Nařízení Rady (ES) č. 1257/1999
ze dne 17. května 1999
o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [4],
s ohledem na stanovisko Účetního dvora [5],
(1) vzhledem k tomu, že společná politika rozvoje venkova by měla doprovázet a doplňovat jiné nástroje společné zemědělské politiky, a tím přispět k dosažení cílů této politiky, jak je stanoveno v čl. 33 odst. 1 Smlouvy;
(2) vzhledem k tomu, že podle čl. 33 odst. 2 písm. a) Smlouvy musí být při vypracování společné zemědělské politiky a zvláštních způsobů jejího používání vzata v úvahu zvláštní povaha zemědělské činnosti, která vyplývá ze sociální struktury zemědělství a ze strukturálních a přírodních rozdílů mezi různými zemědělskými regiony;
(3) vzhledem k tomu, že podle článku 159 Smlouvy musí brát provádění společných politik v úvahu cíle stanovené články 158 a 160 pro společnou politiku hospodářské a sociální soudržnosti a přispívat k jejich dosažení; že opatření pro rozvoj venkova by proto měla přispět k této politice v regionech, jejichž rozvoj zaostává (cíl 1), a v regionech, které čelí strukturálnímobtížím (cíl 2), jak je definováno v nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech [6];
(4) vzhledem k tomu, že opatření navržená k podpoře zlepšení zemědělských struktur byla zavedena do společné zemědělské politiky již v roce 1972; že po dobu téměř dvou desetiletí byly činěny pokusy o začlenění zemědělské strukturální politiky do širšího hospodářského a sociálního kontextu venkovských oblastí; že reforma politiky v roce 1992 zdůraznila ekologický rozměr zemědělství jako největšího uživatele půdy;
(5) vzhledem k tomu, že politika venkova se v současné době vykonává prostřednictvím řady komplexních nástrojů;
(6) vzhledem k tomu, že v průběhu následujících let se zemědělství bude muset přizpůsobit novým skutečnostem a dalším změnám vývoje trhu, politiky trhu a tržních pravidel, poptávce a preferencím spotřebitelů a příštímu rozšíření Společenství; že tyto změny se budou týkat nejen zemědělských trhů, ale obecně i místního hospodářství ve venkovských regionech; že politika rozvoje venkova by měla směřovat k obnově a posílení konkurenceschopnosti venkovských regionů; a přispět tak k zachování a vytváření pracovních míst ve výše uvedených regionech;
(7) vzhledem k tomu, že tento rozvoj by měl být posílen a podpořen reorganizací a zjednodušením stávajících nástrojů rozvoje venkova;
(8) vzhledem k tomu, že tato reorganizace by měla vzít v úvahu zkušenosti získané používáním stávajících nástrojů, a měla by proto být založena na nástrojích používaných v rámci současných prioritních cílů podporujících rozvoj venkova tím, že urychlí přizpůsobení zemědělských struktur v rámci reformy společné zemědělské politiky a usnadní rozvoj a strukturální přizpůsobení venkovských oblastí (cíle 5a a 5b), jak je stanoveno v nařízení Rady (EHS) č. 2052/88 ze dne 24. června 1988 o úkolech strukturálních fondů a jejich účinnosti a o koordinaci mezi jejich činnostmi navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji [7] a v nařízení Rady (EHS) č. 4256/88 ze dne 19. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2052/88, pokud jde o orientační sekci Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) [8], a těch nástrojích, které jsou zaváděny jako doprovodná opatření k reformě zemědělské politiky z roku 1992 nařízením Rady (EHS) č. 2078/92 ze dne 30. června 1992 o způsobech zemědělské produkce slučitelných s požadavky na ochranu životního prostředí a zachování přírodního prostředí [9], nařízením Rady (EHS) č. 2079/92 ze dne 30. června 1992, kterým se zavádí režim podpor Společenství v případě předčasného starobního důchodu v zemědělství [10] a nařízením Rady (EHS) 2080/92 ze dne 30. června 1992, kterým se zavádí režim podpor Společenství na lesnická opatření v zemědělství [11];
(9) vzhledem k tomu, že rámec reformované politiky venkova by měl zahrnovat všechny venkovské regiony ve Společenství;
(10) vzhledem k tomu, že tři stávající doprovodná opatření zavedená reformou společné zemědělské politiky v roce 1992 (agroenvironmentální opatření, předčasný odchod do důchodu a zalesňování) by měla být doplněna systémem pro znevýhodněné oblasti a oblasti s environmentálními omezeními;
(11) vzhledem k tomu, že jiná opatření pro rozvoj venkova by měla tvořit součást integrovaných programů rozvoje pro regiony spadající pod cíl 1 a mohou tvořit součást programů pro regiony spadající pod cíl 2;
(12) vzhledem k tomu, že ve venkovských oblastech by opatření pro rozvoj venkova měla doprovázet a doplňovat politiky trhu;
(13) vzhledem k tomu, že podpora rozvoje venkova z EZOZF by měla být založena na jednotném právním rámci zavádějícím opatření způsobilá pro podporu, jejich cíle a kritéria poskytnutí podpory;
(14) vzhledem k tomu, že z důvodu rozmanitosti venkovských oblastí Společenství by se politika rozvoje venkova měla řídit zásadou subsidiarity; že by proto měla být v co možná nejvyšší míře decentralizována a důraz musí být dán na účast a přístup vedoucí od nižší na vyšší úroveň; že by proto kritéria pro poskytnutí podpory rozvoje venkova neměla přesahovat meze toho, co je nezbytné k dosažení cílů politiky rozvoje venkova;
(15) vzhledem k tomu, že zajištění souladu s jinými nástroji společné zemědělské politiky a jinými společnými politikami však vyžaduje, aby byla stanovena základní kritéria pro poskytnutí podpory na úrovni Společenství; že by mělo být především zabráněno neopodstatněnému narušování hospodářské soutěže vyplývajícímu z opatření pro rozvoj venkova;
(16) vzhledem k tomu, že k zajištění pružnosti a ke zjednodušení právních předpisů by měla Rada přenést na Komisi prováděcí pravomoci v souladu s čl. 202 třetí odrážkou Smlouvy;
(17) vzhledem k tomu, že struktura zemědělství ve Společenství je určována existencí značného množství zemědělských podniků, kterým chybí strukturální podmínky k zajištění přiměřeného příjmu a životních podmínek pro zemědělce a jejich rodiny;
(18) vzhledem k tomu, že cílem investiční podpory Společenství je modernizace zemědělských podniků a zlepšení jejich životaschopnosti;
(19) vzhledem k tomu, že podmínky Společenství pro poskytnutí investiční podpory by měly být zjednodušeny v porovnání se stávajícími podmínkami stanovenými nařízením Rady (ES) č. 950/97 ze dne 20. května 1997 o zvýšení efektivnosti zemědělských struktur [12];
(20) vzhledem k tomu, že poskytování zvláštních výhod mladým zemědělcům může zjednodušit nejen jejich zahajování činnosti, ale následně také strukturální přizpůsobení jejich zemědělských podniků;
(21) vzhledem k tomu, že vývoj a specializace zemědělství vyžadují přiměřenou úroveň obecné, technické a hospodářské odborné přípravy osob účastnících se činností v zemědělství a lesnictví, zejména pokud jde o nové přístupy k řízení, produkci a uvádění na trh;
(22) vzhledem k tomu, že je třeba zvláštního úsilí k zaučení zemědělců a k jejich informování o způsobech zemědělského hospodaření v souladu se životním prostředím;
(23) vzhledem k tomu, že z důvodu zlepšení životaschopnosti zemědělských podniků by měl být podporován předčasný odchod do důchodu v zemědělství, s přihlédnutím ke zkušenostem získaným při provádění nařízení (EHS) č. 2079/92;
(24) vzhledem k tomu, že podpora znevýhodněných oblastí by měla přispívat k trvalému užívání zemědělské půdy, zachování přírodního prostředí, zachování a podpoře udržitelných zemědělských systémů;
(25) vzhledem k tomu, že znevýhodněné oblasti by měly být roztříděny na základě společných kritérií;
(26) vzhledem k tomu, že na úrovni Společenství neexistuje potřeba žádného dalšího roztřídění znevýhodněných oblastí;
(27) vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny podmínky pro poskytování vyrovnávacích příspěvků z důvodu zajištění účinnosti tohoto režimu podpor a z důvodu zajištění dosažení jeho cílů;
(28) vzhledem k tomu, že z důvodu omezení zemědělské činnosti v oblastech s environmentálními omezeními může být nezbytné poskytovat zemědělcům k vyřešení jejich zvláštních problémů vyplývajících z těchto omezení podpory;
(29) vzhledem k tomu, že z důvodu podpory udržitelného rozvoje venkovských oblastí a nutnosti reagovat na vzrůstající poptávku společnosti po environmentálních službách by v nadcházejících letech měla být prvořadá úloha přiznána agroenvironmentálním nástrojům;
(30) vzhledem k tomu, že stávající podpora agroenvironmentálních opatření podle nařízení (EHS) č. 2078/92 by se měla nadále zachovat pro cílená opatření v životním prostředí s ohledem na zkušenosti získané při uplatňování tohoto režimu, jak je podrobně popsáno ve zprávě Komise předložené podle čl. 10 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2078/92;
(31) vzhledem k tomu, že režim podpor agroenvironmentálních opatření by měl pokračovat, aby motivoval zemědělce ke službě celé společnosti zavedením nebo dalším využíváním způsobů zemědělského hospodaření v souladu se vzrůstající potřebou ochrany a zlepšování stavu životního prostředí, přírodních zdrojů, půdy a genetické rozmanitosti a zachování přírodního prostředí a krajiny;
(32) vzhledem k tomu, že zlepšování zpracování a uvádění na trh zemědělských produktů by měla být v této oblasti motivována investičními podporami;
(33) vzhledem k tomu, že tato podpora může být v široké míře založena na stávajících podmínkách v současné době stanovených nařízením Rady (ES) č. 951/97 ze dne 20. května 1997 o zlepšení podmínek zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh [13];
(34) vzhledem k tomu, že by měly být zajištěny životaschopnost těchto investic a podíl zemědělců na hospodářských výhodách přijatého opatření;
(35) vzhledem k tomu, že lesnictví je nedílnou součástí rozvoje venkova a opatření v lesnictví by proto měla být zahrnuta do režimu podpor rozvoje venkova; že podpora lesnictví nesmí způsobit zkreslení hospodářské soutěže a měla by být neutrální ve vztahu k trhu;
(36) vzhledem k tomu, že opatření v lesnictví by se měla přijmout s ohledem na závazky sjednané na mezinárodní úrovni Společenstvím a členskými státy a měla by být založena na plánech členských států pro lesnictví; že tato opatření by rovněž měla vzít v úvahu zvláštní problémy klimatických změn;
(37) vzhledem k tomu, že opatření v lesnictví by měla být založena na opatřeních přijatých v rámci stávajících režimů stanovených nařízením Rady (EHS) č. 1610/89 ze dne 29. května 1989, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 4256/88 ohledně opatření pro rozvoj a využití lesů ve venkovských oblastech Společenství [14] a nařízením Rady (EHS) č. 867/90 ze dne 29. března 1990 o zlepšení podmínek zpracování a uvádění lesnických produktů na trh [15];
(38) vzhledem k tomu, že zalesňování zemědělské půdy je důležité zejména z hlediska využití půdy a životního prostředí a jako příspěvek na zvýšené zásobování určitými lesnickými produkty; že stávající podpora zalesňování v rámci nařízení (EHS) č. 2080/92 by proto měla být nadále poskytována s přihlédnutím ke zkušenosti získané při provádění výše uvedené úpravy, jak je podrobně popsáno ve zprávě Komise předložené podle čl. 8 odst. 3 uvedeného nařízení;
(39) vzhledem k tomu, že by měly být poskytnuty příspěvky na činnosti, jejichž cílem je zachování a zlepšení ekologické rovnováhy lesů v určitých oblastech;
(40) vzhledem k tomu, že by měla být poskytnuta podpora na jiná opatření týkající se zemědělských činností a jejich změn; že seznam opatření by měl být definován na základě zkušeností a s ohledem na potřeby rozvoje venkova tak, aby byl tento rozvoj částečně zaměřen na nezemědělské činnosti a služby, za účelem obrátit vývoj směřující k hospodářskému a sociálnímu úpadku a vylidnění venkova; že by měla být podporována opatření k odstranění nerovností a k podpoře rovných příležitostí pro ženy a muže;
(41) vzhledem k tomu, že se zvyšuje poptávka spotřebitelů po produktech a potravinách produkovaných ekologickým zemědělstvím; že se tím pro zemědělské produkty vytváří nový trh; že ekologické zemědělství zlepšuje udržitelnost zemědělské činnosti, a tím přispívá k obecným cílům tohoto nařízení; že zvláštní opatření na podporu rozvoje venkova se mohou týkat produkce, zpracování a uvádění produktů ekologického zemědělství na trh;
(42) vzhledem k tomu, že opatření pro rozvoj venkova způsobilá pro podporu Společenství by měla být v souladu s právními předpisy Společenství a s ostatními politikami Společenství a jinými nástroji společné zemědělské politiky;
(43) vzhledem k tomu, že v rámci tohoto nařízení by se měla vyloučit podpora pro určitá opatření způsobilá pro podporu podle jiných nástrojů společné zemědělské politiky, a zejména pro opatření, která spadají do působnosti podpůrných režimů v rámci společných organizací trhu s výjimkou odůvodněnou objektivními kritérii;
(44) vzhledem k tomu, že s ohledem na stávající podporu pro seskupení producentů a jejich svazy v několika společných organizacích trhu se zvláštní podpora seskupením producentů v rámci rozvoje venkova nadále nejeví jako nezbytná; že režim podpor existující podle nařízení Rady (ES) č. 952/97 ze dne 20. května 1997 o seskupeních producentů a jejich svazech [16] by proto měl být ukončen;
(45) vzhledem k tomu, že podpory Společenství, které jsou určeny na opatření pro rozvoj venkova v oblastech, které nespadají pod cíl 1, by měla financovat záruční sekce EZOZF; že základní finanční pravidla stanovená nařízením (ES) č. 1260/1999 byla odpovídajícím způsobem přizpůsobena;
(46) vzhledem k tomu, že podporu Společenství, která je určena na opatření pro rozvoj venkova v oblastech spadajících pod cíl 1, by měla nadále financovat orientační sekce EZOZF s výjimkou tří stávajících doprovodných opatření a podpory znevýhodněných oblastí a oblastí s environmentálním omezením;
(47) vzhledem k tomu, že pokud jde o podporu na opatření pro rozvoj venkova zahrnutá v programování cíle 1 a cíle 2, by se mělo zejména na integrované programování těchto opatření vztahovat nařízení (ES) č. 1260/1999; že pravidla financování by však měla vzít v úvahu, že opatření v regionech spadajících pod cíl 2 budou financována záruční sekcí;
(48) vzhledem k tomu, že opatření pro rozvoj venkova nezahrnutá v programování cíle 1 nebo cíle 2 by měla být předmětem programování rozvoje venkova podle zvláštních pravidel; že výše podpor pro tato opatření by měla být rozlišena podle obecných zásad stanovených v čl. 29 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/1999 s dostatečným ohledem na požadavek sociální a hospodářské soudržnosti; že následkem toho by uvedená výše podpor měla být v zásadě diferencována pro oblasti spadající pod cíl 1 a cíl 2 a jiné oblasti; že výše stanovená v tomto nařízení je maximální výší podpor Společenství;
(49) vzhledem k tomu, že kromě programů rozvoje venkova je třeba Komisi umožnit, aby z vlastního podnětu vydala ustanovení týkající se studií o rozvoji venkova, aniž je tím dotčena iniciativa stanovená v článcích 19 a 20 nařízení (ES) č. 1260/1999;
(50) vzhledem k tomu, že je třeba zavést vhodná pravidla pro sledování a hodnocení podpory rozvoje venkova, za použití přesně vymezených ukazatelů, jež musí být dohodnuty a zavedeny před prováděním programu;
(51) vzhledem k tomu, že opatření pro rozvoj venkova by měla mít nárok na podporu členských států bez finanční účasti Společenství; že s ohledem na značný hospodářský dopad této podpory a z důvodu zajištění souladu s opatřeními způsobilými pro podporu Společenství a zjednodušení postupů by měla být zavedena zvláštní pravidla pro státní podpory;
(52) vzhledem k tomu, že je třeba umožnit, aby byla přijata přechodná pravidla k usnadnění přechodu ze stávajících režimů podpory na nový režim podpory rozvoje venkova;
(53) vzhledem k tomu, že nový režim stanovený v tomto nařízení nahrazuje stávající režimy podpory, které by proto měly být zrušeny; že v důsledku toho je třeba rovněž zrušit odchylky v právní úpravě současných režimů pro nejvzdálenější regiony a pro ostrovy v Egejském moři; vzhledem k tomu, že jakmile budou provedena programování opatření pro rozvoj venkova, dojde za účelem uspokojení zvláštních potřeb výše uvedených regionů k přijetí nových předpisů pro pružnost, nezbytné úpravy a odchylky.
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
OBLAST PŮSOBNOSTI A CÍLE
Článek 1
1. Toto nařízení zavádí rámec podpory Společenství pro udržitelný rozvoj venkova.
2. Opatření pro rozvoj venkova doprovází a doplňují jiné nástroje společné zemědělské politiky, a tím přispívají k dosažení cílů stanovených článkem 33 Smlouvy.
3. Opatření pro rozvoj venkova:
- se začlení mezi opatření podporující rozvoj a strukturální přizpůsobení regionů, jejichž rozvoj zaostává (cíl 1) a
- doprovází opatření podporující hospodářskou a sociální přeměnu oblastí, jež čelí strukturálním obtížím (cíl 2)
v dotyčných regionech, s ohledem na zvláštní cíle podpory Společenství uvedené v čl. 158 a 160 Smlouvy a v nařízení (ES) č. 1260/1999 a v souladu s podmínkami vymezenými v tomto nařízení.
Článek 2
Podpora rozvoje venkova týkající se zemědělské činnosti a její přeměny, se může týkat:
- zlepšování struktur zemědělských podniků a struktur pro zpracování zemědělských produktů a jejich uvádění na trh,
- přeměny a přesměrování potenciálu zemědělské produkce, zavádění nových technologií a zlepšování jakosti produktů,
- podpory nepotravinářské produkce,
- udržitelného rozvoje lesnictví,
- diverzifikace činností s cílem rozvoje doplňkových nebo alternativních činností,
- zachování a posílení životaschopné sociální struktury ve venkovských oblastech,
- rozvoje hospodářských činností a zachování a vytváření pracovních míst s cílem zajištění lepšího využití stávajícího potenciálu,
- zlepšování pracovních a životních podmínek,
- zachování a podpory zemědělských systémů s nízkými vstupními náklady,
- ochrany a podpory vysoké hodnoty přírody a udržitelného zemědělství, které dodržuje environmentální požadavky,
- odstraňování nerovností a podpory rovných příležitostí pro muže a ženy, zejména podporou projektů zahajovaných a prováděných ženami.
