NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 236/2008
ze dne 10. března 2008,
kterým se zastavuje částečný prozatímní přezkum antidumpingového cla z dovozu dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska prováděný podle čl. 11 odst. 3 nařízení (ES) č. 384/96
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) (dále jen „základní nařízení“), a zejména na čl. 11 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
1. Platná opatření
(1)
V současné době je platným opatřením konečné antidumpingové clo uložené nařízením Rady (ES) č. 658/2002 (2).
2. Žádost o přezkum
(2)
Komise obdržela žádost o částečný prozatímní přezkum opatření podle čl. 11 odst. 3 základního nařízení.
(3)
Žádost podali dva ruští vyvážející výrobci ve spojení, kteří náleží společnosti „Acron“ Holding Company, konkrétně OJSC Acron a OJSC Dorogobuzh. Vzhledem k jejich vztahu se s těmito dvěma společnostmi pro účely tohoto šetření nakládá jako s jedním právním subjektem (dále jen „žadatel“). Žádost je omezena na zkoumání dumpingu ve vztahu k žadateli.
(4)
Žadatel uvedl a poskytl přímé důkazy o tom, že se změnily okolnosti, na jejichž základě byla zavedena předmětná opatření, a že jsou tyto změny trvalé povahy. Žadatel dále poskytl přímé důkazy o tom, že srovnání jeho nákladů a jeho vývozních cen dusičnanu amonného při vývozu do Společenství by vedlo ke snížení dumpingu výrazně pod úroveň současných opatření. Pokračující uplatňování opatření na stávající úrovni, která byla založena na dříve stanovené úrovni dumpingu, by již proto nebylo pro vyrovnání účinků dumpingu zapotřebí.
3. Zahájení
(5)
Po konzultaci s poradním výborem Komise rozhodla, že existují dostatečné důkazy pro zahájení částečného prozatímního přezkumu, a dne 19. prosince 2006 zahájila v souladu s čl. 11 odst. 3 základního nařízení zveřejněním oznámení v Úředním věstníku Evropské unie (3) částečný prozatímní přezkum antidumpingových opatření použitelných na dovoz dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska.
(6)
Tento přezkum se svým rozsahem omezoval na dumping s cílem posoudit nutnost pokračování, zrušení nebo změny stávajících opatření ve vztahu k žadateli.
4. Šetření
(7)
Šetření dumpingu se zaměřilo na období od 1. října 2005 do 30. září 2006 (dále jen „období přezkumného šetření“ nebo „OPŠ“).
(8)
Komise oficiálně oznámila zahájení přezkumu žadateli, zástupcům země vývozu a výrobnímu odvětví Společenství. Účastníkům řízení byla poskytnuta možnost písemně předložit své stanovisko a vyžádat si slyšení.
(9)
Všechny zúčastněné strany, které o to požádaly a které prokázaly, že mají konkrétní důvody ke slyšení, byly vyslechnuty.
(10)
Žadateli a prodejním společnostem na ruském domácím trhu, jež jsou s ním ve spojení, byl zaslán dotazník. Žadatel a dvě z prodejních společností, jež jsou s ním ve spojení, odevzdali dotazníky kompletně vyplněné.
(11)
Komise vyhledávala a ověřovala veškeré informace, které považovala za nezbytné ke zjištění dumpingu. V prostorách následujících společností byly provedeny inspekce na místě:
a)
Vyvážející výrobci:
-
OJSC Acron
-
OJSC Dorogobuzh.
b)
Prodejní společnosti ve spojení
-
JSC Rostragronova
-
JSC Kubanagronova.
B. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotčený výrobek
(12)
Přezkoumávaný výrobek je stejný jako v šetřeních uvedených v 1. bodě odůvodnění, tj. pevná hnojiva obsahující více než 80 % hmotnostních dusičnanu amonného pocházející z Ruska (dále jen „dotčený výrobek“), v současné době kódů KN 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 a ex 3105 90 91.
2. Obdobný výrobek
(13)
Jak bylo zjištěno v předchozích šetřeních a v tomto šetření potvrzeno, dotčený výrobek a výrobky vyráběné a prodávané žadatelem na ruském domácím trhu mají stejné základní fyzikální a chemické vlastnosti a v podstatě stejné použití, a proto jsou považovány za obdobné výrobky ve smyslu čl. 1 odst. 4 základního nařízení. Protože tento přezkum byl omezen na zjištění dumpingu, ve vztahu k žadateli, nebyl učiněn žádný závěr ve vztahu k výrobku vyráběnému a prodávanému výrobním odvětvím Společenství na trhu Společenství.
C. VÝSLEDKY ŠETŘENÍ
(14)
V souladu s čl. 11 odst. 3 základního nařízení bylo provedeno šetření, zda došlo ke změně okolností, na jejichž základě bylo stanoveno v současné době platné dumpingové rozpětí, a zda je taková změna trvalé povahy.
1. Běžná hodnota
(15)
Aby bylo možné stanovit běžnou hodnotu, bylo nejprve prověřeno, zda je celkový domácí prodej žadatele reprezentativní v souladu s čl. 2 odst. 2 základního nařízení. Bylo zjištěno, že domácí prodej žadatele je při srovnání s jeho prodejem na vývoz reprezentativní, protože představoval více než 5 % objemu jeho celkového prodeje na vývoz do Společenství.
(16)
Komise poté přezkoumávala, zda lze konstatovat, že se domácí prodej uskutečňuje v rámci běžného obchodního styku v souladu s čl. 2 odst. 4 základního nařízení. Za tím účelem byly přezkoumány výrobní náklady výrobku vyráběného a prodávaného žadatelem na domácím trhu.
(17)
Hlavní surovinou při výrobě dotčeného výrobku je plyn, který představuje významnou část celkových výrobních nákladů. V souladu s čl. 2 odst. 5 základního nařízení bylo zkoumáno, zda záznamy dotčených stran přiměřeně odrážejí náklady spojené s výrobou a prodejem zvažovaného výrobku.
(18)
Na základě údajů zveřejňovaných mezinárodně uznávanými zdroji, které se zaměřují na trhy s energií, bylo zjištěno, že ceny placené žadatelem byly neobvykle nízké. Pro ilustraci, ceny činily jednu pětinu vývozní ceny zemního plynu z Ruska a byly rovněž významně nižší než cena plynu placená výrobci ve Společenství. V tomto ohledu všechny dostupné údaje nasvědčují tomu, že domácí ceny plynu v Rusku byly regulované a výrazně nižší než tržní ceny zemního plynu na neregulovaných trzích.
(19)
Protože ceny zemního plynu nebyly v záznamech žadatele přiměřeně podchyceny, musely být příslušným způsobem upraveny. Z důvodu neexistence nezkreslených cen plynu vztahujících se na ruský domácí trh a v souladu s čl. 2 odst. 5 základního nařízení bylo nutno ceny plynu stanovit na „jiném přiměřeném základě, včetně informací z jiných reprezentativních trhů“. Upravená cena byla založena na průměrné ceně ruského plynu při prodeji na vývoz na německo-české hranici (Waidhaus) bez nákladů na přepravu a upravena tak, aby odrážela místní náklady na distribuci. Waidhaus, hlavní centrum prodeje ruského plynu do EU, která je největším trhem pro ruský plyn a má ceny přiměřeně odrážející náklady, lze považovat za reprezentativní trh.
(20)
Žadatel po zveřejnění namítl, že jakákoli úprava cen plynu, kterou platí na domácím trhu, je neoprávněná, protože účetní záznamy společnosti plně odrážejí náklady související s činností výroby a prodeje obdobného výrobku v zemi původu.
(21)
Avšak při přezkoumávání výrobních nákladů obdobného výrobku podle čl. 2 odst. 5 základního nařízení je třeba určit, zda náklady, které jsou zaneseny do účetnictví společnosti, přiměřeně odrážejí náklady související s výrobou a prodejem výrobku, který je předmětem šetření. Z důvodů uvedených výše v 18. bodě odůvodnění bylo v tomto případě zjištěno, že nikoli. Žadatel neřešil zjevný podstatný rozdíl mezi cenou plynu placenou na ruském domácím trhu a cenou zemního plynu vyváženého z Ruska na jedné straně a cenou, kterou platí výrobci ve Společenství na straně druhé. Stejně tak se nezabýval skutečností, že domácí ceny zemního plynu jsou v Rusku regulované a nelze předpokládat, že přiměřeně odrážejí cenu, která by byla běžně účtována na trhu s nezkreslenými cenami. Žadatel rovněž nevysvětlil, proč by navzdory důvodům uvedeným v 18. bodě odůvodnění měla být cena plynu použitého při výrobě obdobného výrobku prodávaného na domácím trhu v jeho záznamech přiměřeně odražena. Tato námitka musela být tudíž zamítnuta.
