Směrnice Rady 92/45/EHS
ze dne 16. června 1992
o hygienických a veterinárních otázkách usmrcování volně žijící zvěře a uvádění masa volně žijící zvěře na trh
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že zvěřina je uvedena na seznamu produktů v příloze II Smlouvy; že uvádění masa volně žijící zvěře na trh je doplňkovým zdrojem příjmů pro část zemědělské populace;
vzhledem k tomu, že k zajištění účelného vývoje tohoto odvětví a ke zlepšení produktivity je nutno vydat na úrovni celého Společenství předpisy o hygienických a veterinárních otázkách produkce a distribuce zvěřiny;
vzhledem k tomu, že je nutno v členských státech odstranit nesoulad mezi zdravím zvířat a zdravím lidí s cílem podpořit výměnu tohoto masa v rámci Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že toto maso může přenášet choroby přenosné na zvířata a na lidi; že je nutno vydat předpisy, které by umožňovaly tlumit toto riziko;
vzhledem k tomu, že je nutno stanovit podmínky pro hygienické získávání, ošetření a prohlídku masa volně žijící zvěře s cílem předcházet infekcím nebo intoxikacím z potravin;
vzhledem k tomu, že je nutno upřesnit hygienické předpisy pro schvalování provozoven na zpracování masa volně žijící zvěře;
vzhledem k tomu, že organizování a postup při kontrolách prováděných členským státem místa určení a doporučená ochranná opatření je nutno provádět v souladu se směrnicí Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [4];
vzhledem k tomu, že dovážené celé kusy těl volně žijící zvěře a maso volně žijící zvěře, které pochází ze třetích zemí, je nutno přizpůsobit minimálním požadavkům, které tato směrnice stanoví pro obchod mezi členskými státy. Dodržování těchto požadavků se kontroluje podle zásad uvedených ve směrnici 90/675/EHS [5];
vzhledem k tomu, že je nutno počítat s odchylkami pro malá množství masa volně žijící zvěře;
vzhledem k tomu, že je nutno počítat s časově omezenými odchylkami, aby se provozovny na zpracování masa ulovené volně žijící zvěře mohly přizpůsobit novým požadavkům;
vzhledem k tomu, že je nutno pověřit Komisi, aby vydala opatření k uvedení této směrnice v platnost; k tomu je nutno stanovit způsob přímé a účinné spolupráce mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby lhůtou 1. ledna 1994 na provedení do vnitrostátního práva uvedenou v článku 23 zůstalo nedotčeno zrušení veterinárních kontrol na hranicích ke dni 1. ledna 1993,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I Obecná ustanovení
Článek 1
1. Tato směrnice stanoví hygienické a veterinární podmínky usmrcování volně žijící zvěře a dále ošetření a uvádění na trh masa této zvěře.
2. Tato směrnice se nevztahuje:
a) na případy, kdy lovec dodává maso volně žijící zvěře spotřebiteli nebo do maloobchodu v malém množství, a to celá nestažená nebo neoškubaná těla a u drobné zvěře nevykuchaná celá těla;
b) na dodání malého množství masa volně žijící zvěře přímo konečnému spotřebiteli;
c) na případy bourání a uchovávání masa volně žijící zvěře v maloobchodě nebo v prostorách souvisejících s prodejními jednotkami, kde se zvěřina bourá a skladuje výhradně pro přímý prodej spotřebiteli v místě.
Uvedená činnost musí být trvale pod hygienickým dozorem podle vnitrostátních předpisů pro prodej v malém.
3. Požadavky této směrnice na obchod nebo dovoz ze třetích zemí se nevztahují na trofeje, ani na celá těla ulovené zvěře, kterou přepravují cestující v osobních autech, za předpokladu, že se jedná o malé množství drobné volně žijící zvěře nebo jediné celé tělo velké volně žijící zvěře, je-li možno podle okolností vyloučit, že zvěřina z těchto těl není určena k prodeji nebo k obchodnímu použití. Dále je předpokladem, že tato zvěřina nepochází ze země nebo z její části, odkud je zakázán prodej podle čl. 11 odst. 2 a 3 nebo podle článku 18.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "Volně žijící zvěří" volně žijící suchozemští volně žijící savci (včetně savců, kteří žijí na uzavřeném území za možnosti stejného volného pohybu jako volně žijící zvěř). Dále volně žijící lovní ptáci, kteří nespadají do působnosti článku 2 směrnice Rady 91/495/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o hygienických a veterinárních otázkách produkce králičího masa a masa farmové zvěře a uvádění tohoto masa na trh [6];
b) "Velkou volně žijící zvěří" volně žijící savci řádu kopytníků;
c) "Drobnou volně žijící zvěří" volně žijící zvěř řádu leporidae a volně žijící lovní ptáci určení k lidské spotřebě;
d) "Masem volně žijící zvěře" všechny části volně žijící zvěře vhodné k lidské spotřebě;
e) "Provozovnou na zpracování masa volně žijící zvěře" provozovna schválená podle článku 7, ve které se zpracovává volně žijící zvěř a ve které se získává a prohlíží maso této zvěře podle hygienických předpisů podle této směrnice;
f) "Sběrným střediskem" místo, kde před odvozem do provozovny na zpracování masa volně žijící zvěře se ulovená zvěř skladuje podle hygienických předpisů přílohy I kapitoly IV bodu 2;
g) "Uvedením na trh" uchovávání nebo předvádění k prodejním účelům, uvedení do prodeje, prodej sám, výkup nebo jiné způsoby uvádění masa volně žijící zvěře na trh pro lidskou spotřebu v rámci Společenství s výjimkou postoupení podle čl. 1 odst. 2;
h) "Obchodem" obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 9 odst. 2 Smlouvy.
2. Pro účely této směrnice se použije v případě potřeby výklad pojmů uvedený v článku 2, směrnice 89/662/EHS a směrnice 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [7] a výklad pojmu čerstvého masa uvedený v čl. 2 bodu b) směrnice Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [8].
KAPITOLA II Ustanovení pro produkci a obchod ve Společenství
Článek 3
1. Členské státy dbají, aby maso volně žijící zvěře:
a) pocházelo z volně žijící zvěře, která:
- byla usmrcena v honebním revíru způsobem povoleným vnitrostátními právními předpisy pro lov,
- nepocházela z oblasti, na kterou se vztahuje omezení podle směrnice Rady 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [9], dále podle směrnice 91/494/EHS ze dne 26. června 1991 o veterinárních podmínkách pro obchod s čerstvým drůbežím masem uvnitř Společenství a jeho dovoz ze třetích zemí [10], a dále směrnice 91/495/EHS, nebo z honebního revíru, pro který platí omezení podle článku 10 a 11 této směrnice,
- aby byla ihned po ulovení ošetřena podle přílohy I, kapitoly III a aby byla nejpozději do 12 hodin dopravena do provozovny na zpracování zvěřiny podle bodu b) nebo do sběrného střediska za dodržení teplot podle přílohy I, kapitoly III. Odtud aby byla do 12 hodin dopravena do provozovny na zpracování zvěřiny (viz bod b). Při velkých zeměpisných vzdálenostech a pokud to dovolují klimatické podmínky, může příslušný orgán stanovit tuto lhůtu tak, aby úřední veterinární lékař provozovny na zpracování zvěřiny mohl za odpovídajících podmínek provést prohlídku post mortem podle přílohy I, kapitoly V;
b) bylo získáno:
i) buď v provozovně na zpracování masa volně žijící zvěře, která splňuje všeobecné podmínky přílohy I, kapitoly I a II a je schválena podle článku 7 této směrnice;
ii) nebo u velké volně žijící zvěře v provozovně schválené podle článku 10 směrnice 64/433/EHS, u drobné zvěře podle článku 5 směrnice Rady 71/118/EHS ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem [11], a to tak, aby:
- stahování celých těl zvěře bylo prováděno na pracovišti odděleném od místa určeného pro maso podle této směrnice, nebo aby se provádělo časově odděleně,
- tyto provozovny měly zvláštní schválení pro účely této směrnice,
- aby byla zajištěna jasná identifikace masa získaného podle této směrnice a dále masa získaného podle směrnice 64/433/EHS a směrnice 71/118/EHS;
c) pocházela z usmrcených zvířat, které úřední veterinární lékař podrobil prohlídce zrakem, s cílem:
- zjistit případné odchylky. Přitom úřední veterinární lékař využívá sdělení lovce o chování zvěře před usmrcením. Může to být případně formou písemné zprávy o chování zvěře před ulovením, pokud to odpovědný orgán zařadí do předpisů o lovu,
- prověřit, že smrt nenastala jinak než ulovením;
d) pochází z celých těl zvěře:
- která byla za odpovídajících hygienických podmínek ošetřena v souladu s přílohou I, kapitolou III a IV,
- která byla podle přílohy I, kapitoly V prohlédnuta post mortem úředním veterinárním lékařem nebo pomocným veterinárním pracovníkem majícím odbornou kvalifikaci podle článku 22 a pracujícím pod dozorem úředního veterinárního lékaře,
- které nevykazují změny kromě traumatického poškození vzniklého při ulovení a s výjimkou místních změn a odchylek, při kterých se prokáže případně i odpovídajícími laboratorními testy, že nezpůsobují nevhodnost masa k lidské spotřebě a že neohrožují lidské zdraví,
- z nichž - u celých těl drobné zvěře, která nebyla ihned po ulovení vykuchána v souladu s přílohou I, kapitolou V, bodem 1 - byl úřednímu veterinárnímu lékaři k hygienické prohlídce předložen reprezentativní vzorek zvířat stejného původu.
Jestliže veterinární lékař zjistí chorobu přenosnou na člověka nebo vady uvedené v příloze I, kapitole V, odst. 4, musí provést prohlídku celé zásilky. Podle výsledků této prohlídky buď vyloučí celou zásilku z lidské spotřeby nebo provede vyšetření každého jednotlivého těla.
2. Úřední veterinární lékař vyloučí zvěřinu z lidské spotřeby:
i) jestliže u ní zjistí vady uvedené v příloze I, kapitole V, bodu 3e) nebo když byla zabavena podle bodu 4 téže kapitoly;
ii) jestliže při kontrole podle odst. 1 písm. d) třetí odrážky tohoto článku zjistí chorobu přenosnou na člověka;
iii) jestliže zvěřina pochází ze zvířat, která požívala látky, které by mohly způsobit nebezpečnost nebo škodlivost zvěřiny pro lidské zdraví a když o této zvěřině bylo rozhodnuto podle článku 22 na základě stanoviska vědeckého veterinárního výboru. Do doby provedení tohoto rozhodnutí se použijí vnitrostátní předpisy vztahující se k této problematice, za dodržování všeobecných ustanovení Smlouvy.
iv) jestliže - aniž je dotčena případná právní úprava Společenství pro ionizaci - byla zvěřina ošetřena zářením ionizačním, ultrafialovým nebo jinými látkami, které by mohly ovlivnit její smyslové vlastnosti; nebo barvivy s výjimkou barvy používané ke značení zdravotní nezávadnosti.