Článek 3
Podpora se poskytuje na opatření pro rozvoj venkova uvedená v hlavě II a za podmínek v ní stanovených.
HLAVA II
OPATŘENÍ PRO ROZVOJ VENKOVA
KAPITOLA I
INVESTICE V ZEMĚDĚLSKÝCH PODNICÍCH
Článek 4
Investiční podpory v zemědělských podnicích přispívají ke zlepšení příjmů a života v zemědělství, pracovních a produkčních podmínek.
Tyto investice musí sledovat jeden nebo více z následujících cílů:
- snižování produkčních nákladů,
- zlepšování a přesměrování produkce,
- zvyšování jakosti,
- ochranu a zlepšování přirozeného životního prostředí, hygienických podmínek a norem týkajících se dobrých životních podmínek zvířat,
- podporu diverzifikace činností zemědělského podniku.
Článek 5
Investiční podpora se poskytuje pouze těm zemědělským podnikům:
- které mohou prokázat hospodářskou životaschopnost,
- které splňují minimální požadavky v oblasti životního prostředí, hygieny a dobrých životních podmínek zvířat a
- v nichž má zemědělec dostatečné odborné znalosti a způsobilost.
Článek 6
Podpora se neposkytne na investice, které mají za cíl zvýšení produkce, pro kterou nemohou být nalezena běžná odbytiště.
Článek 7
Členské státy stanoví meze celkových investic způsobilých pro podporu.
Celková výše podpory vyjádřená jako procentuální podíl z objemu investic způsobilých pro podporu je omezena maximální výší 40 % a ve znevýhodněných oblastech 50 %. Pokud investice uskutečňují mladí zemědělci, jak je uvedeno v kapitole II, může tento podíl dosáhnout 45 % a ve znevýhodněných oblastech 55 %.
KAPITOLA II
ZAHÁJENÍ ČINNOSTI MLADÝCH ZEMĚDĚLCŮ
Článek 8
1. Podpora za účelem usnadnění zahájení činnosti mladých zemědělců se poskytne za těchto podmínek:
- zemědělec je mladší 40 let,
- zemědělec má odpovídající odborné znalosti a způsobilost,
- zemědělec poprvé zahajuje činnost v zemědělském podniku,
- pokud jde o zemědělský podnik:
(i) lze u něj prokázat hospodářskou životaschopnost a
(ii) splňuje minimální požadavky v oblasti životního prostředí, hygieny a dobrých životních podmínek zvířat
a
- zemědělec má postavení vedoucího zemědělského podniku.
Lze stanovit zvláštní podmínky pro případ, kdy mladý zemědělec nepůsobí jako výhradní vedoucí zemědělského podniku. Tyto podmínky musí být rovnocenné podmínkám vyžadovaným pro zahájení činnosti mladého zemědělce jako výhradního vedoucího zemědělského podniku.
2. Podpory na zahájení činnosti mohou zahrnovat:
- jednorázovou prémii do maximální částky uvedené v příloze,
- úrokový příspěvek na úvěry pro pokrytí nákladů vyplývajících ze zahájení činnosti; kapitalizovaná hodnota úrokových příspěvků nesmí překročit hodnotu jednorázové prémie.
KAPITOLA III
ODBORNÁ PŘÍPRAVA
Článek 9
Podpora odborné přípravy má přispívat ke zvýšení odborných znalostí a způsobilosti zemědělců a jiných osob účastnících se zemědělských a lesnických činností a jejich přeměně na jiné činnosti.
Odborná příprava slouží zejména:
- k přípravě zemědělce na kvalitativní přesměrování produkce, používání produkčních postupů slučitelných se zachováváním a zhodnocováním krajiny, ochranou životního prostředí, hygienickými podmínkami a normami pro dobré životní podmínky zvířat a osvojení si schopností potřebných k řízení hospodářsky životaschopného zemědělského podniku a
- přípravě lesníků a jiných osob účastnících se lesnické činnosti na používání způsobů obhospodařování lesa vedoucích ke zlepšení hospodářské, ekologické a sociální funkce lesů.
KAPITOLA IV
PŘEDČASNÝ ODCHOD DO DŮCHODU
Článek 10
1. Podpora předčasného odchodu do důchodu ze zemědělství přispívá k následujícím cílům:
- poskytnutí příjmu starším zemědělcům, kteří se rozhodnou, že ukončí zemědělskou činnost,
- podpora nahrazování těchto starších zemědělců zemědělci schopnými případně posílit hospodářskou životaschopnost zbývajících zemědělských podniků,
- převedení zemědělské půdy na nezemědělské využití, pokud nelze provádět zemědělskou činnost uspokojivým způsobem za podmínek hospodářské životaschopnosti.
2. Podpora předčasného odchodu do důchodu může zahrnovat opatření k poskytnutí příjmu pracovníkům zemědělského podniku.
Článek 11
1. Převodce zemědělského podniku musí:
- s konečnou platností ukončit veškerou obchodní zemědělskou činnost; může však pokračovat v neobchodním zemědělství a nadále využívat budovy,
- být starší 55 let, ale nedosáhnout obvyklého věku pro odchod do důchodu v okamžiku převodu, a
- před převodem vykonávat po dobu deseti let zemědělskou činnost.
2. Nabyvatel zemědělského podniku musí:
- nahradit převodce v postavení vedoucího zemědělského podniku nebo převzít veškerou uvolněnou půdu nebo její část. Hospodářská životaschopnost zemědělského podniku nabyvatele se musí zlepšit v dané lhůtě za podmínek, jež budou vymezeny podle regionu a typu produkce zejména ve vztahu k odborným znalostem a způsobilosti nabyvatele a celkové ploše a objemu práce nebo příjmu,
- mít odpovídající odborné znalosti a způsobilost a
- zavázat se k provádění zemědělské činnosti v zemědělském podniku po dobu nejméně pěti let.
3. Pracovník zemědělského podniku musí:
- s konečnou platností ukončit veškerou práci v zemědělství,
- být starší 55 let, ale nedosáhnout obvyklého věku pro odchod do důchodu,
- v pěti letech předcházejících ukončení činnosti vykonávat alespoň polovinu pracovní doby činnost v zemědělství jako spolupracující rodinný příslušník nebo pracovník zemědělského podniku,
- v období čtyř let předcházejících předčasnému odchodu převodce do důchodu pracovat v jeho zemědělském podniku nejméně po dobu odpovídající dvěma letům pracovní doby na plný úvazek a
- patřit do systému sociálního zabezpečení.
4. Nabyvatel nevykonávající zemědělskou činnost může být jakákoliv jiná osoba nebo subjekt, jež převezme uvolněnou půdu k využití pro nezemědělské účely jako je lesnictví nebo vytváření přírodních rezervací způsobem slučitelným s ochranou nebo zlepšováním kvality životního a přírodního prostředí.
5. Podmínky stanovené tímto článkem se použijí po celé období, během kterého je převodci poskytována podpora při předčasném odchodu do důchodu.
Článek 12
1. Maximální částky způsobilé pro podporu Společenství jsou stanoveny v příloze.
2. Vyplácení podpory při předčasném odchodu do důchodu nesmí překročit celkovou dobu 15 let u převodce a 10 let u zemědělského pracovníka. Vyplácení nepokračuje po dosažení věku 75 let převodce a obvyklého věku pro odchod do důchodu zemědělského pracovníka.
Pokud je převodci vyplácen členským státem starobní důchod, poskytuje se podpora při předčasném odchodu do důchodu ve formě příplatku, který zohlední výši starobního důchodu.
KAPITOLA V
ZNEVÝHODNĚNÉ OBLASTI A OBLASTI S ENVIRONMENTÁLNÍMI OMEZENÍMI
Článek 13
Podpora znevýhodněných oblastí a oblastí s environmentálními omezeními přispívá k následujícím cílům:
a) Vyrovnání pro přírodně znevýhodněné oblasti:
- zajistit nepřetržité využívání zemědělské půdy a přispět tím k zachování životaschopného společenství na venkově,
- zachování přírodního prostředí,
- zachovat a podporovat udržitelné zemědělské systémy, které berou v úvahu zejména požadavky na ochranu životního prostředí.
b) Vyrovnání pro oblasti s environmentálními omezeními
- zajistit dodržování požadavků životního prostředí a zabezpečit provozování zemědělské činnosti v oblastech s environmentálními omezeními.
Článek 14
1. Zemědělcům ve znevýhodněných oblastech mohou být poskytnuty vyrovnávací příspěvky.
2. Vyrovnávací příspěvky se poskytují na hektar plochy využívané pro zemědělskou činnost zemědělcům, kteří:
- obhospodařují minimální plochu půdy, která bude určena,
- se zaváží provádět zemědělskou činnost ve znevýhodněné oblasti po dobu alespoň pěti let od prvního provedení vyrovnávacího příspěvku a
- používají obvyklé náležité zemědělské praktiky slučitelné s požadavky ochrany životního prostředí a zachování přírodního prostředí, zejména prostřednictvím udržitelného zemědělství.
3. Budou-li u zvířat stáda skotu producenta zjištěna podle příslušných ustanovení směrnice Rady 96/23/ES [17] rezidua látek zakázaných směrnicí 96/22/ES [18] nebo povolených, ale použitých protiprávně, nebo budou-li zakázané látky či produkty nebo látky či produkty sice povolené směrnicí 96/22/ES, ale držené protiprávně, v jakékoli formě nalezeny v zemědělském podniku producenta, nebudou producentovi v kalendářním roce výše uvedeného zjištění poskytnuty vyrovnávací příspěvky.
V případě opakovaného porušení těchto předpisů může být doba neposkytnutí vyrovnávacího příspěvku prodloužena v závislosti na závažnosti porušení až na dobu pěti let od roku zjištění opakovaného porušení.
Brání-li vlastník nebo držitel zvířat při inspekcích a při odběrech potřebných vzorků prováděných na základě vnitrostátního plánu sledování reziduí nebo při provádění šetření a kontrol stanovených směrnicí 96/23/ES, uplatní se sankce uvedené v prvním pododstavci.
Článek 15
1. Vyrovnávací příspěvky se stanoví ve výši, která:
- je dostatečná k účinnému přispění k vyrovnání stávajících nevýhod a
- vyloučí nadměrné vyrovnání.
2. Vyrovnávací příspěvky budou dostatečně rozlišeny s ohledem na:
- situaci a cíle rozvoje dotyčného regionu,
- závažnost trvalých přírodních nevýhod ovlivňujících zemědělské činnosti,
- zvláštní problémy životního prostředí, které musí být případně vyřešeny,
- typ produkce, případně hospodářskou strukturu zemědělského podniku.
3. Výše vyrovnávacích příspěvků se stanoví v rozmezí minimální a maximální částky stanovené v příloze.
Vyrovnávací příspěvky vyšší než maximální částka lze poskytnout za předpokladu, že průměrná výše všech vyrovnávacích příspěvků vyplacených na příslušné úrovni programování nepřevyšuje tuto maximální částku. V případech řádně odůvodněných objektivními okolnostmi však mohou členské státy pro účely výpočtu průměrné částky předložit kombinaci několika regionálních programů.
Článek 16
1. V oblastech s environmentálními omezeními, která vznikají v důsledku provádění omezení zemědělského využívání založeného na pravidlech ochrany životního prostředí Společenství, mohou být zemědělcům poskytnuty platby na vyrovnání vzniklých nákladů a ztráty příjmů v případě a do té míry, že tyto platby jsou nezbytné k vyřešení zvláštních problémů, které vyplývají z výše uvedených pravidel.
2. Platby se stanoví ve výši, která vyloučí nadměrné vyrovnání; toto je nezbytné zejména u plateb ve znevýhodněných oblastech.
3. Maximální částky způsobilé pro podporu Společenství jsou stanoveny v příloze.
Článek 17
Znevýhodněné oblasti zahrnují:
- horské oblasti (článek 18),
- jiné znevýhodněné oblasti (článek 19) a
- oblasti postižené zvláštními nevýhodami (článek 20).
Článek 18
1. Horské oblasti jsou oblasti charakterizované značným omezením možností využití půdy a vysokými náklady na její obhospodařování z důvodu:
- velmi obtížných klimatických podmínek daných nadmořskou výškou, jejichž vliv podstatně zkracuje vegetační dobu,
- sklonu svahů na větší části příslušné plochy v nižší nadmořské výšce, jež jsou příliš strmé pro použití strojů nebo vyžadují použití velmi nákladného zvláštního vybavení,
- nebo kombinace těchto dvou faktorů, pokud nevýhoda vyplývající z každého z nich zvlášť je sice méně zřetelná, ale z jejich kombinace vzniká stejná nevýhoda.
2. Oblasti severně od 62. rovnoběžky a určité přilehlé oblasti se považují za horské oblasti.
Článek 19
Znevýhodněné oblasti, ve kterých je ohroženo další využívání půdy a kde je nezbytné zachování přírodního prostředí, zahrnují zemědělské oblasti, které jsou z hlediska přirozených podmínek produkce stejnorodé a vykazují všechny následující znaky:
- přítomnost půdy, která je méně úrodná, obtížně obdělávatelná a má omezený potenciál, jenž nemůže být zvýšen bez značných nákladů, a která je především vhodná pro rozsáhlý chov hospodářských zvířat,
- produkce, která vyplývá z přirozeně nízké úrodnosti je s ohledem na hlavní ukazatele hospodářských výkonů v zemědělství znatelně podprůměrná,
- nízká nebo klesající hustota obyvatelstva převážně závislého na zemědělství a jejíž urychlený pokles by ohrozil životaschopnost dotyčné oblasti a její další osídlení.
Článek 20
Za znevýhodněné oblasti lze považovat jiné oblasti postižené zvláštními nevýhodami, ve kterých by, je-li to nezbytné a případně při dodržení některých podmínek, z důvodu zachování a zlepšení životního prostředí, udržování přírodního prostředí a ochrany jejich turistického potenciálu nebo z důvodu ochrany pobřeží měla být zemědělská činnost zachována.
Článek 21
Celková rozloha oblastí uvedených v článcích 16 a 20 nesmí přesáhnout 10 % plochy dotyčného členského státu.
KAPITOLA VI
AGROENVIRONMENTÁLNÍ OPATŘENÍ
Článek 22
Podpora způsobů zemědělské produkce určených na ochranu životního prostředí a zachování přírodního prostředí (agroenvironmentální opatření) přispívá k dosažení cílů politiky Společenství týkajících se zemědělství a životního prostředí.
Tyto podpory se vztahují na:
- způsoby využití zemědělské půdy, které jsou v souladu s ochranou a zlepšením životního prostředí, krajiny a jejích znaků, přírodních zdrojů, půdy a genetické rozmanitosti,
- extenzifikaci zemědělství příznivou pro životní prostředí a na řízení systému pastvin s nízkou intenzitou,
- zachování ohrožených zemědělsky využívaných území vysoké přírodní hodnoty,
- udržování krajiny a tradičních vlastností zemědělské půdy,
- využívání plánování týkajícího se životního prostředí v zemědělské praxi.
Článek 23
1. Podpora se poskytne zemědělcům, kteří se na dobu nejméně pěti let zavážou k provádění agroenvironmentálních opatření. Pro určité typy závazků lze případně stanovit z důvodu jejich vlivu na životní prostředí dobu delší.
2. Agroenvironmentální závazky musí zahrnovat více než používání obvyklých náležitých zemědělských praktik.
Musí poskytovat služby, které nejsou poskytovány jinými podpůrnými opatřeními, jako jsou podpora trhu nebo vyrovnávací příspěvky.
Článek 24
1. Podpora na agroenvironmentální závazky se poskytuje ročně a stanoví se na základě:
- ušlých příjmů,
- dodatečných nákladů vyplývajících z daného závazku a
- potřeby poskytnutí finanční pobídky.
Při výpočtu výše roční podpory lze rovněž vzít v úvahu náklady na neproduktivní investice nezbytné k plnění závazků.
2. Maximální roční částky přicházející v úvahu pro podpory Společenství jsou stanoveny v příloze. Tyto částky se vypočítají podle plochy zemědělského podniku, na kterou se vztahují agroenvironmentální závazky.
KAPITOLA VII
ZLEPŠENÍ ZPRACOVÁNÍ A UVÁDĚNÍ ZEMĚDĚLSKÝCH PRODUKTŮ NA TRH
Článek 25
1. Poskytované investiční podpory mají umožnit zlepšení a racionalizaci zpracovávání a uvádění zemědělských produktů na trh, a tím přispívat ke zvýšení konkurenceschopnosti a přidané hodnotě těchto produktů.
2. Tato podpora má přispívat k uskutečňování jednoho nebo několika z následujících cílů:
- zaměření produkce na očekávaný vývoj trhu nebo podporovat rozvoj nových odbytišť zemědělských produktů,
- zlepšení nebo racionalizaci obchodních sítí nebo zpracovatelských postupů,
- zlepšení obchodní a obalové úpravy produktů nebo podpoře lepšího využití nebo odstranění vedlejších produktů nebo odpadu,
- používání nových technologií,
- upřednostňování inovačních investic,
- zlepšení a kontroly jakosti,
- zlepšování a kontroly zdravotních podmínek,
- ochraně životního prostředí.
Článek 26
1. Podpora se poskytuje osobám odpovědným v posledním stupni za financování investic v podnicích,
- jejichž hospodářskou životaschopnost lze prokázat a
- které splňují minimální normy týkající se životního prostředí, hygieny a dobrých životních podmínek zvířat.
2. Investice musí přispívat ke zlepšení situace v daných odvětvích základní zemědělské produkce. Musí producentům těchto základních produktů zaručovat přiměřený podíl na výsledných hospodářských výnosech z nich plynoucích.
3. Musí být dostatečně prokázáno, že pro příslušné produkty lze nalézt běžná odbytiště.
Článek 27
1. Investice se musí týkat zpracovávání a uvádění na trh produktů zahrnutých v příloze I Smlouvy, s výjimkou produktů rybolovu.
2. Investice musí splňovat kritéria výběru, která stanoví priority a určují, jaké typy investic nejsou způsobilé pro podporu.
Článek 28
1. Z podpory jsou vyloučeny následující investice:
- investice na úrovni maloobchodu,
- investice na uvádění na trh nebo zpracovávání produktů ze třetích zemí.
2. Celková částka podpory vyjádřená jako procentuální podíl objemu investic způsobilých pro podporu činí nejvýše:
a) 50 % v regionech spadajících pod cíl 1;
b) 40 % v ostatních regionech.