(22)
Žadatel dále namítl, že provedením úpravy ceny plynu byla de facto uplatněna metoda určení běžné hodnoty, jakou základní nařízení nepředpokládá. Proto nahrazením nákladů na plyn na domácím trhu náklady vypočtenými podle popisu uvedeného výše v 19. bodě odůvodnění a z důvodu, že tyto náklady představují hlavní část celkových nákladů obdobných výrobků, a proto také i početně zjištěné běžné hodnoty, by běžná hodnota byla ve skutečnosti určena na základě údajů z třetího „reprezentativního“ trhu. V tomto ohledu žadatel argumentoval tím, že pro země s tržním hospodářstvím však základní nařízení předpokládá pouze následující metodiky pro určení běžné hodnoty:
i)
podle ceny obdobného výrobku na domácím trhu v běžném obchodním styku, anebo v případě, že prodej není realizován v běžném obchodním styku,
ii)
podle výrobních nákladů v zemi původu s připočtením přiměřené částky na prodejní, správní a režijní náklady („PSR“) a na zisky nebo
iii)
podle reprezentativních cen platných při vývozu obdobných výrobků do vhodné třetí země. Žadatel konstatoval, že z tohoto důvodu by běžná hodnota neměla vycházet z údajů ze třetího reprezentativního trhu.
(23)
V tomto ohledu, jak je rovněž uvedeno níže ve 45. až 48. bodě odůvodnění, je nutno předeslat, že běžná hodnota byla zjištěna v souladu s metodami popsanými v čl. 2 odst. 1 až 6 základního nařízení. Nicméně, aby bylo možné zjistit, zda prodeje na domácím trhu byly provedeny v běžném obchodním styku, pokud jde o cenu, tj. zda byly ziskové, musí se nejprve určit, zda náklady žadatele byly spolehlivým základem ve smyslu čl. 2 odst. 5 základního nařízení. Až po spolehlivém zjištění nákladů lze zvolit, kterou metodu pro určení obvyklé hodnoty použít. Proto je nesprávné tvrdit, že spolehlivé určení nákladů v souladu s čl. 2 odst. 5 základního nařízení představovalo použití nové metody pro určení běžné hodnoty.
(24)
Žadatel navíc namítal, že při úpravě nákladů v souladu s čl. 2 odst. 5 základního nařízení nemůže úroveň upravených nákladů překročit úroveň příslušných nákladů ve vyvážející zemi. Jinak by byla metoda použitá při úpravě nákladů v rozporu s čl. 2 odst. 3 základního nařízení, kde je stanoveno, že běžná hodnota obdobného výrobku se vypočítává na základě výrobních nákladů v zemi původu.
(25)
Úprava nákladů byla provedena v souladu s čl. 2 odst. 5 základního nařízení. Ustanovení čl. 2 odst. 5 základního nařízení neodkazují na „výrobní náklady v zemi původu“, ale výslovně opravňují orgány k použití výrobních nákladů „z jiného reprezentativního trhu“ v zemích jiných, než je země původu. Tento argument žadatele musel být proto zamítnut.
(26)
Kromě toho ani zjištění uvedená výše v 18. a 19. bodě odůvodnění nejsou v rozporu s článkem 1 základního nařízení, jak namítá žadatel. Článek 1 základního nařízení sice uvádí, že běžná hodnota by měla být stanovena podle údajů z vyvážející země, avšak základní nařízení také jasně stanoví, že toto pravidlo podléhá určitým výjimkám.
(27)
Tyto argumenty žadatele proto musely být zamítnuty.
(28)
Žadatel dále namítl, že pokud má být provedena úprava ceny zemního plynu na domácím trhu, je třeba, aby taková úprava vycházela buď
i)
z neregulovaných cen plynu v Rusku nebo
ii)
z průměrné vývozní ceny ruského zemního plynu do pobaltských zemí, nebo
iii)
na základě skutečných nákladů na výrobu zemního plynu v Rusku s připočtením přiměřeného ziskového rozpětí.
(29)
Za prvé, pouze skutečnost, že Komise mohla vybrat jiný základ, nečiní volbu centra Waidhaus nepřiměřenou. Hlavním kritériem pro výběr základu, z něhož bude odvozena cena plynu, je, aby přiměřeně odrážel běžně účtovanou cenu na trzích s nezkreslenými cenami. Tato podmínka je v případě cen ve Waidhausu bezesporu splněna. Za druhé, skutečnost, že objem plynu prodávaného za neregulované ceny na domácím trhu byl v průběhu OPŠ jen malý a že takové ceny byly podstatně blíže regulované domácí ceně než volně určované ceně vývozní, jasně naznačuje, že tyto neregulované ceny byly převažujícími regulovanými cenami zkresleny. Proto nebylo možné neregulované domácí ceny použít. Bylo také usouzeno, že ruské ceny pro vývoz plynu do pobaltských států nebyly dostatečně reprezentativní z důvodu relativně malých objemů vývozu do těchto zemí. Navíc nebyly dostupné potřebné údaje o přepravních a distribučních nákladech, a proto nemohly být spolehlivě stanoveny ceny pro vývoz do pobaltských států. Přes centrum Waidhaus je ovšem vyvážen zdaleka největší objem plynu, a proto představuje vhodný základ pro úpravu. Žadatel neposkytl žádný důkaz ohledně existence jiných reprezentativních trhů, než je centrum Waidhaus, kde by ceny přiměřeně odrážely cenu běžně účtovanou na trzích s nezkreslenými cenami. V důsledku toho byly tyto argumenty zamítnuty.
(30)
V této souvislosti žadatel rovněž namítal, že přibližně 50 % zemního plynu, který spotřeboval při výrobě hnojiv, zakoupil na neregulovaném trhu v Rusku. Žadatel uvedl, že by proto bylo diskriminací upravovat jeho náklady na plyn, když se takové úpravy neprovádějí u jiných vývozců s vyšší úrovní nákladů, podobnou úrovni žadatele. Je třeba poznamenat, že podle ověřené odpovědi v dotazníku byly žadatelovy nákupy zemního plynu na neregulovaném trhu v Rusku během OPŠ pouze zanedbatelné. Tato námitka musela být tudíž zamítnuta.
(31)
Pokud jde o třetí možnost uvedenou výše v 28. bodě odůvodnění, podbodu iii), tj. vzít za základ úpravy skutečné náklady na výrobu zemního plynu v Rusku, je za prvé třeba poznamenat, že takovou možnost, jak ji žadatel uvádí, čl. 2 odst. 5 základního nařízení výslovně nepředpokládá. Dále, jak je uvedeno v 29. bodě odůvodnění, hlavním kritériem pro výběr základu, z něhož bude odvozena cena zemního plynu, je, aby přiměřeně odrážel cenu běžně účtovanou na trzích s nezkreslenými cenami. V té souvislosti proto není směrodatné, zda cena za zemní plyn účtovaná dodavatelem zákazníkům přináší zisk. Tento argument musel být tudíž zamítnut.
(32)
Žadatel dále namítal, že ceny zemního plynu na domácím trhu v Rusku regulované státem se neustále zvyšují a dosahují úrovní pokrývajících náklady na výrobu plynu. Proto cenu na domácím trhu nelze považovat za nekonkurenční a nepřiměřeně nízkou.
(33)
Tento argument není odůvodněný, protože správným kritériem pro výběr reprezentativního trhu není to, zda jsou ceny ziskové, ale to, zda přiměřeně odrážejí cenu běžně účtovanou na trzích s nezkreslenými cenami, jak je vysvětleno výše ve 29. bodě odůvodnění. V případě cen regulovaných státem tomu tak není. Tento argument je navíc v rozporu s veřejnými prohlášeními ruského dodavatele plynu (jak potvrzuje jeho zveřejněná ověřená roční uzávěrka) o tom, že ceny plynu na ruském domácím trhu nepokrývají výrobní, přepravní a prodejní náklady. Proto byl tento argument zamítnut.
(34)
Pokud jde o vlastní metodu výpočtu ceny plynu ve Waidhausu, žadatel namítl, že ruské vývozní clo, jež se platí u všech vývozů, by mělo být od ceny ve Waidhausu odečteno, protože vývozní clo nevzniká na domácím trhu.
(35)
Je pravdou, že tržní cena v centru Waidhaus, které bylo považováno za reprezentativní trh ve smyslu čl. 2 odst. 5 základního nařízení, je cenou po uplatnění vývozních daní, a nikoli cenou bez těchto daní. Z hlediska kupujícího je směrodatná cena, kterou musí zaplatit v centru Waidhaus, a v tomto ohledu není směrodatné, jaké procento ceny tvoří vývozní daň a jaké procento je zaplaceno dodavateli plynu. Dodavatel plynu na druhou stranu bude vždy usilovat o maximalizaci své ceny a proto bude účtovat co nejvyšší cenu, kterou jsou jeho zákazníci ochotni zaplatit. Vzhledem k tomu, že tato cena je vždy poměrně vysoko nad výrobními náklady a umožňuje dodavateli plynu dosáhnout značných zisků, jeho cenové nastavení není primárně ovlivněno výší vývozní daně, ale tím, jakou cenu jsou jeho zákazníci ochotni zaplatit. Proto se dospělo k závěru, že nezkreslenou cenou určenou trhem je cena zahrnující vývozní daň a nikoli cena bez vývozní daně. Proto byly argumenty žadatele v tomto ohledu zamítnuty.
