vereinfacht und in einem gemeinschaftlichen Rahmen möglichst erzeugernahe Strategien entwickelt und durchgeführt werden.
(11) Zur Nutzung und Konsolidierung des stabileren Marktgleichgewichts und zur besseren Anpassung des Angebots an die Nachfrage für bestimmte Arten von Erzeugnissen sollten Rahmenbedingungen für die Bewirtschaftung des Weinbaupotentials geschaffen werden, mit denen mittelfristige Pflanzbeschränkungen, Prämien für die endgültige Aufgabe von Rebflächen und Beihilfen für die Umstrukturierung und Umstellung von Rebflächen geregelt werden.
(12) Die nicht weinbauspezifischen Strukturmaßnahmen fallen in den Geltungsbereich der Verordnung (EG) Nr. 1257/99 des Rates vom 17. Mai 1999 über die Förderung der Entwicklung des ländlichen Raums durch den Europäischen Ausrichtungs- und Garantiefonds für die Landwirtschaft (EAGFL) und zur Änderung bzw. Aufhebung bestimmter Verordnungen(44). Da Absatzförderungsmaßnahmen erheblich zur Verbesserung der Wettbewerbsfähigkeit des Sektors beitragen, sollte besonders auf die Förderung des Absatzes von Gemeinschaftswein in Drittländern hingewirkt werden. Zwecks Abstimmung mit der allgemeinen Absatzförderungspolitik der Gemeinschaft sollten die weinbauspezifischen Maßnahmen jedoch in den Geltungsbereich einer diesbezüglichen horizontalen Vorschrift aufgenommen werden. Die Kommission hat zu diesem Zweck einen Vorschlag für eine Verordnung (EG) über Informations- und Absatzförderungsmaßnahmen für Agrarerzeugnisse in Drittländern(45) vorgelegt.
(13) Die Stabilisierung des Marktgleichgewichts ist, wenn auch recht schleppend und unter Schwierigkeiten, vorangekommen. Dies ist vor allem den bestehenden Pflanzbeschränkungen zu verdanken. Die Erfahrung hat gezeigt, daß es offenbar nicht möglich ist, andere Maßnahmen zur Nutzung und Konsolidierung des stabileren Marktgleichgewichts einzusetzen. Im allgemeinen Interesse ist es daher notwendig, die Ausübung der Eigentumsrechte des Erzeugers in dieser Weise zu beschränken.
(14) Damit sämtliche Strukturmaßnahmen ihre Wirkung entfalten können, sollten daher für einen mittelfristig begrenzten Zeitraum Pflanzbeschränkungen beibehalten werden und das Pflanzen von Reben für die Weinerzeugung bis zum 31. Juli 2010 verboten bleiben, soweit in dieser Verordnung nichts anderes bestimmt ist.
(15) Die gegenwärtig zulässige Neuanpflanzung für die Anlegung von Beständen für die Erzeugung von Edelreisern, im Zuge der Flurbereinigung und der Zwangsenteignung sowie für Weinbauversuche hat nachgewiesenermaßen keine nennenswerte Störung des Weinmarkts zur Folge gehabt; diese Möglichkeit sollte daher vorbehaltlich der nötigen Kontrollen beibehalten werden. Aus ähnlichen Gründen sollte auch die Anpflanzung von Reben, deren Erzeugung für den Eigenbedarf der Familie des Erzeugers bestimmt ist, zulässig sein.
(16) Die gegenwärtig zulässige Neuanpflanzung von Reben zur Erzeugung von Qualitätswein bestimmter Anbaugebiete (b. A.) und Tafelwein, der mit einer geographischen Angabe bezeichnet wird, hat sich als nützliches Element der Qualitätspolitik erwiesen, mit der das Angebot besser an die Nachfrage angepaßt werden soll. Dieses Ziel sollte allerdings künftig mit Hilfe eines Systems einer Reserve von Pflanzungsrechten verfolgt werden, sobald eine solche Regelung einmal voll funktionsfähig ist. Die bestehende Erlaubnis sollte daher zunächst vorbehaltlich der notwendigen Kontrollen für eine Übergangszeit bis zum 1. Juli 2003 fortgeschrieben werden; zu diesem Zeitpunkt sollte die Reserveregelung dann voll funktionsfähig sein.
(17) Die derzeit zulässige Wiederbepflanzung mit Reben ist notwendig, um die normale Erneuerung ausgedienter Altrebflächen zu ermöglichen. Die bestehende Regelung sollte daher vorbehaltlich der notwendigen Kontrollen beibehalten werden. Der größeren Flexibilität halber sollte die Regelung vorbehaltlich der notwendigen Kontrollen aber auch die Möglichkeit bieten, Wiederbepflanzungsrechte zu erwerben und auszuüben, bevor die betreffende Rodung durchgeführt wird. Die nach älteren Rechtsvorschriften der Gemeinschaft oder der Mitgliedstaaten erworbenen Wiederbepflanzungsrechte sollten anerkannt werden. Des weiteren sollte es vorbehaltlich strenger Kontrollen möglich sein, Wiederbepflanzungsrechte einem anderen Betrieb zu übertragen, sofern diese Übertragung mit der Qualitätspolitik im Einklang steht oder Bestände für die Erzeugung von Edelreisern betrifft oder durch die Übertragung von Betriebsteilen bedingt ist. Im Interesse des reibungslosen Funktionierens der gemeinsamen Marktorganisation sollten solche Transfers nur innerhalb eines Mitgliedstaats möglich sein.
(18) Zur besseren Bewirtschaftung des Weinbaupotentials, zur Förderung der effizienten Ausübung der Pflanzungsrechte und damit zur weiteren Abmilderung der Auswirkungen der Pflanzbeschränkung sollte ein System nationaler und/oder regionaler Reserven geschaffen werden.
(19) Den Mitgliedstaaten sollte vorbehaltlich der notwendigen Kontrollen bei der Bewirtschaftung der Reserven ein breiter Ermessensspielraum eingeräumt werden, damit sie die Ausübung der Pflanzungsrechte aus diesen Reserven besser an den lokalen Bedarf anpassen können. Dabei sollte auch die Möglichkeit des Aufkaufs von Pflanzungsrechten für die Reserve sowie des Verkaufs von Pflanzungsrechten aus der Reserve vorgesehen werden. Zu diesem Zweck sollten die Mitgliedstaaten das Recht haben, das Reservesystem nicht anzuwenden, sofern sie nachweisen können, daß sie über ein effizientes System zur Verwaltung von Pflanzungsrechten verfügen.
(20) Besondere Fördermaßnahmen für Jungweinbauern können nicht nur deren Niederlassung erleichtern, sondern auch die strukturelle Anpassung ihrer Betriebe nach der Erstniederlassung. Daher sollten diesen Erzeugern kostenlose Pflanzungsrechte aus der Reserve zugute kommen.
(21) Damit sichergestellt ist, daß die Ressourcen optimal genutzt werden und das Angebot besser an die Nachfrage angepaßt wird, sollten die Pflanzungsrechte von ihren Inhabern innerhalb eines vertretbaren Zeitraums ausgeschöpft oder andernfalls der Reserve zugeführt bzw. wieder zugeführt werden. Aus denselben Gründen sollten die der Reserve zugeführten Rechte innerhalb eines vertretbaren Zeitraums vergeben werden.
(22) Das stabilere Marktgleichgewicht und der expandierende Weltmarkt könnten eine Ausweitung der Pflanzungsrechte rechtfertigen, die den betreffenden Mitgliedstaaten sowie - ein Teil davon - einer Gemeinschaftsreserve zugeteilt werden sollten, aus der sie im Fall einer zusätzlichen Marktnachfrage erneut vergeben würden. Diese Ausweitung sollte um die Neuanpflanzungsrechte verringert werden, die für Qualitätsweine b. A. und mit einer geographischen Angabe bezeichnete Tafelweine gewährt wurden.
(23) Trotz strikter Pflanzungsbeschränkungen wurden unter Verstoß gegen diese Beschränkungen Rebflächen bepflanzt. Die bestehenden Sanktionen, die sicherstellen sollen, daß die Erzeugnisse solcher Flächen den Weinmarkt nicht stören, haben sich als schwer durchsetzbar erwiesen. Daher sollten die rechtswidrig bepflanzten Rebflächen gerodet werden. Diese Rodungspflicht sollte für alle rechtswidrigen Pflanzungen gelten, die nach der Veröffentlichung des Vorschlags für diese Verordnung erfolgt sind, da die Erzeuger ab diesem Zeitpunkt über die geplante Einführung dieser Bestimmung unterrichtet waren.
(24) Unbeschadet der geltenden nationalen Maßnahmen ist es aus Gründen der Rechtssicherheit nicht möglich, auf Gemeinschaftsebene die Rodung der Flächen, die vor der Veröffentlichung des Vorschlags für diese Verordnung unter Verstoß gegen diese Beschränkungen bepflanzt wurden, zur Auflage zu machen. Im Interesse einer besseren Kontrolle über das Weinbaupotential sollten die Mitgliedstaaten daher für einen bestimmten Zeitraum ermächtigt werden, diese Flächen vorbehaltlich der erforderlichen Kontrollen nachträglich zu genehmigen. Bei dieser nachträglichen Genehmigung kann nach den Umständen der betreffenden Anpflanzung unterschieden werden, insbesondere wenn die Gefahr besteht, daß eine solche Anpflanzung zu einem Anstieg der Erzeugung führt. Ist dies der Fall, so können gegen den betreffenden Erzeuger entsprechende Verwaltungssanktionen verhängt werden.
(25) Die Mitgliedstaaten sollten die Möglichkeit haben, den lokalen Bedingungen Rechnung zu tragen, und daher gegebenenfalls strengere Vorschriften für die Neuanpflanzung, die Wiederbepflanzung oder die Umveredelung erlassen können.
(26) Es gibt Weinanbauflächen, deren Erzeugung nicht der Nachfrage entspricht. Zur Förderung der besseren Anpassung des Sektors insgesamt sollte die endgültige Aufgabe des Weinbaus auf solchen Flächen gefördert werden. Hierzu sollte eine Prämie vorgesehen werden. Die Verwaltung dieser Prämie nach Maßgabe gemeinschaftlicher Rahmenbedingungen und vorbehaltlich der notwendigen Kontrollen sollte den Mitgliedstaaten übertragen werden, damit die Prämie zielgerechter für die betroffenen Regionen eingesetzt werden kann. Deshalb sollten die Mitgliedstaaten insbesondere die betreffenden Regionen bestimmen und die Prämienhöhe auf der Grundlage objektiver Kriterien bis zu einer allgemeinen Obergrenze festsetzen können.
(27) Die Erzeugung der Mitgliedstaaten, die weniger als 25000 Hektoliter pro Jahr erzeugen, wirkt sich nicht ernstlich auf das Marktgleichgewicht aus. Daher sollten diese Mitgliedstaaten von den Pflanzungsbeschränkungen, aber auch von der Prämie für die endgültige Aufgabe von Rebflächen ausgenommen werden.
(28) Es gibt noch weitere Weinanbauflächen, deren Erzeugung zwar nicht der Nachfrage entspricht, aber durch eine Umstrukturierung der Rebflächen in Form einer Sortenumstellung, Umbepflanzung von Rebflächen oder Verbesserung der Weinbautechniken besser abgestimmt werden könnte. Dafür sollte vorbehaltlich der notwendigen Kontrollen Unterstützung gewährt werden.
(29) Damit diese Umstrukturierung und Umstellung kontrolliert erfolgt, sollte sie geplant werden. Die Pläne sollten möglichst erzeugernah ausgearbeitet werden, damit sichergestellt ist, daß den regionalen Unterschieden Rechnung getragen wird. Die letztliche Verantwortung für diese Pläne sollte jedoch bei den Mitgliedstaaten bleiben, damit sichergestellt ist, daß sie mit dem Gemeinschaftsrecht in Einklang stehen.
(30) Die beiden wichtigsten finanziellen Auswirkungen der Umstrukturierung und Umstellung für den Erzeuger sind die Einkommenseinbußen während der Umstellung und die Kosten für die Durchführung dieser Maßnahmen. Die Unterstützung sollte daher diesen beiden Aspekten Rechnung tragen. In dem Umstrukturierungsprozeß besteht innerhalb bestimmter Grenzen Raum für zusätzliche einzelstaatliche Maßnahmen.
(31) Für eine bessere Bewirtschaftung des Weinbaupotentials sollten die Mitgliedstaaten oder die betreffenden Regionen eine Aufstellung darüber vornehmen. Als Anreiz für die Mitgliedstaaten, eine solche Aufstellung auszuarbeiten, sollte die Möglichkeit der nachträglichen Genehmigung der rechtswidrig angelegten Rebflächen, der Ausweitung der Pflanzungsrechte und der Unterstützung für die Umstrukturierung und Umstellung denjenigen Mitgliedstaaten vorbehalten bleiben, die die Aufstellung vorgenommen haben. Im Fall regionaler Aufstellungen dürfen die Regionen, die die Aufstellung vorgenommen haben, von den Vorteilen aus den Maßnahmen zur nachträglichen Genehmigung, zur Umstrukturierung und zur Umstellung nicht deshalb ausgeschlossen werden, weil andere Regionen diese Aufstellung nicht vorgenommen haben. Alle regionalen Aufstellungen müssen jedoch vor dem 31. Dezember 2001 fertiggestellt sein.
(32) Die Klassifizierung der Rebsorten für die Weinerzeugung sollte möglichst erzeugernah durchgeführt werden. Daher sollte die Gemeinschaft diese Aufgabe den Mitgliedstaaten übertragen.
(33) Die Verordnung (EWG) Nr. 2392/86 des Rates vom 24. Juli 1986 zur Einführung der gemeinschaftlichen Weinbaukartei(46), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 1631/98(47), sollte in Kraft bleiben, damit diejenigen Mitgliedstaaten, die noch immer mit der Erstellung dieser Kartei beschäftigt sind, diese abschließen können. Es sollten jedoch Bestimmungen für eine nachträgliche Änderung oder Aufhebung vorgesehen werden.
(34) Zur Erhaltung des Marktgleichgewichts sollte eine Beihilfe für die private Lagerhaltung von Tafelwein und bestimmten Arten von Traubenmosten eingeführt werden. Diese Maßnahme sollte möglichst flexibel sein und leicht an Marktentwicklungen angepaßt werden können. Dazu sollte es insbesondere möglich sein, ihre Anwendung kurzfristig auszusetzen.
(35) Damit die Intervention nicht mehr als künstliche Absatzmöglichkeit für Überschüsse genutzt wird, sollte die Destillationsregelung geändert werden. Folgende Arten der Destillation sollten vorgesehen werden: die obligatorische Destillation von Nebenerzeugnissen der Weinbereitung, die obligatorische Destillation von Wein, der aus Trauben erzeugt wurde, die nicht ausschließlich als Keltertraubensorten eingestuft sind, die Destillation zur Stützung des Weinmarktes und im Interesse der kontinuierlichen Versorgung der Teile des Trinkalkoholmarkts, die traditionell Produkte aus der Destillation von Wein verwenden, mit diesem Alkohol und die Destillation für Dringlichkeitsfälle. Alle anderen Formen der Destillation sollten abgeschafft werden. Diese Maßnahmen sollten so flexibel wie möglich sein, um dem Marktbedarf und besonderen regionalen Bedingungen gerecht zu werden.
(36) Übermäßiges Auspressen sollte wegen der geringen Qualität des damit gewonnenen Weins verboten und zu dessen Verhütung die obligatorische Destillation von Trester und Weintrub vorgeschrieben werden. Um den Produktionsbedingungen in bestimmten Weinbaugebieten Rechnung zu tragen, können jedoch Ausnahmen von dieser Pflicht vorgesehen werden. Da die Produktions- und Marktstrukturen in der Weinbauzone A, im deutschen Teil der Weinbauzone B und in den Weinbaugebieten Österreichs so sind, daß die Ziele der Maßnahme erreicht werden, sollte für die Erzeuger dieser Gebiete die obligatorische Destillation der Nebenerzeugnisse der Weinbereitung durch die Verpflichtung ersetzt werden, diese Nebenerzeugnisse unter Kontrolle zu beseitigen.
(37) Wein, der aus nicht ausschließlich als Keltertrauben eingestuften Trauben erzeugt wurde, sollte zunächst traditionellen Verwendungen im Spirituosensektor und anderen traditionellen Abnehmern zugeführt werden. Für über die normalerweise den genannten Zwecken zugeführten Weinmengen hinausgehende Mengen solchen Weins sollte die obligatorische Destillation vorgeschrieben werden.
(38) Bestimmte Teile des Trinkalkoholsektors sind ein wichtiger traditioneller Abnehmer von Produkten aus der Destillation von Wein und anderen Reberzeugnissen. Daher sollte eine gemeinschaftliche Unterstützung für die Destillation von Tafelwein und zur Gewinnung von Tafelwein geeignetem Wein zur Versorgung dieses Marktes in Form einer primären Beihilfe für die Destillation dieses Weins und einer sekundären Beihilfe für die Lagerhaltung des dabei anfallenden Destillats vorgesehen werden.
(39) Zur Behebung außergewöhnlicher Marktstörungen und/oder zur Lösung ernsthafter Qualitätsprobleme sollte eine Destillationsregelung für Dringlichkeitsfälle getroffen werden. Damit besondere Problemfälle berücksichtigt werden können, sollten Höhe und Form dieser Beihilfe, auch für den Fall, daß ein nachweislicher Verfall des Marktpreises für eine Weinart festgestellt wird, von der Kommission festgesetzt werden. Die Inanspruchnahme dieser Regelung sollte den Erzeugern freigestellt sein. Für den Fall, daß diese Maßnahme für eine bestimmte Weinart (in einem bestimmten Gebiet) in drei aufeinanderfolgenden Jahren angewandt wird, sollte vorgesehen werden, daß die Kommission dem Europäischen Parlament und dem Rat einen Bericht und gegebenenfalls entsprechende Vorschläge vorlegt.
(40) Der Absatz von durch Destillation gewonnenem Alkohol sollte in einer Weise geschehen, die eine größere Transparenz und Kontrolle ermöglicht und bei der eine Störung der traditionellen Alkoholmärkte ausgeschlossen ist.
(41) Aufgrund der verschiedenen, nach dieser Verordnung zulässigen önologischen Verfahren führen zur Zeit nicht alle Gemeinschaftserzeuger die Anhebung des natürlichen Alkoholgehalts unter den gleichen wirtschaftlichen Bedingungen durch. Zur Beseitigung dieser Diskriminierung sollten Anreize für die Verwendung von Reberzeugnissen zur Anreicherung geboten werden, was deren Absatzmöglichkeiten verbessert und Überschüsse zu vermeiden hilft. Dazu sollten die Preise der verschiedenen zur Anreicherung verwendeten Erzeugnisse angeglichen werden. Dies kann im Wege einer Beihilferegelung für konzentrierten Traubenmost und rektifiziertes Traubenmostkonzentrat aus bestimmten Regionen, die zur Anreicherung verwendet werden, geschehen.
(42) Um ein stabileres Gleichgewicht zwischen der Erzeugung und den Verwendungen zu erreichen, ist es weiterhin notwendig, die Verwendung von Reberzeugnissen zu steigern. Es erscheint gerechtfertigt, sogar auf der der Tafelweinerzeugung vorgelagerten Stufe einzugreifen und durch eine Beihilfe, die gewährleistet, daß die Weinbauerzeugnisse der Gemeinschaft ihre traditionellen Absatzmöglichkeiten behalten, für Most bestimmte andere Verwendungszwecke als die Weinbereitung zu fördern. Die Maßnahme sollte so angewandt werden, daß Wettbewerbsverzerrungen vermieden und traditionelle Erzeugungsmethoden berücksichtigt werden.
(43) Erzeuger, die ihre Verpflichtungen im Rahmen der obligatorischen Destillation nicht erfuellt haben, sollten von allen anderen Interventionsmaßnahmen ausgeschlossen werden.
(44) Es sollten auch Möglichkeiten geschaffen werden, die ein Eingreifen bei hohen Preisen auf dem Gemeinschaftsmarkt ermöglichen.
(45) Wegen der besonderen Merkmale des Weinmarkts kann die Gründung von Erzeugerorganisationen zur Verwirklichung der Ziele der gemeinsamen Marktorganisation für Wein beitragen. Die Mitgliedstaaten können solche Organisationen anerkennen. Solche Zusammenschlüsse sollten auf freiwilliger Grundlage erfolgen und ihre Zweckmäßigkeit durch den Umfang und die Effizienz der Dienste, die die Erzeugerorganisationen für ihre Mitglieder erbringen, unter Beweis stellen.
(46) Im Interesse eines besseren Funktionierens des Marktes für Qualitätsweine b. A. und Tafelweine mit geographischen Bezeichnungen sollten die Mitgliedstaaten die Möglichkeit haben, Entscheidungen der Branchenorganisationen umzusetzen. Diese Entscheidungen sollten bestimmte aufeinander abgestimmte Verhaltensweisen ausschließen. Die Kommission müßte sicherstellen, daß diese Entscheidungen mit dem Gemeinschaftsrecht im Einklang stehen. Die Branchenorganisationen sollten bestimmte Aufgaben wahrnehmen und dabei den Interessen der Verbraucher Rechnung tragen.
(47) Aus gesundheitlichen Gründen und im Hinblick auf die Qualitätsziele sollten auf Gemeinschaftsebene die önologischen Verfahren und Behandlungen festgelegt werden, die als einzige für die Herstellung der unter diese Verordnung fallenden Erzeugnisse zugelassen sind. Aus ähnlichen Gründen sollten nur Keltertraubensorten zur Erzeugung von Wein für den menschlichen Verbrauch verwendet werden.