KAPITOLA VIII
LESNICTVÍ
Článek 29
1. Podpora lesnictví přispívá k zachování a rozvoji ekonomických, ekologických a sociálních funkcí lesa ve venkovských oblastech.
2. Tato podpora slouží zejména jednomu nebo několika z následujících cílů:
- udržitelné správě lesa a rozvoji lesnictví,
- zachování a zlepšení lesních zdrojů,
- rozšiřování zalesněných ploch.
3. Tato podpora se poskytuje pouze lesům a plochám patřícím soukromým vlastníkům nebo jejich sdružením nebo obcím nebo jejich sdružením. Toto omezení se nevztahuje na opatření stanovená v čl. 30 odst. 1 šesté odrážce.
4. Tato podpora k plnění závazků přijatých Společenstvím a členskými státy na mezinárodní úrovni. Musí být založena na národních lesnických programech a lesnických programech vypracovaných na nižší než celostátní úrovni nebo na rovnocenných nástrojích, které by měly zohledňovat závazky přijaté na ministerských konferencích o ochraně lesů v Evropě.
5. Opatření navrhovaná podle tohoto nařízení v oblastech zařazených podle nařízení Rady (EHS) č. 2158/92 ze dne 23. července 1992 o ochraně lesů Společenství před požáry [19] mezi oblasti s vysokým nebo středním stupněm rizika lesního požáru musí být v souladu s plány na ochranu lesů předloženými členskými státy podle nařízení (EHS) č. 2158/92.
Článek 30
1. Podpora lesnictví se týká jednoho nebo více z následujících opatření:
- zalesňování půdy nezpůsobilé pro podporu podle článku 31 za předpokladu, že výsadba je přizpůsobena místním podmínkám a je v souladu se životním prostředím,
- investice do lesů s cílem znatelného zlepšení jejich hospodářské, ekologické nebo společenské hodnoty,
- investice na zlepšení a racionalizaci sklizně, zpracování a uvádění na trh lesnických produktů; investice vztahující se na využití dřeva jako suroviny musí být omezeny jen na veškeré pracovní úkony před průmyslovým zpracováním,
- získávání nových odbytišť k využívání lesních produktů a jejich uvádění na trh,
- zakládání sdružení vlastníků lesů za účelem pomoci jejich členům ke zlepšení udržitelné a účinné správy jejich lesů,
- obnovu potenciálu lesnické produkce zničeného přírodními katastrofami a požáry a zavádění vhodných nástrojů prevence.
2. Pravidla stanovená v kapitolách I a VII s výjimkou čl. 7 druhého pododstavce se odpovídajícím způsobem použijí na investiční podpory.
Článek 31
1. Podpora na zalesňování zemědělské půdy se poskytne za podmínky, že výsadba je přizpůsobena místním podmínkám a je v souladu se životním prostředím.
Tato podpora může kromě nákladů na výsadbu zahrnovat:
- roční prémii na zalesněný hektar k pokrytí nákladů na udržování zalesněných ploch na dobu nanejvýš pěti let,
- roční prémii na hektar k pokrytí příjmu ušlého v důsledku zalesňování pro zemědělce nebo jejich sdružení, kteří obdělávali půdu před jejím zalesněním, nebo pro jakoukoliv jinou právnickou osobu soukromého práva a to na dobu nanejvýš 20 let.
2. Podpora na zalesňování zemědělské půdy držené vnitrostátními úřady zahrnuje pouze náklady na zahájení činnosti.
3. Podpora na zalesňování zemědělské půdy se neposkytne:
- zemědělcům pobírajícím podporu při předčasném odchodu do důchodu,
- na výsadbu vánočních stromků.
V případě rychle rostoucích druhů s krátkou obmýtní dobou se podpora na zalesňování poskytne pouze na náklady na výsadbu.
4. Maximální částky roční prémie na pokrytí ušlého příjmu způsobilého pro podporu Společenství jsou stanoveny v příloze.
Článek 32
1. S ohledem na:
- zachování a zlepšení ekologické stability lesů v oblastech, kde jejich ochranná a ekologická funkce je ve veřejném zájmu a kde náklady na opatření k zachování a zlepšení těchto lesů převyšují příjmy z lesnictví,
- udržování protipožárních pruhů zemědělskými opatřeními,
se příjemcům poskytují platby na opatření učiněná v této souvislosti za předpokladu, že ochranná a ekologická funkce těchto lesů bude udržitelným způsobem zajištěna, a že opatření, jež mají být učiněna, se stanoví ve smlouvě, kde se blíže určí náklady na tato opatření.
2. Platby se určí v rozmezí minimální a maximální částky stanovené v příloze na základě skutečných nákladů na učiněná opatření předem dohodnutých ve smlouvě.
KAPITOLA IX
PODPORA PŘIZPŮSOBOVÁNÍ A ROZVOJE VENKOVSKÝCH OBLASTÍ
Článek 33
Podpora se poskytne na opatření týkající se zemědělských činností, jejich přeměn a činností na venkově, které nespadají do působnosti jiných opatření uvedených v této hlavě.
Tato opatření se týkají:
- zlepšování vlastností půdy,
- scelování pozemků,
- zavedení zástupných služeb v zemědělském podniku a pomocných služeb při jeho řízení,
- uvádění jakostních zemědělských produktů na trh,
- služeb zásadních pro hospodářství a obyvatelstvo venkova,
- obnovy a rozvoje vesnic a ochrany a uchování dědictví venkova,
- diverzifikace zemědělských činností a činností blízkých zemědělství za účelem vytvoření možností různorodých činností nebo alternativních zdrojů příjmů,
- správy zemědělských vodních zdrojů,
- rozvoje a zlepšování infrastruktury ve spojení s rozvojem zemědělství,
- podpory turistiky a řemeslných činností,
- ochrany životního prostředí ve spojení se zemědělstvím, lesnictvím, zachováním přírodního prostředí a zlepšením dobrých životních podmínek zvířat,
- obnovy potenciálu zemědělské produkce zničené přírodními katastrofami a zavádění vhodných nástrojů prevence,
- finančního inženýrství.
KAPITOLA X
PROVÁDĚCÍ PRAVIDLA
Článek 34
Prováděcí pravidla k této hlavě jsou přijata v souladu s postupem podle čl. 50 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/1999.
Tato pravidla stanoví zejména:
- podmínky investiční podpory v zemědělských podnicích (články 4 až 7), včetně nezbytných omezení vyplývajících z použití článku 6,
- období a podmínky pro zlepšení hospodářské životaschopnosti zemědělského podniku a podmínky využívání půdy uvolněné v případě předčasného odchodu do důchodu (čl. 11 odst. 2),
- podmínky pro poskytování a výpočet vyrovnávacího příspěvku ve znevýhodněných oblastech, včetně případu společného využívání zemědělské půdy (články 14 a 15) a vyrovnávacích plateb v oblastech s environmentálními omezeními (článek 16),
- podmínky upravující agroenvironmentální závazky (články 23 a 24),
- kritéria výběru investic na zlepšení zpracovávání a uvádění zemědělských produktů na trh (čl. 27 odst. 2),
- podmínky upravující opatření v lesnictví (kapitola VIII).
U nejvzdálenějších regionů, za předpokladu, že zpracované produkty jsou určeny pro trh v těchto regionech, se Komise může podle stejného postupu odchýlit od čl. 28 odst. 1 druhé odrážky.
HLAVA III
OBECNÉ ZÁSADY, SPRÁVNÍ A FINANČNÍ USTANOVENÍ
KAPITOLA I
OBECNÉ ZÁSADY
PODKAPITOLA I
Podpora z EZOZF
Článek 35
1. Podpora Společenství pro předčasný odchod do důchodu (články 10 až 12), znevýhodněné oblasti a oblasti s environmentálními omezeními (články 13 až 21), agroenvironmentální opatření (články 22 až 24) a zalesňování (článek 31) je v celém Společenství financována záruční sekcí EZOZF.
2. Podpora Společenství pro jiná opatření pro rozvoj venkova je financována EZOZF:
- orientační sekcí v oblastech spadajících pod cíl 1,
- záruční sekcí v oblastech nespadajících pod cíl 1.
3. Podpory pro opatření uvedené v čl. 33 šesté, sedmé a deváté odrážce jsou v oblastech spadajících pod cíle 1 a 2 a v oblastech v přechodu financovány EZOZF, pokud jejich financování není poskytováno z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR).
Článek 36
1. Na podporu opatření pro rozvoj venkova uvedených v čl. 35 odst. 2:
- se v oblastech spadajících pod cíl 1 použije nařízení (ES) č. 1260/1999 doplněné zvláštními pravidly obsaženými v tomto nařízení,
- se v oblastech spadajících pod cíl 2 použije nařízení (ES) č. 1260/1999 doplněné zvláštními pravidly obsaženými v tomto nařízení, pokud toto nařízení nestanoví jinak.
2. Na podporu opatření pro rozvoj venkova financovaných záruční sekcí EZOZF se použijí zvláštní pravidla nařízení (ES) č. 1258/1999 [20] a předpisy přijaté k jeho provádění, pokud toto nařízení nestanoví jinak.
PODKAPITOLA II
Slučitelnost a soulad
Článek 37
1. Podpora pro rozvoj venkova se poskytne pouze na opatření, která jsou v souladu s právem Společenství.
2. Tato opatření musí být v souladu s ostatními politikami a opatřeními Společenství přijatými na jejich základě.
Obzvláště žádné opatření, které spadá do oblasti působnosti tohoto nařízení a je neslučitelné s jakýmikoliv zvláštními podmínkami stanovenými v tomto nařízení, nemůže být způsobilé pro podporu v rámci žádného režimu podpor Společenství.
3. Rovněž musí být zajištěn soulad s opatřeními prováděnými v rámci jiných nástrojů společné zemědělské politiky, a zejména mezi opatřeními na podporu rozvoje venkova na jedné straně a opatřeními prováděnými v rámci opatření společných organizací trhu a zemědělské jakosti a zdraví na straně druhé, tak jako mezi různými opatřeními na podporu rozvoje venkova.
Podpora podle tohoto nařízení se proto neposkytne na:
- opatření spadající do oblasti působnosti režimů podpor společných organizací trhu, s výjimkami odůvodněnými objektivními kritérii, která mohou být vymezena podle článku 50,
- opatření na podporu výzkumných projektů za účelem podpory zemědělských produktů nebo eradikace chorob zvířat.
4. Členské státy mohou stanovit dodatečné nebo přísnější podmínky pro poskytování podpory Společenství pro rozvoj venkova za předpokladu, že tyto podmínky budou v souladu s cíli a požadavky stanovenými v tomto nařízení.
Článek 38
1. Na stejné opatření nelze poskytnout platby v rámci tohoto nařízení a jiného režimu podpor Společenství.
2. Podpory pro více opatření v rámci tohoto nařízení lze kombinovat pouze tehdy, jsou-li tato opatření navzájem v souladu a jsou-li navzájem slučitelná. Pokud je to nezbytné, výše podpory se přizpůsobí.
Článek 39
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění slučitelnosti a souladu opatření na podporu rozvoje venkova podle ustanovení této kapitoly.
2. Plány rozvoje venkova předložené členskými státy musí zahrnovat zhodnocení slučitelnosti a souladu plánovaných podpůrných opatření a údaje o opatřeních přijatých za účelem zajištění slučitelnosti a souladu.
3. Je-li to nezbytné, podpůrná opatření se za účelem zajištění slučitelnosti a souladu následně upraví.
KAPITOLA II
PROGRAMOVÁNÍ
Článek 40
1. Opatření pro rozvoj venkova, financovaná orientační sekcí EZOZF tvoří součást programování pro regiony spadající pod cíl 1 podle nařízení (ES) č. 1260/1999.
2. Opatření pro rozvoj venkova jiná než opatření uvedená v čl. 35 odst. 1, mohou tvořit součást programování pro regiony spadající pod cíl 2 podle nařízení (ES) č. 1260/1999.
3. Jiná opatření pro rozvoj venkova, která netvoří součást programování podle odstavců 1 a 2 podléhají programování rozvoje venkova podle článků 41 až 44.
4. Členské státy mohou pro opatření vhodná pro rozvoj venkova předložit ke schválení rámcovou úpravu, která tvoří součást programování podle odstavců 1 až 3, v míře, jež umožňuje zachování stejných podmínek.
Článek 41
1. Plány rozvoje venkova musí být vypracovány na zeměpisné úrovni považované za nejvhodnější. Musí být připraveny příslušnými orgány určenými členským státem, který je po konzultaci s příslušnými orgány a organizacemi na vhodné územní úrovni předloží Komisi.
2. Opatření na podporu rozvoje venkova, která mají být provedena v jedné oblasti, je třeba, pokud je to možné, začlenit do jediného plánu. Je-li třeba vytvořit více plánů, musí být označen vztah mezi opatřeními předloženými v těchto plánech a zajištěna jejich slučitelnost a soulad.
Článek 42
Plány rozvoje venkova se vztahují na dobu sedmi let od 1. ledna 2000.
Článek 43
1. Plány rozvoje venkova obsahují:
- kvantifikovaný popis stávající situace ukazující rozdíly, nedostatky a potenciál pro rozvoj, vynaložené finanční prostředky a hlavní výsledky operací uskutečněných v předešlém období programování s ohledem na dostupné výsledky hodnocení,
- popis navrhované strategie, její kvantifikované cíle a zvolené priority rozvoje venkova a zeměpisnou oblast, na kterou se vztahují,
- hodnocení očekávaného hospodářského, environmentálního a sociálního dopadu, včetně dopadu na zaměstnanost,
- orientační celkovou finanční tabulku shrnující finanční prostředky jednotlivých členských států a finanční prostředky Společenství stanovené v rámci plánu rozvoje venkova pro každou prioritu, předložené v souvislosti s plánem, a pokud se plán vztahuje na venkovské oblasti spadající pod cíl 2, orientační částky na opatření rozvoje venkova podle článku 33 v těchto oblastech,
- popis opatření předpokládaných pro provádění plánů, a zejména režimů podpor, včetně skutečností nezbytných pro posouzení pravidel hospodářské soutěže,
- případně údaje o nezbytných studiích, demonstračních projektech, opatřeních za účelem vzdělávání nebo technické pomoci v souvislosti s přípravou, prováděním nebo úpravou příslušných opatření,
- určení příslušných orgánů a odpovědných subjektů,
- ustanovení k zajištění účinného a správného provádění plánů, včetně sledování a hodnocení, definici kvantifikovaných ukazatelů pro hodnocení, opatření pro kontroly a sankce a přiměřenou publicitu,
- výsledky konzultací a určení zúčastněných orgánů a subjektů a sociálních a hospodářských partnerů na vhodné úrovni.
2. Členské státy musí ve svých plánech:
- stanovit na celém svém území podle svých zvláštních potřeb agroenvironmentální opatření,
- zajistit nezbytnou rovnováhu mezi různými podpůrnými opatřeními.
Článek 44
1. Plány rozvoje venkova musí být předloženy nejpozději do šesti měsíců po vstupu tohoto nařízení v platnost.
2. Komise posoudí, zda jsou navrhované plány v souladu s tímto nařízením. Do šesti měsíců po předložení plánů a na jejich základě schválí Komise programové dokumenty rozvoje venkova postupem podle čl. 50 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/1999.
KAPITOLA III
DODATEČNÁ OPATŘENÍ A INICIATIVY SPOLEČENSTVÍ
Článek 45
1. Komise může podle čl. 21 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/1999 postupem podle čl. 50 odst. 2 uvedeného nařízení rozšířit oblast působnosti pomoci z orientační sekce EZOZF nad rámec stanovený v čl. 35 odst. 2 tohoto nařízení a financování opatření způsobilých pro podporu podle nařízení Rady (ES) č. 1783/1999 [21], (ES) č. 1784/1999 [22] a (ES) č. 1263/1999 [23] za účelem provádění všech opatření v rámci iniciativy Společenství rozvoje venkova.
2. Záruční sekce EZOZF může z podnětu Komise financovat studie týkající se programování rozvoje venkova.
KAPITOLA IV
FINANČNÍ USTANOVENÍ
Článek 46
1. Podpora Společenství pro rozvoj venkova ze záruční sekce EZOZF podléhá ročnímu finančnímu plánování a účetnictví. Finanční plánování tvoří součást programování rozvoje venkova (čl. 40 odst. 3) nebo programování, jež se týká cíle 2.
2. Komise každoročně předběžně přidělí prostředky členským státům na základě objektivních kritérií, s přihlédnutím k zvláštním situacím a potřebám a úsilí, jež musí být vynaloženo zvláště v oblasti životního prostředí, vytváření pracovních míst a zachování krajiny.
3. Předběžná přidělení prostředků se přizpůsobí na základě skutečných výdajů a přezkoumaných prognóz výdajů předložených členskými státy, přičemž se přihlíží k cílům programování. Musí odpovídat dostupným prostředkům a být v souladu s intenzitou podpory pro venkovské oblasti spadající pod cíl 2.
Článek 47
1. Finanční ustanovení v článcích 31, 32 (s výjimkou odstavce 1 pátého pododstavce), 34, 38 a 39 nařízení (ES) č. 1260/1999 se nepoužijí na opatření pro rozvoj venkova týkajících se regionů spadajících pod cíl 2.
Komise přijme nezbytná opatření k zajištění účinného a jednotného provedení uvedených opatření, která splňují alespoň stejné požadavky jako opatření stanovená v prvním pododstavci, včetně zásady jediného řídícího orgánu.
2. Společenství přispívá na financování opatření zahrnutých v programování rozvoje venkova podle zásad stanovených články 29 a 30 nařízení (ES) č. 1260/1999.
V této souvislosti:
- nepřesáhne příspěvek Společenství 50 % celkových nákladů způsobilých pro podporu a činí zpravidla alespoň 25 % veřejných výdajů způsobilých pro podporu v oblastech nespadajících pod cíle 1 a 2,
- se sazby stanovené v čl. 29 odst. 4 písm. a) bodech ii) a iii) a písm. b) bodech ii) a iii) nařízení (ES) č. 1260/1999 použijí na investice nesoucí příjmy. Zemědělské a lesnické podniky a podniky podílející se na zpracovávání a uvádění na trh zemědělských a lesnických produktů jsou v tomto ohledu podniky ve smyslu čl. 29 odst. 4 písm. b) bodu iii),
- příspěvek Společenství na programování opatření stanovených v článcích 22 až 24 tohoto nařízení činí 75 % v oblastech spadajících pod cíl 1 a 50 % v ostatních oblastech.
Na tyto platby se použije čl. 32 odst. 1 pátý pododstavec nařízení (ES) č. 1260/1999.