(36)
Žadatel dále namítl, že cena v centru Waidhaus by měla být upravena na základě jakosti, dostupnosti, prodejnosti, přepravy a dalších prodejních podmínek, které se liší v případě vývozu zemního plynu a jeho prodeje na domácím trhu. Za prvé je třeba poznamenat, že cena v centru Waidhaus byla upravena o rozdíly v nákladech na přepravu mezi vývozem a domácím trhem a že námitka žadatele je v tomto ohledu neoprávněná a musí být zamítnuta. Pokud jde o ostatní položky, žadatel neposkytl žádné další informace ani žádné další důkazy. Zejména žadatel neposkytl vysvětlení ani další informace o tom, že existují rozdíly v jakosti, dostupnosti, prodejnosti a dalších prodejních podmínkách, které by opravňovaly k dalším úpravám, ani se žadatel tyto údajné rozdíly nepokoušel kvantifikovat.
(37)
V této souvislosti žadatel dále argumentoval, že u ceny ve středisku Waidhaus nebyly provedeny žádné úpravy zohledňující přirozené poměrné výhody. V tomto ohledu bylo namítnuto, že protože zemní plyn je v Rusku na rozdíl od Společenství široce dostupný, jsou ceny v Rusku přirozeně nižší než ceny vyváženého plynu. Dále bylo uvedeno, že vývozní kapacita je omezena limity stávajícího systému pro přepravu plynu, které zvyšují ceny vývozu z Ruska. Žadatel rovněž namítal, že „abnormálně vysoké zisky“ ruského dodavatele plynu na vývozním trhu by měly být z použité ceny ve Waidhausu odečteny.
(38)
Jak bylo uvedeno v 29. bodě odůvodnění výše, hlavním kritériem pro výběr cen podle střediska Waidhaus coby základu pro stanovení cen plynu je, že přiměřeně odrážejí cenu běžně účtovanou na trzích s nezkreslenými cenami. Tržní podmínky převažující na domácím trhu nejsou v této souvislosti směrodatné. Tyto argumenty proto musely být zamítnuty.
(39)
Žadatel rovněž namítl, že k upravené ceně plynu byly připočítány ještě přirážky místních distributorů a že zisky distributorů již byly zahrnuty do ceny ve Waidhausu. V tomto ohledu žadatel tvrdil, že místními distributory v Rusku byly výhradně dceřiné společnosti dodavatele plynu a připočtení zisku těchto distributorů tak může představovat dvojí započtení.
(40)
Za prvé, je třeba poznamenat, že přirážky místních distributorů neobsahují pouze ziskové rozpětí těchto společností, ale i jejich náklady mezi nákupem a opětovným prodejem zemního plynu.
(41)
Za druhé, tento argument již nelze dostatečně ověřit. To vyplývá ze skutečnosti, že dodavatel plynu v Rusku a jeho přidružené společnosti nebyly předmětem současného šetření, a tudíž nebyly k dispozici dostatečné informace o organizaci a o struktuře jeho nákladů. Je třeba také poznamenat, že situace v Rusku v tomto ohledu není, mimo jiné z důvodu úzkého propojení mezi dodavatelem plynu a ruskou vládou, natolik transparentní, aby umožňovala dostatečný přístup k nezbytným důkazům.
(42)
Žadatel, který nese důkazní břemeno, navíc neposkytl žádné další údaje nebo důkazy, kterými by doložil, zda vůbec a do jaké míry byly distribuční náklady zahrnuty do ceny v centru Waidhaus. Jelikož však domácí zákazníci nakupovali plyn od místních dodavatelů, bylo nutno předpokládat, že platili místní distribuční náklady, které jako takové nejsou zahrnuty v neupravené ceně v centru Waidhaus. Proto muselo být v této fázi řízení konstatováno, že tato úprava byla oprávněná, a v důsledku toho byl tento argument zamítnut.
(43)
Orgány Společenství však také uznaly, že dopad této konkrétní úpravy na početní stanovení dumpingového rozpětí může být značný. Proto bylo vzhledem ke zvláštní situaci popsané výše ve 41. bodě odůvodnění stanoveno, že dodá-li žadatel dostatečné a ověřitelné důkazy, Komise může v tomto ohledu zvážit opětovné otevření šetření.
(44)
Žadatel rovněž uvedl, že domácí ceny zemního plynu v Německu nejsou konkurenční. Je třeba poznamenat, že probíhající šetření německých orgánů na ochranu hospodářské soutěže se týkají cen, za které hlavní němečtí distributoři zemního plynu prodávají plyn na domácím trhu, a proto vůbec nijak nesouvisí s cenou, za kterou se ruský vyvezený plyn prodává ve Waidhausu.
(45)
Po provedení výše popsané úpravy výrobní ceny nebyly žádné domácí prodeje uskutečněny v rámci běžného obchodního styku podle čl. 2 odst. 4 základního nařízení.
(46)
Proto bylo usouzeno, že domácí ceny neposkytují vhodný základ pro stanovení běžné hodnoty, a proto musela být použita jiná metoda. V souladu s čl. 2 odst. 3 a 6 základního nařízení byla běžná cena početně určena přičtením přiměřených nákladů PSR a přiměřeného zisku k výrobním nákladům vývozce dotčeného výrobku, v případě potřeby upraveným způsobem uvedeným výše v 19. bodě odůvodnění.
(47)
Náklady PSR a zisk nebylo možno stanovit na základě čl. 2 odst. 6 základního nařízení, protože žadatel neměl v běžném obchodním styku reprezentativní prodej dotčeného výrobku na domácím trhu. Ustanovení čl. 2 odst. 6 písm. a) základního nařízení nebylo možno použít, neboť předmětem šetření je pouze jeden žadatel. Rovněž nebylo možno uplatnit čl. 2 odst. 6 písm. b), protože by výrobní náklady žadatele na výrobky patřící do stejné obecné skupiny zboží musely být rovněž upraveny o náklady na plyn z důvodů uvedených v 18. bodě odůvodnění výše. PSR náklady a zisk proto byly stanoveny podle čl. 2 odst. 6 písm. c) základního nařízení.
(48)
V souladu s čl. 2 odst. 6 písm. c) základního nařízení byly náklady PSR stanoveny přiměřenou metodou. Severoamerický trh se vyznačuje významným objemem domácího prodeje a vysokou úrovní konkurence ze strany domácích i zahraničních společností. V tomto ohledu bylo přihlédnuto k veřejně dostupným informacím o předních společnostech podnikajících v oblasti hnojiv. Bylo zjištěno, že nejlépe by účelu šetření posloužily odpovídající údaje severoamerických výrobců (z USA a Kanady) vzhledem k široké dostupnosti spolehlivých a úplných veřejně dostupných finančních informací společností kótovaných na burze v této části světa. Náklady PSR a zisk byly proto stanoveny na základě váženého průměru nákladů PSR a zisku tří severoamerických výrobců, kteří patří mezi největší společnosti v odvětví dusíkatých hnojiv, s ohledem na jejich domácí prodeje výrobků stejné obecné kategorie (dusíkatá hnojiva). Tito tři výrobci byli považováni za reprezentativní společnosti podnikající v oblasti dusíkatých hnojiv, a jejich náklady PSR a zisk tudíž za reprezentativní pro náklady PSR a zisk společností úspěšně podnikajících v tomto odvětví. Je třeba uvést, že nic nenasvědčovalo tomu, že takto stanovené ziskové rozpětí bude vyšší než zisk běžně dosahovaný ostatními ruskými výrobci z prodeje výrobků stejné obecné skupiny na domácím trhu.
(49)
Výrobní odvětví Společenství vůči výše uvedenému přístupu vzneslo námitku týkající se stanovení nákladů PSR a uvedlo, že by měly být použity vlastní náklady PSR žadatele. Ustanovení čl. 2 odst. 6 základního nařízení však určí, že výši nákladů PSR je možné odvodit ze skutečných údajů týkajících se výroby a prodeje dotčeného vyvážejícího výrobce, když byly tyto prodeje uskutečněny v rámci běžného obchodního styku. Jak bylo popsáno ve 45. a 46. bodě odůvodnění, v tomto případě tomu tak nebylo, a proto musí být tento argument zamítnut.
2. Vývozní cena
(50)
V souladu s čl. 2 odst. 8 základního nařízení byla vývozní cena stanovena na základě ceny skutečně zaplacené či splatné za dotčený výrobek při prodeji na vývoz do Společenství.