(48) Angesichts der Tatsache, daß die Produktionsbedingungen, insbesondere Böden, Lage und Klima, von einer Weinbauzone der Gemeinschaft zur anderen sehr unterschiedlich sind, müssen diese Unterschiede bei den önologischen Verfahren und Behandlungen berücksichtigt werden. Der Einfachheit halber sollten bestimmte technische Beschränkungen und Bedingungen hinsichtlich dieser Verfahren und Behandlungen im Rahmen von Durchführungsbestimmungen festgelegt werden, damit Anpassungen, die sich aus den Erfahrungen und dem technischen Fortschritt ergeben, leichter vorgenommen werden können. Angesichts der gesundheitlichen Bedeutung von Schwefeldioxid, Sorbinsäure und Kaliumsorbat sollten jedoch in dieser Verordnung Grenzwerte für diese Stoffe festgelegt werden.
(49) Die für die Analyse von Weinbauerzeugnissen zugelassenen Methoden sollten festgelegt werden.
(50) Die Beschreibung, Bezeichnung und Aufmachung der unter diese Verordnung fallenden Erzeugnisse können erhebliche Auswirkungen auf ihre Vermarktbarkeit haben. Deshalb sollten in dieser Verordnung Regeln dafür festgelegt werden, die den legitimen Interessen der Verbraucher und der Erzeuger Rechnung tragen und einem reibungslosen Funktionieren des Binnenmarkts sowie der Herstellung von Qualitätsprodukten förderlich sind. Zu den grundlegenden Prinzipien dieser Regeln muß zum einen die vorgeschriebene Verwendung bestimmter Angaben, anhand deren das Produkt identifiziert werden kann und den Verbrauchern bestimmte wichtige Informationen gegeben werden können, und zum anderen die freiwillige Verwendung anderer Angaben nach den Gemeinschaftsvorschriften und vorbehaltlich der Vorschriften zur Verhütung betrügerischer Praktiken gehören.
(51) Insbesondere die Bezeichnungsregeln müssen Bestimmungen zur Verhütung betrügerischer Praktiken und auf Gemeinschaftsebene anwendbare Sanktionen für den Fall vorsehen, daß die Etikettierung, die Verwendung der Sprachen - insbesondere wenn verschiedene Alphabete betroffen sind - und die Verwendung von Marken - insbesondere wenn diese bei den Verbrauchern zu Verwirrung führen könnten - nicht den Regeln entspricht.
(52) Angesichts der Unterschiede zwischen den unter diese Verordnung fallenden Erzeugnissen und ihren Märkten sowie der Erwartungen der Verbraucher und der herkömmlichen Herstellungsverfahren müssen die Regeln nach Erzeugnissen - insbesondere bei Schaumwein - und nach ihrem Ursprung differenziert werden.
(53) Auch für die Etikettierung eingeführter Erzeugnisse sollten Regeln gelten, insbesondere um deren Ursprung deutlich zu machen und jegliche Möglichkeit der Verwechslung mit Gemeinschaftserzeugnissen zu vermeiden.
(54) Das Recht zur Verwendung geographischer Angaben und anderer traditioneller Begriffe ist von wirtschaftlicher Bedeutung. Daher sollten dieses Recht geregelt und diese Begriffe geschützt werden. Damit ein gerechter Wettbewerb gewährleistet ist und der Verbraucher nicht irregeführt wird, muß sich dieser Schutz auch auf Erzeugnisse erstrecken, die nicht unter diese Verordnung fallen, einschließlich der nicht unter Anhang I des Vertrags fallenden Erzeugnisse.
(55) Im Interesse des Verbrauchers und der angestrebten gleichen Behandlung von Qualitätswein b. A. in Drittländern sollten Bestimmungen vorgesehen werden, die eine Gleichstellungsregelung ermöglichen, nach der eingeführte und in der Gemeinschaft vermarktete Weine, die für den direkten menschlichen Verbrauch bestimmt sind und mit einer geographischen Angabe bezeichnet werden, diesen Schutz genießen und der entsprechenden Kontrollregelung unterliegen.
(56) Um den Verpflichtungen Rechnung zu tragen, die sich insbesondere aus den Artikeln 23 und 24 des Übereinkommens über handelsbezogene Aspekte des geistigen Eigentums ergeben, das Bestandteil des durch die Entscheidung 94/800/EG(48) genehmigten Übereinkommens zur Errichtung der Welthandelsorganisation ist, sollte den betreffenden Parteien die Möglichkeit eingeräumt werden, unter bestimmten Voraussetzungen die unrechtmäßige Verwendung geschützter geographischer Angaben durch ein der Welthandelsorganisation angehörendes Drittland zu verhindern.
(57) Eine Politik der Qualitätsförderung in der Landwirtschaft und ganz besonders im Weinbau kann nur zur Verbesserung der Marktverhältnisse und damit zur Ausweitung der Absatzmöglichkeiten beitragen. Die Annahme ergänzender gemeinschaftlicher Vorschriften für die Erzeugung und die Kontrolle der Qualitätsweine b. A. fügt sich in den Rahmen dieser Politik ein und kann dazu beitragen, daß die vorstehend genannten Ziele erreicht werden.
(58) Um bei den Qualitätsweinen b. A. eine Mindestqualität zu gewährleisten, eine unkontrollierbare Ausdehnung der Erzeugung dieser Weine zu verhindern und die Bestimmungen der einzelnen Mitgliedstaaten im Hinblick auf die Schaffung gerechter Wettbewerbsbedingungen in der Gemeinschaft einander anzugleichen, ist ein Rahmen gemeinschaftlicher Regeln für die Erzeugung und die Kontrolle dieser Weine festzulegen, mit dem die von den Mitgliedstaaten erlassenen besonderen Bestimmungen in Einklang stehen müssen.
(59) Die Faktoren, durch die sich die einzelnen Qualitätsweine b. A. kennzeichnen lassen, müssen nach ihrer Art und Bedeutung unter Berücksichtigung der herkömmlichen Produktionsbedingungen aufgezählt und definiert werden. Jedoch müssen gemeinsame Bemühungen um eine Harmonisierung hinsichtlich der Qualitätsanforderungen unternommen werden. Folgende Faktoren sind zu berücksichtigen: Abgrenzung des Anbaugebiets, Sortenbestand, Anbaumethoden, Methoden der Weinbereitung, natürlicher Mindestalkoholgehalt, Hektarertrag sowie Untersuchung und Bewertung der organoleptischen Merkmale. Außerdem sind für Qualitätslikörweine b. A. und Qualitätsschaumweine b. A. in Anbetracht ihrer besonderen Eigenheiten besondere Vorschriften zu erlassen.
(60) Die Erfahrung hat gezeigt, daß die Regeln betreffend die Herabstufung von Qualitätswein b. A. zu Tafelwein genauer gefaßt werden müssen und daß geregelt werden muß, in welchen Fällen der Erzeuger darauf verzichten kann, die Einstufung eines Erzeugnisses, das in seiner Ernte- oder Erzeugungsmeldung als zur Verarbeitung zu Qualitätswein b. A. geeignetes Erzeugnis aufgeführt ist, als Qualitätswein b. A. zu beantragen.
(61) Zur Erhaltung des besonderen qualitativen Charakters der Qualitätsweine b. A. sollte den Mitgliedstaaten erlaubt werden, unter Berücksichtigung der ständigen und der Verkehrssitte entsprechenden Gepflogenheiten ergänzende oder strengere Regeln für die Erzeugung und Vermarktung der Qualitätsweine b. A. anzuwenden.
(62) Ein einheitlicher Gemeinschaftsmarkt für Wein macht eine einheitliche Regelung für den Handel mit Drittländern erforderlich. Eine Handelsregelung, die neben den internen Marktstützungsmaßnahmen Einfuhrabgaben und Ausfuhrerstattungen vorsieht, sollte grundsätzlich den Gemeinschaftsmarkt stabilisieren. Die Handelsregelung sollte auf den Übereinkünften beruhen, die im Rahmen der multilateralen Handelsverhandlungen im Rahmen der Uruguay-Runde geschlossen wurden.
(63) Zur Überwachung des Umfangs des Weinhandels mit Drittländern sollte für bestimmte Erzeugnisse eine Ein- und Ausfuhrlizenzregelung vorgesehen werden, die die Stellung einer Sicherheit einschließt, um zu gewährleisten, daß die Geschäfte, für die solche Lizenzen beantragt wurden, auch tatsächlich getätigt werden.
(64) Um zu vermeiden, daß die Einfuhren bestimmter landwirtschaftlicher Erzeugnisse nachteilige Auswirkungen auf den Gemeinschaftsmarkt haben, sollten für die Einfuhren eines oder mehrerer solcher Erzeugnisse zusätzliche Einfuhrabgaben erhoben werden, wenn entsprechende Bedingungen erfuellt sind.
(65) Unter bestimmten Voraussetzungen sollte die Kommission ermächtigt werden, Zollkontingente zu eröffnen und zu verwalten, die sich aus den gemäß dem EG-Vertrag geschlossenen Übereinkommen und anderen Rechtsakten des Rates ergeben.
(66) Die im Rahmen des WTO-Übereinkommens über die Landwirtschaft(49) gewährten Erstattungen bei der Ausfuhr nach Drittländern, die dem Unterschied zwischen den Preisen in der Gemeinschaft und auf dem Weltmarkt entsprechen, sollen den Anteil der Gemeinschaft am Weltweinhandel wahren. Diese Erstattungen sollten mengen- und wertmäßig begrenzt sein.
(67) Die Einhaltung der wertmäßigen Begrenzungen sollte bei der Festsetzung der Erstattungen im Rahmen der Überwachung der Zahlungen gemäß den Bestimmungen über den Europäischen Ausrichtungs- und Garantiefonds für die Landwirtschaft sichergestellt werden. Die Überwachung kann durch die obligatorische Vorausfestsetzung der Erstattung erleichtert werden. Dabei sollte im Fall differenzierter Erstattungen die Möglichkeit der Änderung der angegebenen Bestimmung innerhalb eines geographischen Gebiets mit einheitlichem Erstattungssatz vorgesehen werden. Im Fall der Änderung der Bestimmung sollte die für die tatsächliche Bestimmung geltende Erstattung gezahlt werden, wobei der Erstattungsbetrag für die ursprüngliche Bestimmung nicht überschritten werden darf.
(68) Um die Einhaltung der mengenmäßigen Begrenzungen zu gewährleisten, muß ein zuverlässiges und effizientes Überwachungssystem eingeführt werden. Zu diesem Zweck sollte die Gewährung von Erstattungen an eine Ausfuhrlizenz gebunden sein. Die Erstattungen sollten im Rahmen der verfügbaren Mengen unter Berücksichtigung der jeweiligen Lage der betreffenden Erzeugnisse gewährt werden. Ausnahmen von dieser Regelung sollten nur für die Nahrungsmittelhilfe erlaubt sein, für die keinerlei Begrenzung gilt. Die Überwachung der während eines Wirtschaftsjahrs nach Maßgabe des WTO-Übereinkommens über die Landwirtschaft mit Erstattungen ausgeführten Mengen sollte auf der Grundlage von Ausfuhrlizenzen erfolgen, die für jedes Wirtschaftsjahr erteilt werden.
(69) Soweit es für das reibungslose Funktionieren des oben beschriebenen Systems erforderlich ist, sollte ergänzend zu diesem die Inanspruchnahme des aktiven Veredelungsverkehrs geregelt oder, wenn die Marktsituation es erfordert, verboten werden.
(70) Die Zolltarifregelung macht es möglich, auf alle anderen Schutzmaßnahmen an den Außengrenzen der Gemeinschaft zu verzichten. Allerdings kann sich der Binnenmarkt- und Abgabemechanismus unter außergewöhnlichen Umständen als unzulänglich erweisen. Um den Gemeinschaftsmarkt den sich daraus möglicherweise ergebenden Störungen nicht ungeschützt auszusetzen, sollte die Gemeinschaft in diesen Fällen unverzüglich die erforderlichen Maßnahmen ergreifen können. Diese Maßnahmen sollten mit den Verpflichtungen aus den betreffenden WTO-Übereinkommen in Einklang stehen.
(71) Auf die aus Drittländern eingeführten Erzeugnisse müssen Regeln angewandt werden, bei denen eine gewisse Übereinstimmung mit den Definitionen der Weine in der Gemeinschaft gewährleistet ist. Diese Erzeugnisse müssen auch den in ihrem Ursprungsland geltenden Vorschriften entsprechen und gegebenenfalls zusammen mit einem Analysebulletin in den Verkehr gebracht werden.
(72) Für alle Erzeugnisse, die unter diese Verordnung fallen und die sich innerhalb der Gemeinschaft im Verkehr befinden, sollte vorgesehen werden, daß sie mit einem Begleitdokument versehen sein müssen.
(73) Der einheitliche Markt würde durch die Gewährung bestimmter Beihilfen gefährdet. Aus diesem Grund sollten die Vorschriften des EG-Vertrags, nach denen die Beihilfen der Mitgliedstaaten bewertet und diejenigen, die mit dem gemeinsamen Markt unvereinbar sind, verboten werden können, auf den Weinsektor angewandt werden. Die Vorschriften über die Prämien für die endgültige Aufgabe von Rebflächen sollten der Gewährung einer einzelstaatlichen Beihilfe für denselben Zweck nicht entgegenstehen.
(74) In Anbetracht der Tatsache, daß die Vorschriften für den Weinsektor notwendigerweise kompliziert sind, sollten für ihre Einhaltung Behörden der Mitgliedstaaten zuständig sein. Die Kommission sollte über eigene Inspektoren verfügen, um in Zusammenarbeit mit den Behörden der Mitgliedstaaten die Einhaltung überwachen und gewährleisten zu können.
(75) Unter Berücksichtigung der Entwicklung des gemeinsamen Weinmarkts sollten die Mitgliedstaaten und die Kommission einander die zur Anwendung dieser Verordnung notwendigen Informationen übermitteln. Die Erzeuger von Trauben zur Herstellung von Wein, von Traubenmost und von Wein sollten eine Erntemeldung abgeben, da diese Informationen benötigt werden. Die Mitgliedstaaten sollten weitere Angaben von den Erzeugern anfordern können. Die Kommission sollte, gegebenenfalls mit Unterstützung externer Gutachter, eine Bewertung aller Angaben vornehmen können.
(76) Zur leichteren Durchführung der vorgeschlagenen Maßnahmen sollte im Rahmen eines Verwaltungsausschusses ein Verfahren für eine enge Zusammenarbeit zwischen den Mitgliedstaaten und der Kommission eingeführt werden.
(77) Die Ausgaben der Mitgliedstaaten im Rahmen ihrer Verpflichtungen aus der Anwendung dieser Verordnung sollten von der Gemeinschaft gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1258/1999 des Rates vom 17. Mai 1999 über die Finanzierung der gemeinsamen Agrarpolitik(50) übernommen werden.
(78) Die gemeinsame Marktorganisation für Wein sollte gleichzeitig auch den Zielen der Artikel 33 und 131 des Vertrags angemessen Rechnung tragen.
(79) Bei der Anwendung der gemeinsamen Marktorganisation für Wein sollte ferner den gemäß Artikel 300 Absatz 2 des Vertrags geschlossenen Abkommen Rechnung getragen werden, insbesondere denjenigen, die Teil des Übereinkommens zur Errichtung der Welthandelsorganisation sind, wie das Übereinkommen über technische Handelshemmnisse(51).
(80) Die Umstellung von den Regelungen der Verordnung (EWG) Nr. 822/87 und der übrigen Verordnungen für den Weinsektor auf die Regelungen der vorliegenden Verordnung könnte zu Schwierigkeiten führen, die in der vorliegenden Verordnung nicht berücksichtigt sind. Um darauf vorbereitet zu sein, sollte die Kommission die notwendigen Übergangsmaßnahmen treffen können. Die Kommission sollte auch ermächtigt werden, bestimmte praktische Probleme zu lösen -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
TITEL I
GELTUNGSBEREICH
Artikel 1
(1) Die gemeinsame Marktorganisation für Wein enthält Bestimmungen über Produktionspotential, Marktmechanismen, Erzeuger- und Branchenorganisationen, önologische Verfahren und Behandlungen, Beschreibung, Bezeichnung, Aufmachung und Schutz, Qualitätswein b. A. und Handel mit Drittländern.
(2) Sie gilt für folgende Erzeugnisse:
PLATZ FÜR EINE TABELLE
(3) Die in dieser Verordnung verwendeten Erzeugnisbezeichnungen sind in Anhang I definiert, die Bezeichnungen für Alkoholgehalte in Anhang II und die Weinbauzonen in Anhang III. Die Durchführungsbestimmungen zu diesen Anhängen werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
(4) Das Wirtschaftsjahr für die unter diese Verordnung fallenden Erzeugnisse (im folgenden "Weinjahr" genannt) beginnt am 1. August jeden Jahres und endet am 31. Juli des Folgejahres.
TITEL II
PRODUKTIONSPOTENTIAL
KAPITEL I
REBPFLANZUNG
Artikel 2
(1) Die Bepflanzung von Rebflächen mit gemäß Artikel 19 Absatz 1 als Keltertraubensorten klassifizierten Sorten ist bis zum 31. Juli 2010 untersagt, sofern dafür kein
a) Neuanpflanzungsrecht gemäß Artikel 3,
b) Wiederbepflanzungsrecht gemäß Artikel 4 oder
c) Pflanzungsrecht aus einer Reserve gemäß Artikel 5 bzw. - bei Anwendung von Artikel 5 Absatz 8 - gemäß Artikel 6 Absatz 1
erteilt wurde.
Bis zu diesem Zeitpunkt ist die Umveredelung von Rebstöcken mit anderen Rebsorten als Keltertraubensorten auf Keltertraubensorten verboten.
(2) Trauben, die auf Flächen geerntet wurden,
a) die vor dem 1. September 1998 mit Reben bepflanzt wurden und
b) deren Erzeugnisse gemäß Artikel 6 Absatz 3 oder Artikel 7 Absatz 4 der Verordnung (EWG) Nr. 822/87 nur zur Destillation in den Verkehr gebracht werden durften,
dürfen nicht zur Herstellung von Wein verwendet werden, der zur Vermarktung bestimmt ist. Erzeugnisse, die aus solchen Trauben gewonnen wurden, dürfen nur zur Destillation in den Verkehr gebracht werden. Es darf jedoch aus ihnen kein Alkohol hergestellt werden, der einen vorhandenen Alkoholgehalt von 80 % vol oder weniger hat.
(3) Hat ein Mitgliedstaat die Aufstellung über das Produktionspotential gemäß Artikel 16 erstellt, so kann er von Absatz 2 dieses Artikels abweichen. Eine solche Abweichung muß vor dem 31. Juli 2002 gewährt werden und muß für die betreffenden Flächen die Genehmigung enthalten, zur Vermarktung bestimmten Wein zu erzeugen.
Die Abweichung wird gewährt,
a) wenn der betreffende Erzeuger zuvor andere Reben auf einer hinsichtlich der Reinkultur gleichwertigen Fläche gerodet hat, es sei denn, er hat für die betreffende Fläche nach einer gemeinschaftlichen oder innerstaatlichen Regelung eine Rodungsprämie erhalten, und/oder
b) durch Genehmigung der Ausübung des Wiederbepflanzungsrechts, die ein Erzeuger innerhalb eines noch festzusetzenden Zeitraums im Anschluß an die Bepflanzung der betreffenden Fläche erworben hat; die Mitgliedstaaten können für diesen Zweck auch die neu geschaffenen Pflanzungsrechte gemäß Artikel 6 Absatz 1 verwenden, und/oder
c) wenn der Mitgliedstaat (zur Zufriedenheit der Kommission) nachweisen kann, daß er über Pflanzungsrechte verfügt, auf die kein Anspruch erhoben wurde und die noch bestehen würden, wenn sie beantragt worden wären; in diesem Fall können diese Pflanzungsrechte genutzt und den Erzeugern für eine hinsichtlich der Reinkultur gleichwertige Fläche zugewiesen werden, und/oder
d) wenn der betreffende Erzeuger sich zur Rodung einer hinsichtlich der Reinkultur gleichwertigen Fläche innerhalb von drei Jahren verpflichtet hat, sofern diese Fläche in die Weinbaukartei des betreffenden Mitgliedstaats aufgenommen wurde.
(4) Kommt Absatz 3 Buchstabe a) oder c) zur Anwendung, so verhängen die Mitgliedstaaten eine angemessene administrative Sanktion gegenüber den betreffenden Erzeugern.
(5) Absatz 3 Buchstabe c) kann nur bis zu einer Grenze von 1,2 % der Gesamtrebfläche in Anspruch genommen werden.
(6) Kommt Absatz 3 Buchstabe b) zur Anwendung, so gilt folgendes:
a) Erwirbt der Weinbauer die Rechte aus einer Reserve, so ist dies nur nach Maßgabe von Artikel 5 Absatz 3 Buchstabe b) möglich; dabei beläuft sich die Zahlung auf 150 % des Betrags, den der Mitgliedstaat im Rahmen der genannten Bestimmung normalerweise vom Weinbauern erhebt.
b) Erwirbt der Weinbauer ein Wiederbepflanzungsrecht, so erstreckt sich dieses Recht auf die betreffende Fläche plus 50 %, wobei diese 50 % der Reserve oder den Reserven gemäß Artikel 5 zugeführt oder, wenn Artikel 5 Absatz 8 zur Anwendung kommt, den neu geschaffenen Pflanzungsrechten gemäß Artikel 6 Absatz 1 hinzugefügt werden.