3. Zvěřina černé zvěře nebo jiných druhů, u kterých je možný výskyt trichinelózy, musí být vyšetřena trávicí metodou v souladu se směrnicí 77/96/EHS ze dne 21. prosince 1976 o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na svalovce (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí [12]; nebo metodou trichinoskopickou s mikroskopickým vyšetřením více vzorků z každého zvířete. Vzorky se odebírají nejméně ze žvýkacích svalů, svaloviny bránice, předloktí, mezižebří a jazyka.
Rada v souladu se stanoviskem vědeckého veterinárního výboru se kvalifikovanou většinou usnese na návrhu Komise a do 1. ledna 1994 stanoví pravidla vyšetření trávicí metodou tak, aby vyhovovalo depistáži trichinelózy černé zvěře nebo jiných druhů volně žijící zvěře, vnímavé na trichinelózu; stejný postup se uplatní na trichinoskopické nebo mikroskopické vyšetření na trichinelózu.
4. Maso volně žijící zvěře posouzené jako vhodné k lidské spotřebě musí:
i) nést označení zdravotní nezávadnosti podle přílohy I, kapitoly VIII.
Výše uvedené podmínky je možno případně doplnit nebo upravit ve smyslu článku 22 tak, aby se zohlednily různé způsoby obchodní úpravy za podmínky, že budou dodrženy hygienické předpisy této směrnice.
Směrnice Komise 80/879/EHS ze dne 3. září 1980 o značení zdravotní nezávadnosti u velkých balení čerstvého drůbežího masa [13] se vztahuje také na maso drobné volně žijící zvěře;
ii) být skladováno podle přílohy I, kapitoly X po prohlídce post mortem za odpovídajících hygienických podmínek, a to v provozovnách na zpracování zvěřiny schválených podle článku 7 této směrnice, nebo v provozovnách schválených podle článku 10 směrnice 64/433/EHS, nebo podle článku 5 směrnice 71/118/EHS nebo v mrazírenských skladech schválených podle článku 10 směrnice 64/433/EHS;
iii) být během přepravy doprovázeno:
- průvodním obchodním dokladem stvrzeným úředním veterinárním lékařem. Tento doklad musí:
- kromě údajů podle přílohy I, kapitoly VII, bodu 2, obsahovat jasný údaj o měsíci a roku zamrazení a kódové číslo k identifikaci úředního veterinárního lékaře,
- být uchován po dobu nejméně jednoho roku příjemcem, aby mohl být na požádání předložen příslušnému orgánu.
Prováděcí pravidla k tomuto bodu, zejména k přidělování kódových čísel a k vypracování seznamu nebo více seznamů umožňujících identifikaci úředních veterinárních lékařů, se stanoví postupem podle článku 22,
- veterinárním a hygienickým osvědčením podle vzoru v příloze II, a to u masa pocházejícího z provozovny na zpracování zvěřiny, která se nachází v oblasti nebo v pásmu s omezením; dále také u masa určeného pro jiný členský stát po tranzitu přes třetí zemi v zapečetěném kamionu;
iv) být dopravováno za vyhovujících hygienických podmínek v souladu s přílohou I, kapitolou XI;
v) části těl nebo vykostěného masa drobné pernaté zvěře musí být získány za podobných podmínek, jako jsou uvedeny v článku 3, bod B směrnice 71/118/EHS v provozovnách zvlášť k tomuto účelu schválených v souladu s článkem 7 této směrnice.
vi) být označeny etiketou s uvedením druhu zvířete, aniž je dotčena směrnice Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [14].
Článek 4
1. Členské státy dbají, aby:
a) maso posouzené jako nevhodné k lidské spotřebě bylo možno jasně odlišit od masa posouzeného jako vhodné k lidské spotřebě;
b) maso posouzené jako nevhodné k lidské spotřebě bylo podrobeno ošetření podle směrnice Rady 90/667/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o veterinárních pravidlech pro zneškodňování a zpracování živočišného odpadu, jeho uvádění na trh a pro ochranu před patogenními původci v krmivech živočišného původu, též z ryb, a o změně směrnice 90/425/EHS [15].
2. Maso pocházející z oblasti, na kterou je uvaleno veterinární omezení, podléhá zvláštním předpisům, o kterých se rozhodne případ od případu v souladu s článkem 22.
3. Prováděcí ustanovení k tomuto článku se podle potřeby stanoví postupem podle článku 22.
Článek 5
Členské státy dbají, aby předmětem obchodu byla pouze:
1. celá těla ulovené zvěře bez kůže a vnitřností odpovídající článku 3 a 4, nebo čerstvé maso volně žijící zvěře;
2. celá těla drobné zvěře, nestažená a neoškubaná, nevykuchaná a nezamražená, která byla prohlédnuta podle článku 3, odst. 1 b/ii), třetí odrážky s podmínkou, že se s nimi zacházelo podle směrnice 64/433/EHS a že v souladu s touže směrnicí byla uchovávána odděleně od čerstvého masa, od masa drůbežího a od stažené a oškubané zvěřiny;
3. celá těla nestažené velké zvěře,
a) která splňují požadavky čl. 3 odst. 1 písm. a) první a druhé odrážky, písm. c) a písm. d) první odrážky;
b) jejichž vnitřnosti byly podrobeny prohlídce post mortem v provozovně na zpracování zvěřiny;
c) která jsou doprovázena veterinárním osvědčením podle vzoru vypracovaného v souladu s postupem článku 22, s podpisem úředního veterinárního lékaře, které osvědčuje, že výsledek prohlídky post mortem podle bodu b) byl vyhovující a že zvěřina byla posouzena jako vhodná k lidské spotřebě;
d) která byla vystavena teplotě -1 °C nebo vyšší a:
i) nižší než 7 °C, a byla udržována při této teplotě během přepravy do provozovny na zpracování zvěřiny; tato doprava se musí uskutečnit nejpozději do 7 dnů od prohlídky post mortem podle bodu b), nebo
ii) nižší než 1 °C, a byla na této teplotě udržována během přepravy do provozny na zpracování zvěřiny; přeprava se musí uskutečnit nejpozději do 15 dnů od prohlídky post mortem podle bodu b).
Maso z celých těl nestažené velké zvěře může být označeno jako poživatelné podle čl. 3, odst. 4, bodu i) jen v případě, že bylo po stažení v provozovně na zpracování zvěřiny místa určení prohlédnuto post mortem podle přílohy I, kapitoly V a posouzeno úředním veterinárním lékařem jako vhodné pro lidskou spotřebu.
Článek 6
Členské státy dbají, aby:
- provozovny na zpracování zvěřiny, které nesplňují požadavky přílohy I, kapitoly I a na které se nevztahuje odchylka podle článku 8, nebyly schváleny podle článku 7 a produkty těchto provozoven nebyly opatřeny označením zdravotní nezávadnosti podle přílohy I, kapitoly VII a nebyly předmětem obchodu,
- celá těla zvěře, která nesplňují požadavky článku 3, nemohla být předmětem obchodu a nebyla dovážena ze třetích zemí,
- vedlejší produkty zvěřiny, posouzené jako vhodné k lidské spotřebě, se dostaly na trh jen tehdy, pokud byly vhodně ošetřeny v souladu se směrnicí Rady 77/99/EHS ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství [16].
Článek 7
1. Členské státy vydají seznam schválených provozoven na zpracování zvěřiny, které mají přiděleno veterinární číslo schválení. Členské státy mohou schválit pro zpracování zvěřiny provozovny, které jsou schváleny podle směrnice 64/433/EHS a 71/118/EHS, pokud jsou ke zpracovávání zvěřiny vybaveny a pokud pracují za podmínek zaručujících dodržování hygienických podmínek této směrnice. Tento seznam zašlou ostatním členským státům a Komisi.
Členský stát schválí provozovnu na zpracování zvěřiny jen tehdy, pokud splňuje požadavky této směrnice.
Zjistí-li se nedostatky v hygieně a prokáže-li se, že opatření podle přílohy I, kapitoly V, bod 5, druhého pododstavce, nestačí k odstranění těchto nedostatků, příslušný orgán schválení pozastaví.
Příslušný orgán odejme schválení také tehdy, pokud provozovatel nebo správce provozovny na zpracování zvěřiny neodstraní zjištěné závady ve stanovené lhůtě.
Dotyčný členský stát bere na vědomí závěry z případných kontrol provedených podle článku 12. O pozastavení nebo zrušení schválení jsou informovány ostatní členské státy a Komise.
2. Provozovatel nebo správce provozovny na zpracování zvěřiny je povinen podle odst. 4 pravidelně kontrolovat všeobecnou hygienu produkce ve své provozovně, včetně mikrobiologické kontroly.
Kontrola se týká nářadí, zařízení a strojů, případně produktů.
Provozovatel nebo správce provozovny na zpracování zvěřiny dá na vědomí úřednímu veterinárnímu lékaři nebo znalcům Komise druh, častost a výsledky prováděných kontrol, případně také název kontrolující laboratoře.
Druh kontrol, jejich častost a způsob odběru vzorků a bakteriologického vyšetření se stanoví postupem podle článku 22.
3. Provozovatel nebo správce provozovny na zpracování zvěřiny vypracuje plán školení zaměstnanců tak, aby byli schopni se přizpůsobit hygienickým podmínkám podle druhu produkce.
Úřední veterinární lékař odpovědný za provozovnu na zpracování zvěřiny spolupracuje na koncepci plánu školení a na jeho provedení.
4. Dozor a kontrola provozovny na zpracování zvěřiny spadá pod odpovědnost úředního veterinárního lékaře, kterému mohou být nápomocni pomocní veterinární pracovníci podle článku 9 směrnice 64/433/EHS. Úřední veterinární lékař má kdykoli volný přístup do všech částí provozovny, aby se mohl přesvědčit, zda se dodržují požadavky této směrnice; v případě pochybností o původu masa nebo zvěře má přístup také k účetním dokladům, které mu umožní vysledovat revír původu zvěře.