3. Srovnání
(51)
Běžná hodnota a vývozní cena byly srovnány na základě ceny ze závodu. Pro účely zajištění spravedlivého srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny bylo formou úprav řádně přihlédnuto k rozdílům ovlivňujícím ceny a srovnatelnost cen podle čl. 2 odst. 10 základního nařízení. V případech, kde to bylo oprávněné, přesné a podložené ověřenými důkazy, byly provedeny úpravy o rozdíly v nákladech na přepravu, kreditní položky, balení a bankovní poplatky.
4. Dumpingové rozpětí
(52)
V souladu s čl. 2 odst. 11 a 12 základního nařízení bylo dumpingové rozpětí stanoveno na základě srovnání váženého průměru běžné hodnoty s váženým průměrem vývozní ceny.
(53)
Šetření ukázalo, že v průběhu OPŠ k dumpingu docházelo. Dumpingové rozpětí vyjádřené jako procento z ceny CIF na hranice Společenství před proclením je 42,06 %.
5. Trvalá povaha okolností existujících během OŠ
(54)
V souladu s čl. 11 odst. 3 základního nařízení byla provedena analýza s cílem určit, zda změnu okolností, pokud jde o dumping, lze považovat za trvalou.
(55)
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že běžná hodnota v původním šetření byla stanovena na základě ziskových prodejních cen na domácím trhu USA, neboť Rusko v té době nemělo tržní hospodářství. V souvislosti se stávajícím přezkumným šetřením je Rusko považováno za zemi s tržním hospodářstvím, a běžná hodnota byla proto stanovena na základě vlastních výrobních nákladů žadatele, které byly v případě potřeby upraveny. Nepodařilo se zjistit nic, co by naznačovalo, že běžnou hodnotu stanovenou v průběhu stávajícího přezkumu nelze považovat za trvalou.
(56)
Nebyly nalezeny žádné důkazy o tom, že prodej na vývoz nebude pokračovat na současné cenové úrovni.
(57)
Na základě toho lze soudit, že změnu okolností týkajících se dumpingu ve vztahu k původnímu šetření (vycházíme-li nyní ze srovnání běžné hodnoty a vývozních cen žadatele) lze považovat za trvalou.
D. ZASTAVENÍ PŘEZKUMU
(58)
Jelikož v původním šetření bylo clo uloženo jako specifická částka za tunu, měla by být tato forma zachována i ve stávajícím šetření. Clo vypočítané na základě v současné době platného dumpingového rozpětí by činilo 48,09 EUR/t.
(59)
Připomíná se, že jak popisuje 94. bod odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 658/2002, při ukládání konečných opatření v roce 2002 bylo pro stanovení výše konečného cla, které má být zavedeno, na základě pravidla nižšího cla použito rozpětí škod. Ustanovení čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 658/2002 určí, že v současné době platná výše cla závisí na konkrétním typu výrobku a může nabýt hodnoty od 41,42 EUR/t do 47,07 EUR/t.
(60)
Protože clo stanovené na základě v současné době platného dumpingového rozpětí je vyšší než platné clo, měl by být přezkum zastaven beze změny úrovně cla platného pro žadatele, které by mělo být zachováno na úrovni konečného antidumpingového cla stanovené v původním šetření.
E. ZÁVAZEK
(61)
Žadatel vyjádřil zájem nabídnout závazek, avšak ve lhůtě stanovené v čl. 8 odst. 2 základního nařízení žádnou dostatečně podloženou nabídku závazku nepředložil. V důsledku této skutečnosti nemohla Komise žádnou nabídku závazku přijmout. Má se však za to, že z důvodu složitosti některých problémů, konkrétně
1)
nestálosti ceny dotčeného výrobku, která by vyžadovala určitý způsob indexace minimálních cen, přičemž uvedená nestálost není dostatečně objasněna hlavní nákladovou položkou, a
2)
zvláštní situace na trhu s dotčeným výrobkem (kromě jiného kvůli omezeným dovozům vývozce, který je předmětem tohoto přezkumu),
je třeba dále zvážit, zda je závazek kombinující indexovanou minimální cenu a množstevní strop vůbec možný.
(62)
Jak bylo uvedeno výše, vzhledem k této složitosti se žadateli během zákonné lhůty nepodařilo zformulovat přijatelnou nabídku závazku. S ohledem na výše uvedené se Rada domnívá, že by žadateli mělo být výjimečně povoleno dokončit svoji nabídku závazku i po uplynutí výše uvedené lhůty, ovšem ve lhůtě 10 kalendářních dnů od data vstupu v platnost tohoto nařízení.
F. POSKYTOVÁNÍ INFORMACÍ
(63)
Zúčastněným stranám byly sděleny podstatné skutečnosti a úvahy, na jejichž základě se doporučuje zastavit tento přezkum a zachovat stávající antidumpingové clo na dovoz dotčeného výrobku vyráběného žadatelem. Všechny strany dostaly příležitost se vyjádřit. Všechna jejich vyjádření, která byla odůvodněná a podložená důkazy, byla zohledněna,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek
Částečný prozatímní přezkum antidumpingových opatření zaměřených na dovoz pevných hnojiv obsahujících více než 80 % hmotnostních dusičnanu amonného kódů KN 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 a ex 3105 90 91 pocházejících z Ruska, který byl zahájen na základě čl. 11 odst. 3 nařízení (ES) č. 384/96 se tímto zastavuje beze změny platných antidumpingových opatření.
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 10. března 2008.
VERORDNUNG (EG) Nr. 236/2008 DES RATES
vom 10. März 2008
zur Einstellung der gemäß Artikel 11 Absatz 3 der Verordnung (EG) Nr. 384/96 durchgeführten teilweisen Interimsüberprüfung des Antidumpingzolls auf die Einfuhren von Ammoniumnitrat mit Ursprung in Russland
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft,
gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 384/96 des Rates vom 22. Dezember 1995 über den Schutz gegen gedumpte Einfuhren aus nicht zur Europäischen Gemeinschaft gehörenden Ländern (1) („Grundverordnung“), insbesondere auf Artikel 11 Absatz 3,
auf Vorschlag der Kommission nach Anhörung des Beratenden Ausschusses,
in Erwägung nachstehender Gründe:
A. VERFAHREN
1. Geltende Maßnahmen
(1)
Bei den derzeit geltenden Maßnahmen handelt es sich um einen endgültigen Antidumpingzoll, der mit der Verordnung (EG) Nr. 658/2002 des Rates (2), auf die Einfuhren von Ammoniumnitrat mit Ursprung in Russland eingeführt wurde.
2. Überprüfungsantrag
(2)
Die Kommission erhielt einen Antrag auf eine teilweise Interimsüberprüfung nach Artikel 11 Absatz 3 der Grundverordnung.
(3)
Der Antrag wurde von OJSC Acron und OJSC Dorogobuzh gestellt, zwei verbundenen ausführenden Herstellern in Russland, die der Holdinggesellschaft „Acron“ angehören. Aufgrund ihrer Verbundenheit werden diese beiden Unternehmen für die Zwecke dieser Untersuchung als eine Rechtsperson behandelt („Antragsteller“). Der Antrag beschränkt sich auf die Untersuchung der Frage, inwieweit die Ausfuhren des Antragstellers gedumpt sind.
(4)
Der Antragsteller behauptete und legte hinreichende Anscheinsbeweise dafür vor, dass sich die Umstände, auf deren Grundlage die Maßnahmen eingeführt wurden, dauerhaft verändert hätten. Er legte Anscheinsbeweise dafür vor, dass ein Vergleich seiner eigenen Kosten für Ammoniumnitrat mit seinen Ausfuhrpreisen in die Gemeinschaft eine Dumpingspanne erheblich unter den derzeit geltenden Maßnahmen ergeben würde. Damit wäre eine Aufrechterhaltung der Maßnahmen in ihrer jetzigen Höhe, die sich auf die zuvor ermittelte Dumpingspanne stützen, zum Ausgleich des Dumpings nicht länger erforderlich.
3. Einleitung
(5)
Die Kommission kam nach Anhörung des Beratenden Ausschusses zu dem Schluss, dass genügend Beweise vorlagen, um die Einleitung einer teilweisen Interimsüberprüfung zu rechtfertigen, und leitete am 19. Dezember 2006 mit einer im Amtsblatt der Europäischen Union veröffentlichten Bekanntmachung (3) gemäß Artikel 11 Absatz 3 der Grundverordnung eine teilweise Interimsüberprüfung der für die Einfuhren von Ammoniumnitrat mit Ursprung in Russland geltenden Antidumpingmaßnahmen ein.
(6)
Die Überprüfung war auf die Untersuchung des Dumpings beschränkt und sollte zeigen, ob die für den Antragsteller geltenden Maßnahmen aufrechterhalten, aufgehoben oder geändert werden müssen.
4. Untersuchung
(7)
Die Dumpinguntersuchung betraf den Zeitraum vom 1. Oktober 2005 bis zum 30. September 2006 („Untersuchungszeitraum der Überprüfung“ oder „UZÜ“).