3. Platby finanční pomoci ze záruční sekce EZOZF mohou mít formu záloh na provádění programu a plateb za vzniklé výdaje.
KAPITOLA V
SLEDOVÁNÍ A HODNOCENÍ
Článek 48
1. Komise a členské státy zajistí účinné sledování provádění programování rozvoje venkova.
2. Toto sledování se provádí podle společně dohodnutého postupu.
Sledování se provádí na základě zvláštních hmotných a finančních ukazatelů předem dohodnutých a stanovených.
Členské státy předkládají Komisi výroční zprávy o pokroku.
3. Pokud je to vhodné, zřídí se sledovací výbory.
Článek 49
1. Hodnocení opatření zahrnutých v programování rozvoje venkova se provede na základě zásad stanovených v článcích 40 až 43 nařízení (ES) č. 1260/1999.
2. Záruční sekce EZOZF se může v rámci finančních zdrojů přidělených na programování podílet na financování hodnocení týkajících se rozvoje venkova v členských státech. Záruční sekce EZOZF rovněž může z podnětu Komise financovat hodnocení na úrovni Společenství.
KAPITOLA VI
PROVÁDĚCÍ PRAVIDLA
Článek 50
Prováděcí pravidla k této hlavě se stanoví postupem podle čl. 50 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/1999.
Tato pravidla zejména upraví podrobnosti:
- předkládání plánů rozvoje venkova (články 41 až 44),
- přezkoumání programových dokumentů rozvoje venkova,
- finančního plánování, zejména k zajištění rozpočtové kázně (článek 46) a účasti na financování (čl. 47 odst. 2),
- sledování a hodnocení (články 48 a 49),
- zajištění souladu mezi opatřeními pro rozvoj venkova a podpůrnými opatřeními zavedenými organizacemi trhu (článek 37).
HLAVA IV
STÁTNÍ PODPORA
Článek 51
1. Není-li v této hlavě stanoveno jinak, použijí se na podpory poskytované členskými státy na opatření na podporu pro rozvoj venkova články 87 až 89 Smlouvy.
Články 87 až 89 se však nepoužijí na finanční příspěvky poskytované členskými státy na opatření, kterým poskytuje podporu Společenství podle článku 36 Smlouvy v souladu s tímto nařízením.
2. Podpory investic v zemědělských podnicích, jejichž výše přesahuje procentuální podíly uvedené v článku 7, jsou zakázané.
Tento zákaz se nevztahuje na podporu vztahující se na:
- investice prováděné převážně ve veřejném zájmu, s ohledem na zachování tradiční krajiny utvářené zemědělskou a lesnickou činností nebo přemístění zemědělských budov,
- investice v oblasti ochrany a zlepšování životního prostředí,
- investice mající za cíl zlepšování hygienických podmínek chovů a dobré životní podmínky zvířat.
3. Státní podpory poskytované zemědělcům k vyrovnání přirozených nevýhod ve znevýhodněných oblastech jsou zakázané, pokud nesplňují podmínky stanovené v článcích 14 a 15.
4. Státní podpory zemědělcům, kteří přijali agroenvironmentální závazky, které nesplňují podmínky stanovené v článcích 22 až 24, jsou zakázané. Mohou však být poskytnuty dodatečné podpory přesahující maximální částky stanovené v čl. 24 odst. 2, pokud jsou podle odstavce 1 uvedeného článku odůvodněny. Ve výjimečných, náležitě odůvodněných případech se lze odchýlit od minimální doby trvání závazků, v souladu s čl. 23 odst. 1.
Článek 52
V rámci článku 36 Smlouvy, státní podpory, které mají poskytovat dodatečné finanční prostředky na Společenstvím podporovaná opatření pro rozvoj venkova, oznamují členské státy a schvaluje Komise podle ustanovení tohoto nařízení jako součást programování uvedeného v článku 40. Čl. 88 odst. 3 první věta Smlouvy se nepoužije na podpory takto oznámené.
HLAVA V
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 53
1. Je-li nezbytné přijmout zvláštní opatření k usnadnění přechodu z platného režimu na režim zavedený tímto nařízením, Komise tato opatření přijme postupem podle čl. 50 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/1999.
2. Tato opatření se přijmou zejména pro začlenění stávajících podpůrných operací Společenství schválených Komisí na období, které skončí po 1. lednu 2000, nebo bez časového omezení do režimu podpory rozvoje venkova stanoveného tímto nařízením.
Článek 54
1. Článek 17 nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [24] se nahrazuje tímto:
"Článek 17
1. Nařízení týkající se financování společné zemědělské politiky se od data provádění opatření zde stanovených použijí na trh s produkty, uvedenými v čl. 1 odst. 1.
2. Podporu uvedenou v článku 8 spolufinancuje Společenství.
3. Členské státy vyplatí producentům podporu uvedenou v článku 12 mezi 16. říjnem a 31. prosincem hospodářského roku, pro který byla podána žádost o podporu.
4. Komise přijme podle postupu stanoveného v článku 20 prováděcí pravidla k tomuto článku."
2. Článek 6 nařízení Rady (EHS) č. 404/93 ze dne 13. února 1993 o společné organizaci trhu s banány [25] se nahrazuje tímto:
"Článek 6
1. Členské státy poskytují uznaným organizacím producentů pět let ode dne uznání podpory, aby napomohly jejich vytváření a usnadnily jejich administrativní činnosti.
2. Tyto podpory:
- činí pro první, druhý, třetí, čtvrtý a pátý rok v uvedeném pořadí 5 %, 5 %, 4 %, 3 % a 2 % hodnoty produkce uváděné na trh organizacemi producentů,
- nesmí přesáhnout skutečné náklady na vytvoření a administrativní činnost dané organizace,
- vyplácejí se v ročních tranších po dobu nejvýše sedmi let od data uznání.
Hodnota produkce za každý rok se vypočítá na základě:
- ročního objemu, který byl skutečně uveden na trh,
- průměrných dosažených cen produkce.
3. Organizace producentů vzniklé z organizací, které již ve značné míře splňují podmínky tohoto nařízení mají nárok na podporu v rámci tohoto článku pouze pokud vznikly sloučením, které umožní lépe dosáhnout cíle uvedené v článku 5. V takovém případě je však podpora poskytnuta pouze na náklady založení organizace (výdaje vzniklé v souvislosti s přípravnými pracemi a vypracováním zakládajícího aktu a stanov).
4. Podpory uvedené v tomto článku oznámí členské státy Komisi ve zprávě na konci každého finančního roku."
3. Nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [26] se mění takto:
a) Čl. 15 odst. 6 se nahrazuje tímto:
"6. V těch regionech Společenství, kde je stupeň organizovanosti producentů obzvláště nízký, mohou být členské státy na základě řádně odůvodněné žádosti pověřeny, aby vyplatily organizacím producentů vnitrostátní finanční podporu rovnající se nejvýše polovině finančních příspěvků producentů. Tato podpora se vloží do provozního fondu.
Členským státům, v nichž se prostřednictvím organizací producentů uvádí na trh méně než 15 % produkce ovoce a zeleniny a v nichž produkce ovoce a zeleniny představuje nejméně 15 % celkové zemědělské produkce, může být podpora uvedená v prvním pododstavci na žádost dotyčného členského státu uhrazena Společenstvím."
b) Článek 52 se nahrazuje tímto:
"Článek 52
1. Náklady spojené s platbou vyrovnávací platby Společenství za stažení produktů z trhu a s financováním provozního fondu Společenstvím, zvláštní opatření uvedená v článku 17 a v článcích 53, 54 a 55 a kontroly odborníků členských států zpřístupněné Komisi při použití čl. 40 odst. 1 se považují za intervence zaměřené na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 1258/19992 [27].
2. Náklady spojené s podporou poskytovanou členskými státy v souladu s článkem 14 a čl. 15 odst. 6 druhým pododstavcem se považují za intervence zaměřené na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 1258/1999. Tyto výdaje může spolufinancovat Společenství.
3. Komise stanoví postupem podle článku 46 prováděcí pravidla k odstavci 2 tohoto článku.
4. Ustanovení hlavy VI se použijí, aniž je dotčeno používání nařízení Rady (EHS) č. 4045/89 ze dne 21. prosince 1989 o kontrole opatření tvořících součást systému financování záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), prováděné členskými státy, a o zrušení směrnice 77/435/EHS [28].
Článek 55
1. Zrušují se tato nařízení:
- nařízení (EHS) č. 4256/88,
- nařízení (ES) č. 950/97, (ES) č. 951/97, (ES) č. 952/97 a nařízení (EHS) č. 867/90,
- nařízení (EHS) č. 2078/92, (EHS) č. 2079/92, (EHS) č. 2080/92,
- nařízení (EHS) č. 1610/89.
2. Zrušují se tato ustanovení:
- článek 21 nařízení (EHS) č. 3763/91 [29],
- článek 32 nařízení (EHS) č. 1600/92 [30],
- článek 27 nařízení (EHS) č. 1601/92 [31],
- článek 13 nařízení (EHS) č. 2019/93 [32].
3. Nařízení a ustanovení zrušená podle odstavců 1 a 2 se nadále použijí na akce schválené Komisí v rámci těchto nařízení před 1. lednem 2000.
4. Směrnice Rady a Komise, kterými se podle čl. 21 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 950/97 stanoví seznamy znevýhodněných oblastí nebo které tyto seznamy pozměňují, zůstávají v platnosti, pokud nedojde k jejich změně v rámci programů.
Článek 56
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení se použije na podporu Společenství ode dne 1. ledna 2000."
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. května 1999.
VERORDNUNG (EG) Nr. 1257/1999 DES RATES
vom 17. Mai 1999
über die Förderung der Entwicklung des ländlichen Raums durch den Europäischen Ausrichtungs- und Garantiefonds für die Landwirtschaft (EAGFL) und zur Änderung bzw. Aufhebung bestimmter Verordnungen
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, insbesondere auf die Artikel 36 und 37,
auf Vorschlag der Kommission(1),
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments(2),
nach Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses(3),
nach Stellungnahme des Ausschusses der Regionen(4),
nach Stellungnahme des Rechnungshofes(5),
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1) Eine gemeinsame Politik zur Entwicklung des ländlichen Raums sollte die anderen Instrumente der Gemeinsamen Agrarpolitik flankieren und ergänzen und so zur Erreichung der in Artikel 33 Absatz 1 des Vertrags festgelegten Ziele dieser Politik beitragen.
(2) Gemäß Artikel 33 Absatz 2 Buchstabe a) des Vertrags ist bei der Gestaltung der gemeinsamen Agrarpolitik und der hierfür anzuwendenden besonderen Methoden die besondere Eigenart der landwirtschaftlichen Tätigkeit zu berücksichtigen, die sich aus dem sozialen Aufbau der Landwirtschaft und den strukturellen und naturbedingten Unterschieden der verschiedenen landwirtschaftlichen Gebiete ergibt.
(3) Gemäß Artikel 159 des Vertrags werden die Politiken der Gemeinschaft unter Berücksichtigung der in Artikel 158 und Artikel 160 vorgegebenen Ziele für die gemeinsame Politik des wirtschaftlichen und sozialen Zusammenhalts durchgeführt und tragen zu deren Verwirklichung bei. Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums sollen daher in Regionen mit Entwicklungsrückstand (Ziel 1) und Regionen mit Strukturproblemen (Ziel 2) im Sinne der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 des Rates vom 21. Juni 1999 mit allgemeinen Bestimmungen über die Strukturfonds(6) zu dieser Politik beitragen.
(4) Fördermaßnahmen zur Verbesserung der Agrarstrukturen wurden bereits 1972 in die gemeinsame Agrarpolitik eingeführt. Seit nahezu zwei Jahrzehnten werden Versuche unternommen, die Agrarstrukturpolitik in den weiteren wirtschaftlichen und sozialen Kontext der ländlichen Gebiete einzubinden. Einen Schwerpunkt der Reform der GAP von 1992 bildeten die Umweltaspekte der Landwirtschaft als größter Landnutzer.
(5) Die Politik zur Entwicklung des ländlichen Raums wird gegenwärtig mit einer Reihe komplexer Instrumente durchgeführt.
(6) In den kommenden Jahren wird sich die Landwirtschaft an neue Gegebenheiten und an weitere Veränderungen der Marktentwicklung, der Marktpolitik und der Handelsvorschriften, der Verbrauchernachfrage und -präferenzen und an die bevorstehende Erweiterung der Gemeinschaft anpassen müssen. Diese Veränderungen betreffen nicht nur die Agrarmärkte, sondern generell die lokale Wirtschaft in den ländlichen Gebieten. Die Politik zur Entwicklung des ländlichen Raums sollte auf die Wiederherstellung und Steigerung der Wettbewerbsfähigkeit der ländlichen Gebiete ausgerichtet sein und daher zur Erhaltung und Schaffung von Arbeitsplätzen in diesen Gebieten beitragen.
(7) Diese Entwicklungen sollen durch eine Neukonzipierung und Vereinfachung der bestehenden Instrumente der Politik zur Entwicklung des ländlichen Raums gefördert und unterstützt werden.
(8) Eine solche Neukonzipierung sollte die Erfahrungen mit den bisherigen Instrumenten berücksichtigen und sich daher auf diese Instrumente stützen. Es handelt sich dabei um die Maßnahmen im Rahmen der derzeitigen prioritären Ziele der Förderung der Entwicklung des ländlichen Raums durch die beschleunigte Anpassung der Agrarstrukturen im Rahmen der Reform der gemeinsamen Agrarpolitik und die Erleichterung der Entwicklung und Strukturanpassung der ländlichen Gebiete (Ziele 5a und 5b) gemäß den Verordnungen (EWG) Nr. 2052/88 des Rates vom 24. Juni 1988 über Aufgaben und Effizienz der Strukturfonds und über die Koordinierung ihrer Interventionen untereinander sowie mit denen der Europäischen Investitionsbank und der anderen vorhandenen Finanzinstrumente(7) und (EWG) Nr. 4256/88 des Rates vom 19. Dezember 1988 zur Durchführung der Verordnung (EWG) Nr. 2052/88 hinsichtlich des Europäischen Ausrichtungs- und Garantiefonds für die Landwirtschaft (EAGFL), Abteilung Ausrichtung(8), sowie um die Maßnahmen, die flankierend zur Reform der gemeinsamen Agrarpolitik von 1992 eingeführt wurden mit den Verordnungen (EWG) Nr. 2078/92 des Rates vom 30. Juni 1992 für umweltgerechte und den natürlichen Lebensraum schützende landwirtschaftliche Produktionsverfahren(9), (EWG) Nr. 2079/92 des Rates vom 30. Juni 1992 zur Einführung einer gemeinschaftlichen Beihilferegelung für den Vorruhestand in der Landwirtschaft(10) und (EWG) Nr. 2080/92 des Rates vom 30. Juni 1992 zur Einführung einer gemeinschaftlichen Beihilferegelung für Aufforstungsmaßnahmen in der Landwirtschaft(11).
(9) Eine reformierte Politik der Entwicklung des ländlichen Raums sollte alle ländlichen Gebiete der Gemeinschaft umfassen.
(10) Die drei bestehenden flankierenden Maßnahmen (Umweltschutz in der Landwirtschaft, Vorruhestand und Aufforstung), die mit der Reform der gemeinsamen Agrarpolitik von 1992 eingeführt wurden, sollen durch die Regelung für die benachteiligten Gebiete und die Gebiete mit umweltspezifischen Einschränkungen ergänzt werden.
(11) Sonstige Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums sollten Bestandteil integrierter Entwicklungsprogramme für Ziel-1-Regionen und können Bestandteil von Programmen für Ziel-2-Regionen sein.
(12) In ländlichen Gebieten sollte die Marktpolitik durch Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums flankiert und ergänzt werden.
(13) Der Beitrag des EAGFL zur Entwicklung des ländlichen Raums sollte sich auf einen einzigen rechtlichen Rahmen stützen, in dem die für eine Förderung in Betracht kommenden Maßnahmen, ihre Ziele und die Förderkriterien festgelegt sind.
(14) Angesichts der Vielfalt der ländlichen Gebiete der Gemeinschaft sollte die Politik zur Entwicklung des ländlichen Raums dem Subsidiaritätsprinzip folgen. Sie ist daher möglichst dezentralisiert durchzuführen, wobei der Nachdruck auf Partizipation und einer Ausrichtung von unten nach oben liegen sollte. Die Förderkriterien für Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums sollten daher nicht über das hinausgehen, was zur Erreichung der Ziele der Entwicklung des ländlichen Raums erforderlich ist.
(15) Um die Kohärenz mit den übrigen Instrumenten der gemeinsamen Agrarpolitik und den anderen Gemeinschaftspolitiken zu gewährleisten, sind jedoch gemeinschaftliche Grundkriterien für die Förderung festzulegen. Insbesondere sollte vermieden werden, daß die Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums zu ungerechtfertigten Wettbewerbsverzerrungen führen.
(16) Im Interesse der Flexibilität und zur Vereinfachung der Rechtsetzung sollte der Rat der Kommission gemäß Artikel 202 dritter Gedankenstrich des Vertrags alle erforderlichen Durchführungsbefugnisse übertragen.
(17) Kennzeichnend für die Agrarstruktur der Gemeinschaft ist eine Vielzahl landwirtschaftlicher Betriebe, denen die erforderlichen Strukturbedingungen fehlen, um für die Landwirte und ihre Familien angemessene Einkommen und Lebensbedingungen sicherzustellen.
(18) Die gemeinschaftlichen Investitionshilfen sollen zur Modernisierung und größerer Wirtschaftlichkeit landwirtschaftlicher Betriebe beitragen.
(19) Die gemeinschaftlichen Bedingungen für die Gewährung einer Investitionsbeihilfe sollten gegenüber den gemäß der Verordnung (EG) Nr. 950/97 des Rates vom 20. Mai 1997 zur Verbesserung der Effizienz der Agrarstruktur(12) geltenden Bedingungen vereinfacht werden.
(20) Besondere Fördermaßnahmen für Junglandwirte können nicht nur deren Niederlassung erleichtern, sondern ihnen nach der Niederlassung auch die Verbesserung der Betriebsstruktur ermöglichen.
(21) Die Entwicklung und Spezialisierung der Landwirtschaft erfordern einen angemessenen allgemeinen, technischen und ökonomischen Ausbildungsstand der Personen, die mit land- und forstwirtschaftlichen Tätigkeiten befaßt sind, insbesondere in bezug auf neue Entwicklungen bei der Betriebsführung, der Produktion oder der Vermarktung.
(22) Besondere Anstrengungen sind erforderlich, um die Landwirte in umweltverträglichen landwirtschaftlichen Produktionsverfahren auszubilden und sie darüber zu informieren.