Úřední veterinární lékař pravidelně vyhodnocuje výsledky kontrol provedených podle odstavce 2. Na základě těchto rozborů může provádět další mikrobiologická vyšetření na všech stupních produkce nebo produktů samých.
Výsledky tohoto rozboru se uvedou ve zprávě, jejíž závěry a doporučení se dají na vědomí provozovateli nebo správci provozovny. Jejich povinností je zajistit nápravu zjištěných nedostatků ke zlepšení hygieny.
Článek 8
1. Provozovny na zpracování zvěřiny, které neodpovídaly v době vydání této směrnice požadovaným podmínkám, mohou členské státy do 31. prosince 1996 schvalovat s některými odchylkami od požadavků přílohy I. Avšak zvěřina, pocházející z těchto provozoven, musí být označena vnitrostátním razítkem.
2. Odchylka podle bodu 1 může být udělena pouze těm provozovnám na zpracování zvěřiny, které podaly příslušnému orgánu před 1. dubnem 1993 žádost.
K této žádosti musí být připojen plán postupu prací s upřesněním termínu, do kterého se provozovna může přizpůsobit požadavkům uvedeným v odstavci 1.
3. Členské státy sdělí Komisi do 1. října 1992 kritéria, podle kterých budou postupovat při posouzení, že na provozovnu nebo skupinu provozoven se vztahují ustanovení tohoto článku.
Článek 9
Úkol shromažďovat a využívat výsledky prohlídky post mortem, provedené úředním veterinárním lékařem s cílem diagnostikovat choroby přenosné na člověka, svěřují členské státy ústředním organizacím nebo útvarům.
Zjištění takové choroby se co nejrychleji oznámí příslušným veterinárním orgánům, jejichž kontrole podléhá příslušný honební revír původu postižené zvěře.
Členské státy informují Komisi o výskytu některých chorob, zejména o případech prokázání choroby přenosné na člověka.
Komise postupem podle článku 22 vydá prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména:
- častost zasílání informací Komisi,
- druh těchto informací,
- choroby, o kterých je nutno shromažďovat informace,
- postup při získávání a využívání informací.
Článek 10
1. Členské státy dbají na pravidelné provádění průzkumů zdravotního stavu zvěře v honebních revírech na svém území.
2. Shromažďováním a využíváním výsledků hygienických kontrol prováděných podle této směrnice je pověřen ústřední orgán nebo útvar, který sleduje, zda nebyla zjištěna choroba přenosná na člověka nebo na zvířata, nebo hladina reziduí vyšší než schválená.
3. Zjistí-li se choroba nebo stav uvedený v odstavci 2, zašlou se výsledky hodnocení případu co nejdříve příslušnému orgánu, pod jehož odpovědnost spadá dozor nad tímto honebním revírem.
4. Podle nákazové situace provede příslušný orgán u volně žijící zvěře příslušná vyšetření s cílem prokázat nákazy uvedené v příloze I směrnice Rady 82/894/EHS ze dne 21. prosince 1982 o hlášení nákaz zvířat ve Společenství [17].
Ve smyslu výše uvedené směrnice se výskyt takové nákazy hlásí ostatním členským státům a Komisi.
Článek 11
1. Členské státy doplní plány sledování reziduí podle článku 4 směrnice Rady 86/469/EHS ze dne 16. září 1986 o vyšetřování zvířat a čerstvého masa na přítomnost reziduí [18], s cílem případně podřídit maso volně žijící zvěře namátkovým kontrolám ke zjišťování přítomnosti kontaminujících látek v prostředí.
2. S přihlédnutím k výsledkům kontrol podle odstavce 1 a podle čl. 10 odst. 4 vyloučí členské státy z obchodu těla zvěře, která pochází z dotyčných revírů. Vyloučí také maso z této zvěře.
3. Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku postupem podle článku 22.
Článek 12
Pokud je to nutné k jednotnému používání této směrnice, mohou veterinární znalci Komise ve spolupráci s vnitrostátními orgány provádět kontroly na místě. Zejména mohou prověřovat u reprezentativního procenta provozoven, zda příslušné orgány sledují dodržování této směrnice ve schválených provozovnách. Komise informuje členské státy o výsledku těchto kontrol.
Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytne znalcům veškerou pomoc ke splnění jejich úkolu.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 22.
Článek 13
1. Aniž jsou dotčeny specifické požadavky této směrnice, při podezření, že se nedodržují veterinární předpisy nebo že je zvěřina zdravotně závadná, úřední veterinární lékař nebo příslušný orgán provede veškeré kontroly, které považuje za nutné.
2. Členské státy zavedou správní a trestní opatření k postihu případů porušování veterinárních předpisů Společenství, zejména když zjistí, že předložené doklady a osvědčení nesouhlasí se skutečným stavem zvěřiny, že těmto předpisům neodpovídá značení, že zvěřina nebyla předložena k prohlídce, nebo že nebyl dodržen původně stanovený způsob použití zvěřiny.
Článek 14
1. Předpisy uvedené ve směrnici Rady 89/662/EHS o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu se vztahují zejména na kontroly prováděné zemí určení a na opatření, která je nutno provést na základě výsledku těchto kontrol, dále na ochranná opatření vztahující se na hygienické otázky produkce a distribuce zvěřiny na území Společenství.
2. Směrnice 89/662/EHS se mění takto:
a) V příloze A se doplňuje nová tato odrážka, která zní:
"- Směrnice Rady 92/45/EHS ze dne 16. června 1992 o hygienických a veterinárních otázkách usmrcování volně žijící zvěře a uvádění masa volně žijící zvěře na trh (Úř. věst. L 268, 14.9.1992, s. 35).";
b) v příloze B se zrušuje odrážka "- maso volně žijící zvěře."
3. V článku 2 směrnice 77/99/EHS se v písmenu d) doplňuje nová odrážka, která zní:
"- čl. 2 odst. 1. písm. d) směrnice Rady 92/45/EHS [19] a splňují požadavky článků 3 a 5."
KAPITOLA III Ustanovení pro dovoz do Společenství
Článek 15
Podmínky pro uvádění na trh zvěřiny dovážené ze třetích zemí musí být alespoň rovnocenné podmínkám pro produkci a uvádění na trh zvěřiny získané v souladu s kapitolou II. Odchylku představují podmínky uvedené v článku 6 a 8.
Článek 16
1. Pro jednotné používání článku 15 se použijí ustanovení následujících odstavců.
2. Dovážet do Společenství je možno pouze celá těla volně žijící zvěře a celé kusy zvěřiny:
a) která pochází ze třetích zemí nebo z částí území, ze kterých není dovoz zakázán z veterinárních důvodů;
b) která pochází ze třetí země uvedené na seznamu, který je nutno vypracovat podle odst. 3 písm. a);
c) která jsou doprovázena zdravotním osvědčením, které je nutno vystavit podle vzoru sestaveného postupem podle článku 22, které musí být podepsáno příslušným úředním pracovníkem a které potvrzuje, že toto zboží odpovídá požadavkům kapitoly II, splňuje případně další doplňující podmínky nebo poskytuje rovnocenné záruky jako podle odst. 3 písm. c) a pochází z provozoven poskytujících záruky požadované v příloze I.
3. Postupem podle článku 22 se stanoví:
a) prozatímní seznam třetích zemí nebo jejich částí, které mohou poskytnout členským státům a Komisi požadavky, podmínky a záruky uvedené v odst. 2 písm. c) a dále seznam provozoven, které mohou tyto záruky poskytovat.
Tento prozatímní seznam se zavádí vedle seznamu provozoven schválených a kontrolovaných příslušnými orgány členských států potom, co se Komise ujistila, že se přizpůsobily zásadám obsaženým v této směrnici;
b) aktualizace tohoto seznamu podle výsledku kontrol uvedených v článku 4;
c) zvláštní podmínky a dále odpovídající záruky dodržování požadavků této směrnice, jiné než požadavky, které umožňují vyloučit maso z lidské spotřeby podle článku 3, odst. 2, písm. d) a dále podmínky článku 5 a přílohy I, kapitol IV a V a podmínky pro trichinoskopické vyšetření nebo vyšetření na svalovce trávicí metodou podle směrnice 77/96/EHS; předpokladem je, že tyto podmínky a záruky nesmí být méně přísné než podmínky a záruky podle kapitoly II s výjimkou článku 6 a 8.
4. Znalci členských států a Komise provádí kontroly na místě s cílem prověřit:
a) zda záruky poskytované třetí zemí o produkci a uvádění na trh mohou být považovány za rovnocenné zárukám uplatňovaným ve Společenství;
b) zda se plní podmínky vyplývající z článku 18.
Znalce členských států pověřené těmito kontrolami určuje Komise na návrh členských států.
Kontroly se provádějí na účet Společenství, které hradí s tím související výlohy. Četnost a způsob kontrol se stanoví postupem podle článku 22.
5. Do doby zřízení kontrol podle odstavce 4 se použijí vnitrostátní předpisy o inspekcích ve třetích zemích s podmínkou, že nedostatky v dodržování hygienických předpisů zjištěné při těchto kontrolách budou sděleny Stálému veterinárnímu výboru.
Článek 17
1. Členské státy dbají, aby do Společenství byla dovážena pouze celá těla zvěře a zvěřina:
- která je doprovázena osvědčením podle článku 16, odst. 1, písm. c), které potvrzuje splnění veterinárních a hygienických požadavků a které bylo vystaveno příslušným orgánem v době nakládky,
- která vyhověla při kontrolách podle směrnice 90/675/EHS.
2. Do stanovení prováděcích pravidel k tomuto článku:
- se použijí vnitrostátní předpisy pro dovoz ze třetích zemí, pro který dosud nejsou stanoveny požadavky na úrovni celého Společenství, pokud vnitrostátní předpisy nejsou výhodnější než předpisy uvedené v kapitole II,
- se může dovoz uskutečňovat podle podmínek článku 11, směrnice 90/675/EHS,
- se obchod s celými těly zvěře a masem volně žijící zvěře dovezené v souladu s tímto odstavcem smí provádět pouze na základě předchozího souhlasu země určení.
Článek 18
Na seznamech podle čl. 16 odst. 2 smí být uvedeny pouze třetí země nebo jejich části:
a) ze kterých není zakázán dovoz do Společenství pro výskyt některých chorob, uvedených v příloze A seznamu Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat (OIE) nebo pro výskyt jiných exotických chorob nebo na základě článků 6, 7 a 14 směrnice 72/462/EHS [20] nebo článků 9 až 12 směrnice 91/494/EHS,
b) které s ohledem na úroveň právních předpisů a strukturu svých veterinárních útvarů a inspekčních útvarů, na pravomoci těchto útvarů a na dozor nad nimi, byly shledány schopnými zaručit - v souladu s čl. 3 odst. 2 směrnice 72/462/EHS nebo s čl. 9 odst. 2 směrnice 91/494/EHS - dodržování svých předpisů, nebo
c) jejichž veterinární útvar je schopen zaručit dodržování hygienických požadavků alespoň rovnocenných požadavkům kapitoly II.