(7) Parzellen, die mit gemäß Artikel 19 Absatz 1 als Keltertraubensorten klassifizierten Rebsorten bepflanzt sind und
a) seit dem 1. September 1998 bepflanzt wurden und deren Erzeugnisse gemäß Artikel 6 Absatz 3 oder Artikel 7 Absatz 4 der Verordnung (EWG) Nr. 822/87 nur zur Destillation in den Verkehr gebracht werden durften oder
b) unter Verstoß gegen das Pflanzungsverbot gemäß Absatz 1 bepflanzt wurden,
sind zu roden. Die Kosten dieser Rodung sind von dem betreffenden Erzeuger zu tragen. Die Mitgliedstaaten treffen die zur Anwendung dieses Absatzes notwendigen Maßnahmen.
Artikel 3
(1) Die Mitgliedstaaten können den Erzeugern Neuanpflanzungsrechte erteilen für Flächen,
a) die für Neuanpflanzungen bestimmt sind, die im Rahmen der Flurbereinigung oder der Enteignung im öffentlichen Interesse nach Maßgabe des geltenden innerstaatlichen Rechts durchgeführt werden,
b) die für Weinbauversuche bestimmt sind oder
c) die zur Anlegung eines Bestands für die Erzeugung von Edelreisern bestimmt sind.
Die Mitgliedstaaten können Neuanpflanzungsrechte auch für Flächen erteilen, deren Wein oder Weinerzeugnisse ausschließlich zum Verbrauch in der Familie des Weinbauern bestimmt sind.
(2) Die Mitgliedstaaten können ferner bis spätestens 31. Juli 2003 Neuanpflanzungsrechte für Flächen erteilen, die zur Erzeugung von Qualitätswein b. A. oder Tafelwein, der mit einer geographischen Angabe bezeichnet wird, bestimmt sind, sofern die Erzeugung des betreffenden Weins aufgrund seiner Qualität anerkanntermaßen weit geringer als die Nachfrage ist.
(3) Berechtigt zur Ausübung der Neuanpflanzungsrechte ist der Erzeuger, dem sie erteilt wurden; diese Berechtigung gilt nur für die Flächen und Zwecke, für die diese Rechte erteilt wurden.
(4) Die Neuanpflanzungsrechte sind vor dem Ende des zweiten auf das Jahr ihrer Erteilung folgenden Weinjahrs auszuüben. Andere als in Absatz 1 genannte Neuanpflanzungsrechte, die innerhalb dieses Zeitraums nicht ausgeschöpft werden, werden gemäß Artikel 5 Absatz 2 Buchstabe a) einer Reserve zugeführt.
(5) Andere als in Absatz 1 genannte Neuanpflanzungsrechte dürfen den Erzeugern nur im Rahmen der in Artikel 6 Absatz 1 festgelegten Mengen erteilt werden. Dabei gilt folgendes:
a) Bevor die Mitgliedstaaten die neu geschaffenen Pflanzungsrechte nach Artikel 6 einer oder mehreren Reserven zuführen, vergewissern sie sich, daß durch die Erteilung von Neupflanzungsrechten der Umfang der neu geschaffenen Pflanzungsrechte gemäß Artikel 6 Absatz 1 nicht auf einen Wert unter Null sinkt, und
b) sobald ein Mitgliedstaat die in Artikel 6 genannten neu geschaffenen Pflanzungsrechte einer oder mehreren Reserven zugeführt hat, hat die anschließende Erteilung von Neuanpflanzungsrechten zur Folge, daß ein der oder den Reserve(n) für die betreffende Region zugeführtes Pflanzungsrecht, das einer hinsichtlich der Reinkultur gleichwertigen Fläche entspricht, erlischt. Sollten aus der oder den betreffenden Reserve(n) keine ausreichenden Pflanzungsrechte zur Verfügung stehen, so darf keine Erteilung von Neuanpflanzungsrechten erfolgen.
Artikel 4
(1) Wiederbepflanzungsrechte sind
a) Wiederbepflanzungsrechte, die gemäß Absatz 2 erteilt wurden, oder
b) ähnliche Rechte, die nach Maßgabe älterer gemeinschaftlicher oder innerstaatlicher Rechtsvorschriften erworben wurden.
(2) Wiederbepflanzungsrechte werden von den Mitgliedstaaten Erzeugern gewährt, die eine Rebfläche gerodet haben. Wiederbepflanzungsrechte können von den Mitgliedstaaten Erzeugern gewährt werden, die sich verpflichten, Rebflächen vor Ablauf des dritten Jahres nach ihrer Anpflanzung zu roden. Die Wiederbepflanzungsrechte erstrecken sich auf eine Fläche, die hinsichtlich der Reinkultur der gerodeten oder zu rodenden Fläche gleichwertig ist.
(3) Wiederbepflanzungsrechte werden in dem Betrieb ausgeübt, für den sie erteilt wurden. Die Mitgliedstaaten können jedoch vorsehen, daß diese Rechte nur auf der Fläche ausgeübt werden dürfen, auf der gerodet wurde.
(4) Abweichend von Absatz 3 dürfen Wiederbepflanzungsrechte ganz oder teilweise einem anderen Betrieb in demselben Mitgliedstaat übertragen werden, sofern
a) ein Teil des betreffenden Betriebs diesem anderen Betrieb übertragen wurde. In diesem Fall darf das Wiederbepflanzungsrecht auf einer Fläche des letztgenannten Betriebs ausgeübt werden, die nicht größer sein darf als die übertragene Fläche, oder
b) die Flächen dieses anderen Betriebs bestimmt sind
i) zur Erzeugung von Qualitätswein b. A. oder Tafelwein, der mit einer geographischen Angabe bezeichnet wird, oder
ii) zur Anlegung eines Bestands für die Erzeugung von Edelreisern.
Die Rechte dürfen nur für die Flächen und Zwecke ausgeübt werden, für die sie erteilt wurden.
Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß die Anwendung dieser Ausnahmeregelungen insbesondere im Fall von Übertragungen von nicht bewässerten auf bewässerte Flächen nicht zu einem Gesamtanstieg des Produktionspotentials in ihrem Hoheitsgebiet führt.
(5) Die nach dieser Verordnung erworbenen Wiederbepflanzungsrechte sind vor dem Ende des fünften auf das Jahr der Rodung folgenden Weinjahrs auszuüben. Abweichend davon kann der Mitgliedstaat diese Frist auf acht Jahre verlängern. Innerhalb dieser Frist nicht ausgeschöpfte Wiederbepflanzungsrechte werden gemäß Artikel 5 Absatz 2 Buchstabe a) einer Reserve zugeführt.
Artikel 5
(1) Zwecks besserer Bewirtschaftung des Produktionspotentials auf nationaler oder regionaler Ebene schaffen die Mitgliedstaaten eine nationale Reserve und/oder gegebenenfalls regionale Reserven von Pflanzungsrechten.
(2) Der Reserve bzw. den Reserven werden folgende Rechte zugeführt:
a) Neuanpflanzungsrechte, Wiederbepflanzungsrechte und aus der Reserve gewährte Pflanzungsrechte, die nicht innerhalb der Frist von Artikel 3 Absatz 4, Artikel 4 Absatz 5 bzw. Absatz 6 dieses Artikels ausgeschöpft wurden;
b) Wiederbepflanzungsrechte, die von ihren Inhabern der Reserve zugeführt wurden, und zwar gegebenenfalls gegen eine Zahlung aus nationalen Mitteln, deren Höhe und sonstige Modalitätenvon den Mitgliedstaaten unter Berücksichtigung der berechtigten Interessen der Parteien festzulegen sind;
c) neu geschaffenen Pflanzungsrechte gemäß Artikel 6.
(3) Die Mitgliedstaaten können die der Reserve zuzuführenden Rechte in folgender Weise gewähren:
a) ohne Zahlung an weniger als 40 Jahre alte Erzeuger, die über angemessenes fachliches Können und Wissen verfügen, sich erstmals auf einem Weinbaubetrieb niederlassen und diesen als Betriebsinhaber bewirtschaften, oder
b) gegen eine Zahlung an einen nationalen und gegebenenfalls einen regionalen Fonds an Erzeuger, die beabsichtigen, die Rechte zum Bepflanzen von Rebflächen, deren Erzeugung gesicherten Absatz findet, auszuüben. Die Mitgliedstaaten legen die Kriterien für die Festsetzung der Höhe der Zahlung fest, die von dem geplanten Enderzeugnis der betreffenden Rebflächen abhängig sein kann.
(4) Die Mitgliedstaaten gewährleisten, daß aufgrund der Standorte, an denen die aus einer Reserve erteilten Rechte ausgeübt werden, der verwendeten Sorten und der verwendeten Anbautechniken sichergestellt ist, daß die nachfolgende Erzeugung der Marktnachfrage entspricht und daß die Erträge dem Durchschnittsertrag der Region entsprechen, in der diese Rechte ausgeübt werden, insbesondere wenn die Pflanzungsrechte aus nicht bewässerten Flächen auf bewässerten Flächen genutzt werden.
(5) Einer Reserve zugeführte Pflanzungsrechte können bis zum Ende des fünften auf das Jahr der Zuführung folgenden Weinjahrs aus der Reserve wiedergewährt werden. Pflanzungsrechte, die innerhalb dieser Frist nicht wiedergewährt wurden, erlöschen.
(6) Aus einer Reserve gewährte Pflanzungsrechte müssen bis zum Ende des zweiten auf das Jahr der Gewährung folgenden Weinjahrs ausgeschöpft werden. Während dieses Zeitraums nicht ausgeschöpfte, aus einer Reserve gewährte Pflanzungsrechte werden gemäß Absatz 2 Buchstabe a) wieder einer Reserve zugeführt.
(7) Mitgliedstaaten, die regionale Reserven schaffen, können den Transfer von Pflanzungsrechten zwischen den regionalen Reserven regeln. Gibt es in einem Mitgliedstaat sowohl regionale als auch nationale Reserven, so können auch Transfers zwischen diesen Reserven zugelassen werden.
Bei Transfers gemäß diesem Absatz kann ein Kürzungsfaktor angewandt werden.
(8) Abweichend von den Absätzen 1 bis 7 kann sich die zuständige Behörde eines Mitgliedstaats dafür entscheiden, das Reservesystem nicht anzuwenden, wenn der betreffende Mitgliedstaat nachweisen kann, daß er in seinem gesamten Hoheitsgebiet über ein effizientes System für die Verwaltung von Pflanzungsrechten verfügt. Dieses System kann gegebenenfalls von den entsprechenden Bestimmungen dieses Kapitels abweichen. Verfügt ein Mitgliedstaat über ein solches System, so wird die Geltungsdauer der in Artikel 4 Absatz 5 erster Satz genannten Wiederbepflanzungsrechte um fünf Weinjahre verlängert. Artikel 4 Absatz 5 zweiter Satz bleibt anwendbar.
Artikel 6
(1) Die neu geschaffenen Pflanzungsrechte, einschließlich der von dem Mitgliedstaat nach Artikel 3 Absatz 2 gewährten Neupflanzungsrechte, werden wie folgt aufgeteilt:
a) Deutschland: 1534 ha,
Griechenland: 1098 ha,
Spanien: 17355 ha,
Frankreich: 13565 ha,
Italien: 12933 ha,
Luxemburg: 18 ha,
Österreich: 737 ha,
Portugal: 3760 ha;
b) Gemeinschaftsreserve: 17000 ha.
(2) Die neu geschaffenen Pflanzungsrechte können nur dann einer Reserve zugeführt oder gemäß Artikel 2 Absatz 3 Buchstabe b) verwendet werden, wenn der Mitgliedstaat die Aufstellung des Produktionspotentials gemäß Artikel 16 vorgenommen hat.
(3) Die Zuweisung neu geschaffener Pflanzungsrechte gemäß Absatz 1 an eine Reserve oder die Ausübung dieser Rechte gemäß Artikel 2 Absatz 3 Buchstabe b) kann nur einmal erfolgen.
Artikel 7
(1) Für dieses Kapitel gelten folgende Begriffsbestimmungen
a) "Roden": die vollständige Beseitigung der Rebstöcke, die sich auf einem mit Reben bepflanzten Grundstück befinden;
b) "Pflanzen": das endgültige Auspflanzen veredelter oder unveredelter Reben oder Rebenteile zum Zwecke der Erzeugung von Trauben oder zum Anlegen eines Bestandes für die Erzeugung von Edelreisern;
c) "Pflanzungsrecht": das Recht, aufgrund eines Neuanpflanzungsrechts, eines Wiederbepflanzungsrechts, eines aus einer Reserve erteilten Pflanzungsrechts oder eines neu geschaffenen Pflanzungsrechts gemäß den Bestimmungen der Artikel 3, 4, 5 und 6 Reben anzupflanzen;
d) "Wiederbepflanzungsrecht": das Recht, auf einer Fläche, die hinsichtlich der Reinkultur der Fläche entspricht, auf der gemäß den Bestimmungen von Artikel 4 und Artikel 5 Absatz 8 Rebstöcke gerodet wurden bzw. zu roden sind, Reben anzupflanzen;
e) "Umveredelung": die Veredelung eines Rebstocks, an dem schon vorher eine Veredelung vorgenommen wurde.
(2) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Kapitel werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Sie können insbesondere folgendes umfassen:
- Bestimmungen über die Destillation der Produkte, die von den in Artikel 2 Absatz 7 genannten Reben stammen;
- Bestimmungen zur Vermeidung eines übermäßigen Verwaltungsaufwands bei der Anwendung dieses Kapitels;
- die Anerkennung gemäß Artikel 3 Absatz 2;
- das Nebeneinanderbestehen von Rebflächen im Sinne von Artikel 4 Absatz 2;
- die Anwendung des Kürzungsfaktors gemäß Artikel 5 Absatz 7;
- die Handhabung der Gemeinschaftsreserve gemäß Artikel 6 Absatz 1. Die Durchführungsbestimmungen können insbesondere vorsehen, daß in der Zeit bis zum 31. Dezember 2003 neu geschaffene Pflanzungsrechte aus der Gemeinschaftsreserve den Mitgliedstaaten zur Verwendung in Gebieten zugeteilt werden, für die ein zusätzlicher Bedarf nachgewiesen werden kann, der durch die Zuteilung dieser neu geschaffenen Pflanzungsrechte gedeckt werden könnte;
- Vorkehrungen, mit denen sichergestellt werden kann, daß mit den gemäß Artikel 3 Absatz 1 gewährten Neuanpflanzungsrechten das Neuanpflanzungsverbot nach Artikel 2 Absatz 1 nicht unterlaufen wird.
(3) Die Kommission legt bis zum 31. Dezember 2003 und anschließend in Abständen von drei Jahren dem Europäischen Parlament und dem Rat einen Bericht über die Durchführung dieses Kapitels vor. Dem Bericht können gegebenenfalls Vorschläge für die Gewährung weiterer neu geschaffener Pflanzungsrechte beigefügt werden.
KAPITEL II
PRÄMIEN FÜR DIE ENDGÜLTIGE AUFGABE DES WEINBAUS
Artikel 8
(1) Für die endgültige Aufgabe des Weinbaus auf einer bestimmten Rebfläche kann eine Prämie gewährt werden.
Die Prämie kann nach Maßgabe der Bestimmungen dieses Kapitels Erzeugern gewährt werden, die auf Rebflächen Weinbau betreiben. Die betreffende Rebfläche muß mindestens 10 Ar betragen.
(2) Die Mitgliedstaaten können bestimmen, für welche Flächen die Prämie gewährt werden darf. Die Prämienfähigkeit dieser Flächen kann auch an Bedingungen geknüpft werden, insbesondere um ein Gleichgewicht zwischen Erzeugung und Umweltbelangen in den betreffenden Regionen sicherzustellen.
(3) Die Gewährung der Prämie bewirkt für den Erzeuger den Verlust der Wiederbepflanzungsrechte für die Fläche, für die die Prämie gewährt worden ist.
(4) Die Höhe der Prämie je Hektar wird von den Mitgliedstaaten auf der Grundlage folgender Kriterien festgesetzt:
a) landwirtschaftlicher Ertrag oder Produktionskapazität des Betriebs,
b) Anbaumethode,
c) Fläche, für die die Prämie gewährt werden soll, im Verhältnis zur Betriebsfläche,
d) Art des erzeugten Weins und
e) Betreiben von Mischanbau.
(5) Die Höhe der Prämie darf noch festzusetzende Obergrenzen nicht überschreiten.
Artikel 9
Nicht prämienfähig sind
a) bewirtschaftete Rebflächen, bei denen während eines noch zu bestimmenden Zeitraums von höchstens zehn Weinjahren Verstöße gegen gemeinschaftliche oder innerstaatliche Bepflanzungsvorschriften festgestellt worden sind;
b) Rebflächen, die nicht mehr gepflegt werden;
c) Rebflächen, die während eines noch zu bestimmenden Zeitraums von höchstens zehn Weinjahren bepflanzt wurden;
d) Rebflächen, denen während eines noch zu bestimmenden Zeitraums von höchstens zehn Weinjahren Umstrukturierungs- und Umstellungsbeihilfen zugute kamen.
Artikel 10
Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Kapitel werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Diese Bestimmungen können insbesondere folgendes umfassen:
a) die Zeitpunkte für die Antragstellung und die Durchführung der Rodung;
b) die Bedingungen für die Gewährung von Zahlungen;
c) die in Artikel 8 Absatz 5 genannten Prämienobergrenzen;
d) Umwelterwägungen und
e) die Festlegung der in Artikel 9 genannten Zeiträume.
KAPITEL III
UMSTRUKTURIERUNG UND UMSTELLUNG
Artikel 11
(1) Es wird eine Regelung für die Umstrukturierung und Umstellung von Rebflächen eingeführt.
(2) Die Regelung dient der Anpassung der Erzeugung an die Marktnachfrage.
(3) Die Regelung umfaßt eine oder mehrere der folgenden Maßnahmen:
a) die Sortenumstellung auch durch Umveredelung;
b) die Umbepflanzung von Rebflächen;
c) Verbesserungen der Rebflächenbewirtschaftungstechniken entsprechend dem Ziel der Regelung.
Von der Regelung ausgeschlossen ist die normale Erneuerung ausgedienter Altrebflächen.
(4) Die Regelung kann nur in den Gebieten eines Mitgliedstaats in Anspruch genommen werden, für die der Mitgliedstaat die Aufstellung über das Produktionspotential gemäß Artikel 16 vorgenommen hat.
Artikel 12
Für die Erstellung der Umstrukturierungs- und Umstellungspläne sowie gegebenenfalls auch für deren Genehmigung sind die Mitgliedstaaten zuständig. Die Pläne müssen die Vorschriften dieses Kapitels und der betreffenden Durchführungsbestimmungen erfuellen.
Artikel 13
(1) Eine Unterstützung für die Umstrukturierung und Umstellung kann nur gewährt werden, wenn dafür Pläne vorliegen und erforderlichenfalls von dem betreffenden Mitgliedstaat genehmigt wurden. Die Unterstützung erfolgt in folgender Form:
a) Entschädigung der Erzeuger für Einkommenseinbußen, die mit der Durchführung des Plans zusammenhängen, und
b) Zuschuß zu den Umstrukturierungs- und Umstellungskosten.
(2) Die Entschädigung der Erzeuger für Einkommenseinbußen kann folgende Form haben:
a) Zulassung des Nebeneinanderbestehens alter und neuer Rebflächen für einen festen Zeitraum von höchstens 3 Jahren, unbeschadet der Bestimmungen von Kapitel I dieses Titels, oder
b) Entschädigung aus dem Gemeinschaftshaushalt.
(3) Der Gemeinschaftszuschuß zu den Umstrukturierungs- und Umstellungskosten darf 50 % dieser Kosten nicht überschreiten. In Gebieten, die gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1260/l999 des Rates vom 21. Juni 1999 mit allgemeinen Bestimmungen zu den Strukturfonds(52) als Ziel-1-Gebiete eingestuft wurden, darf jedoch ein Gemeinschaftszuschuß bis zu 75 % gewährt werden. Unbeschadet des Artikels 14 Absatz 4 dürfen die Mitgliedstaaten in keinem Fall einen Kostenzuschuß leisten.
Artikel 14
(1) Die Kommission legt auf der Grundlage objektiver Kriterien unter Würdigung des Einzelfalles und des jeweiligen Bedarfs sowie des zur Erreichung des Ziels der Regelung zu leistenden Aufwandsvorläufige jährliche Mittelzuweisungen an die Mitgliedstaaten fest.
(2) Die vorläufigen Mittelzuweisungen werden auf der Grundlage der tatsächlichen Ausgaben und der revidierten Ausgabenprognosen der Mitgliedstaaten unter Berücksichtigung des Ziels der Regelung und entsprechend den verfügbaren Mitteln angepaßt.
(3) Die Aufteilung der Mittel zwischen den Mitgliedstaaten orientiert sich am Rebflächenanteil des Mitgliedstaats an der Gesamtrebfläche der Gemeinschaft.
(4) Sind einem Mitgliedstaat Mittel für eine bestimmte Anzahl von Hektar zugewiesen worden, so kann er diese Mittel für eine größere Anzahl von Hektar als zugewiesen verwenden. Dabei kann er den reduzierten Hektarbetrag mit einzelstaatlichen Mitteln bis zum ursprünglichen Hoechstbetrag pro Hektar der Gemeinschaftszuweisung anheben.
Artikel 15
Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Kapitel werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Sie können insbesondere folgendes vorsehen:
a) die Mindestgröße der betreffenden Rebfläche;
b) die Nutzung der Wiederbepflanzungsrechte im Rahmen der Anwendung der Pläne;
c) Vorkehrungen zur Verhütung eines Anstiegs des Produktionspotentials infolge der Anwendung dieses Kapitels;
d) Unterstützungshöchstbeträge je Hektar.