(23) Der vorzeitige Ruhestand in der Landwirtschaft sollte gefördert werden, um die Wirtschaftlichkeit der landwirtschaftlichen Betriebe zu verbessern. Dabei ist den Erfahrungen mit der Anwendung der Verordnung (EWG) Nr. 2079/92 Rechnung zu tragen.
(24) Eine Förderung von benachteiligten Gebieten sollte zur dauerhaften Nutzung landwirtschaftlicher Flächen, zur Erhaltung des ländlichen Lebensraums, zur Erhaltung und Förderung von nachhaltigen Bewirtschaftungsformen beitragen.
(25) Die benachteiligten Gebiete sollten auf der Grundlage gemeinsamer Kriterien eingestuft werden.
(26) Eine weitere Klassifizierung von benachteiligten Gebieten auf Gemeinschaftsebene ist nicht erforderlich.
(27) Es sollten Bedingungen für die Gewährung von Ausgleichszulagen festgelegt werden, um die Effizienz dieser Beihilferegelung und die Verwirklichung ihrer Ziele zu gewährleisten.
(28) Bei Beschränkungen der landwirtschaftlichen Nutzung in Gebieten mit umweltspezifischen Einschränkungen könnte es notwendig sein, Landwirten für die Lösung der speziellen Probleme, die sich aus diesen Beschränkungen ergeben, Unterstützung zu gewähren.
(29) Zur Förderung der nachhaltigen Entwicklung ländlicher Gebiete sollte angesichts der immer stärkeren Nachfrage der Gesellschaft nach ökologischen Dienstleistungen Agrarumweltinstrumenten in den kommenden Jahren eine herausragende Rolle zugewiesen werden.
(30) Die im Rahmen der Verordnung (EWG) Nr. 2078/92 bestehende Beihilferegelung sollte für gezielte Agrarumweltmaßnahmen fortgesetzt werden, wobei die Erfahrungen mit der Anwendung dieser Regelung, die in dem nach Artikel 10 Absatz 2 der Verordnung (EWG) Nr. 2078/92 vorgelegten Bericht der Kommission im einzelnen beschrieben sind, zu berücksichtigen wären.
(31) Die Beihilferegelung für Agrarumweltmaßnahmen soll Landwirte weiterhin ermutigen, im Dienste der gesamten Gesellschaft Produktionsverfahren einzuführen bzw. beizubehalten, die der zunehmenden Notwendigkeit des Schutzes und der Verbesserung der Umwelt, der natürlichen Ressourcen, der Böden und der genetischen Vielfalt sowie des Erhalts der Landschaft und des ländlichen Lebensraums gerecht werden.
(32) Die Verbesserung der Verarbeitung und Vermarktung landwirtschaftlicher Erzeugnisse sollte durch Investitionsbeihilfen in diesem Bereich gefördert werden.
(33) Eine solche Förderung kann sich weitgehend auf die bereits geltenden Bedingungen stützen, die in der Verordnung (EG) Nr. 951/97 des Rates vom 20. Mai 1997 zur Verbesserung der Verarbeitungs- und Vermarktungsbedingungen für landwirtschaftliche Erzeugnisse(13) festgelegt sind.
(34) Dabei muß gewährleistet sein, daß die Investitionen wirtschaftlich sind und daß die Landwirte an den wirtschaftlichen Vorteilen der durchgeführten Maßnahmen teilhaben.
(35) Die Forstwirtschaft stellt einen integralen Bestandteil der Entwicklung des ländlichen Raums dar. Forstwirtschaftliche Maßnahmen sollten daher in die Förderregelung für die Entwicklung des ländlichen Raums einbezogen werden. Die Förderung der Forstwirtschaft darf nicht wettbewerbsverzerrend wirken und muß marktneutral sein.
(36) Die forstwirtschaftlichen Maßnahmen sind unter Berücksichtigung der von der Gemeinschaft und den Mitgliedstaaten auf internationaler Ebene eingegangenen Verpflichtungen festzulegen und sollten sich auf die Forstprogramme der Mitgliedstaaten stützen. Solche Maßnahmen sollten auch den besonderen Problemen der Klimaänderungen Rechnung tragen.
(37) Die forstwirtschaftlichen Maßnahmen sollten sich auf die bisherigen Maßnahmen im Rahmen der bereits bestehenden Regelungen stützen, die in der Verordnung (EWG) Nr. 1610/89 des Rates vom 29. Mai 1989 zum Erlaß von Durchführungsbestimmungen zur Verordnung (EWG) Nr. 4256/88 hinsichtlich der Aktion zur Entwicklung und Aufwertung des Waldes in den ländlichen Gebieten der Gemeinschaft(14) und der Verordnung (EWG) Nr. 867/90 des Rates vom 29. März 1990 betreffend die Verbesserung der Verarbeitungs- und Vermarktungsbedingungen für forstwirtschaftliche Erzeugnisse(15) festgelegt sind.
(38) Die Aufforstung von landwirtschaftlichen Flächen ist vor allem unter dem Gesichtspunkt der Bodennutzung und des Umweltschutzes wie auch als Beitrag für eine bessere Versorgung mit bestimmten forstwirtschaftlichen Erzeugnissen von Bedeutung. Die im Rahmen der Verordnung (EWG) Nr. 2080/92 bestehende Beihilferegelung für Aufforstungsmaßnahmen sollte daher fortgesetzt werden, wobei die Erfahrungen mit der Anwendung dieser Regelung berücksichtigt werden sollten, die in dem gemäß Artikel 8 Absatz 3 der genannten Verordnung vorgelegten Bericht der Kommission im einzelnen beschrieben sind.
(39) Für Maßnahmen zur Erhaltung und Verbesserung der ökologischen Stabilität von Wäldern in bestimmten Gebieten sollten Zahlungen gewährt werden.
(40) Sonstige Maßnahmen, die landwirtschaftliche Tätigkeiten und deren Umstellung betreffen, sollten gefördert werden. Das Verzeichnis der Maßnahmen ist auf der Grundlage bisheriger Erfahrungen und unter Berücksichtigung der Tatsache festzulegen, daß die Entwicklung des ländlichen Raums auch auf außerlandwirtschaftliche Tätigkeiten und Dienstleistungen ausgerichtet werden muß, um die Tendenz zur wirtschaftlichen und sozialen Verödung des ländlichen Raums und zur Landflucht umzukehren. Für Maßnahmen zur Beseitigung von Ungleichheiten und zur Förderung der Chancengleichheit von Männern und Frauen sollten Beihilfen gewährt werden.
(41) Agrarerzeugnisse und Lebensmittel aus ökologischem Landbau finden beim Verbraucher immer mehr Anklang. Dies schafft einen neuen Markt für landwirtschaftliche Erzeugnisse. Der ökologische Landbau trägt zu mehr Nachhaltigkeit der landwirtschaftlichen Tätigkeiten und damit zu den allgemeinen Zielen dieser Verordnung bei. Die speziell für die Entwicklung des ländlichen Raums vorgesehenen Fördermaßnahmen können sich auf die Produktion, die Verarbeitung und die Vermarktung von Agrarerzeugnissen aus ökologischem Landbau erstrecken.
(42) Für eine Gemeinschaftsbeihilfe in Betracht kommende Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums müssen dem Gemeinschaftsrecht entsprechen und mit den anderen Gemeinschaftspolitiken und den anderen Instrumenten der gemeinsamen Agrarpolitik abgestimmt sein.
(43) Für bestimmte Maßnahmen, die im Rahmen anderer Instrumente der gemeinsamen Agrarpolitik förderfähig sind, und insbesondere für Maßnahmen, die in den Geltungsbereich von Stützungsregelungen im Rahmen gemeinsamer Marktorganisationen fallen, ist außer in nach objektiven Kriterien gerechtfertigten Ausnahmefällen eine Förderung im Rahmen dieser Verordnung auszuschließen.
(44) Angesichts der Beihilfen für Erzeugergemeinschaften und ihre Vereinigungen im Rahmen verschiedener gemeinsamer Marktorganisationen scheint eine spezifische Beihilfe für Erzeugergemeinschaften im Rahmen der Entwicklung des ländlichen Raums nicht mehr erforderlich. Die im Rahmen der Verordnung (EG) Nr. 952/97 des Rates vom 20. Mai 1997 betreffend die Erzeugergemeinschaften und ihre Vereinigungen(16) bestehende Beihilferegelung sollte daher nicht fortgeführt werden.
(45) Die finanzielle Beteiligung der Gemeinschaft an den flankierenden Maßnahmen und den sonstigen Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums in Gebieten außerhalb von Ziel 1 sollte aus dem EAGFL, Abteilung Garantie, erfolgen. Die in der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 festgelegten grundlegenden Finanzbestimmungen wurden entsprechend angepaßt.
(46) In Ziel-1-Regionen sollte die finanzielle Beteiligung der Gemeinschaft an Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums, mit Ausnahme der drei bestehenden flankierenden Maßnahmen und der Förderung der benachteiligten Gebiete sowie der Gebiete mit umweltspezifischen Einschränkungen, weiterhin aus dem EAGFL, Abteilung Ausrichtung, erfolgen.
(47) Für Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums, die unter die Programmplanung der Ziele 1 und 2 fallen, und insbesondere für die integrierte Planung dieser Maßnahmen sollte die Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 gelten. Die Finanzbestimmungen sollten jedoch berücksichtigen, daß Maßnahmen in den Ziel-2-Regionen aus der Abteilung Garantie finanziert werden.
(48) Für Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums, die nicht unter die Programmplanung von Ziel 1 oder Ziel 2 fallen, ist die Programmplanung nach spezifischen Vorschriften vorzunehmen. Die Beihilfesätze für solche Maßnahmen sollten nach den allgemeinen Prinzipien des Artikels 29 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 unter angemessener Berücksichtigung der Anforderung der sozialen und wirtschaftlichen Kohäsion differenziert festgelegt werden. Deshalb sollte dabei prinzipiell zwischen Beihilfen für Ziel-1- und Ziel-2-Regionen und Beihilfen für andere Gebiete unterschieden werden. Bei den in dieser Verordnung festgelegten Beihilfesätzen handelt es sich um Hoechstsätze für Gemeinschaftsbeihilfen.
(49) Zusätzlich zu den Entwicklungsplänen für den ländlichen Raum sollte die Kommission, unbeschadet der Initiative für die Entwicklung des ländlichen Raums gemäß den Artikeln 19 und 20 der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999, von sich aus Studien über die Entwicklung des ländlichen Raums vorsehen können.
(50) Es sollten geeignete Vorschriften über die Begleitung und Bewertung der Fördermaßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums aufgestellt werden. Dabei sollte auf präzise Indikatoren, die vor der Programmdurchführung zu vereinbaren und festzulegen sind, Bezug genommen werden.
(51) Die Mitgliedstaaten sollten für Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums auch ohne eine Kofinanzierung der Gemeinschaft Beihilfen gewähren können. Angesichts der beträchtlichen wirtschaftlichen Wirkung solcher Beihilfen und zur Gewährleistung der Kohärenz mit den für eine Gemeinschaftsbeihilfe in Betracht kommenden Maßnahmen sowie zur Vereinfachung der Verfahren sollten spezifische Vorschriften für staatliche Beihilfen festgelegt werden.
(52) Es sollte möglich sein, Übergangsbestimmungen zu erlassen, um den Übergang von den geltenden Beihilferegelungen zu der neuen Förderregelung für die Entwicklung des ländlichen Raums zu erleichtern.
(53) Die in dieser Verordnung vorgesehene Förderregelung ersetzt die bestehenden Förderregelungen, die deshalb aufzuheben wären. Infolge dessen wäre auch die in den derzeitigen Regelungen für Gebiete in äußerster Randlage und für die Ägäischen Inseln vorgesehene Ausnahmeregelung aufzuheben. Neue Vorschriften, die die Flexibilität, die Anpassungen und die Ausnahmen vorsehen, die erforderlich sind, um den besonderen Erfordernissen dieser Regionen Rechnung zu tragen, werden erlassen, wenn die Programmplanung für Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums erfolgt -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
TITEL I
GELTUNGSBEREICH UND ZIELE
Artikel 1
(1) Diese Verordnung legt den Rahmen für die gemeinschaftliche Förderung einer nachhaltigen Entwicklung des ländlichen Raums fest.
(2) Die Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums flankieren und ergänzen die anderen Instrumente der Gemeinsamen Agrarpolitik und tragen so zur Erreichung der in Artikel 33 des Vertrags festgelegten Ziele bei.
(3) Die Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums
- werden in die Maßnahmen zur Förderung der Entwicklung und strukturellen Anpassung der Regionen mit Entwicklungsrückstand (Ziel 1) integriert und
- flankieren die Maßnahmen zur Förderung der wirtschaftlichen und sozialen Umstellung der Regionen mit Strukturproblemen (Ziel 2)
in den betreffenden Regionen unter Berücksichtigung der gemäß den Artikeln 158 und 160 des Vertrags und der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 angestrebten Ergebnisse der Gemeinschaftsförderung im Rahmen der genannten Ziele und in Übereinstimmung mit der vorliegenden Verordnung.
Artikel 2
Die Beihilfen für Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums im Zusammenhang mit landwirtschaftlichen Tätigkeiten und deren Umstellung können folgendes betreffen:
- die Verbesserung der Strukturen in landwirtschaftlichen Betrieben und im Bereich der Verarbeitung und Vermarktung landwirtschaftlicher Erzeugnisse;
- die Umstellung und Neuausrichtung des landwirtschaftlichen Produktionspotentials, die Einführung neuer Technologien und die Verbesserung der Produktqualität;
- die Förderung von Non-food-Erzeugung;
- die nachhaltige Entwicklung der Wälder;
- die Diversifizierung der Tätigkeiten mit dem Ziel der Entwicklung komplementärer oder alternativer Tätigkeiten;
- die Erhaltung und Stärkung einer tragfähigen Sozialstruktur in den ländlichen Gebieten;
- die Entwicklung wirtschaftlicher Tätigkeiten und die Erhaltung und Schaffung von Arbeitsplätzen im Hinblick auf eine bessere Nutzung des bestehenden Eigenpotentials;
- die Verbesserung der Arbeits- und Lebensbedingungen;
- die Erhaltung und Förderung landwirtschaftlicher Bewirtschaftungsformen mit geringem Betriebsmittelaufwand;
- die Erhaltung und Förderung eines hohen Naturwerts und einer nachhaltigen und umweltgerechten Landwirtschaft;
- die Beseitigung von Ungleichheiten und die Förderung der Chancengleichheit von Männern und Frauen, insbesondere durch Beihilfen für Vorhaben, die von Frauen initiiert und durchgeführt werden.
Artikel 3
Für die in Titel II beschriebenen Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums werden unter den darin festgelegten Bedingungen Beihilfen gewährt.
TITEL II
MASSNAHMEN ZUR ENTWICKLUNG DES LÄNDLICHEN RAUMS
KAPITEL I
INVESTITIONEN IN LANDWIRTSCHAFTLICHEN BETRIEBEN
Artikel 4
Die Beihilfen für Investitionen in landwirtschaftlichen Betrieben tragen zur Verbesserung der landwirtschaftlichen Einkommen sowie der Lebens-, Arbeits- und Produktionsbedingungen bei.
Die Investitionen dienen einem oder mehreren der folgenden Ziele:
- Senkung der Produktionskosten;
- Verbesserung und Umstellung der Erzeugung;
- Steigerung der Qualität;
- Erhaltung und Verbesserung der natürlichen Umwelt, der Hygienebedingungen und der Tierschutzstandards;
- Förderung der Diversifizierung der Tätigkeiten des Betriebs.
Artikel 5
Investitionsbeihilfen werden für landwirtschaftliche Betriebe gewährt,
- deren Wirtschaftlichkeit glaubhaft dargelegt werden kann,
- die die Mindestanforderungen in bezug auf Umwelt, Hygiene und Tierschutz erfuellen und
- deren Inhaber über eine ausreichende berufliche Qualifikation verfügen.
Artikel 6
Für Investitionen, die auf eine Produktionssteigerung bei Erzeugnissen abzielen, für die keine normalen Absatzmöglichkeiten auf den Märkten gefunden werden können, wird keine Beihilfe gewährt.
Artikel 7
Die Mitgliedstaaten legen für den Gesamtumfang der Investitionen, für die Beihilfen gewährt werden können, Obergrenzen fest.
Der Gesamtwert der Beihilfe, ausgedrückt als Prozentsatz des förderungsfähigen Investitionsvolumens, ist auf maximal 40 % und in den benachteiligten Gebieten auf maximal 50 % begrenzt. Werden Investitionen von Junglandwirten im Sinne des Kapitels II getätigt, so können diese Prozentsätze bis maximal 45 % und in den benachteiligten Gebieten bis maximal 55 % betragen.
KAPITEL II
NIEDERLASSUNG VON JUNGLANDWIRTEN
Artikel 8
(1) Niederlassungsbeihilfen für Junglandwirte werden gewährt, sofern
- der Landwirt weniger als 40 Jahre alt ist,
- der Landwirt über eine ausreichende berufliche Qualifikation verfügt,
- sich der Landwirt erstmals in einem landwirtschaftlichen Betrieb niederläßt,
- für diesen Betrieb
i) die Wirtschaftlichkeit glaubhaft dargelegt werden kann und
ii) die Mindestanforderungen in bezug auf Umwelt, Hygiene und Tierschutz erfuellt sind
und
- sich der Landwirt als Betriebsinhaber niederläßt.
Besondere Bedingungen können für den Fall gelten, daß sich der Junglandwirt nicht als alleiniger Betriebsinhaber niederläßt. Diese Bedingungen müssen denen entsprechen, die bei der Niederlassung von Junglandwirten als alleinige Betriebsinhaber zu erfuellen sind.
(2) Die Beihilfen für die Niederlassung können bestehen aus
- einer einmaligen Prämie bis zu dem im Anhang angegebenen Hoechstbetrag;
- einem Zinszuschuß für Darlehen, die zur Deckung der Kosten der Niederlassung aufgenommen werden; der kapitalisierte Wert dieses Zuschusses darf den Wert der Prämie nicht überschreiten.
KAPITEL III
BERUFSBILDUNG
Artikel 9
Die Förderung von Berufsbildungsmaßnahmen trägt zur Verbesserung der beruflichen Qualifikation von Landwirten und anderen mit land- und forstwirtschaftlichen Tätigkeiten befaßten Personen sowie zu ihrer Umstellung auf andere Tätigkeiten bei.
Die Berufsbildungsmaßnahmen dienen insbesondere dazu,
- Landwirte auf eine qualitative Neuausrichtung der Erzeugung und auf die Anwendung von Produktionsverfahren vorzubereiten, die mit den Belangen der Landschaftserhaltung und der Landschaftsverbesserung, des Umweltschutzes, der Hygiene und des Tierschutzes vereinbar sind, sowie ihnen Qualifikationen zu vermitteln, die sie benötigen, um einen wirtschaftlich lebensfähigen Betrieb leiten zu können, und
- Waldbesitzer und andere mit forstwirtschaftlichen Tätigkeiten befaßte Personen auf die Anwendung von Forstbewirtschaftungsmethoden vorzubereiten, mit denen die wirtschaftliche, ökologische und gesellschaftliche Funktion der Wälder verbessert werden kann.