Článek 19
1. Zásady a pravidla směrnice 90/675/EHS se vztahují zejména na organizaci kontrol prováděných členskými státy, na jejich vyhodnocení a na zavádění ochranných opatření.
Až do provedení rozhodnutí podle čl. 8 bodu 3 a článku 30 směrnice 90/675/EHS se použijí příslušné vnitrostátní prováděcí předpisy k čl. 8 bodům 1 a 2 uvedené směrnice, za dodržování zásad a předpisů prvního poddstavce tohoto článku.
KAPITOLA IV Závěrečná ustanovení
Článek 20
Touto směrnicí zůstávají nedotčeny předpisy Společenství o ochraně volně žijících živočichů.
Článek 21
Přílohy pozměňuje Rada, která se usnáší na základě návrhu Komise kvalifikovanou většinou, zejména za účelem přizpůsobení příloh technologickému pokroku.
Článek 22
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [21] (dále jen "výbor"), jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijmout na návrh Komise. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.
3. a) a) Komise přijme navrhovaná opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata. Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 23
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1994. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Stanovením konečného termínu 1. ledna 1994 pro provedení do vnitrostátního práva zůstává nedotčeno zrušení veterinárních kontrol na hranicích ve smyslu směrnice 89/662/EHS.
Článek 24
Tato směrnice je určena členským státům.
V Lucemburku dne 16. června 1992.
RICHTLINIE 92/45/EWG DES RATES vom 16. Juni 1992 zur Regelung der gesundheitlichen und tierseuchenrechtlichen Fragen beim Erlegen von Wild und bei der Vermarktung von Wildfleisch
DER RAT DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft, insbesondere auf Artikel 43,
auf Vorschlag der Kommission (1),
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments (2),
nach Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses (3),
in Erwägung nachstehender Gründe:
Wildfleisch ist in der Liste der Erzeugnisse in Anhang II des Vertrages aufgeführt. Die Vermarktung von Wildfleisch stellt eine zusätzliche Einkommensquelle für einen Teil der landwirtschaftlichen Bevölkerung dar.
Um eine rationelle Entwicklung dieses Sektors zu gewährleisten und die Produktivität zu steigern, müssen Vorschriften, die Fragen der öffentlichen Gesundheit und der Tiergesundheit hinsichtlich der Erzeugung und Vermarktung von Wildfleisch betreffen, auf Gemeinschaftsebene erlassen werden.
Unterschiede in bezug auf veterinärrechtliche und hygienische Vorschriften in den Mitgliedstaaten sollten in dem Bestreben beseitigt werden, den innergemeinschaftlichen Handel mit diesem Fleisch zu fördern und auf diese Weise zur Vollendung des gemeinsamen Binnenmarktes beizutragen.
Durch dieses Fleisch können auf Haustiere und Menschen übertragbare Krankheiten verbreitet werden. Es müssen Vorschriften zur Eindämmung dieser Gefahr erlassen werden.
Es sind die Hygienebedingungen festzulegen, unter denen Wildfleisch gewonnen, behandelt und untersucht werden muß, damit es nicht zu Infektionen bzw. Lebensmittelvergiftungen kommt.
Die Hygienevorschriften sind festzulegen, welche von den Wildbearbeitungsbetrieben einzuhalten sind, damit die Zulassung zum Handel erlangt werden kann.
Für die Organisation der vom Bestimmungsmitgliedstaat durchzuführenden Kontrollen sowie die Folge- und Schutzmaßnahmen wird auf die allgemeinen Vorschriften in der Richtlinie 89/662/EWG des Rates vom 11. Dezember 1989 zur Regelung der veterinärrechtlichen Kontrollen im innergemeinschaftlichen Handel im Hinblick auf den gemeinsamen Binnenmarkt (4) verwiesen.
Es ist angezeigt, aus Drittländern eingeführte ganze Wildtierkörper und aus Drittländern eingeführtes Wildfleisch den in dieser Richtlinie für den Handel zwischen Mitgliedstaaten vorgesehenen Mindestanforderungen zu unterwerfen und deren Einhaltung gemäß den Grundsätzen und Regeln der Richtlinie 90/675/EWG (5) zu kontrollieren.
Geringe Mengen von Wildfleisch sollten von dieser Regelung ausgenommen werden.
Es sind zeitweilige Ausnahmeregelungen vorzusehen, um die Wildbearbeitungsbetriebe in die Lage zu versetzen, den neuen Anforderungen nachzukommen.
Der Kommission sollte die Aufgabe übertragen werden, Maßnahmen zur Durchführung dieser Richtlinie zu erlassen. Zu diesem Zweck sind Verfahren vorzusehen, die eine enge und wirksame Zusammenarbeit zwischen der Kommission und den Mitgliedstaaten innerhalb des Ständigen Veterinärausschusses gewährleisten.
Der in Artikel 23 auf den 1. Januar 1994 festgelegte Termin für die Umsetzung der Richtlinie sollte keine Auswirkung auf die Abschaffung der Veterinärkontrollen an den Grenzen zum 1. Januar 1993 haben -
HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN:
KAPITEL I Allgemeine Bestimmungen
Artikel 1
(1) In dieser Richtlinie werden die gesundheitlichen und tierseuchenrechtlichen Bedingungen für das Erlegen von Wild sowie für die Zurichtung und Vermarktung von Wildfleisch festgelegt.
(& {È%};) ABl. Nr. 395 vom 30. 12. 1989, S. 13. Richtlinie zuletzt geändert durch die Richtlinie 91/496/EWG (ABl. Nr. L 268 vom 24. 9. 1991, S. 56).
(& {È& };) Richtlinie 90/675/EWG des Rates vom 10. Dezember 1990 zur Festlegung von Grundregeln für die Veterinärkontrollen von aus Drittländern in die Gemeinschaft eingeführten Erzeugnissen (ABl. Nr. L 373 vom 31. 12. 1990, S. 1). Richtlinie geändert durch die Richtlinie 91/496/EWG (ABl. Nr. L 268 vom 24. 9. 1991, S. 56).
(2) Sie gilt nicht
a) für die Abgabe kleiner Mengen ganzer Wildtierkörper, nicht gehäutet oder nicht gerupft und - im Fall von Kleinwild - nicht ausgeweidet, durch den Jäger an den Verbraucher oder Einzelhändler;
b) für die Abgabe kleiner Mengen von Wildfleisch an den Endverbraucher;
c) für die Zerlegung und Lagerung von Wildfleisch im Einzelhandel oder in Räumlichkeiten, die an Verkaufsstellen angrenzen und in denen das Fleisch ausschließlich zum Zwecke des an Ort und Stelle stattfindenden Direktverkaufs an den Verbraucher zerlegt und gelagert wird.
Für die genannten Tätigkeiten gelten weiterhin die für den Einzelhandel vorgeschriebenen einzelstaatlichen Hygienekontrollen.
(3) Die Anforderungen dieser Richtlinie an den Handel und an die Einfuhr aus Drittländern gelten nicht für Trophäen und ganze Tierkörper von erlegtem Wild, die von Reisenden in ihrem Kraftfahrzeug mitgeführt werden, soweit es sich hierbei um eine geringe Menge Kleinwild oder um einen einzelnen ganzen Tierkörper von grossem Wild handelt, wenn es den Umständen nach ausgeschlossen erscheint, daß diese ganzen Tierkörper für den Handel oder zur gewerblichen Verwendung bestimmt sind, und sofern das betreffende Wild nicht aus einem Land bzw. Landesteil stammt, von dem aus der Handel nach Artikel 11 Absätze 2 und 3 oder nach Artikel 18 untersagt ist.
Artikel 2
(1) Im Sinne dieser Richtlinie gelten als
a) "Wild": jagdbare wilde Landsäugetiere (einschließlich wilden Säugetieren, die in einem geschlossenen Gebiet in ähnlicher Weise frei leben wie Wild) und jagdbare Wildvögel, die nicht unter Artikel 2 der Richtlinie 91/495/EWG des Rates vom 27. November 1990 zur Regelung der gesundheitlichen und tierseuchenrechtlichen Fragen bei der Herstellung und Vermarktung von Kaninchenfleisch und Fleisch von Zuchtwild (6) fallen;
b) "grosses Wild bzw. grosse Wildtiere": wilde Säugetiere der Ordnung der Huftiere;
c) "Kleinwild bzw. kleine Wildtiere": wilde Säugetiere der Familie der Leporidä und Flugwild für den Verzehr;
d) "Wildfleisch": alle zum Verzehr geeigneten Teile von Wild;
e) "Wildbearbeitungsbetrieb": gemäß Artikel 7 zugelassener Betrieb, in dem Wild bearbeitet und Wildfleisch gemäß den Hygienevorschriften dieser Richtlinie gewonnen und untersucht wird;
f) "Sammelstelle": jeder Ort, an dem das erlegte Wild im Hinblick auf die Beförderung in einen Bearbeitungsbetrieb gemäß den Hygienevorschriften von Anhang I Kapitel IV Nummer 2 verwahrt wird;
g) "Vermarktung": Das Feilhalten von Wildfleisch, das Anbieten von Wildfleisch zum Verkauf, das Verkaufen, das Liefern oder jede andere Form des Inverkehrbringens von Wildfleisch für den Verzehr in der Gemeinschaft mit Ausnahme der Abgabe im Sinne von
Artikel 1
Absatz 2;
h) "Handel": der Warenaustausch zwischen Mitgliedstaaten im Sinne von Artikel 9 Absatz 2 des Vertrages.
(2) Erforderlichenfalls gelten für diese Richtlinie die Begriffsbestimmungen des Artikels 2 der Richtlinie 89/662/EWG und der Richtlinie 90/425/EWG des Rates vom 26. Juni 1990 zur Regelung der veterinärrechtlichen und tierzuechterischen Kontrollen im innergemeinschaftlichen Handel mit lebenden Tieren und Erzeugnissen im Hinblick auf den Binnenmarkt (7) sowie die Begriffsbestimmung für frisches Fleisch in Artikel 2 Buchstabe b) der Richtlinie 64/433/EWG des Rates vom 26. Juni 1964 zur Regelung gesundheitlicher Fragen beim innergemeinschaftlichen Handelsverkehr mit frischem Fleisch (8).