KAPITEL IV
INFORMATION UND ALLGEMEINE BESTIMMUNGEN
Artikel 16
(1) Die Aufstellung über das Produktionspotential enthält Angaben über
a) die Flächen, die im Hoheitsgebiet des Mitgliedstaats mit Reben bebaut sind, die gemäß Artikel 19 Absatz 1 als Rebsorten für die Weinherstellung klassifiziert sind;
b) die betreffenden Sorten;
c) den Gesamtbestand an bestehenden Pflanzungsrechten;
d) die in Anwendung dieses Titels erlassenen nationalen oder regionalen Vorschriften.
(2) Ein Mitgliedstaat kann vorsehen, daß die Aufstellung auf regionaler Grundlage vorgenommen werden kann. In diesem Fall sind jedoch alle regionalen Aufstellungen bis zum 31. Dezember 2001 fertigzustellen. Verspätet sich die Aufstellung in einem Gebiet, so steht dies gemäß den Bestimmungen dieser Verordnung der Anwendung dieses Titels in den anderen Gebieten des betreffenden Mitgliedstaats nicht entgegen.
Artikel 17
(1) Die Kommission kann eine Abschätzung folgender Parameter vornehmen:
a) Produktionsaufkommen der verschiedenen Erzeugnisse des Weinsektors;
b) Ausmaß der industriellen Verwendung von Reberzeugnissen;
c) Entwicklung des Verbrauchs von Wein und anderen in unverändertem Zustand genußfertigen Erzeugnissen des Weinsektors sowie
d) sonstiger Aspekte, deren Kenntnis für die Verwaltung des Marktes bzw. einer Regelung für die Anpassung der Versorgung erforderlich ist.
(2) Bei der Durchführung dieser Abschätzung kann die Kommission externe Gutachter heranziehen.
(3) Die Kommission finanziert eine unabhängige Studie über die Verwendung interspezifischer Rebsorten. Auf der Grundlage dieser Studie legt sie dem Europäischen Parlament und dem Rat bis zum 31. Dezember 2003 einen entsprechenden Bericht vor, dem gegebenenfalls Vorschläge beigegeben sind.
Artikel 18
(1) Die Keltertraubenerzeuger sowie die Most- und Weinerzeuger melden alljährlich das Produktionsaufkommen aus der letzten Ernte. Die Mitgliedstaaten können auch von den Keltertraubenhändlern verlangen, daß sie alljährlich die aus der letzten Ernte vermarkteten Mengen melden.
(2) Die Traubenmost- und Weinerzeuger sowie die Händler, mit Ausnahme des Einzelhandels, melden alljährlich ihre Most- und Weinbestände, gleichviel, ob diese aus der Ernte des laufenden Jahres oder aus früheren Ernten stammen. Aus Drittländern eingeführte Traubenmoste und Weine sind gesondert auszuweisen.
Artikel 19
(1) Die Mitgliedstaaten erstellen eine Klassifizierung der Rebsorten für die Weinherstellung. Die in die Klassifizierung aufgenommenen Rebsorten müssen der Art Vitis vinifera angehören oder aus einer Kreuzung dieser Art mit anderen Arten der Gattung Vitis stammen. Folgende Rebsorten dürfen nicht in diese Klassifizierung aufgenommen werden:
- Noah,
- Othello,
- Isabelle,
- Jacquez,
- Clinton,
- Herbémont.
(2) In ihrer Klassifizierung führen die Mitgliedstaaten die Rebsorten auf, die zur Erzeugung der einzelnen in ihrem Hoheitsgebiet erzeugten Qualitätsweine b. A. geeignet sind. Diese Sorten müssen der Art Vitis vinifera angehören.
(3) Nur die in der Klassifizierung aufgeführten Rebsorten dürfen in der Gemeinschaft zum Zwecke der Weinherstellung angepflanzt, wiederangepflanzt oder veredelt werden. Diese Einschränkung gilt nicht für Rebsorten, die für wissenschaftliche Forschungs- und Versuchszwecke bestimmt sind.
(4) Flächen, die mit nicht in der Rebsortenklassifizierung aufgeführten Sorten für die Weinherstellung bepflanzt sind, müssen gerodet werden, sofern die Erzeugung auf diesen Flächen nicht ausschließlich für den Verbrauch der Familie des Weinbauers bestimmt ist. Die Mitgliedstaaten treffen die zur Überwachung dieser Ausnahmeregelung notwendigen Maßnahmen.
(5) Werden Sorten aus der Klassifizierung gestrichen, so sind die betreffenden Flächen innerhalb von 15 Jahren nach deren Streichung zu roden.
Artikel 20
Die Bestimmungen über die gemeinschaftliche Weinbaukartei sind in der Verordnung (EWG) Nr. 2392/86 verankert.
Artikel 21
Die Kapitel I und II dieses Titels gelten nicht in den Mitgliedstaaten, in denen die Weinerzeugung je Weinjahr höchstens 25000 Hektoliter beträgt. Berechnungsgrundlage für diese Erzeugung ist die durchschnittliche Erzeugung in den vorangegangenen fünf Weinjahren.
Artikel 22
Die Mitgliedstaaten können strengere einzelstaatliche Vorschriften für die Neu- oder Wiederbepflanzung mit Reben oder die Umveredelung erlassen. Sie können vorschreiben, daß die in diesem Titel vorgesehenen Anträge oder Auskünfte durch weitere, für die Kontrolle der Entwicklung des Produktionspotentials erforderliche Angaben ergänzt werden.
Artikel 23
(1) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Kapitel werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Die Bestimmungen können insbesondere folgendes umfassen:
a) das Format und die erforderliche Ausführlichkeit der Daten für die Aufstellung gemäß Artikel 16 sowie
b) die Verwaltung der Rebsortenklassifizierung gemäß Artikel 19;
c) die Verwendung der Erzeugnisse aus Sorten, die nicht in dieser Klassifizierung enthalten sind.
(2) Die Bestimmungen für ein Begleitpapier für vegetatives Vermehrungsmaterial von Rebsorten und die entsprechenden Durchführungsvorschriften, auch über die Kontrolle, können nach dem Verfahren des Artikels 75 erlassen werden.
(3) Die Verordnung (EWG) Nr. 2392/86 kann nach dem Verfahren des Artikels 75 geändert oder aufgehoben werden.
(4) Nach dem Verfahren des Artikels 75 wird darüber entschieden, ob ein Mitgliedstaat die Aufstellung gemäß Artikel 16 erstellt hat bzw. ob die betreffende Entscheidung aufgehoben werden soll, wenn z.B. ein Mitgliedstaat die Aufstellung nicht aktualisiert hat.
TITEL III
MARKTMECHANISMEN
KAPITEL I
BEIHILFE FÜR DIE PRIVATE LAGERHALTUNG
Artikel 24
(1) Für die Erzeuger wird eine Beihilfe für die private Lagerhaltung folgender Erzeugnisse gewährt:
a) Tafelwein,
b) Traubenmost, konzentrierten Traubenmost und rektifiziertes Traubenmostkonzentrat.
(2) Voraussetzung für die Gewährung der Beihilfe ist, daß mit den Interventionsstellen in der Zeit vom 16. Dezember bis zum darauffolgenden 15. Februar zu noch festzulegenden Bedingungen ein langfristiger Lagervertrag geschlossen wird.
(3) Die Laufzeit der langfristigen Lagerverträge endet
a) für Tafelwein frühestens am 1. September nach dem Zeitpunkt des Vertragsabschlusses, für Traubenmost, konzentrierten Traubenmost und rektifiziertes Traubenmostkonzentrat frühestens am 1. August nach dem Zeitpunkt des Vertragsabschlusses und
b) spätestens am 30. November nach dem Zeitpunkt des Vertragsabschlusses.
Artikel 25
(1) Für den Abschluß von Lagerhaltungsverträgen gelten gewisse Voraussetzungen, vor allem hinsichtlich der Qualität der betreffenden Erzeugnisse.
(2) Die Lagerhaltungsverträge für Tafelwein müssen die Bestimmung enthalten, daß die Zahlung der Beihilfe für die gesamten oder einen Teil der eingelagerten Mengen eingestellt werden kann und die entsprechenden Verpflichtungen der Erzeuger enden können, sobald die Marktpreise für die betreffende Tafelweinart eine noch festzusetzende Schwelle überschreiten.
(3) Der Betrag der Beihilfe für die private Lagerhaltung darf nur die technischen Lagerhaltungskosten und die Zinsen decken, die beide pauschal festgesetzt werden.
(4) Bei konzentriertem Traubenmost kann ein der Dichte entsprechender Koeffizient auf diesen Betrag angewendet werden.
Artikel 26
(1) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Kapitel werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Diese Bestimmungen können insbesondere folgendes vorsehen:
- die Festsetzung der Schwelle, des Pauschalbetrags und des Koeffizienten gemäß Artikel 25;
- daß langfristige Lagerverträge für Tafelwein nur für bestimmte Tafelweinarten geschlossen werden dürfen;
- daß Traubenmost, für den ein langfristiger Lagervertrag geschlossen worden ist, während der Vertragslaufzeit ganz oder teilweise zu konzentriertem Traubenmost oder zu rektifiziertem Traubenmostkonzentrat verarbeitet werden kann;
- Regeln für die Anwendung der Bestimmung über die Einstellung der Beihilfezahlungen gemäß Artikel 25 Absatz 2;
- daß Traubenmost und konzentrierter Traubenmost zur Herstellung von Traubensaft nicht Gegenstand langfristiger Lagerverträge sein darf und
- die tatsächliche Vertragslaufzeit.
(2) Nach dem Verfahren des Artikels 75 kann vorgesehen werden, daß
- die Regelung über die Beihilfe für die private Lagerhaltung nicht angewendet werden darf, wenn die Entwicklung des Marktes zeigt, daß die Regelung nicht gerechtfertigt ist, und
- die Möglichkeit des Abschlusses weiterer langfristiger Lieferverträge jederzeit ausgesetzt werden kann, wenn die Entwicklung des Marktes und insbesondere das Ausmaß, in dem bereits Verträge geschlossen wurden, dies rechtfertigt.
KAPITEL II
DESTILLATION
Artikel 27
(1) Das vollständige Auspressen eingemaischter und nichteingemaischter Weintrauben und das Auspressen von Weintrub sind untersagt. Das gleiche gilt für das erneute Vergären von Traubentrester für destillationsfremde Zwecke.
(2) Filtrieren und Zentrifugieren von Weintrub gelten nicht als Auspressen, sofern
a) die gewonnenen Erzeugnisse gesund und handelsüblich sind und
b) der behandelte Weintrub nicht in den Trockenzustand übergeführt wird.
(3) Mit Ausnahme der in Absatz 7 genannten Personen und Vereinigungen hat jede natürliche oder juristische Person oder Personenvereinigung, die Wein bereitet, alle bei dieser Weinbereitung anfallenden Nebenerzeugnisse destillieren zu lassen.
(4) Die Alkoholmenge in den zur Destillation gelieferten Nebenerzeugnissen beträgt mindestens 10 % der in dem erzeugten Wein enthaltenen Volumenteile an Alkohol, wenn der Wein unmittelbar aus Weintrauben gewonnen wurde. Abgesehen von Ausnahmen in technisch begründeten Fällen darf sie nicht weniger betragen als 5 %, wenn der Wein durch Weinbereitung aus Traubenmost, teilweise vergorenem Traubenmost oder Jungwein gewonnen wurde. Falls diese Prozentsätze nicht erreicht werden, muß der Destillationspflichtige eine entsprechende Menge Wein eigener Erzeugung destillieren lassen, um den betreffenden Prozentsatz zu erreichen.
Für noch zu bestimmende Erzeugergruppen, für bestimmte Erzeugungsgebiete sowie für gemäß Artikel 28 unter die Destillation fallenden Wein kann von Absatz 3 und dem ersten Unterabsatz dieses Absatzes abgewichen werden.
(5) Die Ablieferungspflicht gemäß Absatz 3 kann auch durch Belieferung eines Essigherstellers mit Wein erfuellt werden.
(6) Mit Ausnahme der in Absatz 7 genannten Personen und Vereinigungen hat jede natürliche oder juristische Person oder Personenvereinigung, die über Nebenerzeugnisse verfügt, die bei anderen Traubenverarbeitungen als der Weinbereitung anfallen, diese destillieren zu lassen.
(7) Jede natürliche oder juristische Person oder Personenvereinigung, die in der Weinbauzone A oder im deutschen Teil der Weinbauzone B oder auf Weinanbauflächen in Österreich geerntete Trauben verarbeitet, hat die bei dieser Verarbeitung anfallenden Nebenerzeugnisse unter Kontrolle und unter noch festzulegenden Bedingungen zu beseitigen.
(8) Die Verpflichtungen im Sinne des Absatzes 3 bzw. des Absatzes 6 können dadurch erfuellt werden, daß die Nebenerzeugnisse der Weinbereitung unter Kontrolle und unter noch festzulegenden Bedingungen beseitigt werden.
(9) Der Ankaufspreis für nach diesem Artikel zur Destillation gelieferten Traubentrester, Weintrub und Wein wird auf 0,995 EUR je % vol/hl festgesetzt.
(10) Der von der Brennerei gezahlte Preis darf nicht niedriger sein als der Ankaufspreis.
(11) Die Brennerei kann
a) entweder eine Beihilfe für das zu destillierende Erzeugnis erhalten, sofern das bei der Destillation gewonnene Erzeugnis einen Alkoholgehalt von mindestens 52 % vol aufweist,
b) oder das Destillationserzeugnis an die Interventionsstelle liefern, sofern es einen Alkoholgehalt von mindestens 92 % vol aufweist.
Wurde der Wein schon vor der Lieferung an die Brennerei zu Brennwein verarbeitet, so erhält der Hersteller des Brennweins die Beihilfe gemäß Buchstabe a), und das Destillationserzeugnis darf nicht an die Interventionsstelle geliefert werden.
(12) Es kann entschieden werden, daß statt der Interventionsstelle ein Wirtschaftsteilnehmer mit dem Alkohol beliefert werden muß, der im Rahmen von Verkäufen für den Absatz der Destillationsprodukte ein Angebot eingereicht hat und der im Rahmen des Verfahrens des Artikels 31 Absatz 1 den Zuschlag erhalten hat.
(13) Die Absätze 1 bis 12 gelten weder für Traubensaft und konzentrierten Traubensaft noch für zur Herstellung von Traubensaft bestimmten Traubenmost und konzentrierten Traubenmost.
Artikel 28
(1) Wein aus Trauben von Sorten, die in der Klassifizierung für dieselbe Verwaltungseinheit sowohl als Keltertrauben als auch als Sorten für eine andere Nutzung aufgeführt sind, wird, soweit die normalen Weinbereitungsmengen überschritten werden und sofern dieser Wein nicht in dem betreffenden Weinjahr ausgeführt wird, zu einem festzusetzenden Zeitpunkt destilliert. Außer in Ausnahmefällen darf er nur in eine Brennerei verbracht werden.
(2) Die normalen Weinbereitungsmengen werden ermittelt auf der Grundlage
a) der Weinbereitungsmenge in einem noch festzusetzenden Referenzzeitraum und
b) der herkömmlichen Verwendungszwecken vorbehaltenen Weinmengen.
(3) Der Ankaufspreis für den zur Destillation gemäß diesem Artikel gelieferten Wein beträgt 1,34 EUR/% vol/hl; er kann während eines bestimmten Weinjahres schwanken, sofern der Durchschnitt für dieses Weinjahr weiterhin 1,34 EUR/% vol/hl beträgt.
(4) Der von der Brennerei gezahlte Preis darf nicht niedriger sein als der Ankaufspreis.
(5) Die Brennerei kann
a) eine Beihilfe für das zu destillierende Erzeugnis in Anspruch nehmen, sofern das bei der Destillation gewonnene Erzeugnis einen Alkoholgehalt von mindestens 52 % vol aufweist, oder
b) das Destillationserzeugnis an die Interventionsstelle liefern, sofern es einen Alkoholgehalt von mindestens 92 % vol aufweist.
Wurde der Wein schon vor der Lieferung an die Brennerei zu Brennwein verarbeitet, so erhält der Hersteller des Brennweins die Beihilfe gemäß Buchstabe a), und das Destillationserzeugnis darf nicht an die Interventionsstelle geliefert werden.
(6) Es kann entschieden werden, daß statt der Interventionsstelle ein Wirtschaftsteilnehmer mit dem Alkohol beliefert werden muß, der im Rahmen von Verkäufen für den Absatz der Destillationsprodukte ein Angebot eingereicht hat und der im Rahmen des Verfahrens gemäß Artikel 31 Absatz 1 den Zuschlag erhalten hat.
(7) Dieser Artikel gilt unbeschadet des Artikels 1 Absatz 2.
Artikel 29
(1) Die Gemeinschaft kann eine Unterstützung für die Destillation von Tafelwein und zur Gewinnung von Tafelwein geeignetem Wein vorsehen, um den Weinmarkt zu stützen und so die kontinuierliche Versorgung derjenigen Teile des Trinkalkoholsektors mit Produkten aus der Destillation von Wein zu fördern, in denen dieser Alkohol herkömmlich verwendet wird.
(2) Die Unterstützung geschieht in Form einer primären Beihilfe und einer sekundären Beihilfe an die Brennereien.
(3) Die primäre Beihilfe wird auf der Grundlage der destillierten Menge an Tafelwein und an zur Gewinnung von Tafelwein geeignetem Wein gewährt.
(4) Die primäre Beihilfe wird auf der Grundlage von Verträgen zwischen den Brennereien und den Weinbauern gewährt. Es wird ein von den Brennereien an die Weinbauern zu zahlender Mindestpreis festgelegt, der während eines Weinjahres schwanken darf, sofern der Durchschnitt für das jeweilige Weinjahr 2,488 EUR/% vol/hl beträgt.
(5) Die Höhe der primären Beihilfe trägt folgenden Kriterien Rechnung:
a) der von den Brennereien an die Weinbauern zu zahlende durchschnittliche Mindestpreis muß in einem Weinjahr dem in Absatz 4 genannten Betrag entsprechen;
b) die Versorgung der traditionellen Abnehmer im Trinkalkoholsektor zu wettbewerbsfähigen Preisen muß gewährleistet bleiben.
(6) Die sekundäre Beihilfe wird in Form einer Zahlung zur Deckung angemessener Kosten für die Lagerung des dabei anfallenden Destillats gewährt. Damit soll die Anwendung der Primärbeihilferegelung erleichtert werden.
Artikel 30
(1) Für den Fall einer außergewöhnlichen Marktstörung infolge von erheblichen Überschüssen und/oder Qualitätsproblemen kann eine Dringlichkeitsdestillationsmaßnahme getroffen werden.
(2) Die Maßnahme hat folgenden Zweck:
a) Beseitigung spezifischer Überschüsse und
b) Gewährleistung der kontinuierlichen Versorgung von einer Ernte zur anderen.
(3) Die Inanspruchnahme dieser Maßnahme ist den Erzeugern freigestellt.
(4) Diese Maßnahme kann auf bestimmte Weinkategorien oder Produktionsgebiete beschränkt werden. Auf Qualitätswein b.A. kann sie nur auf Antrag des betreffenden Mitgliedstaats angewendet werden.
(5) Ein Kriterium für die Einführung dieser Maßnahme wäre eine nachweisbare Verschlechterung des Marktpreises für eine Weinkategorie oder für Weine bestimmter Produktgebiete über eine gewisse Zeit.
(6) Sollte die Gemeinschaft diese Maßnahme in drei aufeinanderfolgenden Jahren für eine bestimmte Weinart (in einem bestimmten Gebiet) anwenden, so unterbreitet die Kommission dem Europäischen Parlament und dem Rat einen Bericht über die anhaltende Krise und legt gegebenenfalls entsprechende Vorschläge vor.
Artikel 31
(1) Der von der Interventionsstelle übernommene Alkohol wird entweder durch Verkauf im Wege der öffentlichen Versteigerung oder durch Ausschreibung abgesetzt. Beim Absatz dieses Alkohols vermeiden die Behörden soweit wie möglich, Marktabsatzmöglichkeiten für Alkohol, die traditionell vom Bestehen dieser Absatzmöglichkeiten abhängig sind, zu beeinträchtigen. Er darf nicht in den Alkoholsektor für die Nahrungsmittelverwendung gelangen.
(2) Für den Fall, daß die Versorgung des Teils des Sektors, in dem die Verwendung von Weinalkohol vorgeschrieben ist, durch Anwendung der Artikel 27, 28 und 29 nicht gesichert ist, kann jedoch entschieden werden, daß dieser Alkohol in diesem Sektor abgesetzt wird.
Artikel 32
(1) Für Wein von Erzeugern, die eine Erhöhung des Alkoholgehalts durch Zuckerung oder Zusatz von Most vorgenommen haben, für den die Beihilfe nach Artikel 34 gewährt wurde, wird der für die jeweilige Destillation, mit Ausnahme der Destillation nach Artikel 27, festgesetzte Ankaufspreis innerhalb jeder Weinbauzone um denselben Pauschalbetrag verringert, der nach der Höhe der Beihilfe gemäß Artikel 34 und der für die betreffende Weinbauzone vorgesehenen Erhöhung des Alkoholgehalts berechnet wird.
(2) Auf Antrag des Erzeugers wird der Abschlag nur für die Mengen vorgenommen, bei denen der Alkoholgehalt gemäß Absatz 1 erhöht worden ist.