(8)
Die Kommission unterrichtete den Antragsteller und die Vertreter des Ausfuhrlandes sowie den Wirtschaftszweig der Gemeinschaft offiziell über die Einleitung der Überprüfung. Sie gab den interessierten Parteien Gelegenheit, ihren Standpunkt schriftlich darzulegen und eine Anhörung zu beantragen.
(9)
Alle interessierten Parteien, die einen entsprechenden Antrag stellten und nachwiesen, dass besondere Gründe für ihre Anhörung sprachen, wurden gehört.
(10)
Dem Antragsteller und seinen verbundenen Vertriebsunternehmen auf dem russischen Inlandsmarkt wurde ein Fragebogen zugesandt. Der Antragsteller sowie zwei der verbundenen Vertriebsunternehmen sandten einen vollständig ausgefüllten Fragebogen zurück.
(11)
Die Kommission holte alle für die Dumpingermittlung als notwendig erachteten Informationen ein und prüfte sie. In den Betrieben folgender Unternehmen wurden Kontrollbesuche durchgeführt:
a)
Ausführende Hersteller:
-
OJSC Acron
-
OJSC Dorogobuzh
b)
Verbundene Vertriebsunternehmen
-
JSC Rostragronova
-
JSC Kubanagronova
B. BETROFFENE WARE UND GLEICHARTIGE WARE
1. Betroffene Ware
(12)
Gegenstand der Überprüfung ist dieselbe Ware wie in den unter Randnummer 1 aufgeführten Untersuchungen, d. h. feste Stickstoffdünger mit einem Ammoniumnitratgehalt von mehr als 80 GHT mit Ursprung in Russland („betroffene Ware“), die derzeit unter den KN-Codes 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 und ex 3105 90 91 eingereiht werden.
2. Gleichartige Ware
(13)
Wie in den vorausgegangenen Untersuchungen festgestellt und in dieser Untersuchung bestätigt, weisen die betroffene Ware und die vom Antragsteller hergestellten und auf dem russischen Inlandsmarkt verkauften Waren dieselben grundlegenden materiellen und chemischen Eigenschaften auf und werden im Wesentlichen denselben Verwendungen zugeführt, so dass sie als gleichartige Waren im Sinne des Artikels 1 Absatz 4 der Grundverordnung anzusehen sind. Da diese Überprüfung auf die Untersuchung der Frage beschränkt war, inwieweit die Ausfuhren des Antragstellers gedumpt sind, wurden keine Schlussfolgerungen hinsichtlich der vom Wirtschaftszweig der Gemeinschaft hergestellten und auf dem Gemeinschaftsmarkt verkauften Ware gezogen.
C. UNTERSUCHUNGSERGEBNISSE
(14)
Gemäß Artikel 11 Absatz 3 der Grundverordnung wurde untersucht, ob sich die Umstände, auf deren Grundlage die geltende Dumpingspanne ermittelt wurde, verändert haben und ob diese Veränderung von Dauer war.
1. Normalwert
(15)
Zur Ermittlung des Normalwerts wurde zunächst geprüft, ob der Gesamtumfang der Inlandsverkäufe des Antragstellers repräsentativ im Sinne des Artikels 2 Absatz 2 der Grundverordnung war. Die Inlandsverkäufe des Antragstellers erwiesen sich im Vergleich zu seinen Ausfuhrverkäufen als repräsentativ, da sie mehr als 5 % seiner zur Ausfuhr in die Gemeinschaft verkauften Menge entsprachen.
(16)
Anschließend prüfte die Kommission, ob die Inlandsverkäufe als Geschäfte im normalen Handelsverkehr im Sinne des Artikels 2 Absatz 4 der Grundverordnung angesehen werden konnten. Zu diesem Zweck wurden die Produktionskosten der vom Antragsteller hergestellten und auf dem Inlandsmarkt verkauften Ware geprüft.
(17)
Gas ist ein wichtiger Rohstoff bei der Herstellung der betroffenen Ware, auf den ein erheblicher Anteil der Produktionskosten entfällt. Gemäß Artikel 2 Absatz 5 der Grundverordnung wurde geprüft, ob die Aufzeichnungen der betroffenen Parteien die mit der Produktion und dem Verkauf der betroffenen Ware verbundenen Kosten in angemessener Weise widerspiegeln.
(18)
Anhand der Daten international anerkannter und auf Energiemärkte spezialisierter Quellen wurde festgestellt, dass die vom Antragsteller gezahlten Preise ungewöhnlich niedrig waren. So betrugen sie ein Fünftel des Ausfuhrpreises für russisches Erdgas und lagen auch erheblich unter dem von den Gemeinschaftsherstellern gezahlten Preis. Alle verfügbaren Informationen deuten darauf hin, dass die russischen Inlandsgaspreise reguliert waren und weit unter den Marktpreisen lagen, die auf nicht regulierten Märkten für Erdgas gezahlt wurden.
(19)
Da die Gaskosten in den Büchern des Antragstellers nicht angemessen widergespiegelt waren, mussten sie entsprechend berichtigt werden. Für den russischen Inlandsmarkt waren keine unverzerrten Gaspreise verfügbar, daher mussten die Gaspreise gemäß Artikel 2 Absatz 5 der Grundverordnung „auf einer anderen angemessenen Grundlage einschließlich Informationen aus anderen repräsentativen Märkten“ ermittelt werden. Zur Preisberichtigung wurde der Durchschnittspreis für russisches Gas bei der Ausfuhr an der deutsch/tschechischen Grenze (Grenzübergang Waidhaus), abzüglich Transportkosten und berichtigt um die örtlichen Vertriebskosten, herangezogen. Waidhaus ist der Hauptumschlagplatz für russische Gaslieferungen in die EU, die der größte Abnehmer für russisches Erdgas ist und in der die Preise die Kosten angemessen widerspiegeln; daher kann dieser Markt als repräsentativ angesehen werden.
(20)
Nach Unterrichtung über die Ergebnisse der Untersuchung machte der Antragsteller geltend, eine Berichtigung des von ihm auf dem Inlandsmarkt gezahlten Gaspreises sei nicht gerechtfertigt, da die in seinen Büchern aufgeführten Kosten die mit der Produktion und dem Verkauf der gleichartigen Ware im Ursprungsland verbundenen Kosten in vollem Umfang widerspiegelten.
(21)
Nun muss bei der Überprüfung der Produktionskosten der gleichartigen Ware gemäß Artikel 2 Absatz 5 der Grundverordnung jedoch festgestellt werden, ob die in den Büchern des Unternehmens aufgeführten Kosten die mit der Produktion und dem Verkauf der betroffenen Ware verbundenen Kosten in angemessener Weise widerspiegeln. Die unter Randnummer 18 erläuterten Gründe führten zu dem Schluss, dass dies nicht der Fall war. Der Antragsteller ging nicht auf den offensichtlich bedeutenden Unterschied zwischen dem auf dem russischen Inlandsmarkt gezahlten Gaspreis und dem Ausfuhrpreis für russisches Erdgas einerseits und dem von den Gemeinschaftsherstellern gezahlten Preis andererseits ein. Außerdem berücksichtigte er nicht die Tatsache, dass die Inlandspreise für Erdgas in Russland reguliert und somit nicht als das Ergebnis des freien Spiels der Marktkräfte angesehen werden konnten. Schließlich konnte er nicht erklären, weshalb ungeachtet der unter Randnummer 18 genannten Gründe die Kosten für das zur Herstellung der auf dem Inlandsmarkt verkauften gleichartigen Ware benötigte Gas in seinen Büchern in angemessener Weise widergespiegelt sein sollten. Das Vorbringen musste daher zurückgewiesen werden.
(22)
Der Antragsteller machte ferner geltend, durch die Vornahme einer Gaspreisberichtigung sei de facto eine in der Grundverordnung nicht vorgesehene Methode zur Ermittlung des Normalwertes angewandt worden. Indem die Gaskosten auf dem Inlandsmarkt durch die unter Randnummer 19 erläuterten Kosten ersetzt worden seien, und aufgrund der Tatsache, dass diese Kosten einen Großteil der Gesamtkosten der gleichartigen Ware und somit auch des rechnerisch ermittelten Normalwertes ausmachten, sei der Normalwert de facto anhand von Daten aus einem „repräsentativen“ Drittmarkt bestimmt worden. Die Grundverordnung hingegen sehe für Marktwirtschaftsländer nur die folgenden Methoden zur Ermittlung des Normalwertes vor:
i)
anhand des Inlandspreises der gleichartigen Ware im normalen Handelsverkehr bzw., wenn die Ware nicht im normalen Handelsverkehr verkauft wird,
ii)
anhand der Herstellkosten im Ursprungsland (zuzüglich eines angemessenen Betrags für Vertriebs-, Verwaltungs- und Gemeinkosten (VVG) sowie Gewinne), oder
iii)
anhand repräsentativer Preise bei der Ausfuhr der gleichartigen Ware in ein geeignetes Drittland. Der Antragsteller zog den Schluss, dass der Normalwert demzufolge nicht auf der Grundlage von Daten aus einem repräsentativen Drittmarkt ermittelt werden sollte.