KAPITEL II Bestimmungen für die Gemeinschaftserzeugung und den Handel
Artikel 3
(1) Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß Wildfleisch
a) von Wild gewonnen wird, das
- in Jagdgebieten und mit Mitteln erlegt worden ist, die nach dem einzelstaatlichen Jagdrecht zulässig sind;
- nicht aus einem Gebiet stammt, das gemäß Richtlinie 72/461/EWG des Rates vom 12. Dezember 1972 zur Regelung viehseuchenrechtlicher Fragen beim innergemeinschaftlichen Handelsverkehr mit frischem Fleisch (& {È%};), der Richtlinie 91/494/EWG des Rates vom 26. Juni 1991 über die tierseuchenrechtlichen Bedingungen für den innergemeinschaftlichen Handel mit frischem Gefluegelfleisch und für seine Einfuhr aus Drittländern (& {È& };) und der Richtlinie 91/495/EWG Beschränkungen unterworfen ist, oder aus einem Jagdgebiet, das gemäß den Artikeln 10 und 11 der vorliegenden Richtlinie Beschränkungen unterworfen ist;
- unmittelbar nach dem Erlegen gemäß Anhang I Kapitel III zugerichtet und binnen zwölf Stunden in einen Bearbeitungsbetrieb im Sinne von Buchstabe b) oder in eine Sammelstelle verbracht worden ist, wo es (²) ABl. Nr. L 224 vom 18. 8. 1990, S. 29. Richtlinie zuletzt geändert durch die Richtlinie 91/496/EWG (ABl. Nr. L 268 vom 24. 9. 1991, S. 56).
(³) ABl. Nr. 121 vom 29. 7. 1964, S. 2012/64. Richtlinie zuletzt geändert durch die Richtlinie 91/497/EWG (ABl. Nr. L 268 vom 24. 9 .1991, S. 69).
(& {È%};) ABl. Nr. L 302 vom 31. 12. 1972, S. 24. Richtlinie zuletzt geändert durch die Richtlinie 91/266/EWG (ABl. Nr. L 134 vom 29. 5. 1991, S. 45).
(& {È& };) ABl. Nr. L 268 vom 24. 9. 1991, S. 35.
auf die in Anhang I Kapitel III vorgesehenen Temperaturen gekühlt werden muß und von wo aus es binnen zwölf Stunden bzw., wenn - im Fall entlegener Gebiete - die Witterungsbedingungen es erlauben, innerhalb einer von der zuständigen Behörde festzusetzenden Frist zu einem Bearbeitungsbetrieb im Sinne des Buchstaben b) befördert werden muß, damit der amtliche Tierarzt des genannten Bearbeitungsbetriebs die in Anhang I Kapitel V vorgesehene Fleischuntersuchung unter zufriedenstellenden Bedingungen vornehmen kann;
b) entweder
i) in einem Wildbearbeitungsbetrieb gewonnen wird, der die allgemeinen Bedingungen des Anhangs I Kapitel I und II erfuellt und gemäß Artikel 7 zu den Zwecken des vorliegenden Kapitels zugelassen worden ist,
oder
ii) in einem Wildbearbeitungsbetrieb gewonnen wird, der, im Fall von grossem Wild, gemäß Artikel 10 der Richtlinie 64/433/EWG bzw. im Fall von Kleinwild, gemäß Artikel 5 der Richtlinie 71/118/EWG des Rates vom 15. Februar 1971 zur Regelung gesundheitlicher Fragen beim Handelsverkehr mit frischem Gefluegelfleisch (¹) zugelassen ist, sofern
- die ganzen Wildtierkörper nicht in den für Fleisch im Sinne der genannten Richtlinien vorbehaltenen Räumen gehäutet werden oder sofern sie dort zu anderen Zeiten gehäutet werden,
- diese Betriebe für die Zwecke dieser Richtlinie eigens zugelassen sind,
- Maßnahmen zwecks eindeutiger Kennzeichnung des im Rahmen der vorliegenden Richtlinie und des im Rahmen der Richtlinien 64/433/EWG und 71/118/EWG gewonnenen Fleisches getroffen werden;
c) von erlegten Tieren stammt, die der amtliche Tierarzt in Augenschein genommen hat, um
- etwaige Anomalien festzustellen. Der amtliche Tierarzt kann sich bei seiner Diagnose auf Angaben des Jägers über das Verhalten des Tieres vor dem Erlegen stützen, gegebenenfalls auf der Grundlage einer Bescheinigung, die die zuständige Behörde im Rahmen der Jagdordnung vorschreibt;
- nachzuprüfen, ob andere Todesursachen als das Erlegen bei der Jagd vorliegen;
d) von ganzen Wildtierkörpern stammt,
- mit denen im Einklang mit Anhang I Kapitel III und IV in hygienisch einwandfreier Weise umgegangen worden ist;
- die einer Fleischuntersuchung gemäß Anhang I Kapitel V durch einen amtlichen Tierarzt oder durch Hilfskräfte unterzogen wurden, die eine im einzelnen noch nach dem Verfahren des Artikels 22 festzule(¹) ABl. Nr. L 55 vom 8. 3. 1971, S. 23. Richtlinie zuletzt geändert durch die Richtlinie 90/654/EWG (ABl. Nr. L 353 vom 17. 12. 1990, S. 48).
gende berufliche Befähigung besitzen und unter der Aufsicht des amtlichen Tierarztes tätig werden;
- die keine Veränderungen aufweisen; ausgenommen sind während des Erlegens erlittene Verletzungen sowie begrenzte Mißbildungen oder Abweichungen, sofern - erforderlichenfalls durch geeignete Laboruntersuchungen - festgestellt wird, daß das Fleisch hierdurch nicht genussuntauglich wird oder eine Gefahr für die Gesundheit darstellt;
- von denen, wenn es sich um ganze Kleinwildtierkörper handelt, die nicht unmittelbar nach dem Erlegen gemäß Anhang I Kapitel V Nummer 1 ausgweidet wurden, eine repräsentative Auswahl der Tiere gleicher Herkunft durch einen amtlichen Tierarzt auf Genusstauglichkeit untersucht wurde.
Stellt der amtliche Tierarzt eine auf den Menschen übertragbare Krankheit bzw. Mängel gemäß Anhang I Kapitel V Nummer 4 fest, so unterzieht er die gesamte Partie einer weitergehenden Untersuchung. Entsprechend dem Ergebnis dieser Untersuchung erklärt er entweder die gesamte Partie für genussuntauglich oder er untersucht jeden einzelnen Tierkörper.
(2) Der amtliche Tierarzt hat dafür Sorge zu tragen, daß Wildfleisch in den folgenden Fällen vom Verzehr ausgeschlossen wird.
i) Er hat bei dem Fleisch Mängel nach Anhang I Kapitel V Nummer 3 Buchstabe e) festgestellt, bzw. es wurde gemäß Nummer 4 des genannten Kapitels beschlagnahmt;
ii) bei den Untersuchungen gemäß Absatz 1 Buchstabe d) dritter Gedankenstrich des vorliegenden Artikels wurde eine auf den Menschen übertragbare Krankheit festgestellt;
iii) es stammt von Tieren, die Stoffe aufgenommen haben, durch die Fleisch möglicherweise gesundheitsgefährlich oder gesundheitsschädlich wird und über die nach dem Verfahren des Artikels 22 ein diesbezueglicher Beschluß nach Stellungnahme des Wissenschaftlichen Veterinärausschusses ergangen ist. Solange dieser Beschluß nicht vorliegt, bleiben die einzelstaatlichen Vorschriften über die genannten Stoffe unter Beachtung der allgemeinen Bestimmungen des Vertrages gültig;
iv) es ist unbeschadet einer etwaigen Gemeinschaftsregelung über die Ionisation mit ionisierenden oder ultravioletten Strahlen, mit möglicherweise die organoleptischen Eigenschaften des Fleisches verändernden Stoffen oder mit anderen als zur Kennzeichnung der Genusstauglichkeit verwendeten Farbstoffen behandelt worden.
(3) Fleisch von Wildschweinen und anderem Wild, das Träger von Trichinen sein kann, ist mit Hilfe einer Methode der künstlichen Verdauung gemäß der Richtlinie 77/96/EWG des Rates vom 21. Dezember 1976 über die Untersuchung von frischem Schweinefleisch auf Trichinen bei der Einfuhr aus Drittländern (²) oder mittels Trichinenschau mit mikroskopischer Beobachtung von Mehrfachproben jedes (²) ABl. Nr. L 26 vom 31. 1. 1977, S. 67. Richtlinie zuletzt geändert durch die Richtlinie 89/321/EWG (ABl. Nr. L 133 vom 17. 5. 1989, S. 33).
einzelnen Tieres, die zumindest den Kau -und Zwerchfellmuskeln, der Unterarmmuskulatur, der Rippenmuskulatur und der Muskulatur der Zunge entnommen wurden, auf Trichinen zu untersuchen.
Der Rat legt vor dem 1. Januar 1994 mit qualifizierter Mehrheit auf Vorschlag der Kommission und nach Stellungnahme des Wissenschaftlichen Veterinärausschusses die Methoden der künstlichen Verdauung fest, die zum Trichinennachweis bei Wildschweinen und anderem Wild, das Träger von Trichinen sein kann, geeignet sind; gleiches gilt für das Verfahren einer trichinoskopischen oder mikroskopischen Untersuchung auf Trichinen.
(4) Für genusstauglich erklärtes Wildfleisch muß
i) gemäß Anhang I Kapitel VIII als genusstauglich gekennzeichnet sein.
Gegebenenfalls kann nach dem Verfahren des Artikels 22 beschlossen werden, die Bestimmungen des genannten Kapitels zu ändern oder zu ergänzen, um vor allem den unterschiedlichen Aufmachungen im Handel Rechnung zu tragen, sofern sie den Hygieneregeln dieser Richtlinie entsprechen.