Artikel 33
(1) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Kapitel werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Diese Bestimmungen können insbesondere folgendes umfassen:
a) die in diesem Kapitel genannten Ausnahmen;
b) hinsichtlich der Artikel 27 und 28 die Voraussetzungen, unter denen die Destillation durchzuführen ist, die Ermittlung des in dem erzeugten Wein enthaltenen Alkoholvolumens, dieVoraussetzungen, unter denen die Erzeugnisse an die Interventionsstelle geliefert werden, und die Ankaufspreise der Destillationsprodukte, die von den Interventionsstellen übernommen werden können, bzw. die Kriterien für die Festsetzung dieser Preise;
c) die Mindestnormen für Traubentrester und Weintrub;
d) die Voraussetzungen, unter denen die in Artikel 27 Absatz 7 genannte kontrollierte Beseitigung vorgenommen werden kann;
e) die gemäß Artikel 28 Absatz 2 normalerweise erzeugten Weinmengen;
f) die Regelung für die in Artikel 30 genannte Maßnahme und die darunter fallenden Erzeugnisse sowie den Absatz der Destillationsprodukte, vor allem zur Vermeidung einer Störung des Markts für Alkohol und alkoholische Getränke;
g) die Möglichkeit der Anpassung des Ankaufspreises nach Artikel 28 Absatz 3 und
h) die Festlegung des Mindestpreises nach Artikel 29 Absatz 4.
(2) Die Höhe der in den Artikeln 27 und 28 genannten Beihilfen, die sicherstellen sollen, daß die Erzeugnisse Absatz finden, die Höhe der in Artikel 29 genannten Beihilfen und die Bestimmungen über die Umstände, die eine Auslösung der in Artikel 30 genannten Maßnahme bewirken, sowie die Höhe und Form der finanziellen Unterstützung der Gemeinschaft für diese Maßnahme werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgesetzt.
KAPITEL III
BEIHILFEN FÜR DIE VERWENDUNG VON TRAUBENMOST
Artikel 34
(1) Es wird eine Beihilfe eingeführt für die Verwendung von
a) konzentriertem Traubenmost und
b) rektifiziertem Traubenmostkonzentrat
gemeinschaftlicher Erzeugung, wenn diese Erzeugnisse zur Erhöhung des Alkoholgehalts von Weinbauerzeugnissen verwendet werden, für die eine solche Erhöhung nach dieser Verordnung zulässig ist.
(2) Die Beihilfegewährung kann den in den Weinbauzonen C III erzeugten Produkten vorbehalten werden, wenn sich ohne diese Maßnahme der gegenwärtige Handel mit Traubenmost und Verschnittwein nicht aufrechterhalten ließe.
(3) Die Höhe der Beihilfe wird in EUR je % vol potentiellen Alkoholgehalts und je Hektoliter des konzentrierten Traubenmosts oder rektifizierten Traubenmostkonzentrats festgesetzt, wobei dem Unterschied der Kosten zwischen der durch die genannten Erzeugnisse und der durch Saccharose erzielten Anreicherung Rechnung zu tragen ist.
Artikel 35
(1) Es wird eine Beihilfe eingeführt für die Verwendung von
a) in der Gemeinschaft erzeugtem Traubenmost und konzentriertem Traubenmost zur Herstellung von Traubensaft oder anderen, aus Traubensaft gewonnenen genießbaren Erzeugnissen;
b) in den Weinbauzonen C III erzeugtem Traubenmost und konzentriertem Traubenmost zur auf das Vereinigte Königreich und Irland beschränkten Herstellung von Erzeugnissen des KN-Codes 2206 00, für die gemäß Anhang VII Abschnitt C Nummer 2 die Verwendung eines zusammengesetzten Ausdrucks, der das Wort "Wein" enthält, von diesen Mitgliedstaaten zugelassen werden kann;
c) in der Gemeinschaft erzeugtem konzentrierten Traubenmost als Hauptbestandteil eines Warensortiments, das im Vereinigten Königreich und in Irland mit einer deutlichen Gebrauchsanweisung für den Verbraucher für die Zubereitung eines weinartigen Getränks (home-made wine) in den Verkehr gebracht wird.
(2) Stellt sich heraus, daß die in Absatz 1 Buchstabe b) genannte geographische Beschränkung für die Erzeugung von Traubenmost und konzentriertem Traubenmost zu Wettbewerbsverzerrungen führt, so kann abweichend von Absatz 1 Buchstabe b) entschieden werden, diese Beihilfe auch für Traubenmost und konzentrierten Traubenmost zu gewähren, der in anderen Gebieten der Gemeinschaft als den Weinbauzonen C III hergestellt worden ist.
(3) Die Beihilfen gemäß Absatz 1 werden ausschließlich für die Verwendung von Erzeugnissen gewährt, die von Rebsorten gewonnen wurden, die ausschließlich als Keltertraubensorten oder sowohl als Keltertraubensorten wie auch als für einen anderen Zweck klassifizierte Sorten eingestuft wurden; sie können auch für Trauben gemeinschaftlichen Ursprungs gewährt werden, die von denselben Sorten stammen.
(4) Die Beihilfebeträge sind so festzusetzen, daß die Kosten für die Versorgung mit Traubenmost und konzentriertem Traubenmost gemeinschaftlichen Ursprungs ein Niveau erreichen, bei dem die Erhaltung der traditionellen Absatzmöglichkeiten dieser Erzeugnisse sichergestellt ist.
(5) Ein noch festzusetzender Teil der in Absatz 1 Buchstabe a) genannten Beihilfe ist für Werbekampagnen zur Förderung des Traubensaftverbrauchs bestimmt. Für die Durchführung solcher Kampagnen kann die Beihilfe auf einen höheren Betrag festgesetzt werden als denjenigen, der sich aus der Anwendung von Absatz 4 ergibt.
Artikel 36
Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Kapitel werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Diese Bestimmungen können insbesondere folgendes umfassen:
a) die Voraussetzungen für die Gewährung der in Artikel 34 Absatz 1 genannten Beihilfe;
b) die zur Sicherstellung der Kontrolle der Verwendung der in Artikel 35 Absatz 1 genannten Erzeugnisse erforderlichen Maßnahmen;
c) die Höhe der in den Artikeln 34 und 35 genannten Beihilfe, die vor Beginn jedes Weinjahres festzusetzen ist;
d) die Entscheidung gemäß Artikel 35 Absatz 2 Untersatz 1.
KAPITEL IV
ALLGEMEINE BESTIMMUNGEN
Artikel 37
Erzeugern, für die die in den Artikeln 27 und 28 genannten Verpflichtungen gelten, können die in diesem Titel vorgesehenen Interventionsmaßnahmen nur dann zugute kommen, wenn sie in dem noch festzusetzenden Bezugszeitraum die genannten Verpflichtungen erfuellt haben. Der Bezugszeitraum sowie die Durchführungsbestimmungen zu diesem Artikel werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Artikel 38
(1) Werden auf dem Weinmarkt der Gemeinschaft übermäßig hohe Preise für eine Weinart festgestellt und ist damit zu rechnen, daß diese Lage andauert und Marktstörungen bewirkt, so kann die Kommission die gebotenen Maßnahmen treffen.
(2) Soweit es die Stützung des Marktes für Tafelwein gebietet, können für die in Artikel 1 Absatz 2 Buchstabe b) aufgeführten Erzeugnisse, mit Ausnahme von Tafelwein, gemäß dem Verfahren des Artikels 75 Interventionsmaßnahmen getroffen werden.
TITEL IV
ERZEUGER- UND BRANCHENORGANISATIONEN
KAPITEL I
ERZEUGERORGANISATIONEN
Artikel 39
(1) Eine im Sinne dieser Verordnung anerkannte Erzeugerorganisation ist eine juristische Person,
a) die auf Betreiben der Erzeuger der Produkte, für die diese Verordnung gilt, gegründet wurde;
b) die für ihre Mitglieder namentlich folgende Ziele verfolgt:
i) Sicherstellung einer planvollen und insbesondere in quantitativer und qualitativer Hinsicht nachfragegerechten Erzeugung;
ii) stärkere Bündelung des Angebots und Förderung der Vermarktung ihrer Erzeugung;
iii) Drosselung der Produktionskosten und Regulierung der Erzeugerpreise;
iv) Förderung von umweltgerechten Wirtschaftsweisen, Anbautechniken und Abfallverwertungstechniken, insbesondere zum Schutz der Qualität der Gewässer, des Bodens und der Landschaft sowie zur Erhaltung und/oder Förderung der Artenvielfalt.
(2) Die im Sinne dieser Verordnung anerkannten Erzeugerorganisationen müssen die Möglichkeit haben, bei Verstößen gegen satzungsgemäße Pflichten angemessene Sanktionen gegen ihre Mitglieder zu verhängen.
(3) Die Mitgliedstaaten können Erzeugerzusammenschlüsse auf Antrag als Erzeugerorganisationen im Sinne dieser Verordnung anerkennen, wenn sie
a) die Anforderungen der Absätze 1 und 2 erfuellen und zu diesem Zweck unter anderem nachweisen, daß ihnen eine Mindestanzahl von Erzeugern angeschlossen ist und sie über eine Mindestmenge an vermarktbaren Erzeugnissen verfügen;
b) hinreichende Sicherheit für die sachgerechte Ausübung ihrer Tätigkeit sowohl zeitlich als auch hinsichtlich der Effizienz bieten;
c) die erforderlichen Vorkehrungen treffen, damit ihren Mitgliedern die zur Anwendung umweltfreundlicher Wirtschaftsweisen erforderliche technische Hilfe tatsächlich zuteil werden kann.
Artikel 40
(1) Die Mitgliedstaaten
a) befinden innerhalb von drei Monaten nach Erhalt des mit allen zweckdienlichen Angaben versehenen Antrags über die Anerkennung der Erzeugerorganisation;
b) führen regelmäßig Kontrollen durch, um festzustellen, ob die Erzeugerorganisationen die Anerkennungsvoraussetzungen nach wie vor erfuellen, verhängen bei Nichterfuellung Sanktionen gegen diese Organisationen und beschließen erforderlichenfalls den Entzug ihrer Anerkennung;
c) teilen der Kommission innerhalb von zwei Monaten jede Entscheidung über die Gewährung oder den Entzug der Anerkennung mit.
(2) Die Kommission überzeugt sich durch Kontrollen von der Einhaltung von Artikel 39 und von Absatz 1 Buchstabe b) des vorliegenden Artikels und kann gegebenenfalls auf der Grundlage dieser Kontrollen die Mitgliedstaaten darum ersuchen, eine gewährte Anerkennung zu entziehen.
KAPITEL II
BRANCHENORGANISATIONEN
Artikel 41
(1) Im Hinblick auf ein besseres Funktionieren des Marktes für Qualitätsweine b. A. und Tafelweine mit geographischen Bezeichnungen können die Erzeuger-Mitgliedstaaten, insbesondere bei der Durchführung der Beschlüsse der Branchenorganisationen, Vermarktungsregeln zur Steuerung des Angebots beim erstmaligen Inverkehrbringen festlegen, sofern diese Regeln das Zurückbehalten der Erzeugnisse in einer Reserve und/oder die Staffelung des Inverkehrbringens der Erzeugnisse betreffen und alle anderen aufeinander abgestimmten Verhaltensweisen, so z. B. folgende, ausschließen:
- Festsetzung eines Preises, sei es auch nur als Orientierung oder Empfehlung;
- Zurückbehalten eines zu hohen Prozentsatzes der normalerweise verfügbaren jährlichen Ernte und generell jede nicht übliche Maßnahme der Angebotsverknappung;
- Verweigerung der Ausstellung der nationalen und/oder gemeinschaftlichen Bescheinigung/Bescheinigungen für das Inverkehrbringen und die Vermarktung der Erzeugnisse des Weinbaus, wenn die Vermarktung mit den obengenannten Regeln in Einklang steht.
(2) Die Regeln nach Absatz 1 sind den Marktteilnehmern in vollem Umfang durch Veröffentlichung in einem amtlichen Mitteilungsblatt des betreffenden Mitgliedstaats zur Kenntnis zu bringen.
(3) Die Mitgliedstaaten, die die durch Absatz 1 gebotenen Möglichkeiten in Anspruch nehmen, übermitteln der Kommission jährlich einen Bericht über die im Vorjahr hierüber erlassenen Entscheidungen. Die Kommission prüft, ob sie mit dem Gemeinschaftsrecht, insbesondere mit den Vorschriften über den freien Warenverkehr (Artikel 28 bis 31 des Vertrags) und den Wettbewerb (Artikel 81 bis 86 des Vertrags) und mit dem Diskriminierungsverbot (Artikel 34 Absatz 3 des Vertrags) im Einklang stehen.
(4) Die Organisationen im Sinne von Absatz 1 führen in einer oder mehreren Regionen der Gemeinschaft mehrere der folgenden Maßnahmen durch und tragen dabei den Verbraucherinteressen Rechnung:
i) Verbesserung der Kenntnisse und der Transparenz bezüglich der Erzeugung und des Marktes;
ii) Mitwirkung an einer besseren Koordinierung des Absatzes der Erzeugnisse, insbesondere durch Marktforschung und -studien;
iii) Ausarbeitung von Standardverträgen im Einklang mit dem Gemeinschaftsrecht;
iv) Erschließung des vollen Produktionspotentials;
v) Information und Marktforschung zur Ausrichtung der Produktion auf Erzeugnisse, die dem Marktbedarf sowie dem Geschmack und den Erwartungen der Verbraucher, insbesondere hinsichtlich der Qualität und der Umweltfreundlichkeit der Erzeugnisse, besser gerecht werden;
vi) Entwicklung von Verfahren zur Begrenzung des Aufwands an Pflanzenschutzmitteln und anderen Betriebsstoffen und zur Sicherstellung der Erzeugnisqualität sowie des Boden- und Gewässerschutzes;
vii) Entwicklung von Verfahren und Geräten zur Verbesserung der Produktqualität auf allen Stufen der Erzeugung, der Weinbereitung und der Vermarktung;
viii) Erschließung der Möglichkeiten und Schutz des ökologischen Landbaus sowie der Ursprungsbezeichnungen, Gütesiegel und geographischen Angaben;
ix) Förderung insbesondere des integrierten Anbaus und anderer umweltfreundlicher Wirtschaftsweisen.
TITEL V
ÖNOLOGISCHE VERFAHREN UND BEHANDLUNGEN; BESCHREIBUNG, BEZEICHNUNG, AUFMACHUNG UND SCHUTZ
KAPITEL I
ZUGELASSENE VERFAHREN UND BEHANDLUNGEN
Artikel 42
(1) Die in der Gemeinschaft zugelassenen önologischen Verfahren und Behandlungen werden für die Herstellung der unter diese Verordnung fallenden Erzeugnisse mit Ausnahme von Traubensaft, konzentriertem Traubensaft sowie für die Herstellung von Traubensaft bestimmtem Traubenmost und konzentriertem Traubenmost festgelegt.
(2) Die zugelassenen önologischen Verfahren und Behandlungen dürfen nur zur ordnungsgemäßen Weinherstellung, Haltbarmachung oder zum ordnungsgemäßen Ausbau des Erzeugnisses verwendet werden.
(3) Die zugelassenen önologischen Verfahren und Behandlungen schließen den Zusatz von Wasser, es sei denn, es besteht eine besondere technische Notwendigkeit dafür, sowie den Zusatz von Alkohol, ausgenommen bei frischem Traubenmost, der mit Alkohol stummgemacht wurde, bei Likörwein, Schaumwein, Brennwein und, unter noch festzulegenden Voraussetzungen, bei Perlwein aus.
(4) Die Mitgliedstaaten können hinsichtlich der önologischen Verfahren und Behandlungen strengere Vorschriften anwenden, um den Erhalt der wesentlichen Merkmale der Qualitätsweine b. A., der mit einer geographischen Angabe bezeichneten, in ihrem Hoheitsgebiet erzeugten Tafelweine sowie der Schaumweine und der Likörweine zu gewährleisten. Sie teilen diese Bedingungen der Kommission mit, die sie an die anderen Mitgliedstaaten weiterleitet.
(5) Sofern nicht anderes bestimmt wurde, dürfen nur Trauben von Sorten, die in der Klassifizierung nach Artikel 19 als Keltertraubensorten aufgeführt sind, sowie die daraus gewonnenen Erzeugnisse in der Gemeinschaft zur Herstellung folgender Erzeugnisse verwendet werden:
a) mit Alkohol stummgemachter Traubenmost,
b) konzentrierter Traubenmost,
c) rektifiziertes Traubenmostkonzentrat,
d) zur Gewinnung von Tafelwein geeigneter Wein,
e) Tafelwein,
f) Qualitätswein b. A.,
g) Likörwein,
h) teilweise gegorener Traubenmost aus eingetrockneten Trauben,
i) Wein aus überreifen Trauben.
(6) Der Verschnitt eines zur Gewinnung von weißem Tafelwein geeigneten Weins oder eines weißen Tafelweins mit einem zur Gewinnung von rotem Tafelwein geeignetem Wein oder einem roten Tafelwein kann keinen Tafelwein ergeben.
Diese Bestimmung steht jedoch in bestimmten noch festzulegenden Fällen einem Verschnitt gemäß Unterabsatz 1 nicht entgegen, sofern das daraus hervorgehende Erzeugnis die Merkmale von rotem Tafelwein aufweist.
Abweichend von Unterabsatz 1 ist ein solcher Verschnitt bis 31. Juli 2005 nach noch festzulegenden Modalitäten in Regionen, in denen dies ein traditionelles Verfahren ist, zulässig.
Artikel 43
(1) Die zugelassenen önologischen Verfahren und Behandlungen sind in den Anhängen IV und V aufgeführt.
(2) Im besonderen gilt:
- Die zugelassenen önologischen Verfahren und Behandlungen bei der Anreicherung, Säuerung, Entsäuerung und Süßung sowie die Vorschriften für den Schwefeldioxidgehalt und den Hoechstgehalt an fluechtiger Säure sind in Anhang V Abschnitte A bis G aufgeführt.
- Die zugelassenen önologischen Verfahren und Behandlungen sowie die Vorschriften für die Schaumwein- und Qualitätsschaumweinherstellung sind in Anhang V Abschnitte H und I aufgeführt.
- Die zugelassenen önologischen Verfahren und Behandlungen sowie die Vorschriften für die Likörweinherstellung sind in Anhang V Abschnitt J aufgeführt.
Artikel 44
(1) Von den Erzeugnissen der KN-Codes 2204 10, 2204 21 und 2204 29 dürfen nur Likörwein, Schaumwein, Schaumwein mit zugesetzter Kohlensäure, Perlwein, Perlwein mit zugesetzter Kohlensäure, Qualitätswein b. A., Tafelwein und gegebenenfalls, in Abweichung von Artikel 45, rechtmäßig eingeführter Wein in der Gemeinschaft zum unmittelbaren menschlichen Verbrauch angeboten oder abgegeben werden.
(2) Abgesehen von Flaschenweinen, für die nachgewiesen werden kann, daß die Abfuellung vor dem 1. September 1971 erfolgte, darf anderer Wein als Qualitätswein b. A., der von den in Artikel 42 Absatz 5 genannten Rebsorten stammt, jedoch nicht den Definitionen nach den Nummern 12 bis 18 des Anhangs I entspricht, nur für den Eigenbedarf der Familie des Weinerzeugers, zur Erzeugung von Weinessig oder zur Destillation verwendet werden.
(3) In Jahren mit ungünstigen Witterungsverhältnissen kann jedoch beschlossen werden, daß Erzeugnisse aus den Weinbauzonen A und B, die nicht den für die betreffende Weinbauzone festgesetzten, natürlichen Mindestalkoholgehalt aufweisen, in der Gemeinschaft zur Herstellung von Schaumwein und von Schaumwein mit zugesetzter Kohlensäure, sofern diese Weine einen vorhandenen Alkoholgehalt von mindestens 8,5 % vol erreichen, oder zur Herstellung von Perlwein mit zugesetzter Kohlensäure verwendet werden dürfen. In diesem Fall darf die Anreicherung in den Grenzen von Anhang V Abschnitt D Nummer 5 erfolgen.
(4) Unbeschadet strengerer Bestimmungen, die die Mitgliedstaaten für die Herstellung von nicht unter die KN-Codes 2204 10, 2204 21 und 2204 29 fallenden Erzeugnissen in ihrem Gebiet anwenden können, darf mit Alkohol stummgemachter Most aus frischen Weintrauben nur für die Herstellung dieser Erzeugnisse verwendet werden.
(5) Aus der Gemeinschaft stammender Traubensaft und konzentrierter Traubensaft dürfen weder zu Wein verarbeitet noch Wein zugesetzt werden. Diese Erzeugnisse werden in bezug auf ihre Verwendung kontrolliert. Das Einleiten einer alkoholischen Gärung ist bei diesen Erzeugnissen im Gebiet der Gemeinschaft untersagt.
(6) Die Absätze 4 und 5 gelten nicht für Erzeugnisse, aus denen im Vereinigten Königreich und in Irland Erzeugnisse des KN-Codes 2206 00 hergestellt werden sollen, für die gemäß Anhang VII Abschnitt C Nummer 2 die Verwendung eines das Wort "Wein" enthaltenden zusammengesetzten Ausdrucks von den Mitgliedstaaten zugelassen werden kann.
(7) Zur Gewinnung von Tafelwein geeignete Weine, die den vorhandenen Mindestalkoholgehalt für Tafelwein nicht erreichen, dürfen nur für die Herstellung von Schaumwein, für die Essigindustrie, zur Destillation oder zu anderen industriellen Zwecken in den Verkehr gebracht werden. Die Anreicherung dieser Weine und ihr Verschnitt mit Tafelwein zwecks Anhebung des vorhandenen Alkoholgehalts auf die für Tafelwein vorgeschriebene Höhe dürfen nur in den Anlagen oder für Rechnung des Weinbereitungsbetriebs vorgenommen werden.