KAPITEL IV
VORRUHESTAND
Artikel 10
(1) Die Vorruhestandsbeihilfen dienen folgenden Zielen:
- Sicherung eines Einkommens für ältere Landwirte, die die Landwirtschaft einstellen wollen;
- Förderung der Ablösung dieser älteren Landwirte durch Landwirte, die erforderlichenfalls die Wirtschaftlichkeit der weiterbestehenden Betriebe verbessern können;
- Umwidmung landwirtschaftlicher Flächen für eine nichtlandwirtschaftliche Nutzung, wo die landwirtschaftliche Nutzung unter Wirtschaftlichkeitsgesichtspunkten nicht mehr in zufriedenstellender Weise möglich ist.
(2) Die Vorruhestandbeihilfen können Maßnahmen zur Sicherstellung eines Einkommens für landwirtschaftliche Arbeitnehmer einschließen.
Artikel 11
(1) Die Person, die einen landwirtschaftlichen Betrieb abgibt, muß
- jegliche landwirtschaftliche Erwerbstätigkeit endgültig einstellen; sie kann jedoch - nicht erwerbsmäßig - weiter Landwirtschaft betreiben und die Gebäude nutzen,
- zum Zeitpunkt der Übergabe das 55. Lebensjahr vollendet haben, darf aber das normale Ruhestandsalter noch nicht erreicht haben und muß
- in den letzten zehn Jahren vor der Übergabe des Betriebs Landwirtschaft betrieben haben.
(2) Der landwirtschaftliche Übernehmer eines Betriebs muß
- die Leitung des Betriebs des Abgebenden oder - ganz oder teilweise - die freiwerdenden Flächen übernehmen. Die Wirtschaftlichkeit des Betriebs des Übernehmers muß sich innerhalb einer bestimmten Frist und nach bestimmten Bedingungen verbessern, die je nach Region und Produktionsart insbesondere in bezug auf die berufliche Qualifikation des Übernehmers, die Fläche und das Arbeitsvolumen oder das Einkommen festzulegen sind,
- über eine ausreichende berufliche Qualifikation verfügen und
- sich verpflichten, mindestens fünf Jahre lang in dem Betrieb Landwirtschaft zu betreiben.
(3) Ein landwirtschaftlicher Arbeitnehmer eines Betriebs muß
- jegliche landwirtschaftliche Tätigkeit endgültig einstellen,
- das 55. Lebensjahr vollendet haben, darf aber das normale Ruhestandsalter noch nicht erreicht haben,
- in den vorangegangenen fünf Jahren mindestens die Hälfte seiner Arbeitszeit als mitarbeitender Familienangehöriger oder landwirtschaftlicher Arbeitnehmer der Landwirtschaft gewidmet haben,
- in den letzten vier Jahren vor Beginn des Vorruhestands des Abgebenden während eines Zeitraums, der mindestens zwei Jahren Vollarbeitszeit entspricht, in dessen Betrieb beschäftigt gewesen sein,
- sozialversichert sein.
(4) Ein nichtlandwirtschaftlicher Übernehmer ist jede Person oder Einrichtung, die freiwerdende Flächen übernimmt, um sie für nichtlandwirtschaftliche Zwecke wie die Forstwirtschaft oder die Schaffung von Naturschutzgebieten so zu nutzen, daß die Qualität der Umwelt und des ländlichen Lebensraums erhalten bleibt bzw. verbessert wird.
(5) Die Bedingungen dieses Artikels gelten für den gesamten Zeitraum, in dem der Abgebende eine Vorruhestandsbeihilfe erhält.
Artikel 12
(1) Die für eine Gemeinschaftsbeihilfe in Betracht kommenden Hoechstbeträge sind im Anhang festgesetzt.
(2) Die Vorruhestandsbeihilfe kann für eine Dauer von höchstens 15 Jahren im Fall des Abgebenden bzw. zehn Jahren im Fall des Arbeitnehmers gewährt werden. Sie darf im Fall des Abgebenden nicht über die Vollendung des 75. Lebensjahres und im Fall des Arbeitnehmers nicht über das normale Rentenalter hinaus gewährt werden.
Wird dem Abgebenden eine normale Rente von dem betreffenden Mitgliedstaat gezahlt, so wird die Vorruhestandsbeihilfe unter Berücksichtigung des Betrags der Rente des Mitgliedstaats als Zusatzrente gewährt.
KAPITEL V
BENACHTEILIGTE GEBIETE UND GEBIETE MIT UMWELTSPEZIFISCHEN EINSCHRÄNKUNGEN
Artikel 13
Die Beihilfen für benachteiligte Gebiete und für Gebiete mit umweltspezifischen Einschränkungen dienen folgenden Zielen:
a) Ausgleich für von der Natur benachteiligte Gebiete
- Gewährleistung des Fortbestands der landwirtschaftlichen Bodennutzung und somit Erhaltung einer lebensfähigen Gesellschaftsstruktur im ländlichen Raum,
- Erhaltung des ländlichen Lebensraums,
- Erhaltung und Förderung nachhaltiger landwirtschaftlicher Bewirtschaftungsformen, die insbesondere Belangen des Umweltschutzes Rechnung tragen;
b) Ausgleich für Gebiete mit umweltspezifischen Einschränkungen
- Wahrung der Umweltbelange und Sicherung der Bewirtschaftung in Gebieten mit umweltspezifischen Einschränkungen.
Artikel 14
(1) Landwirten in benachteiligten Gebieten können Ausgleichszulagen gewährt werden.
(2) Die pro Hektar landwirtschaftlich genutzter Flächen festzusetzenden Ausgleichszulagen werden Landwirten gewährt, die
- eine festzulegende Mindestfläche bewirtschaften,
- sich verpflichten, ihre landwirtschaftliche Tätigkeit in einem benachteiligten Gebiet vom Zeitpunkt der ersten Zahlung einer Ausgleichszulage an noch mindestens fünf Jahre auszuüben, und
- mit den Erfordernissen des Umweltschutzes und der Erhaltung des ländlichen Lebensraums zu vereinbarende Produktionsverfahren der guten landwirtschaftlichen Praxis im üblichen Sinne anwenden, insbesondere nachhaltige Bewirtschaftungsformen.
(3) Werden bei einem Tier aus dem Rinderbestand eines Erzeugers Rückstände von Stoffen, die nach der Richtlinie 96/22/EG(17) verboten sind, oder von Stoffen, die nach der genannten Richtlinie zwar zugelassen sind, aber vorschriftswidrig verwendet werden, gemäß den einschlägigen Bestimmungen der Richtlinie 96/23/EG(18) nachgewiesen oder werden in dem Betrieb dieses Erzeugers gleich in welcher Form Stoffe oder Erzeugnisse gefunden, die nicht zugelassen sind oder die nach der Richtlinie 96/22/EG zwar zugelassen sind, jedoch vorschriftswidrig vorrätig gehalten werden, so wird dieser Erzeuger für das Kalenderjahr, in dem der Verstoß festgestellt wurde, von der Gewährung der Ausgleichszulage ausgeschlossen.
Im Wiederholungsfall kann die Dauer des Ausschlusses je nach Schwere des Verstoßes bis auf fünf Jahre - von dem Jahr an gerechnet, in dem die Wiederholung des Verstoßes festgestellt wurde - verlängert werden.
Behindert der Eigentümer oder der Halter der Tiere die zur Durchführung der nationalen Überwachungspläne für Rückstände erforderlichen Inspektionen und Probenahmen bzw. die Ermittlungen und Kontrollen, die gemäß der Richtlinie 96/23/EG durchgeführt werden, so finden die in Unterabsatz 1 vorgesehenen Sanktionen Anwendung.
Artikel 15
(1) Die Höhe der Ausgleichszulagen ist so festzulegen, daß
- sie ausreicht, um effektiv zum Ausgleich der bestehenden Nachteile beizutragen, und
- eine Überkompensation vermieden wird.
(2) Die Ausgleichszulagen werden nach folgenden Kriterien ausreichend differenziert:
- die besonderen Gegebenheiten und Entwicklungsziele der betreffenden Region;
- das Ausmaß der beständigen natürlichen Nachteile, die landwirtschaftliche Tätigkeiten beeinträchtigen;
- besondere Umweltprobleme, die gegebenenfalls zu lösen sind;
- die Art der Produktion und gegebenenfalls die wirtschaftliche Struktur des Betriebs.
(3) Die Ausgleichszulagen sind zwischen den im Anhang angegebenen Mindest- und Hoechstbeträgen festzusetzen.
Über dem Hoechstbetrag liegende Ausgleichszulagen können gewährt werden, wenn der Durchschnittsbetrag sämtlicher Ausgleichszulagen, die auf der betreffenden Programmierungsebene gewährt werden, diesen Hoechstbetrag nicht überschreitet. In durch objektive Umstände begründeten Fällen können die Mitgliedstaaten zur Berechnung des Durchschnittsbetrags jedoch eine Kombination mehrerer Regionalprogramme vorlegen.
Artikel 16
(1) Landwirte können durch Zahlungen zum Ausgleich von Kosten und Einkommensverlusten unterstützt werden, die sich in Gebieten mit umweltspezifischen Einschränkungen durch die Umsetzung von auf gemeinschaftlichen Umweltschutzvorschriften beruhenden Beschränkungen der landwirtschaftlichen Nutzung ergeben, wenn und soweit diese Zahlungen notwendig sind, um die sich aus diesen Vorschriften ergebenden spezifischen Probleme zu lösen.
(2) Die Höhe der Zahlungen ist so festzulegen, daß eine Überkompensation vermieden wird; das gilt insbesondere im Fall von Zahlungen in benachteiligten Gebieten.
(3) Der für eine Gemeinschaftsbeihilfe in Betracht kommende Hoechstbetrag wird im Anhang festgesetzt.
Artikel 17
Benachteiligte Gebiete schließen ein:
- Berggebiete (Artikel 18),
- andere benachteiligte Gebiete (Artikel 19) und
- Gebiete mit spezifischen Nachteilen (Artikel 20).
Artikel 18
(1) Berggebiete sind Gebiete, in denen aufgrund der nachstehend aufgeführten Gegebenheiten die Möglichkeiten für eine Nutzung des Bodens erheblich eingeschränkt und die Arbeitskosten bedeutend höher sind:
- ungewöhnlich schwierige klimatische Verhältnisse infolge der Höhenlage, die eine erheblich verkürzte Vegetationszeit zur Folge haben,
- starke Hangneigung des größten Teils der Flächen in geringerer Höhenlage, so daß keine oder nur besondere, kostspielige Maschinen oder Geräte eingesetzt werden können, oder
- ein Zusammentreffen dieser beiden Gegebenheiten, wenn die Benachteiligung durch jede dieser beiden Gegebenheiten für sich genommen zwar geringer ist, beide zusammen aber eine ebenso große Benachteiligung ergeben.
(2) Gebiete nördlich des 62. Breitengrads und bestimmte angrenzende Gebiete werden den Berggebieten gleichgestellt.
Artikel 19
Zu den benachteiligten Gebieten, in denen die Aufgabe der Landnutzung droht und der ländliche Lebensraum erhalten werden muß, zählen hinsichtlich ihrer natürlichen Produktionsbedingungen homogene landwirtschaftliche Gebiete, die sämtliche folgenden Merkmale aufweisen:
- schwach ertragfähige und für den Anbau wenig geeignete landwirtschaftliche Flächen, deren geringe Möglichkeiten nicht ohne übermäßige Kosten verbessert werden können und die hauptsächlich für die extensive Viehhaltung nutzbar sind;
- als Folge geringer natürlicher Ertragfähigkeit deutlich unterdurchschnittliche Ergebnisse bei den Hauptindikatoren für die Wirtschaftsleistung in der Landwirtschaft;
- eine geringe oder abnehmende Bevölkerungsdichte, wobei die Bevölkerung überwiegend auf die Landwirtschaft angewiesen ist und ihr beschleunigter Rückgang die Lebensfähigkeit des betreffenden Gebiets und seine dauerhafte Besiedlung in Frage stellen würde.
Artikel 20
Den benachteiligten Gebieten können auch andere durch spezifische Nachteile gekennzeichnete Gebiete zugerechnet werden, in denen die Landwirtschaft, sofern erforderlich und gegebenenfalls mit besonderen Auflagen, zur Erhaltung oder Verbesserung der Umwelt, zur Erhaltung des ländlichen Lebensraums und ihrer Eignung für den Fremdenverkehr oder aus Gründen des Küstenschutzes fortgeführt werden sollte.
Artikel 21
Die Gesamtfläche der Gebiete gemäß Artikel 16 und Artikel 20 darf 10 % der Gesamtfläche des betreffenden Mitgliedstaats nicht übersteigen.
KAPITEL VI
AGRARUMWELTMASSNAHMEN
Artikel 22
Die Beihilfen für landwirtschaftliche Produktionsverfahren, die auf den Schutz der Umwelt und die Erhaltung des ländlichen Lebensraums ausgerichtet sind (Agrarumweltmaßnahmen), tragen zur Verwirklichung der Ziele der Agrar- und Umweltpolitik der Gemeinschaft bei.
Ziel der Beihilfen ist es,
- eine Bewirtschaftung der landwirtschaftlichen Flächen zu fördern, die mit dem Schutz und der Verbesserung der Umwelt, der Landschaft und ihrer Merkmale, der natürlichen Ressourcen, der Böden und der genetischen Vielfalt vereinbar ist;
- eine umweltfreundliche Extensivierung der Landwirtschaft und eine Weidewirtschaft geringer Intensität zu fördern;
- bedrohte, besonders wertvolle landwirtschaftlich genutzte Kulturlandschaften zu erhalten;
- die Landschaft und historische Merkmale auf landwirtschaftlichen Flächen zu erhalten;
- die Umweltplanung in die landwirtschaftliche Praxis einzubeziehen.
Artikel 23
(1) Die Beihilfen werden Landwirten gewährt, die sich für mindestens fünf Jahre verpflichten, Agrarumweltmaßnahmen durchzuführen. Sofern erforderlich wird für bestimmte Arten von Verpflichtungen im Interesse ihrer Umweltwirkung ein längerer Zeitraum festgelegt.
(2) Die Verpflichtungen bezüglich der Agrarumweltmaßnahmen gehen über die Anwendung der guten landwirtschaftlichen Praxis im üblichen Sinne hinaus.
Sie betreffen Dienstleistungen, die im Rahmen anderer Fördermaßnahmen wie Marktstützungsmaßnahmen und den Ausgleichszulagen nicht vorgesehen sind.
Artikel 24
(1) Die Beihilfen für die Agrarumweltverpflichtungen werden jährlich gewährt und anhand folgender Kriterien berechnet:
- Einkommensverluste,
- zusätzliche Kosten infolge der eingegangenen Verpflichtung und
- die Notwendigkeit, einen Anreiz zu bieten.
Die Kosten nichtproduktiver Investitionen, die zur Einhaltung der Verpflichtungen erforderlich sind, können bei der Berechnung der Höhe der jährlichen Beihilfe ebenfalls berücksichtigt werden.
(2) Die für eine Gemeinschaftsbeihilfe in Betracht kommenden Hoechstbeträge sind im Anhang festgesetzt. Diese Beträge richten sich nach der Fläche des Betriebs, für die die Agrarumweltverpflichtungen gelten.
KAPITEL VII
VERBESSERUNG DER VERARBEITUNG UND VERMARKTUNG LANDWIRTSCHAFTLICHER ERZEUGNISSE
Artikel 25
(1) Es werden Investitionsbeihilfen gewährt, um die Verbesserung und Rationalisierung der Verarbeitung und Vermarktung landwirtschaftlicher Erzeugnisse zu fördern und so zu einer Steigerung der Wettbewerbsfähigkeit und der Wertschöpfung landwirtschaftlicher Erzeugnisse beizutragen.
(2) Diese Beihilfen dienen einem oder mehreren der folgenden Ziele:
- Ausrichtung der Erzeugung an der voraussichtlichen Marktentwicklung oder Förderung der Entwicklung neuer Absatzmöglichkeiten für landwirtschaftliche Erzeugnisse;
- Verbesserung oder Rationalisierung der Vermarktungswege oder der Verarbeitungsverfahren;
- Verbesserung der Präsentation und Gestaltung der Erzeugnisse oder Förderung einer besseren Nutzung oder Entsorgung der Nebenerzeugnisse und Abfälle;
- Anwendung neuer Techniken;
- Förderung innovativer Investitionen;
- Verbesserung und Überwachung der Qualität;
- Verbesserung und Überwachung der Hygienebedingungen;
- Schutz der Umwelt.
Artikel 26
(1) Die Beihilfen werden den Personen gewährt, die letztlich die Kosten der Investitionen in Betrieben tragen,
- deren Wirtschaftlichkeit glaubhaft dargelegt werden kann und
- die die Mindestanforderungen in bezug auf Umwelt, Hygiene und Tierschutz erfuellen.
(2) Die Investitionen müssen zur Verbesserung der Lage in den betreffenden Produktionszweigen für landwirtschaftliche Grunderzeugnisse beitragen. Es muß gewährleistet sein, daß die Erzeuger der Grunderzeugnisse an den daraus erwachsenden wirtschaftlichen Vorteilen in angemessenem Umfang teilhaben.
(3) Es muß ein ausreichender Nachweis dafür erbracht werden, daß für die betreffenden Erzeugnisse normale Absatzmöglichkeiten auf den Märkten gefunden werden können.
Artikel 27
(1) Die Investitionen betreffen die Verarbeitung und Vermarktung von Erzeugnissen, die unter Anhang I des Vertrags fallen, ausgenommen Fischereierzeugnisse.
(2) Die Investitionen müssen Auswahlkriterien entsprechen, die Prioritäten setzen und festlegen, welche Arten von Investitionen für eine Gemeinschaftsbeihilfe nicht in Betracht kommen.
Artikel 28
(1) Keine Beihilfen werden gewährt für Investitionen
- auf der Einzelhandelsstufe;
- in die Vermarktung oder Verarbeitung von Erzeugnissen aus Drittländern.
(2) Der Gesamtwert der Beihilfe, ausgedrückt als Prozentsatz des förderungsfähigen Investitionsvolumens, ist auf maximal
a) 50 % in den Ziel-1-Regionen,
b) 40 % in den übrigen Regionen
begrenzt.