Die Richtlinie 80/879/EWG der Kommission vom 3. September 1980 über die Kennzeichnung der Genusstauglichkeit von frischem Gefluegelfleisch in Grosspackungen (¹) gilt für Kleinwildfleisch;
ii) gemäß Anhang I Kapitel X nach einer hygienisch einwandfreien Fleischuntersuchung in gemäß Artikel 7 dieser Richtlinie zugelassenen Wildbearbeitungsbetrieben, in gemäß Artikel 10 der Richtlinie 64/433/EWG bzw. Artikel 5 der Richtlinie 71/118/EWG zugelassenen Betrieben oder in gemäß Artikel 10 der Richtlinie 64/433/EWG zugelassenen und kontrollierten Kühlhäusern gelagert werden;
iii) während des Versands mit folgenden Dokumenten versehen sein:
- einem vom amtlichen Tierarzt mit einem Sichtvermerk versehenen Begleitdokument, das
- neben den Angaben im Sinne von Anhang I Kapitel VII Nummer 2 für gefrorenes Fleisch die uncodierte Angabe des Monats und des Jahres des Einfrierens und die Codenummer zur Ermittlung des amtlichen Tierarztes enthält und
- vom Empfänger mindestens ein Jahr lang aufbewahrt werden muß, damit es der zuständigen Behörde auf Verlangen vorgelegt werden kann.
Die Durchführungsvorschriften hierzu, insbesondere zur Zuteilung der Codenummern und zur Erstellung einer oder mehrerer Listen für die Ermittlung der amtlichen Tierärzte, werden nach dem Verfahren des Artikels 22 erlassen;
- einer Gesundheits- und Tiergesundheitsbescheinigung gemäß dem Muster in Anhang II bei Fleisch aus einem Wildbearbeitungsbetrieb, der in einem Gebiet oder Teilgebiet liegt, für das Beschränkungen gelten, oder bei Fleisch, das in verplombten Lastkraftwagen durch ein Drittland in einen anderen Mitgliedstaat befördert wird;
(¹) ABl. Nr. L 251 vom 24. 9. 1980, S. 10.
iv) unter hygienisch einwandfreien Bedingungen gemäß Anhang I Kapitel XI befördert werden;
v) sofern es sich um Teile von Tierkörpern oder entbeintes Fleisch von Kleinfederwild handelt, unter Bedingungen, die den Bedingungen des Artikels 3 Buchstabe B der Richtlinie 71/118/EWG vergleichbar sind, in eigens zu diesem Zweck gemäß Artikel 7 der vorliegenden Richtlinie zugelassenen Betrieben gewonnen werden;
vi) unbeschadet der Richtlinie 79/112/EWG des Rates vom 18. Dezember 1978 zur Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten über die Etikettierung und Aufmachung von für den Endverbrauch bestimmten Lebensmitteln sowie die Werbung hierfür (²) unter genauer Angabe der Bezeichnung des Tieres etikettiert werden.
Artikel 4
(1) Die Mitgliedstaaten sorgen dafür, daß
a) für genussuntauglich erklärtes Fleisch deutlich von für genusstauglich erklärtem Fleisch zu unterscheiden ist;
b) für genussuntauglich erklärtes Fleisch einer Behandlung gemäß der Richtlinie 90/667/EWG des Rates vom 27. November 1990 zum Erlaß veterinärrechtlicher Vorschriften für die Beseitigung, Verarbeitung und Vermarktung tierischer Abfälle und zum Schutz von Futtermitteln tierischen Ursprungs, auch aus Fisch, gegen Krankheitserreger sowie zur Änderung der Richtlinie 90/425/EWG (³) unterzogen wird.
(2) Für Fleisch aus einem Gebiet, das tierseuchenrechtlichen Beschränkungen unterworfen ist, werden für jeden Einzelfall nach dem Verfahren des Artikels 22 spezifische Vorschriften erlassen.
(3) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Artikel werden, soweit erforderlich, nach dem Verfahren des Artikels 22 festgelegt.
Artikel 5
Die Mitgliedstaaten sorgen dafür, daß für den Handel nur freigegeben werden:
1. gehäutete und ausgeweidete ganze Wildtierkörper, die den Anforderungen der Artikel 3 und 4 genügen, oder frisches Wildfleisch;
2. gemäß Artikel 3 Absatz 1 Buchstabe b) Ziffer ii) dritter Gedankenstrich untersuchte ganze Kleinwildtierkörper, nicht gehäutet oder gerupft, nicht ausgeweidet, nicht gefroren oder tiefgefroren, sofern deren Behandlung und Lagerung getrennt von frischem Fleisch im Sinne der Richtlinie 64/433/EWG, von Gefluegelfleisch und Fleisch von gehäutetem oder gerupftem Wild erfolgt;
(²) ABl. Nr. L 33 vom 8. 2. 1979, S. 1. Richtlinie zuletzt geändert durch die Richtlinie 91/72/EWG (ABl. Nr. L 42 vom 15. 2. 1991, S. 27).
(³) ABl. Nr. L 363 vom 27. 12. 1990, S. 51.
3. nicht gehäutete ganze Tierkörper von grossem Wild,
a) die den Anforderungen von Artikel 3 Absatz 1 Buchstabe a) erster und zweiter Gedankenstrich, Artikel 3 Absatz 1 Buchstabe c) und Artikel 3 Absatz 1 Buchstabe d) erster Gedankenstrich genügen;
b) deren Eingeweide in einem Wildbearbeitungsbetrieb auf Genusstauglichkeit untersucht wurden;
c) die mit einer vom amtlichen Tierarzt unterzeichneten Gesundheitsbescheinigung gemäß einem nach dem Verfahren des Artikels 22 auszuarbeitenden Muster versehen sind, in der bestätigt wird, daß das Ergebnis der Fleischuntersuchung nach Buchstabe b) zufriedenstellend war und daß das Fleisch für genusstauglich erklärt worden ist;
d) die auf eine Temperatur von nicht weniger als -1 oC und
i) höchstens + 7 oC gebracht wurden und auf dieser Temperatur während ihrer Beförderung in einen Wildbearbeitungsbetrieb höchstens sieben Tage lang nach der Genusstauglichkeitsuntersuchung gemäß Buchstabe b) gehalten werden;
ii) höchstens + 1 oC gebracht wurden und auf dieser Temperatur während ihrer Beförderung in einem Wildbearbeitungsbetrieb höchstens 15 Tage lang nach der Genusstauglichkeitsuntersuchung gemäß Buchstabe b) gehalten werden.
Fleisch von solchen nicht gehäuteten, ganzen Tierkörpern von grossem Wild darf mit dem Genusstauglichkeitskennzeichen gemäß Artikel 3 Absatz 4 Ziffer i) nur dann versehen werden, wenn es nach der Enthäutung der Tiere im Bestimmungsbearbeitungsbetrieb gemäß Anhang I Kapitel V untersucht und vom amtlichen Tierarzt für genusstauglich erklärt wurde.
Artikel 6
Die Mitgliedstaaten sorgen dafür, daß
- Wildbearbeitungsbetriebe, die nicht den Normen des Anhangs I Kapitel I genügen und für die die Ausnahmeregelungen des Artikels 8 gelten, nicht gemäß Artikel 7 zugelassen werden können und daß die aus diesen Betrieben stammenden Erzeugnisse nicht mit dem Genusstauglichkeitskennzeichen gemäß Anhang I Kapitel VII versehen werden und nicht in den Handel gebracht werden dürfen;
- ganze Wildtierkörper, die den Anforderungen gemäß Artikel 3 nicht genügen, weder in den Handel gebracht noch aus Drittländern eingeführt werden dürfen;
- für genusstauglich erklärte Nebenprodukte von erlegtem Wild nur in den Handel gebracht werden, wenn sie gemäß der Richtlinie 77/99/EWG des Rates vom 21. Dezember 1976 zur Regelung gesundheitlicher Fragen beim innergemeinschaftlichen Handelsverkehr mit Fleischerzeugnissen (9) in geeigneter Weise behandelt wurden.
Artikel 7
(1) Jeder Mitgliedstaat stellt ein Verzeichnis der Wildbearbeitungsbetriebe auf, die er zugelassen und denen er eine Veterinärkontrollnummer erteilt hat. Die Mitgliedstaaten können für die Bearbeitung von Wild gemäß den Richtlinien 64/433/EWG und 71/118/EWG zugelassene Betriebe zulassen, wenn diese Betriebe für die Verarbeitung von Wildfleisch entsprechend ausgerüstet sind und unter Bedingungen arbeiten, mit denen die Einhaltung der Hygienevorschriften dieser Richtlinie gewährleistet wird. Sie übermitteln dieses Verzeichnis den übrigen Mitgliedstaaten und der Kommission.
Ein Mitgliedstaat lässt einen Wildbearbeitungsbetrieb nur zu, wenn die Einhaltung dieser Richtlinie gewährleistet ist.
Werden hygienische Mängel festgestellt und erweisen sich die Abhilfemaßnahmen nach Anhang I Kapitel V Nummer 5 Absatz 2 als unzureichend, so setzt die zuständige Behörde die Zulassung vorübergehend aus.
Werden die festgestellten Mängel vom Betriebsinhaber bzw. Geschäftsführer des Betriebs nicht in der von der zuständigen Behörde festgesetzten Frist behoben, so entzieht diese die Zulassung.
Hat eine Überprüfung nach Artikel 12 stattgefunden, so berücksichtigt der betreffende Mitgliedstaat in diesem Zusammenhang die dabei erzielten Ergebnisse. Die übrigen Mitgliedstaaten und die Kommission werden von der Aussetzung oder dem Entzug einer Zulassung unterrichtet.
(2) Der Betriebsinhaber bzw. Geschäftsführer des Wildbearbeitungsbetriebs ist verpflichtet, die allgemeine Hygiene hinsichtlich der Produktionsbedingungen in seinem Betrieb im Einklang mit Absatz 4 regelmässig, unter anderem auch durch mikrobiologische Kontrollen, überwachen zu lassen.
Die Kontrollen müssen sich auf die Einrichtungsgegenstände, Arbeitsgeräte, Maschinen und Geräte auf allen Produktionsstufen sowie erforderlichenfalls auf die Erzeugnisse erstrecken.
Der Betriebsinhaber bzw. Geschäftsführer des Wildbearbeitungsbetriebs muß dem amtlichen Tierarzt oder den Veterinärsachverständigen der Kommission die Art, die Häufigkeit und das Ergebnis der zu diesem Zweck durchgeführten Kontrollen sowie erforderlichenfalls den Namen des mit der Kontrolle beauftragten Labors mitteilen.
Die Art der Kontrollen, ihre Häufigkeit sowie die Methoden der Probenahme und der bakteriologischen Prüfung werden nach dem Verfahren des Artikels 22 festgelegt.
(3) Der Betriebsinhaber bzw. Geschäftsführer des Wildbearbeitungsbetriebs muß ein Schulungsprogramm für das Personal durchführen, mit dem dieses befähigt wird, den der Erzeugungsstruktur angepassten Bedingungen für eine hygienische Produktion zu entsprechen.