(8) Aus Weintrub und Traubentrester darf weder Wein noch irgendein Getränk zum unmittelbaren menschlichen Verbrauch mit Ausnahme von Alkohol, Brand oder Tresterwein hergestellt werden.
(9) Tresterwein darf - sofern seine Herstellung vom betreffenden Mitgliedstaat zugelassen wird - nur zur Destillation oder für den Eigenbedarf der Familie des Weinbauern verwendet werden.
(10) Brennwein darf nur zur Destillation verwendet werden.
(11) Teilweise gegorener Traubenmost aus eingetrockneten Trauben darf nur für die Herstellung von Likörweinen, und dies allein in den Weinbauregionen, wo diese Verwendung am 1. Januar 1985 herkömmlicherweise gebräuchlich war, und für die Herstellung von Wein aus überreifen Trauben in den Verkehr gebracht werden.
(12) Frische Weintrauben, Traubenmost, teilweise gegorener Traubenmost, konzentrierter Traubenmost, rektifiziertes Traubenmostkonzentrat, durch Zusatz von Alkohol stummgemachter Traubenmost, Traubensaft und konzentrierter Traubensaft mit Ursprung in Drittländern dürfen im Gebiet der Gemeinschaft weder zu Wein verarbeitet noch Wein zugesetzt werden.
(13) Das Einleiten einer alkoholischen Gärung ist bei den in Absatz 12 genannten Erzeugnissen im Gebiet der Gemeinschaft untersagt. Dies gilt nicht für Erzeugnisse, aus denen im Vereinigten Königreich und in Irland Erzeugnisse des KN-Codes 2206 00 hergestellt werden sollen, für die gemäß Anhang VII Abschnitt C Nummer 2 die Verwendung eines das Wort Wein enthaltenden zusammengesetzten Ausdrucks von den Mitgliedstaaten zugelassen werden kann.
(14) Der Verschnitt eines aus einem Drittland stammenden Weins mit Gemeinschaftswein sowie der Verschnitt von aus Drittländern stammenden Weinen untereinander sind in dem geographischen Gebiet der Gemeinschaft untersagt.
(15) Der Rat kann im Einklang mit den internationalen Verpflichtungen der Gemeinschaft von Absatz 12, Absatz 13 erster Satz und Absatz 14 abweichen.
Artikel 45
(1) Von Ausnahmen abgesehen dürfen folgende Erzeugnisse nicht zum unmittelbaren menschlichen Verbrauch angeboten oder abgegeben werden:
a) eingeführte oder nicht eingeführte Erzeugnisse der KN-Codes 2204 10, 2204 21, 2204 29 und 2204 30 10, die Gegenstand von önologischen Verfahren waren, die in den Gemeinschaftsregelungen oder - sofern dies zulässig ist - in den innerstaatlichen Vorschriften nicht zugelassen sind;
b) in Artikel 1 Absatz 2 Buchstaben a), b) und c) genannte Erzeugnisse, die nicht von gesunder oder handelsüblicher Beschaffenheit sind;
c) in Artikel 1 Absatz 2 genannte Erzeugnisse, die nicht den Definitionen in Anhang I entsprechen.
(2) Die in Absatz 1 erwähnten Ausnahmen für eingeführte Erzeugnisse werden nach dem Verfahren des Artikels 133 des Vertrags festgelegt.
Artikel 46
(1) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Kapitel und zu den Anhängen IV und V werden nach dem Verfahren des Artikel 75 festgelegt.
Diese Bestimmungen regeln insbesondere
a) hinsichtlich von Anhang V Abschnitt A die Übergangsmaßnahmen für vor dem 1. September 1986 erzeugte Weine und Änderungen der Listen von Weinen in Nummer 2;
b) in bezug auf die Anhänge IV und V die Grenzen und bestimmte Voraussetzungen für die Anwendung der in diesen Anhängen genannten önologischen Verfahren und Behandlungen, außer den in diesen Anhängen bereits festgelegten Grenzen und Voraussetzungen;
c) die Entscheidungen, Ausnahmen, Abweichungen, Bedingungen und Verzeichnisse gemäß diesem Kapitel und Anhang V;
d) die Anwendung von Anhang V Abschnitte C bis G auf Erzeugnisse, die in nicht zu den Weinbauzonen nach Anhang III gehörenden Gebieten der Gemeinschaft geerntet worden sind;
e) hinsichtlich von Anhang V Abschnitt J die Verzeichnisse, dessen Nummer 2 Buchstabe b) und Nummer 6, die Abweichungen gemäß Nummer 4 Buchstabe b) sowie das Melde- und Buchführungsverfahren gemäß Nummer 6.
(2) Folgende Bestimmungen werden nach dem Verfahren des Artikels 75 erlassen:
a) die Bestimmungen für den Vergleich bestimmter in Drittländern angewandter önologischer Verfahren und Behandlungen mit den in Artikel 43 Absatz 1 und in Anhang IV genannten;
b) die Vorschriften für die Mischung und den Verschnitt von Traubenmost und Wein;
c) die Reinheits- und Identitätskriterien für die bei den önologischen Verfahren verwendeten Stoffe;
d) die Verwaltungsvorschriften über die Durchführung der zugelassenen önologischen Verfahren und Behandlungen. Diese Vorschriften können vorsehen, daß bestimmte önologische Verfahren und Behandlungen nur unter Überwachung einer von dem betreffenden Mitgliedstaat anerkannten Person durchgeführt werden dürfen, die über ausreichende Kenntnisse verfügt, um die Qualität, Hygiene und Bekömmlichkeit des Erzeugnisses zu gewährleisten;
e) die Bedingungen für die Lagerung und den Verkehr, die Verwendung der in Artikel 45 genannten Erzeugnisse oder die Verzeichnisse der nicht unter die Anforderungen des genannten Artikels fallenden Erzeugnisse und die Kriterien, die es in Einzelfällen ermöglichen, eine übermäßige Härte zu vermeiden, die Bedingungen, unter denen die Mitgliedstaaten die Lagerung, den Verkehr und die Verwendung von Erzeugnissen zulassen können, die anderen Vorschriften dieser Verordnung als Artikel 45 Absatz 1 oder in Anwendung dieser Verordnung erlassenen Vorschriften nicht entsprechen, und
f) die allgemeinen Regeln für die Durchführung anderweitig nicht zugelassener önologischer Verfahren und Behandlungen zu Versuchszwecken.
(3) Die Analysemethoden, nach denen die Bestandteile der unter diese Verordnung fallenden Erzeugnisse festgestellt werden können, sowie die Regeln, nach denen festgestellt werden kann, ob diese Erzeugnisse nicht zugelassenen önologischen Verfahren unterzogen worden sind, werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Nach demselben Verfahren werden erforderlichenfalls die Grenzwerte der für die Anwendung bestimmter önologischer Verfahren charakteristischen Bestandteile sowie Tabellen zur Gegenüberstellung der analytischen Daten festgelegt.
Sind jedoch keine gemeinschaftlichen Analysemethoden oder Regeln im Sinne des Unterabsatzes 1 zur Feststellung und Quantifizierung der in dem betreffenden Erzeugnis gesuchten Stoffe vorgesehen, so sind folgende Methoden anzuwenden:
a) die Analysemethoden, die von der Generalversammlung des Internationalen Weinamts (IWO) anerkannt und auf dessen Veranlassung veröffentlicht sind, oder
b) wenn sich unter den in Buchstabe a) genannten Methoden keine angemessene Methode findet, eine Analysemethode, die den von der Internationalen Normenorganisation (ISO) empfohlenen Normen entspricht, oder
c) im Fall des Fehlens einer der in den Buchstaben a) und b) bezeichneten Methoden eine der nachstehend genannten Methoden aufgrund ihrer Genauigkeit, Wiederholbarkeit und Nachvollziehbarkeit:
i) eine von dem betreffenden Mitgliedstaat zugelassene Analysemethode oder
ii) erforderlichenfalls jede andere geeignete Analysemethode.
Als den in Unterabsatz 1 genannten gemeinschaftlichen Analysemethoden gleichwertig gelten die anstelle einer gemeinschaftlichen Analysemethode verwendeten automatisierten Analysemethoden, sofern nach dem Verfahren des Artikels 75 festgestellt wurde, daß die Ergebnisse hinsichtlich ihrer Genauigkeit, Wiederholbarkeit und Nachvollziehbarkeit den mit der entsprechenden gemeinschaftlichen Analysemethode erzielten Ergebnissen mindestens gleichwertig sind.
KAPITEL II
BESCHREIBUNG, BEZEICHNUNG, AUFMACHUNG UND SCHUTZ BESTIMMTER ERZEUGNISSE
Artikel 47
(1) Die Regeln für die Beschreibung, Bezeichnung und Aufmachung bestimmter unter diese Verordnung fallender Erzeugnisse sowie für den Schutz bestimmter Angaben, Hinweise und Begriffe sind im vorliegenden Kapitel und in den Anhängen VII und VIII enthalten. Bei diesen Regeln werden insbesondere folgende Ziele berücksichtigt:
a) Schutz der legitimen Interessen der Verbraucher,
b) Schutz der legitimen Interessen der Erzeuger,
c) reibungsloses Funktionieren des Binnenmarktes und
d) Förderung der Herstellung von Qualitätserzeugnissen.
(2) Die Regeln gemäß Absatz 1 umfassen insbesondere Bestimmungen über
a) die obligatorische Verwendung bestimmter Angaben,
b) die fakultative Verwendung bestimmter anderer Angaben unter bestimmten Voraussetzungen,
c) die fakultative Verwendung sonstiger Angaben, einschließlich von Informationen, die für die Verbraucher nützlich sein können,
d) den Schutz und die Kontrolle der Verwendung bestimmter Angaben,
e) die Verwendung der geographischen Angaben und traditionellen Bezeichnungen,
f) die Kennzeichnung von eingeführten Erzeugnissen oder - sofern nach dieser Verordnung zulässig - aus diesen Erzeugnissen hergestellten Erzeugnissen, um sicherzustellen, daß die Verbraucher über die Art des betreffenden Erzeugnisses unterrichtet sind und dieses Erzeugnis nicht als Gemeinschaftserzeugnis oder als Erzeugnis eines Mitgliedstaats gekennzeichnet wird.
(3) Die Regeln des Absatzes 1 gelten für die Bezeichnung der dort genannten Erzeugnisse
a) in der Etikettierung,
b) in den Ein- und Ausgangsbüchern sowie in den Begleitdokumenten und den übrigen durch die Gemeinschaftsbestimmungen vorgeschriebenen Dokumenten, im folgenden "amtliche Dokumente" genannt, mit Ausnahme der Zollpapiere,
c) in den Geschäftspapieren, und zwar insbesondere auf Rechnungen und Lieferscheinen, und
d) in der Werbung, soweit diese Verordnung besondere Bestimmungen hierüber enthält.
(4) Die Regeln des Absatzes 1 gelten für die Aufmachung der dort genannten Erzeugnisse hinsichtlich
a) des Behältnisses, einschließlich des Verschlusses,
b) der Etikettierung,
c) der Verpackung.
(5) Die Regeln des Absatzes 1 gelten für die Erzeugnisse, die für den Verkauf bestimmt sind, sowie für die in den Verkehr gebrachten Erzeugnisse.
Artikel 48
Die Bezeichnung und Aufmachung der unter diese Verordnung fallenden Erzeugnisse sowie jegliche Werbung für diese Erzeugnisse dürfen nicht falsch oder geeignet sein, Verwechslungen oder eine Irreführung der Personen, an die sie sich richten, hervorzurufen, insbesondere hinsichtlich
- der in Anwendung von Artikel 47 geregelten Angaben; dies gilt auch, wenn diese Angaben in Übersetzung oder mit einem Hinweis auf die tatsächliche Herkunft oder mit Zusätzen wie "Art", "Typ", "Fasson", "Nachahmung", "Marke" oder dergleichen verwendet werden;
- der Eigenschaften der Erzeugnisse wie insbesondere Art, Zusammensetzung, Alkoholgehalt, Farbe, Ursprung oder Herkunft, Qualität, Rebsorte, Jahrgang oder Nennvolumen der Behältnisse;
- der Identität oder der Eigenschaft der natürlichen oder juristischen Personen oder Personenvereinigungen, die an der Herstellung oder der Vermarktung des Erzeugnisses beteiligt sind oder waren, insbesondere des Abfuellers.
Artikel 49
(1) Die Erzeugnisse, deren Bezeichnung oder Aufmachung nicht den Vorschriften dieser Verordnung oder den diesbezüglichen Durchführungsbestimmungen entspricht, dürfen in der Gemeinschaft weder zum Verkauf vorrätig gehalten noch in den Verkehr gebracht noch ausgeführt werden.
Abweichungen von den Vorschriften dieser Verordnung können jedoch bei zur Ausfuhr bestimmten Erzeugnissen
- von den Mitgliedstaaten zugelassen werden, wenn die Rechtsvorschriften des Einfuhrdrittlands dies erfordern;
- in den Durchführungsbestimmungen für die Fälle vorgesehen werden, die nicht unter den ersten Gedankenstrich fallen.
(2) Der Mitgliedstaat, in dessen Hoheitsgebiet sich das Erzeugnis befindet, dessen Bezeichnung oder Aufmachung nicht den Bestimmungen des Absatzes 1 entspricht, trifft die erforderlichen Maßnahmen, um die Verstöße je nach ihrer Schwere zu ahnden.
Der Mitgliedstaat kann jedoch erlauben, das betreffende Erzeugnis in der Gemeinschaft zum Verkauf vorrätig zu halten oder in den Verkehr zu bringen oder es auszuführen, sofern die Bezeichnung oder Aufmachung dieses Erzeugnisses so geändert wird, daß sie den Bestimmungen des Absatzes 1 entspricht.
Artikel 50
(1) Die Mitgliedstaaten treffen geeignete Maßnahmen, um betroffenen Parteien die Möglichkeit einzuräumen, unter den Bedingungen der Artikel 23 und 24 des Abkommens über handelsbezogene Aspekte der Rechte an geistigem Eigentum zu verhindern, daß in der Gemeinschaft geographische Angaben von Erzeugnissen, die in Artikel 1 Absatz 2 Buchstabe b) genannt sind, bei Erzeugnissen verwendet werden, deren Ursprung nicht dem in der betreffenden geographischen Angabe bezeichneten Ort entspricht, auch wenn der tatsächliche Ursprung des Erzeugnisses angegeben ist oder die geographische Angabe in einer Übersetzung oder zusammen mit Ausdrücken wie "Art", "Typ", "Stil", "Imitat" oder dergleichen benutzt wird.
(2) Im Sinne dieses Artikels gilt als "geographische Angabe" eine Angabe, die den Ursprung eines Erzeugnisses im Gebiet, in einer Region oder einem Ort eines der Welthandelsorganisation angehörenden Drittlandes bezeichnet, soweit eine Eigenschaft, der Ruf oder ein sonstiges Merkmal des Erzeugnisses im wesentlichen diesem geographischen Ursprung zuzuordnen ist.
(3) Die Absätze 1 und 2 gelten unbeschadet sonstiger Gemeinschaftsvorschriften mit Regeln zur Bezeichnung und Aufmachung der unter diese Verordnung fallenden Erzeugnisse.
Artikel 51
(1) Für die Zwecke der Anwendung dieses Titels gilt als "Name einer kleineren geographischen Einheit als der Mitgliedstaat" der Name
- einer Lage oder einer Einheit, die mehrere Lagen umfaßt,
- einer Gemeinde oder eines Teils einer Gemeinde,
- eines Weinbauuntergebiets oder eines Teils eines Weinbauuntergebiets,
- eines anderen Gebiets als eines bestimmten Anbaugebiets.
(2) Die Verwendung einer geographischen Angabe zur Bezeichnung der Tafelweine, die durch Verschnitt von Wein aus Weintrauben verschiedener Weinbaugebiete gewonnen werden, ist jedoch zulässig, wenn mindestens 85 % des aus dem Verschnitt hervorgegangenen Tafelweins aus dem Weinbaugebiet stammt, dessen Name er trägt.
Die Verwendung einer geographischen Angabe für ein in der Weinbauzone A oder der Weinbauzone B gelegenes Weinbaugebiet zur Bezeichnung von weißem Tafelwein ist jedoch nur zulässig, wenn die Erzeugnisse, welche den Verschnittwein bilden, aus der betreffenden Weinbauzone stammen oder wenn der betreffende Wein durch Verschnitt von Tafelwein der Weinbauzone A mit Tafelwein der Weinbauzone B gewonnen wird.
(3) Die Mitgliedstaaten können die Verwendung einer geographischen Angabe zur Bezeichnung eines Tafelweins insbesondere von der Bedingung abhängig machen, daß der betreffende Wein vollständig aus bestimmten ausdrücklich bezeichneten Rebsorten gewonnen wird und ausschließlich aus dem genau abgegrenzten Gebiet, dessen Namen er trägt, stammt.
Artikel 52
(1) Weist ein Mitgliedstaat den Namen eines bestimmten Anbaugebiets einem Qualitätswein b. A. sowie gegebenenfalls einem zur Verarbeitung zu einem solchen Qualitätswein b. A. bestimmten Wein zu, so darf dieser Name nicht zur Bezeichnung von Erzeugnissen des Weinsektors verwendet werden, die nicht aus diesem Anbaugebiet stammen und/oder denen dieser Name nicht nach den geltenden gemeinschaftlichen und einzelstaatlichen Vorschriften zugewiesen wurde. Das gleiche gilt, wenn ein Mitgliedstaat den Namen einer Gemeinde, eines Teils einer Gemeinde oder eines bestimmten Ortes ausschließlich einem Qualitätswein b. A. sowie gegebenenfalls einem zur Verarbeitung zu einem solchen Qualitätswein b. A. bestimmten Wein zugewiesen hat.
Unbeschadet der Gemeinschaftsvorschriften zu bestimmten Typen von Qualitätsweinen b. A. können die Mitgliedstaaten nach von ihnen festzulegenden Produktionsbedingungen zulassen, daß der Name eines bestimmten Anbaugebiets mit einer näheren Angabe zur Herstellungsweise oder zur Art des Erzeugnisses oder mit dem Namen einer Rebsorte oder ihrem Synonym kombiniert wird.
Abweichend von Unterabsatz 1 kann der Rat auf Vorschlag der Kommission mit qualifizierter Mehrheit bis zum 31. August 2001 beschließen, daß bestimmte traditionell zur Bezeichnung eines Tafelweins verwendete geographische Namen, die der Name eines bestimmten Anbaugebiets geworden sind, höchstens für drei Weinjahre auch zur Bezeichnung von Tafelweinen weiterverwendet werden dürfen.
(2) Folgende Namen und Begriffe:
- der Name einer Rebsorte,
- ein traditioneller spezifischer Begriff gemäß Anhang VII Abschnitt A Nummer 2 Buchstabe c) zweiter Gedankenstrich vierter Untergedankenstrich oder gemäß Anhang VIII Abschnitt D Nummer 2 Buchstabe c) zweiter Gedankenstrich
oder
- ein ergänzender traditioneller Begriff gemäß Anhang VII Abschnitt B Nummer 1 Buchstabe b) fünfter Gedankenstrich, sofern dieser von einem Mitgliedstaat nach den Bestimmungen der Gemeinschaft für die Bezeichnung eines Weins vorgesehen ist,
dürfen nur für die Bezeichnung und Aufmachung eines anderen Getränks als Wein oder Traubenmost sowie für die Werbung dafür verwendet werden, wenn jegliche Gefahr einer Verwechslung bezüglich der Art, des Ursprungs oder der Herkunft und der Zusammensetzung dieses Getränks ausgeschlossen ist.
(3) Die Verwendung eines Namens oder einer Bezeichnung gemäß Absatz 2 oder einer der Bezeichnungen "Hock", "Claret", "Liebfrauenmilch" und "Liebfraumilch", selbst wenn sie in Verbindung mit den Worten wie "Art", "Typ", "nach Art", "Imitation" oder einem ähnlichen Ausdruck vorkommen, ist für die Bezeichnung und die Aufmachung folgender Waren untersagt:
- einer Ware des KN-Codes 2206, es sei denn, die betreffende Ware stammt tatsächlich aus dem so bezeichneten Gebiet,
- einer Ware, die mit einer deutlichen Anleitung für die beim Verbraucher vorzunehmende Zubereitung eines Getränks, das eine Nachahmung von Wein ist, in den Verkehr gebracht wird; jedoch darf der Name einer Rebsorte verwendet werden, wenn die betreffende Ware tatsächlich aus dieser Rebsorte hergestellt wurde, es sei denn, er führt zu Verwechslungen mit dem Namen eines bestimmten Anbaugebiets oder einer geographischen Einheit, der für die Bezeichnung eines Qualitätsweins b. A. verwendet wird.
(4) Die Namen
- eines bestimmten Anbaugebiets,
- einer kleineren geographischen Einheit als das bestimmte Anbaugebiet, sofern dieser Name von einem Mitgliedstaat nach den Vorschriften der Gemeinschaft für die Bezeichnung eines Weines vorgesehen ist,
dürfen für die Bezeichnung und Aufmachung eines anderen Getränks als Wein oder Traubenmost oder für die Werbung dafür nur unter folgenden Bedingungen verwendet werden:
a) Für die Erzeugnisse der KN-Codes 2009, 2202, 2205, 2206, 2207, 2208 und 2209 sowie für die aus einem Grundstoff des Weinbaus hergestellten Erzeugnisse müssen die erwähnten Namen und Begriffe in dem Mitgliedstaat, aus dem das Erzeugnis stammt, anerkannt sein, und diese Anerkennung muß mit dem Gemeinschaftsrecht vereinbar sein;
b) für andere Getränke als die gemäß Buchstabe a) muß jegliche Gefahr einer Verwechslung bezüglich der Art, des Ursprungs oder der Herkunft und der Zusammensetzung dieses Getränks ausgeschlossen sein.