(23)
Wie auch unter den Randnummern 45 bis 48 dargelegt, ist in diesem Zusammenhang zunächst darauf hinzuweisen, dass der Normalwert nach den in Artikel 2 Absätze 1 bis 6 der Grundverordnung festgelegten Methoden ermittelt wurde. Um jedoch festzustellen, ob die Inlandsverkäufe nach den Preisen zu urteilen im normalen Handelsverkehr getätigt wurden, d. h. ob sie gewinnbringend waren, muss zunächst ermittelt werden, ob die Kosten des Antragstellers eine zuverlässige Grundlage im Sinne des Artikels 2 Absatz 5 der Grundverordnung darstellten. Erst nach der zuverlässigen Ermittlung der Kosten kann bestimmt werden, welche Methode zur Ermittlung des Normalwertes angewandt werden sollte. Die Behauptung, durch die Ermittlung zuverlässiger Kosten gemäß Artikel 2 Absatz 5 der Grundverordnung sei eine neue Methode zur Ermittlung des Normalwertes eingeführt worden, ist daher falsch.
(24)
Des Weiteren machte der Antragsteller geltend, bei einer Kostenberichtigung gemäß Artikel 2 Absatz 5 der Grundverordnung dürften die berichtigten Kosten die entsprechenden Kosten im Ausfuhrland nicht übersteigen, ansonsten würde die zur Berichtigung angewandte Methode Artikel 2 Absatz 3 der Grundverordnung zuwiderlaufen, dem zufolge der Normalwert der gleichartigen Ware anhand der Herstellkosten im Ursprungsland zu berechnen ist.
(25)
Die Kostenberichtigung erfolgte im Einklang mit Artikel 2 Absatz 5 der Grundverordnung. Dieser Artikel bezieht sich nicht auf die „Herstellkosten im Ursprungsland“, sondern ermächtigt die Institutionen ausdrücklich, die Herstellkosten „andere repräsentativer Märkte“ als diejenigen des Ursprungslands heranzuziehen. Der Einwand des Antragstellers musste daher zurückgewiesen werden.
(26)
Entgegen der Behauptung des Antragstellers stehen schließlich auch die Feststellungen unter den Randnummern 18 und 19 nicht im Widerspruch zu Artikel 1 der Grundverordnung. In Artikel 1 der Grundverordnung ist zwar festgelegt, dass der Normalwert auf der Grundlage von Daten aus dem Ausfuhrland ermittelt werden sollte, aus der Grundverordnung geht jedoch auch deutlich hervor, dass es Ausnahmen zu dieser Regel gibt.
(27)
Das diesbezügliche Vorbringen des Antragstellers musste daher zurückgewiesen werden.
(28)
Der Antragsteller brachte außerdem vor, dass für den Fall einer Berichtigung seiner Erdgaskosten auf dem Inlandsmarkt diese Berichtigung entweder auf der Grundlage
i)
der nicht regulierten Gaspreise in Russland oder
ii)
des durchschnittlichen Preises für russisches Erdgas bei der Ausfuhr in die baltischen Länder oder alternativ
iii)
der tatsächlichen Produktionskosten für Erdgas in Russland einschließlich einer angemessenen Gewinnspanne erfolgen sollte.
(29)
Erstens bedeutet die Tatsache, dass die Kommission eine andere Grundlage hätte wählen können, nicht, dass die Wahl von Waidhaus unangemessen wäre. Die wichtigste Bedingung bei der Wahl der Grundlage zur Ermittlung der Gaspreise ist, dass die Grundlage in angemessener Weise einen Preis widerspiegelt, der das Ergebnis des freien Spiels der Marktkräfte ist. Es ist unstrittig, dass die Preise am Grenzübergang Waidhaus diese Bedingung erfüllen. Zweitens spricht die Tatsache, dass im UZÜ nur eine geringe Gasmenge zu nicht regulierten Preisen auf dem Inlandsmarkt verkauft wurde und die betreffenden Preise erheblich näher am regulierten Inlandspreis lagen als am frei festgelegten Ausfuhrpreis, stark dafür, dass diese nicht regulierten Preise durch die vorherrschenden regulierten Preise verzerrt waren. Aus diesem Grund konnten die nicht regulierten Inlandspreise nicht herangezogen werden. Außerdem wurde die Auffassung vertreten, dass die Preise für die Ausfuhren von russischem Gas in die baltischen Staaten aufgrund der relativ geringen Ausfuhrmengen in diese Länder nicht repräsentativ genug waren. Im Übrigen standen die notwendigen Angaben zu den Transport- und Vertriebskosten nicht zur Verfügung, so dass es nicht möglich war, zuverlässige Preise für die Ausfuhren in die baltischen Staaten zu ermitteln. Die weitaus größte Gasmenge wird allerdings über den Umschlagplatz Waidhaus ausgeführt, der daher eine geeignete Grundlage für eine Berichtigung darstellt. Der Antragsteller legte keine Beweise dafür vor, dass es außer dem Umschlagplatz Waidhaus repräsentative Märkte gibt, deren Preise in angemessener Weise einen Preis widerspiegeln, der das Ergebnis des freien Spiels der Marktkräfte ist. Daher wurden diese Vorbringen zurückgewiesen.
(30)
In diesem Zusammenhang machte der Antragsteller außerdem geltend, dass er rund 50 % seines zur Düngemittelherstellung benötigten Erdgases auf dem nicht regulierten Markt in Russland kaufe. Es sei daher diskriminierend, seine Gaskosten zu berichtigen, während bei anderen Ausführern mit ähnlich hohen Kosten keine Berichtigung vorgenommen würde. Hierzu ist anzumerken, dass der überprüften Fragebogenantwort zufolge der Antragsteller im UZÜ nur unbedeutende Erdgaskäufe auf dem nicht regulierten Markt in Russland getätigt hat. Diesem Vorbringen konnte daher nicht stattgegeben werden.
(31)
Zu der unter Randnummer 28 Ziffer iii genannten dritten Alternative, die Berichtigung auf der Grundlage der tatsächlichen Produktionskosten für Erdgas in Russland vorzunehmen, ist zunächst anzumerken, dass diese Alternative entgegen der Behauptung des Antragstellers nicht ausdrücklich in Artikel 2 Absatz 5 der Grundverordnung vorgesehen ist. Außerdem ist, wie unter Randnummer 29 erwähnt, die wichtigste Bedingung bei der Wahl der Grundlage zur Ermittlung der Gaspreise, dass die Grundlage in angemessener Weise einen Preis widerspiegelt, der das Ergebnis des freien Spiels der Marktkräfte ist. In diesem Zusammenhang ist daher die Frage, ob der Lieferant mit dem Preis, den er dem Abnehmer in Rechnung stellt, einen Gewinn erzielt, irrelevant. Das Vorbringen musste daher zurückgewiesen werden.
(32)
Der Antragsteller behauptete ferner, dass die vom Staat regulierten Inlandspreise für russisches Erdgas kontinuierlich anstiegen und Niveaus erreichten, die die Gasproduktionskosten deckten. Daher könne der Preis auf dem Inlandsmarkt nicht als nicht wettbewerbsfähig oder unangemessen niedrig betrachtet werden.
(33)
Dieses Argument ist unbegründet, da ein repräsentativer Markt nicht danach ausgewählt wird, ob die Preise an sich gewinnbringend sind, sondern danach, ob sie das Ergebnis unverzerrter Marktkräfte sind, wie unter Randnummer 29 erläutert. Dies ist bei staatlich regulierten Preisen nicht der Fall. Zudem widerspricht dieses Argument den öffentlich abgegebenen Erklärungen des russischen Gaslieferanten (die in seiner veröffentlichten geprüften Buchführung bestätigt wurden), denen zufolge die Gaspreise auf dem russischen Inlandsmarkt die Produktions-, Transport- und Verkaufskosten nicht decken. Daher wurde dieser Einwand zurückgewiesen.
(34)
Bezüglich der Methode zur Berechnung des Gaspreises am Grenzübergang Waidhaus als solche brachte der Antragsteller vor, der für alle Ausfuhren zu entrichtende russische Ausfuhrzoll hätte vom Waidhaus-Preis abgezogen werden müssen, da er nicht auf dem Inlandsmarkt fällig werde.