Der für den zugelassenen Wildbearbeitungsbetrieb zuständige amtliche Tierarzt muß an der Gestaltung und Durchführung des Programms beteiligt werden.
(4) Die Überprüfung und die Kontrolle der zugelassenen Wildbearbeitungsbetriebe werden unter der Verantwortung des amtlichen Tierarztes durchgeführt, der sich gemäß Artikel 9 der Richtlinie 64/433/EWG von Hilfskräften unterstützen lassen darf. Der amtliche Tierarzt muß jederzeit freien Zugang zu sämtlichen Teilen des Wildbearbeitungsbetriebs haben, um sich zu vergewissern, daß die Bestimmungen dieser Richtlinie eingehalten werden; bei Zweifeln in bezug auf die Herkunft des Fleisches bzw. der erlegten Tiere sind ihm auch die Buchungsunterlagen offenzulegen, anhand derer er das Herkunftsjagdgebiet feststellen kann.
Der amtliche Tierarzt muß in regelmässigen Abständen die Ergebnisse der Kontrollen nach Absatz 2 analysieren. Je nach dem Ergebnis dieser Analysen kann er ergänzende mikrobiologische Prüfungen auf allen Produktionsstufen oder an den Erzeugnissen vornehmen.
Das Ergebnis dieser Analysen wird in einem Bericht niedergelegt, dessen Schlußfolgerungen und Empfehlungen dem Betriebsinhaber bzw. Gschäftsführer des Betriebs zur Kenntnis gebracht werden, der dafür Sorge trägt, daß festgestellte Mängel im Hinblick auf die Verbesserung der Hygienebedingungen behoben werden.
Artikel 8
(1) Die Mitgliedstaaten können bis zum 31. Dezember 1996 Wildbearbeitungsbetrieben, die bei Bekanntgabe dieser Richtlinie die Zulassungsbedingungen nicht erfuellen, Abweichungen von einigen der in Anhang I vorgesehenen Anforderungen einräumen, sofern das Wildfleisch aus diesen Betrieben mit dem einzelstaatlichen Stempel versehen sind.
(2) Eine Abweichung nach Absatz 1 darf nur Wildbearbeitungsbetrieben eingeräumt werden, die vor dem 1. April 1993 bei der zuständigen Behörde einen entsprechenden Antrag eingereicht haben.
Diesem Antrag müssen ein Plan und ein Arbeitsprogramm beigegeben sein, in denen angegeben wird, innerhalb welcher Fristen der Betrieb den in Absatz 1 erwähnten Anforderungen nachkommen kann.
(3) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission vor dem 1. Oktober 1992 mit, nach welchen Kriterien sie beurteilen, ob die Bestimmungen dieses Artikels auf einen Betrieb bzw. eine Kategorie von Betrieben anwendbar sind.
Artikel 9
Die Mitgliedstaaten beauftragen eine zentrale Dienststelle oder Einrichtung mit der Erfassung und Auswertung der Ergebnisse der von dem amtlichen Tierarzt im Hinblick auf die Diagnose von auf den Menschen übertragbaren Krankheiten vorgenommenen Fleischuntersuchung.
Wird eine solche Krankheit diagnostiziert, so sind die den spezifischen Fall betreffenden Ergebnisse unverzueglich den für die Kontrolle des Herkunftsjagdgebiets zuständigen Veterinärbehörden mitzuteilen.
Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission die Angaben über bestimmte Krankheiten, insbesondere im Fall der Feststellung von auf den Menschen übertragbaren Krankheiten.
Die Kommission legt nach dem Verfahren des Artikels 22 die Durchführungsbestimmungen zu diesem Artikel und insbesondere folgende Einzelheiten fest:
- die Häufigkeit der Vorlage der Angaben bei der Kommission,
- die Art der Angaben,
- die Krankheiten, über die Angaben eingeholt werden müssen,
- die Verfahren für das Einholen und für die Auswertung der Angaben.
Artikel 10
(1) Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß der Gesundheitszustand des Wilds in den Jagdgebieten auf ihrem Hoheitsgebiet regelmässig überprüft wird.
(2) Zu diesem Zweck wird eine zentrale Dienststelle oder Einrichtung damit beauftragt, die Ergebnisse der gemäß dieser Richtlinie durchgeführten Gesundheitskontrollen zu sammeln und auszuwerten, falls auf Mensch oder Tier übertragbare Krankheiten diagnostiziert oder Rückstände über die zulässigen Werte hinaus festgestellt werden.
(3) Wird eine Krankheit oder ein Sachverhalt im Sinne von Absatz 2 festgestellt, so werden die entsprechenden Untersuchungsergebnisse der zuständigen Behörde, der die Überwachung des Jagdgebiets obliegt, so rasch wie möglich mitgeteilt.
(4) Die zuständige Behörde lässt entsprechend der epizootischen Situation spezifische Wilduntersuchungen durchführen, um festzustellen, ob die in Anhang I der Richtlinie 82/894/EWG des Rates vom 21. Dezember 1982 über die Mitteilung von Viehseuchen in der Gemeinschaft (10) genannten Krankheiten vorliegen.
Liegen diese Krankheiten vor, so wird dies der Kommission und den anderen Mitgliedstaaten entsprechend der genannten Richtlinie mitgeteilt.
Artikel 11
(1) Die Mitgliedstaaten ergänzen ihre in Artikel 4 der Richtlinie 86/469/EWG des Rates vom 16. September 1986 über die Untersuchung von Tieren und von frischem Fleisch auf Rückstände (11) genannten Pläne zur Ermittlung von Rückständen, um Wildfleisch den in jener Richtlinie vorgesehenen Kontrollen im erforderlichen Masse zu unterziehen und im Stichprobenverfahren das Vorhandensein von kontaminierenden Stoffen in der Umwelt feststellen zu können.
(2) Die Mitgliedstaaten sorgen entsprechend den Ergebnissen der in Absatz 1 und in Artikel 10 Absatz 4 genannten Untersuchungen dafür, daß Wild aus beanstandeten Jagdgebieten sowie dessen Fleisch vom Handel ausgeschlossen werden.
(3) Die Kommission legt nach dem Verfahren des Artikels 22 die Durchführungsbestimmungen zu dem vorliegenden Artikel fest.
Artikel 12
Sachverständige der Kommission können, soweit dies für die einheitliche Anwendung der vorliegenden Richtlinie erforderlich ist, in Zusammenarbeit mit den zuständigen einzelstaatlichen Behörden Kontrollen an Ort und Stelle durchführen. Im besonderen können sie bei einer repäsentativen Zahl von Wildbearbeitungsbetrieben nachprüfen, ob die zuständigen Behörden dafür sorgen, daß die Vorschriften dieser Richtlinie von den zugelassenen Bearbeitungsbetrieben eingehalten werden. Die Kommission unterrichtet die Mitgliedstaaten über das Ergebnis der durchgeführten Kontrollen.
Der Mitgliedstaat, in dessen Hoheitsgebiet eine Kontrolle vorgenommen wird, gewährt den Sachverständigen bei der Erfuellung ihrer Aufgabe die erforderliche Unterstützung.
Die Durchführungsvorschriften zu diesem Artikel werden nach dem Verfahren des Artikels 22 festgelegt.
Artikel 13
(1) Unbeschadet der spezifischen Vorschriften dieser Richtlinie führt der amtliche Tierarzt oder die zuständige Behörde bei Verdacht auf Verstoß gegen die Veterinärvorschriften oder bei Zweifeln an der Genusstauglichkeit des Fleisches alle sachdienlich erscheinenden Veterinärkontrollen durch.
(2) Die Mitgliedstaaten treffen verwaltungs- und/oder strafrechtliche Maßnahmen, um Verstösse gegen die gemeinschaftliche Veterinärregelung zu ahnden, insbesondere wenn festgestellt wird, daß die ausgestellten Bescheinigungen oder Dokumente dem tatsächlichen Zustand des Wildfleisches nicht entsprechen, daß die Kennzeichnung nicht dieser Regelung entspricht, daß das Wildfleisch nicht zur Inspektion vorgelegt oder nicht dem ursprünglich vorgesehenen Verwendungszweck zugeführt worden ist.
Artikel 14
(1) Die Vorschriften der Richtlinie 89/662/EWG über die veterinärrechtlichen Kontrollen im innergemeinschaftlichen Handel im Hinblick auf den gemeinsamen Binnenmarkt finden Anwendung, insbesondere in bezug auf die Durchführung der vom Bestimmungsmitgliedstaat vorzunehmenden Kontrollen sowie die Folge- und Schutzmaßnahmen im Zusammenhang mit gesundheitlichen Fragen bei der Erzeugung und Vermarktung von Wildfleisch im Gebiet der Gemeinschaft.
(2) Die Richtlinie 89/662/EWG wird wie folgt geändert:
a) Am Ende des Anhangs A wird folgender Gedankenstrich angefügt:
"- Richtlinie 92/45/EWG des Rates vom 16. Juni 1992 zur Regelung der gesundheitlichen und tierseuchenrechtlichen Fragen beim Erlegen von Wild und bei der Vermarktung von Wildfleisch (ABl. Nr. L 268 vom 14. 9. 1992, S. 35)."
b) In Anhang B wird der Gedankenstrich "- Fleisch von freilebenden Wildtieren" gestrichen.
(3) In Artikel 2 Buchstabe d) der Richtlinie 77/99/EWG wird folgender Gedankenstrich hinzugefügt:
"- Artikel 2 Absatz 1 Buchstabe d) der Richtlinie 92/45/EWG(12)(), das den Anforderungen der Artikel 3 und 5 sowie denen des Kapitels III genügt.
(13)() ABl. Nr. L 268 vom 14. 9. 1992, S. 35."
KAPITEL III Vorschriften für Einfuhren in die Gemeinschaft
Artikel 15
Die Bedingungen für die Vermarktung von aus Drittländern eingeführtem Wildfleisch müssen den Bedingungen, die für die Erzeugung und Vermarktung von gemäß Kapitel II gewonnenem Wildfleisch vorgesehen sind, mindestens gleichwertig sein; dies gilt jedoch nicht für die in den Artikeln 6 und 8 vorgesehenen Bedingungen.
Artikel 16
(1) Zur einheitlichen Durchführung des Artikels 15 finden die nachstehenden Absätze Anwendung.