Sofern Buchstabe b) eingehalten wird, dürfen diese Namen jedoch bis zum 31. Dezember 2000 weiterverwendet werden, auch wenn die Anerkennung gemäß Buchstabe a) nicht erfolgt ist.
Artikel 53
(1) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Kapitel und zu den Anhängen VII und VIII werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt. Diese Bestimmungen betreffen insbesondere die in diesen Anhängen genannten Abweichungen, Bedingungen und Genehmigungen.
(2) Ferner wird nach dem Verfahren des Artikels 75 folgendes festgelegt:
a) die Angaben, Zeichen und sonstigen Marken gemäß Anhang VII, einleitender Teil, oder Anhang VIII Abschnitt A Nummer 2;
b) das Verzeichnis der traditionellen spezifischen Begriffe nach Anhang VII Abschnitt A Nummer 2 Buchstabe c) zweiter Gedankenstrich vierter Untergedankenstrich oder Anhang VIII Abschnitt D Nummer 2 Buchstabe c) zweiter Gedankenstrich;
c) die Bedingungen für die Verwendung der geographischen Angaben im Sinne des Anhangs VII Abschnitt A Nummer 2;
d) die Angaben im Sinne des Anhangs VII Abschnitt A Nummer 4;
e) die Bedingungen für die Verwendung der Angaben nach Anhang VII Abschnitt B Nummer 1 und den Rahmen für die Verwendung der Angaben nach Anhang VII Abschnitt B Nummer 3;
f) die Angaben im Sinne des Anhangs VII Abschnitt B Nummer 2 und die Bedingungen, unter denen sie verwendet werden;
g) das Ausmaß und die Bedingungen, in dem bzw. unter denen die Bestimmungen des Anhangs VII auf die unter die vorliegende Verordnung fallenden, nicht in Anhang VII Abschnitt A Nummer 1 oder in Anhang VIII genannten Erzeugnisse Anwendung finden, insbesondere in bezug auf in der Gemeinschaft hergestellten Traubenmost, teilweise gegorenen Traubenmost, konzentrierten Traubenmost und Jungwein sowie Wein aus überreifen Trauben;
h) die Bedingungen für die Lagerung und den Transport der Erzeugnisse in Behältnissen sowie ihre Verwendung und Kennzeichnung, einschließlich hinsichtlich der Behältnisse für die Herstellung und die Zwischenlagerung von Schaumwein;
i) gegebenenfalls die Zuweisung der Namen geographischer Einheiten gemäß Anhang VIII Abschnitt E Nummer 1 zweiter Gedankenstrich;
j) die obligatorischen und fakultativen Angaben in den Ein- und Ausgangsbüchern, den amtlichen Dokumenten und den Geschäftspapieren;
k) die Einzelheiten gemäß Anhang VIII Abschnitt G Nummer 2 bzw. Abschnitt G Nummer 5;
l) die Einzelheiten und Ausnahmebestimmungen gemäß Anhang VIII Abschnitt I Nummer 6.
TITEL VI
QUALITÄTSWEIN BESTIMMTER ANBAUGEBIETE
Artikel 54
(1) Qualitätsweine b. A. sind Weine, die den Vorschriften dieses Titels und den einschlägigen gemeinschaftlichen und einzelstaatlichen Bestimmungen entsprechen.
(2) "Qualitätswein b. A." umfaßt folgende Kategorien:
a) die Qualitätslikörweine bestimmter Anbaugebiete ("Qualitätslikörweine b. A."), die der Definition von Likörwein entsprechen;
b) die Qualitätsschaumweine bestimmter Anbaugebiete ("Qualitätsschaumweine b. A."), die der Definition von Schaumwein entsprechen, einschließlich der aromatischen Qualitätsschaumweine b. A.;
c) die Qualitätsperlweine bestimmter Anbaugebiete ("Qualitätsperlweine b. A."), die der Definition von Perlwein entsprechen;
d) die anderen als die unter den Buchstaben a), b) und c) genannten Qualitätsweine b. A.
(3) Für zur Gewinnung von Qualitätsweinen b. A. geeignete Erzeugnisse sind:
a) frische Weintrauben,
b) Traubenmost,
c) teilweise gegorener Traubenmost,
d) Jungwein,
e) Wein.
(4) Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission das Verzeichnis der von ihnen anerkannten Qualitätsweine b. A. unter Angabe der für ihre Erzeugung und Herstellung geltenden innerstaatlichen Vorschriften für die einzelnen Qualitätsweine b. A.
(5) Die Kommission veröffentlicht das Verzeichnis im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften, Reihe C.
Artikel 55
(1) Die Bestimmungen für die Erzeugung von Qualitätsweinen b. A. stützen sich zusätzlich zu den gegebenenfalls gemäß Artikel 57 Absatz 1 erlassenen innerstaatlichen Bestimmungen, die den herkömmlichen Erzeugungsbedingungen Rechnung tragen, soweit diese die Politik der Qualitätsförderung und das reibungslose Funktionieren des Binnenmarktes nicht beeinträchtigen, auf folgendes:
a) Abgrenzung des Anbaugebiets,
b) Sortenbestand,
c) Anbaumethoden,
d) Methoden der Weinbereitung,
e) natürlicher Mindestalkoholgehalt,
f) Hektarertrag,
g) Untersuchung und Bewertung der organoleptischen Merkmale.
(2) Die in Absatz 1 genannten Bestimmungen sind in Anhang VI Abschnitte A bis J aufgeführt.
(3) Die Bestimmungen von Anhang VI Abschnitt K gelten nur für Qualitätsschaumwein b. A. Die Bestimmungen von Anhang VI Abschnitt L gelten nur für Qualitätslikörwein b. A.
Artikel 56
(1) Die Mitgliedstaaten legen die Regeln fest, nach denen auf der Erzeugungsstufe
a) der Erzeuger
i) das Recht hat, für ein Erzeugnis, das in seiner Ernte- bzw. Erzeugungsmeldung als ein zur Gewinnung eines Qualitätsweins b. A. geeignetes Erzeugnis aufgeführt ist, nicht die Einstufung als Qualitätswein b. A. zu beantragen oder
ii) einen Qualitätswein b. A. insbesondere zu Tafelwein herabstufen kann;
b) die von ihnen zu bezeichnende zuständige Stelle eine Herabstufung eines Qualitätsweins b. A. vornehmen kann.
(2) Die Herabstufung eines Qualitätsweins b. A. auf der Handelsstufe erfolgt
a) durch die zuständige Stelle des Mitgliedstaats, in dessen Hoheitsgebiet sich dieser Wein befindet,
i) wenn es sich um einen aus diesem Mitgliedstaat stammenden Wein handelt oder
ii) wenn es sich um noch festzulegende kleine Mengen handelt;
b) durch die zuständige Stelle des Mitgliedstaats, aus dem der Wein stammt, in den nicht unter Buchstabe a) genannten Fällen.
(3) Die Herabstufung im Sinne von Absatz 2 wird insbesondere dann verfügt, wenn die zuständige Stelle festgestellt hat, daß
a) der Wein bei der Lagerung oder Beförderung eine Verschlechterung erfahren hat, die die Merkmale des betreffenden Qualitätsweins b. A. abgeschwächt oder verändert hat;
b) der Wein unzulässigen Behandlungen unterzogen oder unzulässigerweise als Qualitätswein b. A. bezeichnet worden ist.
Artikel 57
(1) Neben den in Artikel 55 genannten Gesichtspunkten können die Erzeugermitgliedstaaten unter Berücksichtigung der ständigen und der Verkehrssitte entsprechenden Gepflogenheiten alle zusätzlichen Erzeugungsbedingungen und Merkmale für Qualitätsweine b. A. festlegen.
(2) Neben den in dieser Verordnung vorgesehenen sonstigen Bestimmungen können die Erzeugermitgliedstaaten für Qualitätsweine b. A., die innerhalb ihres Hoheitsgebiets erzeugt werden, unter Berücksichtigung der ständigen und der Verkehrssitte entsprechenden Gepflogenheiten zusätzliche oder strengere Merkmale und Bedingungen für die Erzeugung, die Herstellung und das Inverkehrbringen festlegen.
Artikel 58
Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Titel und Anhang VI werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Diese Bestimmungen können insbesondere folgendes betreffen:
a) die in diesem Titel und in Anhang VI genannten Entscheidungen, Ausnahmen, Abweichungen und Verzeichnisse,
b) die Definition von Gebieten in unmittelbarer Nachbarschaft eines bestimmten Anbaugebiets unter besonderer Berücksichtigung der geographischen Lage und der Verwaltungsstrukturen,
c) den Bestimmungszweck der herabgestuften Qualitätsweine b. A. sowie die Bedingungen für diesen Bestimmungszweck,
d) angemessene Bestimmungen über die systematische und allgemeine Durchführung von organoleptischen Untersuchungen, die Verwendung der Weine, die die Anforderungen der Untersuchungen nicht erfuellen, und die Bedingungen für diese Verwendung,
e) die in Artikel 56 Absatz 2 Buchstabe a) Ziffer ii) genannten kleinen Mengen.
TITEL VII
HANDEL MIT DRITTLÄNDERN
Artikel 59
(1) Für alle Einfuhren der in Artikel 1 Absatz 2 Buchstaben a) und b) genannten Erzeugnisse in die Gemeinschaft ist die Vorlage einer Einfuhrlizenz erforderlich. Für alle Einfuhren der übrigen in Artikel 1 Absatz 2 genannten Erzeugnisse sowie für alle Ausfuhren der dort aufgeführten Erzeugnisse kann die Vorlage einer Einfuhr- oder Ausfuhrlizenz verlangt werden.
(2) Die Lizenz wird unbeschadet der Bestimmungen über die Anwendung der Artikel 62 und 63 von den Mitgliedstaaten jedem Antragsteller unabhängig vom Ort seiner Niederlassung in der Gemeinschaft erteilt.
Die Lizenz gilt in der gesamten Gemeinschaft.
Die Erteilung der Lizenz ist an die Stellung einer Sicherheit gebunden, die die Erfuellung der Verpflichtung gewährleisten soll, die Einfuhr oder Ausfuhr während der Geltungsdauer der Lizenz durchzuführen; diese verfällt außer in Fällen höherer Gewalt ganz oder teilweise, wenn die Ein- bzw. Ausfuhr innerhalb dieser Frist nicht oder nur teilweise erfolgt ist.
(3) Nach dem Verfahren des Artikels 75 wird folgendes festgelegt:
a) die Liste der Erzeugnisse, für die Einfuhr- oder Ausfuhrlizenzen gefordert werden,
b) die Gültigkeitsdauer der Lizenzen und die sonstigen Durchführungsbestimmungen zu diesem Artikel.
Artikel 60
(1) Vorbehaltlich anderslautender Bestimmungen dieser Verordnung finden die Zollsätze des Gemeinsamen Zolltarifs auf die in Artikel 1 Absatz 2 genannten Erzeugnisse Anwendung.
(2) Bei Traubensäften und -mosten der KN-Codes 2009 60 und 2204 30, bei denen die Anwendung der Zölle des Gemeinsamen Zolltarifs vom Einfuhrpreis des Erzeugnisses abhängt, wird die Richtigkeit dieses Preises entweder durch eine für jede einzelne Sendung vorgenommene Kontrolle oder anhand eines pauschalen Einfuhrwertes überprüft, der von der Kommission auf der Grundlage der Preisnotierungen der betreffenden Erzeugnisse in den Ursprungsländern berechnet wird.
Liegt der angegebene Einfuhrpreis der betreffenden Sendung über dem pauschalen Einfuhrwert, der - sofern er zugrunde gelegt wird - um eine nach Absatz 3 festgesetzte Marge erhöht wird, die den Pauschalwert nicht um mehr als 10 % übersteigen darf, so muß eine Sicherheit in Höhe der Einfuhrzölle hinterlegt werden, die auf der Grundlage des pauschalen Einfuhrwertes festgesetzt wird.
Wird in dem in Unterabsatz 2 genannten Fall der Einfuhrpreis der betreffenden Sendung nicht angegeben, so hängt die Anwendung der Zollsätze des Gemeinsamen Zolltarifs vom pauschalen Einfuhrwert oder von der Anwendung der maßgeblichen Zollvorschriften nach den gemäß Absatz 3 festzulegenden Bedingungen ab.
(3) Werden nach Artikel 44 Absatz 15 Abweichungen für eingeführte Erzeugnisse in Anspruch genommen, so hinterlegen die Einführer für diese Erzeugnisse zum Zeitpunkt der Überführung in den zollrechtlich freien Verkehr eine Sicherheit bei den benannten Zollbehörden. Die Sicherheit entspricht einem noch festzulegenden Betrag. Sie wird freigegeben, wenn der Einführer gegenüber den Zollbehörden des Mitgliedstaats der Überführung in den zollrechtlich freien Verkehr den von diesen akzeptierten Nachweis erbringt, daß aus den Mosten Traubensaft gewonnen wurde, der in andere, nicht dem Weinsektor zuzurechnende Erzeugnisse eingeht, oder daß sie - bei Verwendung zur Weinbereitung - entsprechend gekennzeichnet wurden.
(4) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Artikel werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt. Sie beziehen sich insbesondere auf die Kriterien, nach denen bestimmt wird, welche Kontrollregelung zur Anwendung gelangt, sowie auf die zur Berechnung der pauschalen Einfuhrwerte zu berücksichtigenden Parameter, die Höhe der Sicherheit gemäß Absatz 3 und die Vorschriften für die Freigabe dieser Sicherheit.
Artikel 61
(1) Zur Vermeidung oder Behebung von Nachteilen, die sich aus der Einfuhr bestimmter in Artikel 1 Absatz 2 genannter Erzeugnisse für den Markt in der Gemeinschaft ergeben können, wird für die Einfuhr eines oder mehrerer dieser Erzeugnisse zu dem im Gemeinsamen Zolltarif vorgesehenen Zollsatz ein zusätzlicher Einfuhrzoll erhoben, wenn die sich aus Artikel 5 des Übereinkommens über die Landwirtschaft, das in Übereinstimmung mit Artikel 300 des Vertrags im Rahmen der multilateralen Handelsverhandlungen der Uruguay-Runde geschlossen wurde, ergebenden Bedingungen erfuellt sind, es sei denn, die Einfuhren können keine Störung des Gemeinschaftsmarkts verursachen oder die Auswirkungen stehen in keinem Verhältnis zum angestrebten Ziel.
(2) Die Preise, deren Unterschreitung die Erhebung eines zusätzlichen Einfuhrzolls auslöst, werden der Welthandelsorganisation von der Gemeinschaft übermittelt.
Die Mengen, deren Überschreitung die Erhebung eines zusätzlichen Einfuhrzolls auslöst, werden insbesondere auf der Grundlage der Einfuhren in die Gemeinschaft festgelegt, die in den drei Jahren vor dem Jahr erfolgt sind, in dem die in Absatz 1 genannten Nachteile auftreten oder aufzutreten drohen.
(3) Die zur Erhebung eines zusätzlichen Einfuhrzolls zu berücksichtigenden Einfuhrpreise werden anhand der cif-Einfuhrpreise der betreffenden Sendung bestimmt.
Die cif-Einfuhrpreise werden zu diesem Zweck unter Zugrundelegung der repräsentativen Preise des betreffenden Erzeugnisses auf dem Weltmarkt oder auf dem gemeinschaftlichen Einfuhrmarkt überprüft.
(4) Die Kommission erläßt die Durchführungsbestimmungen zu diesem Artikel nach dem Verfahren des Artikels 75. Sie betreffen insbesondere
a) die Erzeugnisse, auf die zusätzliche Einfuhrzölle gemäß Artikel 5 des Übereinkommens über die Landwirtschaft erhoben werden;
b) die sonstigen Kriterien, die erforderlich sind, um sicherzustellen, daß Absatz 1 im Einklang mit Artikel 5 des genannten Übereinkommens angewandt wird.
Artikel 62
(1) Die Kommission eröffnet und verwaltet die Zollkontingente für die unter diese Verordnung fallenden Erzeugnisse, die sich aus den gemäß Artikel 300 des Vertrags geschlossenen Übereinkünften oder aus einem anderen Rechtsakt des Rates ergeben, nach den gemäß dem Verfahren des Artikels 75 festgelegten Durchführungsbestimmungen.
(2) Zur Verwaltung der Kontingente kann eines der nachstehenden Verfahren oder eine Kombination dieser Verfahren angewandt werden:
a) Berücksichtigung der Anträge in der Reihenfolge ihres Eingangs (sogenanntes "Windhund-Verfahren");
b) Aufteilung proportional zu den bei der Antragstellung beantragten Mengen (sogenanntes "Verfahren der gleichzeitigen Prüfung");
c) Berücksichtigung der traditionellen Handelsströme (sogenanntes "Verfahren traditionelle Einführer/neue Antragsteller").
Weitere geeignete Verfahren können festgelegt werden. Bei den Verfahren muß jegliche Diskriminierung zwischen den betreffenden Wirtschaftsteilnehmern verhindert werden.
(3) Mit dem festgelegten Verwaltungsverfahren wird gegebenenfalls dem Versorgungsbedarf des Gemeinschaftsmarkts und dem Erfordernis der Erhaltung des Gleichgewichts auf dem Gemeinschaftsmarkt Rechnung getragen, wobei die Verfahren zugrunde gelegt werden können, die in der Vergangenheit auf die Kontingente angewandt wurden, die den in Absatz 1 genannten Kontingenten entsprechen, und zwar unbeschadet der Rechte, die sich aus den im Rahmen der Handelsverhandlungen der Uruguay-Runde geschlossenen Übereinkünften ergeben.
(4) Die Durchführungsbestimmungen nach Absatz 1 sehen vor, daß die Kontingente auf einer jährlichen Basis und erforderlichenfalls mit einer geeigneten Staffelung eröffnet werden; sie legen das anzuwendende Verwaltungsverfahren fest und umfassen gegebenenfalls auch
a) Garantien zum Nachweis der Art, der Herkunft und des Ursprungs des Erzeugnisses,
b) die Anerkennung des Dokuments zur Überprüfung der unter Buchstabe a) genannten Nachweise und
c) die Voraussetzungen für die Ausstellung der Einfuhrlizenzen und die Gültigkeitsdauer derselben.
Artikel 63
(1) Um die Ausfuhr
a) der in Artikel 1 Absatz 2 Buchstaben a), b) und c) genannten Erzeugnisse,
b) von Zucker des KN-Codes 1701 und von Glucose und Glucosesirup der KN-Codes 1702 30 91, 1702 30 99, 1702 40 90 und 1702 90 50, auch in Form von Erzeugnissen der KN-Codes 1702 30 51 und 1702 30 59, die in Erzeugnissen der KN-Codes 2009 60 11, 2009 60 71, 2009 60 79 und 2204 30 99 enthalten sind,
auf der Grundlage der Preise zu ermöglichen, die im internationalen Handel für diese Erzeugnisse gelten, kann der Unterschied zwischen diesen Preisen und den Preisen in der Gemeinschaft innerhalb der Grenzen der in Übereinstimmung mit Artikel 300 des Vertrags geschlossenen Übereinkünfte durch eine Erstattung bei der Ausfuhr ausgeglichen werden.
(2) Für die Zuteilung der Mengen, für die eine Ausfuhrerstattung gewährt werden kann, wird ein Verfahren festgelegt, das
a) der Art des Erzeugnisses und der Lage auf dem betreffenden Markt am ehesten gerecht wird, die bestmögliche Nutzung der verfügbaren Mittel ermöglicht und der Effizienz und der Struktur der Gemeinschaftsausfuhren Rechnung trägt, ohne jedoch zu einer Diskriminierung zwischen kleinen und großen Wirtschaftsteilnehmern zu führen;
b) unter Berücksichtigung der Verwaltungserfordernisse in administrativer Hinsicht mit dem geringsten Aufwand für die Wirtschaftsteilnehmer verbunden ist;
c) eine Diskriminierung unter den betroffenen Wirtschaftsteilnehmern verhindert.
(3) Die Erstattung ist für die gesamte Gemeinschaft gleich. Sie kann je nach Bestimmung unterschiedlich festgesetzt werden, wenn die Lage auf dem Weltmarkt oder spezifische Anforderungen bestimmter Märkte dies erfordern.
Die Erstattungen nach Absatz 1 Buchstabe a) werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgesetzt. Die Festsetzung erfolgt in regelmäßigen Zeitabständen.
Die Kommission kann die in regelmäßigen Zeitabständen festgesetzten Erstattungen, soweit erforderlich, zwischenzeitlich auf Antrag eines Mitgliedstaats oder von sich aus ändern.
Die Bestimmungen des Artikels 64 in bezug auf die dort aufgeführten Erzeugnisse sind ergänzend anzuwenden.
(4) Die Erstattung wird nur auf Antrag und auf Vorlage der entsprechenden Ausfuhrlizenz gewährt.
(5) Der bei der Ausfuhr der in Artikel 1 genannten Erzeugnisse anwendbare Erstattungsbetrag ist der Erstattungsbetrag, der am Tag der Lizenzbeantragung gilt, und im Fall einer differenzierten Erstattung der an demselben Tag geltende Betrag
a) für die in der Lizenz angegebene Bestimmung oder gegebenenfalls
b) für die tatsächliche Bestimmung, wenn diese von der in der Lizenz angegebenen Bestimmung abweicht. In diesem Fall darf der anwendbare Betrag nicht den Betrag übersteigen, der für die in der Lizenz angegebene Bestimmung gilt.