KAPITEL VIII
FORSTWIRTSCHAFT
Artikel 29
(1) Die Beihilfen für die Forstwirtschaft tragen zur Erhaltung und Entwicklung der wirtschaftlichen, ökologischen und gesellschaftlichen Funktionen der Wälder in ländlichen Gebieten bei.
(2) Diese Beihilfen dienen insbesondere einem oder mehreren der folgenden Ziele:
- nachhaltige Bewirtschaftung der Wälder und Entwicklung der Forstwirtschaft;
- Erhaltung und Verbesserung der forstlichen Ressourcen;
- Erweiterung der Waldflächen.
(3) Diese Beihilfen werden nur für Wälder und Flächen gewährt, die privaten Eigentümern oder deren Vereinigungen oder Gemeinden oder Gemeindeverbänden gehören. Diese Einschränkung gilt nicht für die in Artikel 30 Absatz 1 sechster Gedankenstrich vorgesehenen Maßnahmen.
(4) Diese Beihilfen müssen zur Erfuellung der von der Gemeinschaft und den Mitgliedstaaten auf internationaler Ebene eingegangenen Verpflichtungen beitragen. Sie stützen sich auf nationale und subnationale Forstprogramme oder entsprechende Instrumente, in denen die Verpflichtungen, die auf den Ministerkonferenzen über den Schutz der Wälder in Europa eingegangen wurden, berücksichtigt sein sollten.
(5) Im Rahmen dieser Verordnung vorgeschlagene Maßnahmen in Gebieten, die gemäß der Verordnung (EWG) Nr. 2158/92 des Rates vom 23. Juli 1992 zum Schutz des Waldes in der Gemeinschaft gegen Brände(19) als Gebiete mit hohem oder mittlerem Waldbrandrisiko eingestuft wurden, müssen den von den Mitgliedstaaten gemäß der Verordnung (EWG) Nr. 2158/92 vorgelegten Waldschutzplänen entsprechen.
Artikel 30
(1) Die Beihilfen für die Forstwirtschaft betreffen eine oder mehrere der folgenden Maßnahmen:
- Aufforstung von Flächen, die nicht gemäß Artikel 31 beihilfefähig sind, sofern diese Pflanzungen den örtlichen Gegebenheiten angepaßt und umweltverträglich sind;
- Investitionen in Wälder mit dem Ziel einer deutlichen Verbesserung ihres wirtschaftlichen, ökologischen oder gesellschaftlichen Wertes;
- Investitionen zur Verbesserung und Rationalisierung der Holzernte, Verarbeitung und Vermarktung forstwirtschaftlicher Erzeugnisse; bei Investitionen im Zusammenhang mit der Verwendung von Holz als Rohstoff kommen nur sämtliche der industriellen Verarbeitung vorangehenden Arbeitsvorgänge in Betracht;
- Erschließung neuer Möglichkeiten für die Nutzung und Vermarktung forstwirtschaftlicher Erzeugnisse;
- Gründung von Waldbesitzervereinigungen zur Unterstützung der Mitglieder bei einer nachhaltigeren und effizienteren Bewirtschaftung ihres Waldbestands;
- Wiederaufbau eines durch Naturkatastrophen und Brände geschädigten forstwirtschaftlichen Produktionspotentials sowie Einführung geeigneter vorbeugender Instrumente.
(2) Für Investitonen gelten die Bestimmungen der Kapitel I und VII mit Ausnahme von Artikel 7 Unterabsatz 2 entsprechend.
Artikel 31
(1) Für die Aufforstung landwirtschaftlicher Flächen werden Beihilfen gewährt, sofern diese Pflanzungen den örtlichen Gegebenheiten angepaßt und umweltverträglich sind.
Diese Beihilfen können zusätzlich zu den Anpflanzungskosten folgendes umfassen:
- eine jährliche Prämie je aufgeforsteten Hektar zur Deckung der Unterhaltungskosten für die aufgeforsteten Flächen für einen Zeitraum von bis zu fünf Jahren;
- eine jährliche Hektarprämie zum Ausgleich von aufforstungsbedingten Einkommensverlusten während eines Zeitraums von bis zu 20 Jahren für Landwirte oder deren Vereinigungen, die die Flächen vor der Aufforstung bewirtschaftet haben, oder für andere Personen des Privatrechts.
(2) Beihilfen für die Aufforstung landwirtschaftlicher Flächen durch Behörden decken lediglich die Anlegungskosten.
(3) Beihilfen für die Aufforstung landwirtschaftlicher Flächen werden nicht gewährt für
- Landwirte, die Vorruhestandsbeihilfen in Anspruch nehmen;
- Aufforstungen mit Weihnachtsbäumen.
Bei Aufforstungen mit schnellwachsenden Arten mit kurzer Umtriebszeit werden Beihilfen nur für die Anpflanzungskosten gewährt.
(4) Die pro Jahr für eine Gemeinschaftsförderung in Betracht kommenden Hoechstbeträge der Prämie zum Ausgleich von Einkommensverlusten sind im Anhang festgelegt.
Artikel 32
(1) Im Hinblick auf
- die Erhaltung und Verbesserung der ökologischen Stabilität von Wäldern in Gebieten, wo die Schutzfunktion und die ökologische Funktion dieser Wälder von öffentlichem Interesse sind und wo die Kosten für Maßnahmen zum Erhalt und zur Verbesserung dieser Wälder über deren Bewirtschaftungserlös hinausgehen,
- die Erhaltung von Brandschutzstreifen durch landwirtschaftliche Maßnahmen,
werden Zahlungen für damit im Zusammenhang stehende Maßnahmen der Begünstigten gewährt, vorausgesetzt die Schutzfunktion und die ökologische Funktion dieser Wälder werden in nachhaltiger Weise gesichert und die durchzuführenden Maßnahmen werden vertraglich festgelegt und dabei in ihrem Finanzvolumen spezifiziert.
(2) Zahlungen sind zwischen den im Anhang angegebenen Mindest- und Hoechstbeträgen auf der Grundlage der tatsächlichen Kosten der durchgeführten Maßnahmen festzusetzen, so wie sie zuvor in der vertraglichen Vereinbarung festgelegt wurden.
KAPITEL IX
FÖRDERUNG DER ANPASSUNG UND ENTWICKLUNG VON LÄNDLICHEN GEBIETEN
Artikel 33
Für Maßnahmen im Zusammenhang mit landwirtschaftlichen Tätigkeiten und deren Umstellung sowie mit Tätigkeiten im ländlichen Raum, die nicht in den Geltungsbereich anderer in diesem Titel aufgeführter Maßnahmen fallen, werden Beihilfen gewährt.
Diese Maßnahmen betreffen folgende Bereiche:
- Bodenmelioration;
- Flurbereinigung;
- Aufbau von Vertretungs- und Betriebsführungsdiensten für landwirtschaftliche Betriebe;
- Vermarktung von landwirtschaftlichen Qualitätserzeugnissen;
- Dienstleistungseinrichtungen zur Grundversorgung für die ländliche Wirtschaft und Bevölkerung;
- Dorferneuerung und -entwicklung sowie Schutz und Erhaltung des ländlichen Kulturerbes;
- Diversifizierung der Tätigkeiten im landwirtschaftlichen und landwirtschaftsnahen Bereich, um zusätzliche Beschäftigungsmöglichkeiten oder alternative Einkommensquellen zu schaffen;
- Bewirtschaftung der landwirtschaftlichen Wasserressourcen;
- Entwicklung und Verbesserung der mit der Entwicklung der Landwirtschaft verbundenen Infrastruktur;
- Förderung von Fremdenverkehrs- und Handwerkstätigkeiten;
- Schutz der Umwelt im Zusammenhang mit der Land- und Forstwirtschaft, der Landschaftspflege und der Verbesserung des Tierschutzes;
- Wiederaufbau eines durch Naturkatastrophen geschädigten landwirtschaftlichen Produktionspotentials sowie Einführung geeigneter vorbeugender Instrumente;
- Finanzierungstechnik.
KAPITEL X
DURCHFÜHRUNGSBESTIMMUNGEN
Artikel 34
Durchführungsbestimmungen zu diesem Titel werden nach dem Verfahren des Artikels 50 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 erlassen.
Mit diesen Bestimmungen kann insbesondere folgendes festgelegt werden:
- die Bedingungen für Investitionsbeihilfen für landwirtschaftliche Betriebe (Artikel 4 bis 7) einschließlich notwendiger Beschränkungen, die sich aus der Anwendung des Artikels 6 ergeben;
- der Zeitraum und die Bedingungen für die Verbesserung der Wirtschaftlichkeit eines landwirtschaftlichen Betriebs sowie die Bedingungen für die Nutzung der freiwerdenden Flächen im Rahmen der Vorruhestandsregelung (Artikel 11 Absatz 2);
- die Bedingungen für die Gewährung und Berechnung der Ausgleichszulage in benachteiligten Gebieten einschließlich des Falls gemeinschaftlicher Nutzung landwirtschaftlicher Flächen (Artikel 14 und 15) und der Ausgleichszahlungen in Gebieten mit umweltspezifischen Einschränkungen (Artikel 16);
- die Agrarumweltverpflichtungen (Artikel 23 und 24);
- die Auswahlkriterien für Investitionen zur Verbesserung der Verarbeitung und Vermarktung landwirtschaftlicher Erzeugnisse (Artikel 27 Absatz 2);
- die Bedingungen für forstwirtschaftliche Maßnahmen (Kapitel VIII).
Nach demselben Verfahren kann die Kommission Abweichungen von Artikel 28 Absatz 1 zweiter Gedankenstrich für die Regionen in äußerster Randlage vorsehen, sofern die verarbeiteten Erzeugnisse für den Markt der betreffenden Region bestimmt sind.
TITEL III
ALLGEMEINE GRUNDSÄTZE, VERWALTUNGS- UND FINANZBESTIMMUNGEN
KAPITEL I
ALLGEMEINE GRUNDSÄTZE
Abschnitt I
Beteiligung des EAGFL
Artikel 35
(1) Gemeinschaftsbeihilfen für den Vorruhestand (Artikel 10 bis 12), benachteiligte Gebiete und Gebiete mit umweltspezifischen Einschränkungen (Artikel 13 bis 21), Agrarumweltmaßnahmen (Artikel 22 bis 24) und Aufforstungsmaßnahmen (Artikel 31) werden in der gesamten Gemeinschaft aus dem EAGFL, Abteilung Garantie, finanziert.
(2) Gemeinschaftsbeihilfen für sonstige Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums werden finanziert aus dem EAGFL,
- Abteilung Ausrichtung, in den unter Ziel 1 fallenden Regionen;
- Abteilung Garantie, in den Regionen außerhalb von Ziel 1.
(3) Beihilfen für Maßnahmen gemäß Artikel 33 sechster, siebter und neunter Gedankenstrich werden in Ziel-1- und Ziel-2-Regionen und in im Übergang befindlichen Gebieten aus dem EAGFL finanziert, sofern sie nicht aus dem Europäischen Fonds für regionale Entwicklung (EFRE) finanziert werden.
Artikel 36
(1) Für die Förderung von Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums nach Artikel 35 Absatz 2,
- die in Ziel-1-Regionen durchgeführt werden, gilt die Verordnung (EG) Nr. 1260/1999, ergänzt durch die spezifischen Vorschriften dieser Verordnung;
- die in Ziel-2-Regionen durchgeführt werden, gilt die Verordnung (EG) Nr. 1260/1999, ergänzt durch die spezifischen Vorschriften dieser Verordnung, sofern in dieser Verordnung nichts anderes bestimmt ist.
(2) Für die Förderung von Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums, die aus dem EAGFL, Abteilung Garantie, finanziert werden, gelten die spezifischen Vorschriften der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999(20) und die dazu erlassenen Durchführungsbestimmungen, sofern in der vorliegenden Verordnung nichts anderes bestimmt ist.
Abschnitt II
Vereinbarkeit und Kohärenz
Artikel 37
(1) Beihilfen werden nur für Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums gewährt, die dem Gemeinschaftsrecht entsprechen.
(2) Diese Maßnahmen müssen mit den anderen Gemeinschaftspolitiken und den im Rahmen dieser Politiken durchgeführten Maßnahmen kohärent sein.
Insbesondere kommen Maßnahmen, die in den Geltungsbereich dieser Verordnung fallen, für eine Förderung im Rahmen anderer Beihilferegelungen der Gemeinschaft nicht in Betracht, wenn sie mit einer in dieser Verordnung festgelegten spezifischen Bedingung unvereinbar sind.
(3) Kohärenz mit Maßnahmen, die im Rahmen anderer Instrumente der gemeinsamen Agrarpolitik durchgeführt werden, ist ebenfalls zu gewährleisten; dies gilt insbesondere für die Kohärenz zwischen den Fördermaßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums einerseits und den im Rahmen der gemeinsamen Marktorganisationen durchgeführten Maßnahmen sowie den Maßnahmen zur Qualitätssicherung und für den Gesundheitsschutz in der Landwirtschaft andererseits wie auch für die Kohärenz der verschiedenen Fördermaßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums untereinander.
Entsprechend werden im Rahmen dieser Verordnung keine Beihilfen gewährt für
- Maßnahmen, die in den Geltungsbereich von Stützungsregelungen im Rahmen gemeinsamer Marktorganisationen fallen, außer in nach objektiven Kriterien gerechtfertigten Ausnahmefällen, die gegebenenfalls gemäß Artikel 50 festgelegt werden;
- Maßnahmen zur Unterstützung von Forschungsprojekten, zur Förderung des Absatzes von landwirtschaftlichen Erzeugnissen oder zur Tilgung von Tierseuchen.
(4) Die Mitgliedstaaten können für die Gewährung der Gemeinschaftsbeihilfen für Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums zusätzliche oder restriktivere Bedingungen festlegen, sofern diese den Zielsetzungen und Anforderungen dieser Verordnung entsprechen.
Artikel 38
(1) Für ein und dieselbe Maßnahme können nicht sowohl im Rahmen dieser Verordnung als auch im Rahmen einer anderen gemeinschaftlichen Beihilferegelung Zahlungen geleistet werden.
(2) Eine Kombination von Beihilfen für verschiedene Maßnahmen im Rahmen dieser Verordnung ist nur möglich, wenn diese kohärent und miteinander vereinbar sind. Gegebenenfalls wird die Beihilfehöhe angepaßt.
Artikel 39
(1) Die Mitgliedstaaten treffen alle notwendigen Vorkehrungen, um die Vereinbarkeit und Kohärenz der Fördermaßnahmen für die Entwicklung des ländlichen Raums nach den Bestimmungen dieses Kapitels zu gewährleisten.
(2) Die von den Mitgliedstaaten vorgelegten Entwicklungspläne für den ländlichen Raum enthalten eine Bewertung der Vereinbarkeit und Kohärenz der geplanten Fördermaßnahmen und die Angabe der zur Gewährleistung der Vereinbarkeit und Kohärenz getroffenen Maßnahmen.
(3) Sofern dies zur Gewährleistung der Vereinbarkeit und Kohärenz erforderlich ist, werden die Fördermaßnahmen nachträglich entsprechend abgeändert.
KAPITEL II
PROGRAMMPLANUNG
Artikel 40
(1) Die vom EAGFL, Abteilung Ausrichtung, finanzierten Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums sind Teil der Programmplanung für die Ziel-1-Regionen gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999.
(2) Andere Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums als diejenigen gemäß Artikel 35 Absatz 1 können Teil der Programmplanung für die Ziel-2-Regionen nach der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 sein.
(3) Sonstige Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums, die nicht Teil der Programmplanung gemäß den Absätzen 1 und 2 sind, fallen unter die Programmplanung für die Entwicklung des ländlichen Raums gemäß den Artikeln 41 bis 44.
(4) Für geeignete Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums können die Mitgliedstaaten auch allgemeine Rahmenregelungen zur Genehmigung vorlegen, die Bestandteil der Programmplanung nach den Absätzen 1 bis 3 sind, soweit dies im Hinblick auf die Wahrung einheitlicher Bedingungen angemessen ist.
Artikel 41
(1) Die Entwicklungspläne für den ländlichen Raum werden auf der geographischen Ebene festgelegt, die als die geeignetste angesehen wird. Sie werden von den zuständigen Stellen, die der Mitgliedstaat benennt, erstellt und von dem Mitgliedstaat nach Anhörung der zuständigen Behörden und Einrichtungen auf der geeigneten geographischen Ebene der Kommission vorgelegt.
(2) Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums, die in einem Gebiet durchgeführt werden sollen, werden möglichst in einem einzigen Plan zusammengefaßt. Sind mehrere Pläne erforderlich, so ist auf den Zusammenhang zwischen den in diesen Plänen vorgesehenen Maßnahmen hinzuweisen und deren Vereinbarkeit und Kohärenz sicherzustellen.
Artikel 42
Die Entwicklungspläne für den ländlichen Raum haben eine Laufzeit von sieben Jahren ab dem 1. Januar 2000.
Artikel 43
(1) Die Entwicklungspläne für den ländlichen Raum enthalten
- eine quantifizierte Beschreibung der derzeitigen Lage, in der Unterschiede, Mängel und Möglichkeiten der Entwicklung, die eingesetzten Finanzmittel und die wichtigsten Ergebnisse der im vorangegangenen Programmplanungszeitraum durchgeführten Maßnahmen unter Berücksichtigung der verfügbaren Bewertungsergebnisse angegeben werden;
- eine Beschreibung der vorgeschlagenen Strategie, ihre quantifizierten Ziele und die für die Entwicklung des ländlichen Raums gewählten Schwerpunkte sowie den geographischen Geltungsbereich;
- eine Bewertung, aus der die erwartete wirtschaftliche, ökologische und soziale Wirkung hervorgeht, einschließlich der Auswirkungen auf die Beschäftigung;
- einen indikativen Gesamtfinanzierungsplan mit den einzelstaatlichen und gemeinschaftlichen Finanzmitteln, die für jeden im Rahmen des Plans vorgelegten Schwerpunkt zur Entwicklung des ländlichen Raums vorgesehen sind, und, sofern der Plan sich auf ländliche Gebiete des Ziels 2 erstreckt, mit indikativen Beträgen für Maßnahmen zur ländlichen Entwicklung nach Artikel 33 in diesen Gebieten;
- eine Beschreibung der zur Durchführung der Pläne erwogenen Maßnahmen, insbesondere der Beihilferegelungen einschließlich der Elemente, die zur Beurteilung der Wettbewerbsregeln erforderlich sind;
- gegebenenfalls Angaben zu erforderlichen Studien, Demonstrationsvorhaben, Ausbildungsmaßnahmen oder technischen Unterstützungsmaßnahmen im Zusammenhang mit der Vorbereitung, der Durchführung oder der Anpassung der betreffenden Maßnahmen;
- die Benennung der zuständigen Behörden und Einrichtungen;
- Bestimmungen, die eine effiziente und ordnungsgemäße Durchführung der Pläne gewährleisten sollen, einschließlich Vorschriften für die Begleitung und Bewertung mit Festlegung quantifizierter Bewertungsindikatoren sowie Regelungen betreffend die Kontrolle, die Sanktionen und eine angemessene Publizität;
- die Ergebnisse der Konsultationen sowie die Benennung der beteiligten Behörden und Einrichtungen und der Wirtschafts- und Sozialpartner auf geeigneter Ebene.