(2) Die Einfuhr in die Gemeinschaft ist nur zulässig, wenn es sich um ganze Wildtierkörper oder Wildfleisch handelt, die bzw. das
a) aus Drittländern oder Gebietsteilen stammen bzw. stammt, aus denen die Einfuhr nicht aus tierseuchenrechtlichen Gründen untersagt ist;
b) aus einem Drittland stammen bzw. stammt, das in einem gemäß Absatz 3 Buchstabe a) zu erstellenden Verzeichnis genannt ist;
c) mit einer Gesundheitsbescheinigung nach einem gemäß dem Verfahren des Artikels 22 festzulegenden Muster versehen sind bzw. ist, die von der zuständigen Behörde unterzeichnet ist und mit der bescheinigt wird, daß diese Erzeugnisse den in Kapitel II veröffentlichten Anforderungen entsprechen, gegebenenfalls die ergänzenden Bedingungen nach Absatz 3 Buchstabe c) erfuellen bzw. erfuellt oder gleichwertige Garantien im Sinne des Absatzes 3 Buchstaben c) bieten bzw. bietet und aus Betrieben stammen bzw. stammt, die die in Anhang I vorgesehenen Garantien bieten.
(3) Nach dem Verfahren des Artikels 22 wird folgendes festgelegt:
a) ein vorläufiges Verzeichnis der Drittländer bzw. Teile von Drittländern, die den Mitgliedstaaten und der Kommission die Garantien im Sinne von Absatz 2 Buchstabe c) zu bieten vermögen und die ebendort genannten Anforderungen und Bedingungen erfuellen können, sowie das Verzeichnis der Betriebe, für die sie diese Garantien zu bieten vermögen.
Dieses vorläufige Verzeichnis wird anhand der Verzeichnisse der von den zuständigen Behörden der Mitgliedstaaten zugelassenen und kontrollierten Betriebe erstellt, nachdem die Kommission sich vergewissert hat, daß Übereinstimmung mit den Grundsätzen und den allgemeinen Regeln dieser Richtlinie besteht;
b) die aktualisierte Fassung dieses Verzeichnisses nach Maßgabe der in Absatz 4 vorgesehenen Kontrollen;
c) die besonderen Bedingungen sowie die gleichwertigen Garantien in bezug auf die weiteren Anforderungen dieser Richtlinien neben jenen, die es erlauben, entsprechend Artikel 3 Absatz 2 Buchstabe d) Fleisch für genussuntauglich zu erklären, und jenen des Artikels 5, jenen des Anhangs I Kapitel IV und V sowie jenen, die nach der Richtlinie 77/96/EWG für die Trichinenschau mit der Methode der künstlichen Verdauung vorgesehen sind; diese Bedingungen und Garantien dürfen - mit Ausnahme der in den Artikeln 6 und 8 vorgesehenen Bedingungen und Garantien - nicht weniger streng als diejenigen des Kapitels II sein.
(4) Sachverständige der Kommission und der Mitgliedstaaten überprüfen an Ort und Stelle,
a) ob die von dem betreffenden Drittland gebotenen Garantien für die Erzeugungs- und Vermarktungsbedingungen mit den in der Gemeinschaft verlangten Garantien gleichgesetzt werden können;
b) ob die Bedingungen nach Artikel 18 erfuellt sind.
Die Sachverständigen der Mitgliedstaaten, die mit der Durchführung dieser Kontrollen zu beauftragen sind, werden von der Kommission auf Vorschlag der Mitgliedstaaten bestellt.
Die Kontrollen werden im Auftrag der Gemeinschaft durchgeführt, die die entsprechenden Kosten übernimmt. Häufigkeit und Einzelheiten der Durchführung dieser Kontrollen werden nach dem Verfahren des Artikels 22 festgelegt.
(5) Solange die in Absatz 4 vorgesehenen Kontrollen noch nicht stattfinden, gelten die einzelstaatlichen Bestimmungen für Inspektionen in Drittländern weiterhin mit der Maßgabe, daß bei diesen Inspektionen festgestellte Verstösse gegen die Hygienevorschriften dem Ständigen Veterinärausschuß gemeldet werden.
Artikel 17
(1) Die Mitgliedstaaten sorgen dafür, daß ganze Wildtierkörper oder Wildfleisch nur in die Gemeinschaft eingeführt werden, wenn sie
- mit der in Artikel 16 Absatz 1 Buchstabe c) vorgesehenen Bescheinigung versehen sind, die von der zuständigen Behörde beim Verladen ausgestellt wird und sowohl die tierseuchenrechtlichen als auch die gesundheitlichen Anforderungen betrifft;
- die von der Richtlinie 90/675/EWG vorgesehenen Kontrollen ohne Beanstandung durchlaufen haben.
(2) Bis zur Festlegung der Durchführungsvorschriften zu diesem Artikel
- gelten für Einfuhren aus Drittländern, für die keine Anforderungen auf Gemeinschaftsebene festgelegt sind, weiterhin die einzelstaatlichen Regelungen, sofern sie nicht günstiger als diejenigen des Kapitels II sind;
- müssen die Einfuhren unter den in Artikel 11 der Richtlinie 90/675/EWG vorgesehenen Bedingungen erfolgen;
- bedarf der Handel mit ganzen Wildtierkörpern oder Wildfleisch, die bzw. das entsprechend den Bestimmungen dieses Absatzes eingeführt wurden bzw. wurde, der vorherigen Zustimmung des Bestimmungslandes.
Artikel 18
In die in Artikel 16 Absatz 2 vorgesehenen Verzeichnisse dürfen nur diejenigen Drittländer oder Teile von ihnen aufgenommen werden,
a) von denen aus die Einfuhr nicht aufgrund des Auftretens einer der im Anhang A des OIE-Verzeichnisses genannten Krankheiten oder einer sonstigen für die Gemeinschaft exotischen Krankheit bzw. aufgrund der Artikel 6, 7 und 14 der Richtlinie 72/462/EWG (14) oder aufgrund der Artikel 9 bis 12 der Richtlinie 91/494/EWG verboten ist;
b) die aufgrund ihrer Rechtsvorschriften und des Aufbaus ihres Veterinärdienstes und ihrer Inspektionsdienste, der Befugnisse dieser Dienste und der Aufsicht, der sie unterliegen, gemäß Artikel 3 Absatz 2 der Richtlinie 72/462/EWG oder gemäß Artikel 9 Absatz 2 der Richtlinie 91/494/EWG anerkanntermassen die Anwendung der geltenden Rechtsvorschriften garantieren können;
c) deren Veterinärdienst die Einhaltung von den Vorschriften des Kapitels II mindestens gleichwertigen Gesundheitsvorschriften garantieren kann.
Artikel 19
(1) Es gelten die Grundsätze und Bestimmungen der Richtlinie 90/675/EWG, insbesondere hinsichtlich der Durchführung der von den Mitgliedstaaten vorzunehmenden Kontrollen und der Folge- und Schutzmaßnahmen.
Unbeschadet der Einhaltung der in Unterabsatz 1 genannten Grundsätze und Bestimmungen gelten bis zum Beginn der Anwendung der Beschlüsse nach Artikel 8 Nummer 3 und Artikel 30 der Richtlinie 90/675/EWG weiterhin die einschlägigen einzelstaatlichen Durchführungsbestimmungen zu Artikel 8 Nummern 1 und 2 der genannten Richtlinie.
KAPITEL IV Schlußbestimmungen
Artikel 20
Diese Richtlinie berührt nicht die gemeinschaftlichen Vorschriften zur Erhaltung der Tierwelt.
Artikel 21
Der Rat ändert auf Vorschlag der Kommission mit qualifizierter Mehrheit die Anhänge, um sie insbesondere an den technischen Fortschritt anzupassen.
Artikel 22
(1) Wird auf das in diesem Artikel festgelegte Verfahren Bezug genommen, so befasst der Vorsitzende des durch den Beschluß 68/361/EWG (15) eingesetzten Ständigen Veterinärauschusses, nachstehend "Ausschuß" genannt, diesen unverzueglich von sich aus oder auf Antrag eines Mitgliedstaats.
(2) Der Vertreter der Kommission unterbreitet dem Ausschuß einen Entwurf der zu treffenden Maßnahmen. Der Ausschuß gibt seine Stellungnahme zu diesem Entwurf innerhalb einer Frist ab, die der Vorsitzende unter Berücksichtigung der Dringlichkeit der betreffenden Frage festsetzen kann. Die Stellungnahme wird mit der Mehrheit abgegeben, die in Artikel 148 Absatz 2 des Vertrages für die Annahme der vom Rat auf Vorschlag der Kommission zu fassenden Beschlüsse vorgesehen ist. Bei der Abstimmung im Ausschuß werden die Stimmen der Vertreter der Mitgliedstaaten gemäß dem vorgenannten Artikel gewogen. Der Vorsitzende nimmt an der Abstimmung nicht teil.
(3) a) Die Kommission erlässt die beabsichtigten Maßnahmen und führt sie unverzueglich durch, wenn sie mit der Stellungnahme des Ausschusses übereinstimmen.
b) Stimmen die beabsichtigten Maßnahmen mit der Stellungnahme des Ausschusses nicht überein oder liegt keine Stellungnahme vor, so unterbreitet die Kommission dem Rat unverzueglich einen Vorschlag für die zu treffenden Maßnahmen. Der Rat beschließt mit qualifizierter Mehrheit.
Hat der Rat nach Ablauf einer Frist von drei Monaten von seiner Befassung an keinen Beschluß gefasst, so werden die vorgeschlagenen Maßnahmen von der Kommission erlassen, es sei denn, der Rat hat sich mit einfacher Mehrheit gegen diese Maßnahmen ausgesprochen.
Artikel 23
(1) Die Mitgliedstaaten erlassen die erforderlichen Rechts- und Verwaltungsvorschriften, um dieser Richtlinie vor dem 1. Januar 1994 nachzukommen. Sie setzen die Kommission unverzueglich davon in Kenntnis.
Wenn die Mitgliedstaaten die Vorschriften nach Unterabsatz 1 erlassen, nehmen sie in den Vorschriften selbst oder durch einen Hinweis bei ihrer amtlichen Veröffentlichung auf diese Richtlinie Bezug. Die Mitgliedstaaten regeln die Einzelheiten der Bezugnahme.
(2) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission gegebenenfalls den Wortlaut der wichtigsten innerstaatlichen Rechtsvorschriften mit, die sie auf dem unter diese Richtlinie fallenden Gebiet erlassen.
(3) Die Festlegung des Termins für den Ablauf der Umsetzungsfrist auf den 1. Januar 1994 lässt die in der Richtlinie 89/662/EWG vorgesehene Abschaffung der Veterinärkontrollen an den Grenzen unberührt.
Artikel 24
Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Geschehen zu Luxemburg am 16. Juni 1992.