(35)
Tatsächlich ist der Marktpreis am Grenzübergang Waidhaus, der als repräsentativer Markt im Sinne des Artikels 2 Absatz 5 der Grundverordnung angesehen wurde, der Preis nach Ausfuhrabgaben und nicht der Preis vor diesen Abgaben. Aus der Sicht des Käufers ist der von ihm am Grenzübergang Waidhaus zu zahlende Preis relevant, und dabei ist es unerheblich, welcher Prozentanteil dieses Preises eine Ausfuhrabgabe darstellt und welcher Prozentanteil an den Gaslieferanten gezahlt wird. Letzterer wird allerdings stets versuchen, seinen Preis zu maximieren, und daher den höchsten Preis in Rechnung stellen, den seine Abnehmer zu zahlen bereit sind. Da dieser Preis stets deutlich über den Produktionskosten des Gaslieferanten liegt und ihm somit große Gewinne ermöglicht, wird seine Preisgestaltung nicht in erster Linie durch die Höhe der Ausfuhrabgaben bestimmt, sondern vielmehr durch den Preis, den die Abnehmer zu zahlen bereit sind. Daher wurde der Schluss gezogen, dass der Preis einschließlich der Ausfuhrabgabe und nicht der Preis vor dieser Abgabe der unverzerrte, marktbestimmte Preis ist. Infolgedessen wurde das entsprechende Vorbringen des Antragstellers zurückgewiesen.
(36)
Der Antragsteller brachte des Weiteren vor, der Preis am Grenzübergang Waidhaus hätte um Qualität, Verfügbarkeit, Marktgängigkeit, Beförderung und sonstige Verkaufsbedingungen berichtigt werden müssen, die auf dem Ausfuhrmarkt für Erdgas und auf dem Inlandsmarkt unterschiedlich seien. Dazu ist zunächst anzumerken, dass der Waidhaus-Preis um die auf dem Ausfuhrmarkt und dem Inlandsmarkt unterschiedlichen Transportkosten berichtigt wurde; der diesbezügliche Einwand des Antragstellers war daher nicht gerechtfertigt und musste zurückgewiesen werden. Für die anderen Faktoren legte der Antragsteller keine weiteren Informationen oder sachdienliche Beweise vor. Insbesondere wies er nicht nach, noch lagen weitere Informationen dafür vor, dass in Bezug auf Qualität, Verfügbarkeit, Marktgängigkeit und sonstige Verkaufsbedingungen Unterschiede gegeben waren, die weitere Berichtigungen gerechtfertigt hätten; er bemühte sich auch nicht, die angeblichen Unterschiede zu quantifizieren.
(37)
In diesem Zusammenhang machte der Antragsteller des Weiteren geltend, der Waidhaus-Preis sei nicht um natürliche komparative Vorteile berichtigt worden. Da in Russland Gas in großem Umfang verfügbar sei, in der Gemeinschaft dagegen nicht, sei es nur natürlich, dass die Inlandspreise in Russland niedriger seien als der Preis des ausgeführten Gases. Zudem werde die Ausfuhrkapazität durch die Beschränkungen des bestehenden Gastransportsystems begrenzt, was die russischen Ausfuhrpreise erhöhe. Außerdem sollten die „abnorm hohen Gewinne“, die der russische Gaslieferant auf dem Ausfuhrmarkt erzielt habe, von dem zugrunde gelegten Waidhaus-Preis abgezogen werden.
(38)
Wie unter Randnummer 29 erläutert, ist die wichtigste Bedingung bei der Wahl der Waidhaus-Preise als Grundlage zur Ermittlung der Gaspreise, dass sie in angemessener Weise einen Preis widerspiegeln, der das Ergebnis des freien Spiels der Marktkräfte ist. Die auf dem Inlandsmarkt vorherrschenden Bedingungen sind in diesem Zusammenhang unerheblich. Daher mussten diese Einwände zurückgewiesen werden.
(39)
Der Antragsteller erhob ferner Einspruch dagegen, dass die Handelsspanne der örtlichen Vertriebsunternehmen zu dem berichtigten Gaspreis hinzugerechnet wurde, und behauptete, die Gewinne der Vertriebsunternehmen seien bereits im Waidhaus-Preis berücksichtigt. Da es sich bei den örtlichen Vertriebsunternehmen in Russland um hundertprozentige Tochtergesellschaften des Gaslieferanten handle, würde ihr Gewinn möglicherweise doppelt berücksichtigt.
(40)
Zunächst ist anzumerken, dass die Handelsspanne örtlicher Vertriebsunternehmen nicht nur ihre Gewinnspanne, sondern auch ihre zwischen Ankauf und Weiterverkauf des Erdgases anfallenden Kosten beinhaltet.
(41)
Außerdem konnte der Einwand nicht mehr hinreichend überprüft werden. Grund dafür ist die Tatsache, dass der russische Gaslieferant und seine Tochtergesellschaften nicht Gegenstand dieser Untersuchung waren und deshalb keine ausreichenden Informationen über das Unternehmen und seine Kostenstrukturen verfügbar waren. Außerdem ist die Situation in Russland u. a. aufgrund der engen Verknüpfung zwischen dem Gaslieferanten und der russischen Regierung nicht transparent genug, um einen hinreichenden Zugang zu den erforderlichen Nachweisen zu ermöglichen.
(42)
Der Antragsteller, bei dem die Beweislast liegt, konnte keinerlei Informationen oder Beweise vorlegen, aus denen hervorgegangen wäre, ob und inwieweit die Vertriebskosten tatsächlich im Waidhaus-Preis inbegriffen sind. Da jedoch inländische Abnehmer Gas von örtlichen Lieferanten kauften, war davon auszugehen, dass sie örtliche Vertriebskosten zahlen mussten, die als solche nicht im unberichtigten Waidhaus-Preis enthalten sind. Daher war zum gegenwärtigen Stand des Verfahrens davon auszugehen, dass die Berichtigung gerechtfertigt war; der Einwand wurde folglich zurückgewiesen.
(43)
Die Gemeinschaftsinstitutionen berücksichtigten allerdings auch, dass die Auswirkungen dieser Berichtigung auf die Berechnung der Dumpingspanne erheblich sein dürften. Aufgrund der unter Randnummer 41 erläuterten besonderen Situation zog die Kommission daher diesbezüglich eine Wiederaufnahme der Untersuchung unter der Bedingung in Erwägung, dass der Antragsteller hinreichend nachprüfbare Beweise vorlegt.
(44)
Der Antragsteller verwies des Weiteren auf nicht wettbewerbsfähige Gaspreise auf dem deutschen Inlandsmarkt. Hierzu ist anzumerken, dass die laufenden Untersuchungen der deutschen Kartellbehörden die Preise betreffen, zu denen die wichtigsten deutschen Gasanbieter das Gas auf dem Inlandsmarkt verkaufen; diese Preise stehen daher in keinerlei Beziehung zu dem Preis, der für russisches Gas bei der Ausfuhr am Grenzübergang Waidhaus in Rechnung gestellt wird.
(45)
Nachdem die Produktionskosten wie oben erläutert berichtigt wurden, waren keine Inlandsverkäufe im normalen Handelsverkehr gemäß Artikel 2 Absatz 4 der Grundverordnung zu verzeichnen.
(46)
Daher wurde die Auffassung vertreten, dass die Inlandspreise keine angemessene Grundlage für die Ermittlung des Normalwerts waren und dass eine andere Methode angewendet werden musste. Im Einklang mit Artikel 2 Absätze 3 und 6 der Grundverordnung wurde der Normalwert rechnerisch ermittelt, indem zu den Produktionskosten des Ausführers für die betroffene Ware, soweit erforderlich berichtigt wie unter Randnummer 19 erläutert, ein angemessener Betrag für die Vertriebs-, Verwaltungs- und Gemeinkosten („VVG-Kosten“) und eine angemessene Gewinnspanne hinzugerechnet wurden.
(47)
Die VVG-Kosten und Gewinne konnten nicht gemäß dem einleitenden Satz des Artikels 2 Absatz 6 der Grundverordnung ermittelt werden, da der Antragsteller im normalen Handelsverkehr keine repräsentativen Inlandsverkäufe der betroffenen Ware getätigt hatte. Artikel 2 Absatz 6 Buchstabe a der Grundverordnung konnte nicht angewandt werden, da nur ein Antragsteller Gegenstand der Untersuchung ist. Artikel 2 Absatz 6 Buchstabe b konnte ebenfalls nicht angewandt werden, da die Produktionskosten des Antragstellers für Waren, die zu derselben allgemeinen Warengruppe gehören, aus den unter Randnummer 18 genannten Gründen ebenfalls hinsichtlich der Gaspreise berichtigt werden müssten. Mithin wurden VVG-Kosten und Gewinne gemäß Artikel 2 Absatz 6 Buchstabe c der Grundverordnung festgesetzt.