Um einen Mißbrauch der in diesem Absatz vorgesehenen Flexibilität zu verhindern, können geeignete Maßnahmen getroffen werden.
(6) Nach dem Verfahren des Artikels 75 kann von den Bestimmungen der Absätze 4 und 5 bei Erzeugnissen gemäß Artikel 1 abgewichen werden, für die Erstattungen im Rahmen von Maßnahmen der Nahrungsmittelhilfe gewährt werden.
(7) Die Einhaltung der mengenmäßigen Beschränkungen, die sich aus den gemäß Artikel 300 des Vertrags geschlossenen Übereinkünften ergeben, wird anhand der Ausfuhrlizenzen gewährleistet, die für die in der Lizenz vorgesehenen Bezugszeiträume ausgestellt werden und für die betreffenden Erzeugnisse gelten.
Im Hinblick auf die Einhaltung der Verpflichtungen, die sich aus den im Rahmen der Handelsverhandlungen der Uruguay-Runde geschlossenen Übereinkünften ergeben, hat der Ablauf eines Bezugszeitraums keine Auswirkung auf die Gültigkeitsdauer der Ausfuhrlizenzen.
(8) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Artikel, einschließlich der Bestimmungen über die Neuverteilung nicht zugeteilter oder nicht in Anspruch genommener Ausfuhrmengen, werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Artikel 64
(1) Dieser Artikel gilt für die Erstattung gemäß Artikel 63 Absatz 1.
(2) Der Betrag der Erstattung entspricht bei den Erzeugnissen gemäß Artikel 63 Absatz 1 Buchstabe b):
a) bei Roh- und Weißzucker dem gemäß Artikel 17 der Verordnung (EWG) Nr. 1785/81 des Rates vom 30. Juni 1981 über die gemeinsame Marktorganisation für Zucker(53) und ihren Durchführungsbestimmungen festgesetzten Erstattungsbetrag für die Ausfuhr dieser Erzeugnisse in unverändertem Zustand;
b) bei Glucose und Glucosesirup dem gemäß Artikel 13 der Verordnung (EWG) Nr. 1766/92 des Rates vom 30. Juni 1992 über die gemeinsame Marktorganisation für Getreide(54) und ihren Durchführungsbestimmungen festgesetzten Erstattungsbetrag für die Ausfuhr dieser Erzeugnisse in unverändertem Zustand.
Um für die Erstattung in Betracht zu kommen, muß den Verarbeitungserzeugnissen bei der Ausfuhr eine Erklärung des Antragstellers beigefügt sein, in der die Mengen Rohzucker, Weißzucker, Glucose oder Glucosesirup aufgeführt sind, die bei der Herstellung verwendet wurden.
Die Richtigkeit dieser Erklärung unterliegt der Kontrolle durch die zuständigen Behörden des betreffenden Mitgliedstaats.
(3) Die Erstattungen werden unter Berücksichtigung folgender Elemente festgesetzt:
a) der Lage und der Entwicklungsaussichten
i) hinsichtlich der Preise der Erzeugnisse gemäß Artikel 63 Absatz 1 und der Verfügbarkeit auf dem Markt der Gemeinschaft,
ii) hinsichtlich der Preise dieser Erzeugnisse auf dem Weltmarkt;
b) der günstigsten Kosten für die Vermarktung und den Transport zwischen den Märkten der Gemeinschaft und den Häfen oder anderen Ausfuhrstellen der Gemeinschaft sowie der Kosten für die Heranführung an die Bestimmungsländer;
c) der Ziele der gemeinsamen Marktorganisation für Wein, die darin bestehen, das Gleichgewicht dieses Marktes und eine natürliche Entwicklung der Preise und des Handels zu gewährleisten;
d) der Grenzen, die sich aus den in Übereinstimmung mit Artikel 300 des Vertrags geschlossenen Übereinkünften ergeben;
e) des Anliegens, Störungen auf dem Markt der Gemeinschaft zu vermeiden;
f) des wirtschaftlichen Aspekts der in Aussicht genommenen Ausfuhren.
(4) Die in Artikel 63 Absatz 1 genannten Preise in der Gemeinschaft werden unter Berücksichtigung der günstigsten angewandten Ausfuhrpreise festgesetzt.
Die Ermittlung der in Artikel 63 Absatz 1 genannten Preise im internationalen Handel erfolgt unter Berücksichtigung
a) der tatsächlichen Preise auf den Märkten der Drittländer,
b) der günstigsten Einfuhrpreise in den dritten Bestimmungsländern bei der Einfuhr aus Drittländern,
c) der in den ausführenden Drittländern festgestellten Erzeugerpreise, gegebenenfalls unter Berücksichtigung der Subventionen, die von diesen Ländern gewährt werden,
d) der Angebotspreise frei Grenze der Gemeinschaft.
(5) Unbeschadet des Artikels 63 Absatz 3 Unterabsatz 3 wird nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt, in welchen Zeitabständen die Liste der Erzeugnisse, für die tatsächlich eine Erstattung gewährt wird, zu erstellen und die Höhe dieser Erstattung festzusetzen ist.
(6) Die Erstattung wird gezahlt, wenn nachgewiesen wird, daß die Erzeugnisse
a) ihren Ursprung in der Gemeinschaft haben,
b) aus der Gemeinschaft ausgeführt worden sind und
c) im Fall einer differenzierten Erstattung die in der Lizenz angegebene Bestimmung oder eine andere Bestimmung erreicht haben, für die eine Erstattung unbeschadet des Artikels 63 Absatz 5 Buchstabe b) festgesetzt worden war. Abweichungen von dieser Vorschrift können jedoch nach dem Verfahren des Artikels 75 vorgesehen werden, sofern Bedingungen festgelegt werden, die gleichwertige Garantien bieten.
Ergänzende Bestimmungen können nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt werden.
(7) Unbeschadet von Absatz 6 Buchstabe a) wird keine Erstattung gewährt bei der Ausfuhr von Erzeugnissen, die aus Drittländern eingeführt und nach Drittländern wiederausgeführt werden, es sei denn, es wurde nach dem Verfahren des Artikels 75 eine Abweichung gewährt.
Artikel 65
(1) Soweit es für das reibungslose Funktionieren der gemeinsamen Marktorganisation für Wein erforderlich ist, kann der Rat auf Vorschlag der Kommission mit qualifizierter Mehrheit in besonderen Fällen die Inanspruchnahme der Regelung des aktiven Veredelungsverkehrs für Erzeugnisse gemäß Artikel 1 ganz oder teilweise ausschließen.
(2) In Abweichung von Absatz 1 trifft die Kommission in Fällen, in denen die in Absatz 1 aufgezeigte Situation ein äußerst dringendes Eingreifen erfordert und der Gemeinschaftsmarkt aufgrund der Regelung des aktiven oder passiven Veredelungsverkehrs gestört wird oder gestört zu werden droht, auf Antrag eines Mitgliedstaats oder von sich aus die erforderlichen Maßnahmen, die dem Rat und den Mitgliedstaaten mitgeteilt werden, deren Geltungsdauer sechs Monate nicht überschreiten darf und die sofort anwendbar sind. Wird die Kommission mit einem Antrag eines Mitgliedstaats befaßt, so entscheidet sie innerhalb einer Frist von einer Woche nach Eingang des Antrags.
(3) Jeder Mitgliedstaat kann den Rat innerhalb einer Frist von einer Woche, die ab dem Tag nach der Bekanntgabe der Entscheidung läuft, mit der Entscheidung der Kommission befassen. Der Rat kann mit qualifizierter Mehrheit die Entscheidung der Kommission bestätigen, ändern oder aufheben. Trifft der Rat binnen einer Frist von drei Monaten keine Entscheidung, so gilt die Entscheidung der Kommission als aufgehoben.
Artikel 66
(1) Die allgemeinen Regeln zur Auslegung der Kombinierten Nomenklatur und die besonderen Regeln zu deren Anwendung finden auf die Klassifizierung der Erzeugnisse Anwendung, die unter diese Verordnung fallen; das Zolltarifschema, das sich aus der Anwendung dieser Verordnung ergibt, wird in den Gemeinsamen Zolltarif übernommen.
(2) Vorbehaltlich anderslautender Bestimmungen dieser Verordnung oder der Bestimmungen, die aufgrund dieser Verordnung erlassen werden, ist folgendes untersagt:
a) die Erhebung von Abgaben mit gleicher Wirkung wie Zölle,
b) die Anwendung von mengenmäßigen Beschränkungen oder Maßnahmen gleicher Wirkung.
Artikel 67
(1) Die Einfuhr von unter diese Verordnung fallenden Erzeugnissen, denen Alkohol zugesetzt wurde, ist untersagt; davon ausgenommen sind Erzeugnisse, die Erzeugnissen mit Ursprung in der Gemeinschaft entsprechen, bei denen dieser Zusatz gestattet ist.
(2) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Artikel, insbesondere die hinsichtlich der Entsprechung der Erzeugnisse geltenden Bedingungen, und Abweichungen von Absatz 1 werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Artikel 68
(1) Die in Artikel 1 Absatz 2 Buchstaben a) und b) genannten Erzeugnisse dürfen nur eingeführt werden, wenn folgende Voraussetzungen erfuellt sind:
a) für alle Erzeugnisse:
i) sofern sie den Bestimmungen für die Erzeugung, die Vermarktung und gegebenenfalls für die Abgabe zum direkten menschlichen Verbrauch in dem Ursprungsdrittland entsprechen; der Nachweis darüber, daß diese Bedingung erfuellt ist, wird durch eine Bescheinigung einer in einem noch zu erlassenden Verzeichnis aufgeführten Einrichtung des Ursprungsdrittlandes erbracht;
ii) sofern sie, wenn sie für den direkten menschlichen Verbrauch bestimmt sind, zusammen mit einem Analysebulletin einer vom Ursprungsdrittland benannten Einrichtung oder Dienststelle in den Verkehr gebracht werden;
b) für die zum direkten menschlichen Verbrauch bestimmten Weine außer Likörweine und Schaumweine:
i) sofern sie einen vorhandenen Alkoholgehalt von mindestens 9 % vol und einen Gesamtalkoholgehalt von höchstens 15 % vol haben;
ii) sofern sie einen Gesamtsäuregehalt, ausgedrückt in Weinsäure, von mindestens 3,5 Gramm je Liter, d. h. von 46,6 Milliäquivalent je Liter haben.
(2) Nach dem Verfahren des Artikels 75 kann folgendes vorgesehen werden:
a) die Festlegung der Merkmale, die Likörweine und Schaumweine aufweisen müssen, sowie der Abweichungen von Absatz 1 Buchstabe b);
b) daß bestimmte in Absatz 1 genannte Erzeugnisse, die in begrenzten Mengen befördert und in kleinen Behältnissen verpackt sind, von der Vorlage der Bescheinigung und des Analysebulletins im Sinne von Absatz 1 Buchstabe a) freigestellt werden;
c) daß bestimmte Weine mit einer Bescheinigung über die Ursprungsbezeichnung oder mit einem Ursprungszeugnis von der Angabe aller oder eines Teils der Daten, die in der Bescheinigung und dem Analysebulletin im Sinne von Absatz 1 Buchstabe a) vorgesehen sind, freigestellt werden.
(3) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Artikel werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Artikel 69
(1) Wird der Markt in der Gemeinschaft für eines oder mehrere der in Artikel 1 Absatz 2 genannten Erzeugnisse infolge der Einfuhren oder Ausfuhren ernstlichen Störungen ausgesetzt oder von ernstlichen Störungen bedroht, die die Ziele von Artikel 33 des Vertrags gefährden, so können im Handel mit den Drittländern geeignete Maßnahmen angewandt werden, bis die tatsächliche oder drohende Störung behoben ist.
Bei der Beurteilung der Frage, ob die Lage die Anwendung derartiger Maßnahmen rechtfertigt, werden insbesondere berücksichtigt
a) die Mengen, für welche Einfuhrlizenzen erteilt oder beantragt worden sind, und die Marktlage im Weinsektor in der Gemeinschaft;
b) gegebenenfalls der Umfang der Intervention.
Der Rat erläßt auf Vorschlag der Kommission mit qualifizierter Mehrheit die allgemeinen Durchführungsbestimmungen zu diesem Absatz und legt fest, in welchen Fällen und innerhalb welcher Grenzen die Mitgliedstaaten Sicherungsmaßnahmen ergreifen können.
(2) Tritt die in Absatz 1 erwähnte Lage ein, so trifft die Kommission auf Antrag eines Mitgliedstaats oder von sich aus die erforderlichen Maßnahmen, die den Mitgliedstaaten mitgeteilt werden und unmittelbar anwendbar sind. Ist die Kommission mit einem Antrag eines Mitgliedstaats befaßt worden, so entscheidet sie hierüber innerhalb von drei Arbeitstagen nach Eingang des Antrags.
(3) Jeder Mitgliedstaat kann binnen einer Frist von drei Arbeitstagen nach dem Tag ihrer Bekanntgabe den Rat mit der Maßnahme der Kommission befassen. Der Rat tritt unverzüglich zusammen. Er kann die betreffende Maßnahme mit qualifizierter Mehrheit ändern oder aufheben.
(4) Die Anwendung der Bestimmungen dieses Artikels erfolgt unter Beachtung der Verpflichtungen aus den in Übereinstimmung mit Artikel 300 Absatz 2 des Vertrags geschlossenen Übereinkünften.
TITEL VIII
ALLGEMEINE, ÜBERGANGS- UND SCHLUSSBESTIMMUNGEN
Artikel 70
(1) Die unter diese Verordnung fallenden Erzeugnisse dürfen innerhalb der Gemeinschaft nur mit einem von der Verwaltung kontrollierten Begleitdokument in den Verkehr gebracht werden.
(2) Alle natürlichen oder juristischen Personen und Personenvereinigungen, die in Ausübung ihres Berufs solche Erzeugnisse besitzen, insbesondere die Erzeuger, Abfuellbetriebe, Verarbeitungsbetriebe sowie die noch zu bestimmenden Händler, sind verpflichtet, über die Ein- und Ausgänge der genannten Erzeugnisse Buch zu führen.
(3) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Artikel, insbesondere Art und Muster des in Absatz 1 genannten Dokuments, sowie die Ausnahmen von diesem Artikel werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Artikel 71
(1) Vorbehaltlich anderslautender Bestimmungen dieser Verordnung sind die Artikel 87, 88 und 89 des Vertrags auf die Erzeugung der unter diese Verordnung fallenden Erzeugnisse und den Handel mit diesen Erzeugnissen anwendbar.
(2) Titel II Kapitel II steht der Gewährung von innerstaatlichen Beihilfen, die ähnliche Ziele wie das genannte Kapitel verfolgen, nicht entgegen. Jedoch findet auf solche Beihilfen Absatz 1 Anwendung.
Artikel 72
(1) Die Mitgliedstaaten bezeichnen eine oder mehrere Behörde(n) der/denen die Kontrolle der Einhaltung der Gemeinschaftsvorschriften für den Weinsektor obliegt. Sie bezeichnen auch die zur Durchführung amtlicher Analysen auf dem Weinsektor befugten Laboratorien.
(2) Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission Namen und Anschrift dieser Behörde(n) und Laboratorien. Die Kommission unterrichtet die anderen Mitgliedstaaten entsprechend.
(3) Die Kommission setzt eine Gruppe von speziellen Bediensteten ein, die den Auftrag haben, in Zusammenarbeit mit den zuständigen Stellen der Mitgliedstaaten bei den Kontrollen an Ort und Stelle mitzuwirken, um die einheitliche Anwendung der Vorschriften des Weinsektors sicherzustellen.
(4) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Artikel werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Diese Bestimmungen können insbesondere folgendes umfassen:
a) die Gewährleistung einer einheitlichen Anwendung der Gemeinschaftsvorschriften für den Weinsektor, insbesondere hinsichtlich der Kontrolle;
b) die Beziehungen zwischen den bezeichneten Behörden;
c) die spezifischen finanziellen Modalitäten der Verbesserung der Kontrollen;
d) die Verwaltungssanktionen;
e) die Befugnisse und Pflichten der bezeichneten Inspektoren.
Artikel 73
Die Mitgliedstaaten und die Kommission teilen sich gegenseitig die zur Durchführung dieser Verordnung erforderlichen Angaben mit. Die Einzelheiten der Mitteilung, einschließlich Art und Format der zu übermittelnden Angaben, sowie die Fristen für die Mitteilung und Bekanntgabe dieser Angaben werden nach dem Verfahren des Artikels 75 festgelegt.
Artikel 74
Es wird ein Verwaltungsausschuß für Wein - im folgenden "Ausschuß" genannt - eingesetzt, der aus Vertretern der Mitgliedstaaten besteht und in dem ein Vertreter der Kommission den Vorsitz führt.
Artikel 75
(1) Wird auf das in diesem Artikel festgelegte Verfahren Bezug genommen, so befaßt der Vorsitzende entweder von sich aus oder auf Antrag des Vertreters eines Mitgliedstaats den Ausschuß.
(2) Der Vertreter der Kommission unterbreitet dem Ausschuß einen Entwurf der zu treffenden Maßnahmen. Der Ausschuß nimmt zu diesen Maßnahmen innerhalb einer Frist Stellung, die der Vorsitzende entsprechend der Dringlichkeit der zu prüfenden Fragen bestimmen kann. Die Stellungnahme wird mit der Mehrheit abgegeben, die in Artikel 205 Absatz 2 des Vertrags für die Annahme der vom Rat auf Vorschlag der Kommission zu fassenden Beschlüsse vorgesehen ist. Bei der Abstimmung im Ausschuß werden die Stimmen der Vertreter der Mitgliedstaaten gemäß dem vorgenannten Artikel gewogen. Der Vorsitzende nimmt an der Abstimmung nicht teil.
Die Kommission erläßt Maßnahmen, die sofort anwendbar sind. Entsprechen jedoch diese Maßnahmen nicht der Stellungnahme des Ausschusses, so werden sie dem Rat von der Kommission unverzüglich mitgeteilt. In diesem Fall kann die Kommission die Anwendung der von ihr beschlossenen Maßnahmen bis zur Dauer von höchstens einem Monat nach dieser Mitteilung aufschieben.
Der Rat kann mit qualifizierter Mehrheit binnen der in Unterabsatz 2 vorgesehenen Frist anders entscheiden.
Artikel 76
Der Ausschuß kann jede andere Frage prüfen, die ihm der Vorsitzende von sich aus oder auf Antrag des Vertreters eines Mitgliedstaats vorlegt.
Artikel 77
(1) Bei der Durchführung dieser Verordnung ist zugleich den in den Artikeln 33 und 131 des Vertrags genannten Zielen in geeigneter Weise Rechnung zu tragen.
(2) Bei der Durchführung dieser Verordnung sind die Verpflichtungen aus den gemäß Artikel 300 Absatz 2 des Vertrags geschlossenen Übereinkünften zu beachten.
Artikel 78
(1) Die Verordnung (EG) Nr. 1258/1999 und die zu ihrer Durchführung erlassenen Bestimmungen gelten für die unter diese Verordnung fallenden Erzeugnisse.
(2) Die Prämie gemäß Titel II Kapitel II, die Unterstützung gemäß Titel II Kapitel III, die Beihilfe gemäß Titel III Kapitel I, der Ankauf und die Unterstützung gemäß Titel III Kapitel II, die Beihilfen gemäß Titel III Kapitel III sowie die Erstattungen gemäß Titel VII gelten als Interventionen zur Stabilisierung der Agrarmärkte im Sinne von Artikel 2 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1258/1999.
(3) Unbeschadet strengerer Vorschriften dürfen die gemäß Titel III gewährte Gemeinschaftsunterstützung und die Erstattungen, die gemäß Titel VII gewährt werden können, nur für Erzeugnisse gewährt werden, die in der Gemeinschaft aus in der Gemeinschaft geernteten Trauben hergestellt wurden.
Artikel 79
Zur Vermeidung überschüssiger Mengen von Tafelwein und von für die Gewinnung von Tafelwein geeigneten Weinen können die Mitgliedstaaten eine Ertragsobergrenze, ausgedrückt in Hektoliter pro Hektar, festsetzen, bei deren Überschreitung der Erzeuger den Anspruch auf die Vergünstigungen aus dieser Verordnung verliert.
Artikel 80
Nach dem Verfahren des Artikels 75 werden Maßnahmen erlassen
a) zur Erleichterung der Umstellung von der Regelung nach den in Artikel 81 genannten Verordnungen auf die Regelung nach der vorliegenden Verordnung und
b) erforderlichenfalls zur Lösung spezieller praktischer Probleme. Mit diesen Maßnahmen kann bei entsprechender Begründung von bestimmten Vorschriften dieser Verordnung abgewichen werden.
Artikel 81
Die Verordnungen (EWG) Nr. 346/79, (EWG) Nr. 351/79, (EWG) Nr. 460/79, (EWG) Nr. 456/80, (EWG) Nr. 457/80, (EWG) Nr. 458/80, (EWG) Nr. 1873/84, (EWG) Nr. 895/85, (EWG) Nr. 822/87, (EWG) Nr. 823/87, (EWG) Nr. 1442/88, (EWG) Nr. 3877/88, (EWG) Nr. 4252/88, (EWG) Nr. 2046/89, (EWG) Nr. 2048/89, (EWG) Nr. 2389/89, (EWG) Nr. 2390/89, (EWG) Nr. 2391/89, (EWG) Nr. 2392/89, (EWG) Nr. 3677/89, (EWG) Nr. 3895/91, (EWG) Nr. 2332/92 und (EWG) Nr. 2333/92 werden aufgehoben.
Artikel 82
Diese Verordnung tritt am siebenten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften in Kraft.
Sie gilt ab 1. August 2000.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Geschehen zu Brüssel am 17. Mai 1999.