(2) Die Mitgliedstaaten müssen im Rahmen ihrer Pläne
- entsprechend den spezifischen Bedürfnissen in ihrem gesamten Hoheitsgebiet Agrarumweltmaßnahmen vorsehen;
- für das notwendige Gleichgewicht zwischen den verschiedenen Fördermaßnahmen sorgen.
Artikel 44
(1) Die Entwicklungspläne für den ländlichen Raum sind spätestens sechs Monate nach Inkrafttreten dieser Verordnung vorzulegen.
(2) Die Kommission beurteilt, ob die vorgeschlagenen Pläne mit dieser Verordnung in Einklang stehen. Auf der Grundlage dieser Pläne genehmigt sie innerhalb von sechs Monaten nach deren Vorlage nach dem Verfahren des Artikels 50 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 die Programmplanungsdokumente für die Entwicklung des ländlichen Raums.
KAPITEL III
ZUSÄTZLICHE MASSNAHMEN UND GEMEINSCHAFTSINITIATIVEN
Artikel 45
(1) Gemäß Artikel 21 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 kann die Kommission nach dem Verfahren des Artikels 50 Absatz 2 der genannten Verordnung den in Artikel 35 Absatz 2 dieser Verordnung festgelegten Geltungsbereich für eine Förderung aus dem EAGFL, Abteilung Ausrichtung, und die Finanzierung der Maßnahmen, die im Rahmen der Verordnung (EG) Nr. 1262/1999(21), (EG) Nr. 1261/1999(22) und (EG) Nr. 1263/1999(23) für eine Förderung in Betracht kommen, ausdehnen, damit sämtliche Maßnahmen im Rahmen der Gemeinschaftsinitiative für die Entwicklung des ländlichen Raums durchgeführt werden.
(2) Der EAGFL, Abteilung Garantie, kann auf Initiative der Kommission Studien im Zusammenhang mit der Programmplanung für die Entwicklung des ländlichen Raums finanzieren.
KAPITEL IV
FINANZBESTIMMUNGEN
Artikel 46
(1) Für die gemeinschaftliche Förderung der Entwicklung des ländlichen Raums aus dem EAGFL, Abteilung Garantie, wird eine jährliche Finanzplanung und Finanzbuchführung vorgenommen. Die Finanzplanung ist Bestandteil der Programmplanung für den ländlichen Raum (Artikel 40 Absatz 3) oder der Programmplanung für Ziel 2.
(2) Die Kommission legt auf Jahresbasis vorläufige Mittelzuweisungen an die Mitgliedstaaten fest, wobei sie objektive Kriterien anwendet, die spezifische Situationen und Bedürfnisse sowie Anstrengungen berücksichtigen, die insbesondere in den Bereichen Umweltschutz, Schaffung von Arbeitsplätzen und Erhaltung der Landschaft zu unternehmen sind.
(3) Die vorläufigen Mittelzuweisungen werden auf der Grundlage der tatsächlichen Ausgaben und der von den Mitgliedstaaten vorgelegten revidierten Ausgabenprognosen unter Berücksichtigung der Programmziele angepaßt und müssen den verfügbaren Mitteln entsprechen und in der Regel auf die für ländliche Gebiete von Ziel 2 vorgesehene Beihilfeintensität abgestimmt sein.
Artikel 47
(1) Die Finanzbestimmungen gemäß Artikel 31 und Artikel 32 (ausgenommen Absatz 1 Unterabsatz 5) sowie den Artikeln 34, 38 und 39 der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 finden auf Beihilfen für Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums im Rahmen von Ziel 2 keine Anwendung.
Die Kommission trifft die notwendigen Vorkehrungen, um zu gewährleisten, daß diese Maßnahmen effizient und kohärent durchgeführt werden und den in Unterabsatz 1 genannten Bestimmungen mindestens gleichwertige Anforderungen erfuellen, einschließlich des Prinzips einer einzigen Verwaltungsbehörde.
(2) Der Gemeinschaftsbetrag zu Maßnahmen im Rahmen der Entwicklungspläne für den ländlichen Raum wird nach den Grundsätzen der Artikel 29 und 30 der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 geleistet.
In diesem Zusammenhang
- beträgt die Gemeinschaftsbeteiligung höchstens 50 % der gesamten beihilfefähigen Kosten und entspricht in der Regel mindestens 25 % der beihilfefähigen öffentlichen Ausgaben in Gebieten, die nicht unter Ziel 1 oder Ziel 2 fallen;
- gelten für Einnahmen schaffende Investitionen die Beihilfesätze gemäß Artikel 29 Absatz 4 Buchstabe a) Ziffern ii) und iii) und Buchstabe b) Ziffern ii) und iii) der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999. Betriebe der Land- und Forstwirtschaft sowie Unternehmen der Verarbeitung und Vermarktung land- und forstwirtschaftlicher Erzeugnisse gelten in dieser Hinsicht als Unternehmen im Sinne von Artikel 29 Absatz 4 Buchstabe b) Ziffer iii);
- beträgt die Gemeinschaftsbeteiligung im Rahmen der Programmplanung für Maßnahmen gemäß den Artikeln 22 bis 24 dieser Verordnung 75 % in den Gebieten, die unter Ziel 1 fallen, und 50 % in den übrigen Gebieten.
Auf diese Zahlungen findet Artikel 32 Absatz 1 Unterabsatz 5 der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 Anwendung.
(3) Die finanzielle Beteiligung des EAGFL, Abteilung Garantie, kann in Form von Vorschüssen für die Programmdurchführung und in Form von Zahlungen für die getätigten Ausgaben erfolgen.
KAPITEL V
BEGLEITUNG UND BEWERTUNG
Artikel 48
(1) Die Kommission und die Mitgliedstaaten sorgen dafür, daß die Durchführung der Entwicklungspläne für den ländlichen Raum wirksam begleitet wird.
(2) Diese Begleitung erfolgt nach gemeinsam vereinbarten Verfahren.
Die Begleitung erfolgt anhand spezifischer materieller und finanzieller Indikatoren, die im voraus vereinbart und festgelegt werden.
Die Mitgliedstaaten legen der Kommission jährlich einen Lagebericht vor.
(3) Gegebenenfalls werden Begleitausschüsse eingesetzt.
Artikel 49
(1) Die Bewertung von Maßnahmen, die in den Entwicklungsplänen für den ländlichen Raum enthalten sind, erfolgt entsprechend den in den Artikeln 40 bis 43 der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 festgelegten Grundsätzen.
(2) Der EAGFL-Garantie kann im Rahmen der für die Programme bereitgestellten Mittel zur Finanzierung von Bewertungen betreffend die Entwicklung des ländlichen Raums in den Mitgliedstaaten beitragen. Der EAGFL-Garantie kann auf Initiative der Kommission auch Bewertungen auf Gemeinschaftsebene finanzieren.
KAPITEL VI
DURCHFÜHRUNGSBESTIMMUNGEN
Artikel 50
Durchführungsbestimmungen zu diesem Titel werden nach dem Verfahren des Artikels 50 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 erlassen.
Diese Bestimmungen können insbesondere die Einzelheiten regeln für
- die Vorlage der Entwicklungspläne für den ländlichen Raum (Artikel 41 bis 44);
- die Revision der Programmplanungsdokumente für die Entwicklung des ländlichen Raums;
- die Finanzplanung, insbesondere in bezug auf die Einhaltung der Haushaltsdisziplin (Artikel 46) und die Beteiligung an der Finanzierung (Artikel 47 Absatz 2);
- die Begleitung und Bewertung (Artikel 48 und 49);
- die Gewährleistung der Kohärenz zwischen den Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums und den durch die Marktordnungen eingeführten Unterstützungsmaßnahmen (Artikel 37).
TITEL IV
STAATLICHE BEIHILFEN
Artikel 51
(1) Soweit in diesem Titel nichts anderes bestimmt ist, gelten für Beihilfen der Mitgliedstaaten für Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums die Artikel 87 bis 89 des Vertrags.
Die Artikel 87 bis 89 des Vertrags gelten jedoch nicht für finanzielle Beiträge der Mitgliedstaaten zu Maßnahmen, zu denen die Gemeinschaft Beihilfen im Rahmen des Artikels 36 des Vertrags und gemäß dieser Verordnung gewährt.
(2) Beihilfen für Investitionen in landwirtschaftlichen Betrieben, die die in Artikel 7 genannten Prozentsätze überschreiten, sind unzulässig.
Ausgenommen von diesem Verbot sind Beihilfen für
- überwiegend im öffentlichen Interesse durchgeführte Investitionen im Hinblick auf die Erhaltung von Kulturlandschaften oder im Zusammenhang mit Aussiedlungen;
- Investitionen zum Schutz und zur Verbesserung der Umwelt;
- Investitionen, die der Verbesserung der Hygienebedingungen in der Tierhaltung und dem Tierschutz dienen.
(3) Staatliche Beihilfen, die Landwirten zum Ausgleich von natürlichen Nachteilen in benachteiligten Gebieten gewährt werden, sind unzulässig, wenn sie nicht den in den Artikeln 14 und 15 genannten Anforderungen entsprechen.
(4) Staatliche Beihilfen an Landwirte, die Agrarumweltverpflichtungen eingehen, die den Anforderungen der Artikel 22 bis 24 nicht entsprechen, sind unzulässig. Zusätzliche Beihilfen, die über den nach Artikel 24 Absatz 2 festgelegten Hoechstbeträgen liegen, können jedoch gewährt werden, sofern sie gemäß Artikel 24 Absatz 1 begründet sind. In begründeten Ausnahmefällen kann von der Mindestdauer solcher Verpflichtungen gemäß Artikel 23 Absatz 1 abgewichen werden.
Artikel 52
Im Rahmen von Artikel 36 des Vertrags werden staatliche Beihilfen, mit denen für die von der Gemeinschaft geförderten Maßnahmen zur Entwicklung des ländlichen Raums zusätzliche Mittel bereitgestellt werden sollen, entsprechend den Bestimmungen dieser Verordnung als Teil der Programmplanung gemäß Artikel 40 von den Mitgliedstaaten notifiziert und von der Kommission genehmigt. Artikel 88 Absatz 3 Satz 1 des Vertrags findet auf in dieser Weise notifizierte Beihilfen keine Anwendung.
TITEL V
ÜBERGANGS- UND SCHLUSSBESTIMMUNGEN
Artikel 53
(1) Spezifische Maßnahmen zur Erleichterung des Übergangs von der geltenden zu der mit dieser Verordnung eingeführten Regelung werden erforderlichenfalls von der Kommission nach den Verfahren des Artikels 50 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 erlassen.
(2) Solche Maßnahmen werden insbesondere erlassen, um bestehende Beihilfemaßnahmen der Gemeinschaft, die von der Kommission für eine nach dem 1. Januar 2000 auslaufende oder unbegrenzte Geltungsdauer genehmigt worden sind, in die mit dieser Verordnung vorgesehene Förderung der Entwicklung des ländlichen Raums einzubeziehen.
Artikel 54
(1) Artikel 17 der Verordnung (EWG) Nr. 1696/71 des Rates vom 26. Juli 1971 über die gemeinsame Marktorganisation für Hopfen(24) erhält folgende Fassung: "Artikel 17
(1) Die Vorschriften über die Finanzierung der gemeinsamen Agrarpolitik gelten für den Markt der in Artikel 1 Absatz 1 genannten Erzeugnisse vom Zeitpunkt der Anwendung der in dieser Verordnung vorgesehenen Regelung an.
(2) Die Beihilfen gemäß Artikel 8 werden von der Gemeinschaft kofinanziert.
(3) Die Mitgliedstaaten zahlen den Erzeugern die Beihilfe gemäß Artikel 12 zwischen dem 16. Oktober und dem 31. Dezember des Wirtschaftsjahres, für das der Beihilfeantrag gestellt wurde.
(4) Die Kommission erläßt die Durchführungsbestimmungen zu diesem Artikel nach dem Verfahren des Artikels 20."
(2) Artikel 6 der Verordnung (EWG) Nr. 404/93 des Rates vom 13. Februar 1993 über die gemeinsame Marktorganisation für Bananen(25) erhält folgende Fassung: "Artikel 6
(1) Die Mitgliedstaaten gewähren den anerkannten Erzeugerorganisationen in den fünf Jahren nach ihrer Anerkennung Beihilfen, um ihre Gründung zu fördern und ihre Verwaltung zu unterstützen.
(2) Diese Beihilfen
- entsprechen im ersten, zweiten, dritten, vierten und fünften Jahr 5 %, 5 %, 4 %, 3 % bzw. 2 % des Wertes der Erzeugnisse, die über die Erzeugergemeinschaft vermarktet werden,
- dürfen die tatsächlichen Gründungs- und Betriebskosten der betreffenden Gemeinschaft nicht übersteigen,
- werden in jährlichen Tranchen während eines Zeitraums von höchstens sieben Jahren nach dem Zeitpunkt der Anerkennung ausgezahlt.
Der Wert der Erzeugung wird jedes Jahr berechnet auf der Grundlage
- des tatsächlich vermarkteten Jahresvolumens,
- der durchschnittlich erzielten Erzeugerpreise.
(3) Erzeugerorganisationen, die aus Organisationen hervorgegangen sind, welche die Bedingungen dieser Verordnung bereits weitgehend erfuellen, kommen für Beihilfen im Rahmen dieses Artikels nur in Betracht, wenn sie aus einem Zusammenschluß hervorgegangen sind, durch den sich die Ziele gemäß Artikel 5 besser verwirklichen lassen. In diesem Fall wird die Beihilfe jedoch nur für die Gründungskosten der Erzeugergemeinschaft gewährt (Ausgaben im Zusammenhang mit den Vorbereitungsarbeiten und der Aufstellung der Satzung).
(4) Die Mitgliedstaaten notifizieren der Kommission am Ende jedes Haushaltsjahres in einem Bericht die in diesem Artikel genannten Beihilfen."
(3) Die Verordnung (EG) Nr. 2200/96 des Rates vom 28. Oktober 1996 über die gemeinsame Marktorganisation für Obst und Gemüse(26) wird somit wie folgt geändert:
a) Artikel 15 Absatz 6 erhält folgende Fassung: "(6) In den Gemeinschaftsgebieten, in denen der Organisationsgrad der Erzeuger besonders niedrig ist, können die Mitgliedstaaten auf hinreichend begründeten Antrag ermächtigt werden, den Erzeugerorganisationen eine einzelstaatliche finanzielle Beihilfe zu zahlen, die höchstens der Hälfte der Finanzbeiträge der Erzeuger entspricht. Diese Beihilfe wird dem Betriebsfonds zugefügt.
Bei den Mitgliedstaaten, in denen weniger als 15 % der Obst- und Gemüseproduktion von Erzeugerorganisationen vermarktet wird und deren Obst- und Gemüseproduktion mindestens 15 % der gesamten landwirtschaftlichen Produktion ausmacht, kann die Beihilfe im Sinne von Unterabsatz 1 von der Gemeinschaft auf Antrag des betreffenden Mitgliedstaates teilweise erstattet werden."
b) Artikel 52 erhält folgende Fassung: "Artikel 52
(1) Ausgaben im Zusammenhang mit der Zahlung der gemeinschaftlichen Rücknahmevergütung, der Gemeinschaftsfinanzierung des Betriebsfonds, der in Artikel 17 sowie in den Artikeln 53 bis 55 genannten besonderen Maßnahmen sowie der Kontrollmaßnahmen seitens der Sachverständigen der Mitgliedstaaten, die gemäß Artikel 40 Absatz 1 zur Kommission abgeordnet werden, gelten als Interventionen zur Regulierung der Agrarmärkte im Sinne von Artikel 1 Absatz 2 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1257/1999(27).
(2) Ausgaben im Zusammenhang mit den Beihilfen, die von den Mitgliedstaaten gemäß Artikel 14 sowie Artikel 15 Absatz 6 Unterabsatz 2 gewährt werden, gelten als Interventionen zur Regulierung der Agrarmärkte im Sinne von Artikel 1 Absatz 2 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1257/1999. Sie kommen für eine Kofinanzierung der Gemeinschaft in Betracht.
(3) Die Kommission erläßt die Durchführungsbestimmungen zu Absatz 2 nach dem Verfahren des Artikels 46.
(4) Die Bestimmungen des Titels VI gelten unbeschadet der Anwendung der Verordnung (EWG) Nr. 4045/89 des Rates vom 21. Dezember 1989 über die von den Mitgliedstaaten vorzunehmende Prüfung der Maßnahmen, die Bestandteil des Finanzierungssystems des Europäischen Ausrichtungs- und Garantiefonds für die Landwirtschaft, Abteilung Garantie, sind, und zur Aufhebung der Richtlinie 77/435/EWG(28)."
Artikel 55
(1) Folgende Verordnungen werden aufgehoben:
- Verordnung (EWG) Nr. 4256/88,
- Verordnungen (EG) Nr. 950/97, (EG) Nr. 951/97, (EG) Nr. 952/97 und (EWG) Nr. 867/90,
- Verordnungen (EWG) Nr. 2078/92, (EWG) Nr. 2079/92 und (EWG) Nr. 2080/92,
- Verordnung (EWG) Nr. 1610/89.
(2) Folgende Bestimmungen werden aufgehoben:
- Artikel 21 der Verordnung (EWG) Nr. 3763/91(29),
- Artikel 32 der Verordnung (EWG) Nr. 1600/92(30),
- Artikel 27 der Verordnung (EWG) Nr. 1601/92(31),
- Artikel 13 der Verordnung (EWG) Nr. 2019/93(32).
(3) Die Verordnungen und Bestimmungen, die gemäß den Absätzen 1 und 2 aufgehoben werden, gelten weiterhin für Aktionen, die von der Kommission vor dem 1. Januar 2000 auf der Grundlage dieser Verordnungen genehmigt werden.
(4) Richtlinien des Rates und der Kommission, in denen Verzeichnisse von benachteiligten Gebieten gemäß Artikel 21 Absätze 2 und 3 der Verordnung (EG) Nr. 950/97 festgelegt oder geändert werden, bleiben in Kraft, sofern sie im Rahmen der Programme nicht weiter geändert werden.
Artikel 56
Diese Verordnung tritt am siebten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften in Kraft.
Sie gilt für die Gemeinschaftsbeihilfe ab 1. Januar 2000.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Geschehen zu Brüssel am 17. Mai 1999.