(48)
Wie in Artikel 2 Absatz 6 Buchstabe c der Grundverordnung vorgesehen, wurden die VVG-Kosten anhand einer vertretbaren Methode ermittelt. Der nordamerikanische Markt mit starker inländischer und ausländischer Konkurrenz verzeichnete eine erhebliche Menge inländischer Verkäufe. Berücksichtigt wurden öffentlich verfügbare Informationen über größere Unternehmen aus dem Düngemittelsektor. Es wurde festgestellt, dass entsprechende Daten nordamerikanischer Hersteller (USA und Kanada) für den Untersuchungszweck am besten geeignet waren, da über börsennotierte Unternehmen aus diesem Teil der Welt zuverlässige und vollständige Finanzdaten in großem Umfang öffentlich zugänglich waren. Mithin wurden VVG-Kosten und Gewinne aufgrund der gewogenen durchschnittlichen VVG-Kosten und Gewinne dreier nordamerikanischer Hersteller, die zu den größten Unternehmen auf dem Stickstoffdüngemittelsektor gehören, ermittelt und zwar im Bezug auf ihre Inlandsverkäufe der gleichen allgemeinen Warengruppe (Stickstoffdünger). Die Kommission erachtete diese drei Hersteller als repräsentativ für den Wirtschaftszweig der Stickstoffdüngemittel und ihre VVG-Kosten und Gewinne mithin als repräsentativ für diejenigen, die auf diesem Sektor erfolgreich tätige Unternehmen normalerweise aufweisen. Es gab keine Anhaltspunkte dafür, dass der so ermittelte Gewinn über dem Gewinn liegen würde, den andere russische Hersteller durch den Verkauf von Waren derselben allgemeinen Warengruppe auf ihrem Inlandsmarkt erzielten.
(49)
Der Wirtschaftszweig der Gemeinschaft erhob Einspruch gegen die oben beschriebene Festlegung der VVG-Kosten und behauptete, dass die VVG-Kosten des Antragstellers hätten herangezogen werden sollen. Artikel 2 Absatz 6 der Grundverordnung sieht jedoch vor, dass die Beträge für die VVG-Kosten nur für den Fall anhand der Zahlen, die der betreffende ausführende Hersteller bei der Produktion und dem Verkauf der gleichartigen Ware tatsächlich verzeichnet, festgesetzt werden, dass diese Verkäufe im normalen Handelsverkehr getätigt wurden. Wie unter den Randnummern 45 und 46 ausgeführt, war dies hier nicht der Fall, daher musste der Einspruch zurückgewiesen werden.
2. Ausfuhrpreis
(50)
Der Ausfuhrpreis wurde gemäß Artikel 2 Absatz 8 der Grundverordnung anhand des Preises berechnet, der bei der Ausfuhr in die Gemeinschaft für die betroffene Ware tatsächlich gezahlt wurde oder zu zahlen war.
3. Vergleich
(51)
Der Normalwert und der Ausfuhrpreis wurden auf der Stufe ab Werk miteinander verglichen. Im Interesse eines gerechten Vergleichs der Normalwerte mit den Ausfuhrpreisen wurden gemäß Artikel 2 Absatz 10 der Grundverordnung gebührende Berichtigungen für Unterschiede vorgenommen, die die Preise und die Vergleichbarkeit der Preise beeinflussen. Diese Berichtigungen betrafen Transport-, Kredit- und Verpackungskosten sowie Bankgebühren; sie wurden in den Fällen zugestanden, in denen die entsprechenden Anträge begründet, korrekt und stichhaltig belegt waren.
4. Dumpingspanne
(52)
Zur Ermittlung der Dumpingspanne wurde gemäß Artikel 2 Absätze 11 und 12 der Grundverordnung der gewogene durchschnittliche Normalwert mit dem gewogenen durchschnittlichen Ausfuhrpreis verglichen.
(53)
Die Untersuchung ergab, dass im UZÜ Dumping stattfand. Die Dumpingspanne beträgt, ausgedrückt als Prozentsatz des cif-Preises frei Grenze der Gemeinschaft, unverzollt, 42,06 %.
5. Anhalten der im UZÜ vorliegenden Umstände
(54)
Gemäß Artikel 11 Absatz 3 der Grundverordnung wurde geprüft, ob die Annahme vertretbar ist, dass sich die Umstände hinsichtlich des Dumpings dauerhaft verändert haben.
(55)
In der Ausgangsuntersuchung wurde der Normalwert auf der Grundlage der Preise gewinnbringender Verkäufe auf dem US-amerikanischen Inlandsmarkt ermittelt, da Russland zum damaligen Zeitpunkt kein Marktwirtschaftsland war. Da Russland im Rahmen dieser Überprüfung als Marktwirtschaftsland angesehen wird, wurde der Normalwert anhand der gegebenenfalls berichtigten Produktionskosten des Antragstellers ermittelt. Es wurden keine Hinweise dafür gefunden, dass der bei dieser Überprüfung ermittelte Normalwert nicht als dauerhaft angesehen werden könnte.
(56)
Es wurden auch keine Hinweise dafür gefunden, dass die Ausfuhren nicht weiterhin zu den derzeitigen Preisen verkauft würden.
(57)
Mithin wurde der Schluss gezogen, dass sich die Umstände in Bezug auf den Dumpingtatbestand (in dieser Untersuchung ermittelt anhand eines Vergleichs des Normalwerts und der Ausfuhrpreise des Antragstellers) seit der Ausgangsuntersuchung dauerhaft geändert haben.
D. EINSTELLUNG DER ÜBERPRÜFUNG
(58)
Da in der Ausgangsuntersuchung der Zoll in Form eines bestimmten Betrags pro Tonne festgesetzt wurde, sollte dies auch in dieser Untersuchung geschehen. Der auf der Grundlage der derzeitigen Dumpingspanne berechnete Zoll würde 48,09 EUR pro Tonne betragen.
(59)
Wie unter Randnummer 94 der Verordnung (EG) Nr. 658/2002 des Rates ausgeführt, wurde bei der Einführung endgültiger Maßnahmen im Jahr 2002 gemäß der Regel des niedrigeren Zolls bei der Festsetzung des endgültig einzuführenden Zolls die Schadensspanne zugrunde gelegt. Gemäß Artikel 1 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 658/2002 schwankt der derzeit geltende Zoll je nach Warentyp zwischen 41,42 EUR pro Tonne und 47,07 EUR pro Tonne.
(60)
Da der auf der Grundlage der derzeitigen Dumpingspanne ermittelte Zoll höher ist als der derzeit geltende Zoll, sollte die Überprüfung ohne Änderung des für den Antragsteller geltenden Zolls eingestellt werden; der geltende Zoll sollte in Höhe des in der Ausgangsuntersuchung ermittelten endgültigen Antidumpingzollsatzes beibehalten werden.
E. VERPFLICHTUNG
(61)
Der Antragsteller bekundete sein Interesse an einem Verpflichtungsangebot, versäumte es jedoch, innerhalb der in Artikel 8 Absatz 2 der Grundverordnung genannten Fristen ein hinreichend fundiertes Verpflichtungsangebot abzugeben. Die Kommission konnte daher kein Verpflichtungsangebot annehmen. Allerdings wird die Auffassung vertreten, dass aufgrund der Komplexität mehrerer Fragen, nämlich
1.
die Preisvolatilität der betroffenen Ware, die eine Art Indexierung von Mindestpreisen erfordern würde und die sich auch durch den wichtigsten kostentreibenden Faktor nicht hinreichend erklären lässt, und
2.
die besondere Marktsituation für die betroffene Ware (u. a. die begrenzten Einfuhren von dem Ausführer, der Gegenstand dieser Überprüfung ist)
geprüft werden müsste, ob eine Verpflichtung praktikabel wäre, die eine Kombination von indexiertem Mindestpreis und einer Höchstmenge vorsieht.
(62)
Wie oben erwähnt, konnte der Antragsteller aufgrund der Komplexität dieser Fragen innerhalb der vorgeschriebenen Frist kein annehmbares Verpflichtungsangebot unterbreiten. Aufgrund dieser Sachlage ist der Rat der Auffassung, dass dem Antragsteller ausnahmsweise gestattet werden sollte, sein Verpflichtungsangebot nach Ablauf der vorgenannten Frist, jedoch innerhalb von zehn Kalendertagen nach Inkrafttreten dieser Verordnung, zu vervollständigen.
F. UNTERRICHTUNG
(63)
Alle interessierten Parteien wurden über die wesentlichen Tatsachen und Erwägungen unterrichtet, auf deren Grundlage die Überprüfung eingestellt und der geltende Antidumpingzoll für Einfuhren der vom Antragsteller hergestellten betroffenen Ware beibehalten werden sollte. Alle Parteien erhielten Gelegenheit, Stellung zu nehmen. Soweit angezeigt und stichhaltig begründet, wurden ihre Stellungnahmen berücksichtigt -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Einziger Artikel
Die gemäß Artikel 11 Absatz 3 der Verordnung (EG) Nr. 384/96 des Rates eingeleitete teilweise Interimsüberprüfung der Antidumpingmaßnahmen gegenüber den Einfuhren fester Düngemittel mit einem Gehalt an Ammoniumnitrat von mehr als 80 GHT der KN-Codes 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 und ex 3105 90 91, mit Ursprung in Russland, wird ohne Änderung der geltenden Antidumpingmaßnahmen eingestellt.
Diese Verordnung tritt am Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Geschehen zu Brüssel am 10. März 2008.