NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 874/2009
ze dne 17. září 2009,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2100/94, pokud jde o řízení před Odrůdovým úřadem Společenství
(přepracovanání)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství (1), a zejména na článek 114 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Komise (ES) č. 1239/95 ze dne 31. května 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2100/94, pokud jde o řízení před Odrůdovým úřadem Společenství (2), bylo několikrát podstatně změněno (3). Vzhledem k novým změnám by uvedené nařízení mělo být z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti přepracováno.
(2)
Nařízení (ES) č. 2100/94 („základní nařízení“) zřizuje nový režim odrůdových práv Společenství, kterým se odrůdová práva stávají platnými v celém Společenství.
(3)
Odrůdový úřad Společenství („Úřad“), kterému jsou při provádění technického zkoušení dotyčných odrůd nápomocny zkušební úřady a který může využívat služeb určených vnitrostátních subjektů nebo některé ze svých úřadoven zřízených k tomuto účelu, by měl tento režim účinně uplatňovat. V tomto ohledu je nezbytné vymezit vztah mezi Úřadem a jeho úřadovnami, zkušebními úřady a vnitrostátními subjekty.
(4)
Úřad by měl zkušebním úřadům platit poplatek za provádění technického zkoušení na základě plného uhrazení vzniklých nákladů. Správní rada by měla stanovit jednotné metody pro výpočet nákladů.
(5)
Proti rozhodnutí Úřadu lze podat odvolání u odvolacího senátu. Měly by být přijaty procesní předpisy odvolacího senátu. Správní rada může podle potřeby zřizovat další odvolací senáty.
(6)
Zprávy o zkoušení vypracované pod odpovědností orgánů členského státu nebo třetí země, která je členem Mezinárodní unie pro ochranu nových odrůd rostlin (UPOV), by měly být považovány za dostatečný základ pro rozhodnutí.
(7)
Mělo by být povoleno používání elektronických prostředků pro podávání žádostí, námitek nebo odvolání a doručování dokumentů Úřadem. Mimoto by měl mít Úřad možnost vydávat osvědčení o odrůdových právech Společenství v elektronické podobě. Zveřejňování informací týkajících se odrůdových práv Společenství by rovněž mělo být možné elektronickými prostředky. Mělo by též být umožněno elektronické uchovávání spisů týkajících se řízení.
(8)
Prezident Úřadu by měl být oprávněn stanovit veškeré nezbytné podrobnosti v souvislosti s používáním elektronických komunikačních prostředků nebo elektronického uchovávání.
(9)
Některá ustanovení článků 23, 29, 34, 35, 36, 42, 45, 46, 49, 50, 58, 81, 85, 87, 88 a 100 základního nařízení již výslovně stanoví, že se k nim přijmou nebo mohou být přijata prováděcí pravidla. Za stejným účelem by měla být vypracována další prováděcí pravidla, jsou-li z důvodů jasnosti třeba.
(10)
Pravidla pro zápis do rejstříků by měla vymezit, kdy nabývá účinnosti převod odrůdového práva Společenství nebo převod nároků na něj.
(11)
Byla konzultována Správní rada Odrůdového úřadu Společenství.
(12)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro odrůdová práva,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
ÚČASTNÍCI ŘÍZENÍ, ÚŘAD A ZKUŠEBNÍ ÚŘADY
KAPITOLA I
Účastníci řízení
Článek 1
Účastníci řízení
1. Účastníky řízení před Odrůdovým úřadem Společenství (dále jen „Úřad“) mohou být tyto osoby:
a)
žadatel o odrůdové právo Společenství;
b)
strana podávající námitky uvedená v čl. 59 odst. 2 nařízení (ES) č. 2100/94 (dále jen „základní nařízení“);
c)
držitel nebo držitelé odrůdového práva Společenství (dále jen „držitel“);
d)
osoba, jejíž žádost nebo požadavek jsou nezbytným předpokladem rozhodnutí Úřadu.
2. Úřad může na základě písemné žádosti povolit účast v řízení osobě jiné než uvedené v odstavci 1, která je řízením bezprostředně nebo osobně dotčena.
3. Za osobu ve smyslu odstavců 1 a 2 je považována jakákoliv fyzická nebo právnická osoba a dále jakýkoliv subjekt, který je podle právních předpisů vztahujících se na tento subjekt považován za právnickou osobu.
Článek 2
Označení účastníků řízení
1. Účastník řízení je označen jménem a adresou.
2. Jména fyzických osob musí obsahovat příjmení a jméno. Názvy právnických osob a společností tvoří jejich úřední označení.
3. Adresy musí obsahovat veškeré důležité správní údaje včetně názvu státu, ve kterém má účastník řízení trvalé bydliště nebo kde má sídlo či provozovnu. Každý účastník řízení by měl uvádět pouze jednu adresu; pokud je uvedeno více adres, bere se v úvahu pouze adresa uvedená na prvním místě, s výjimkou případů, kdy účastník řízení uvede některou z dalších adres jako adresu pro doručování.
Prezident Úřadu stanoví podrobnosti týkající se adresy, včetně všech příslušných podrobností o ostatních datových komunikačních prostředcích.
4. Je-li účastníkem řízení právnická osoba, je rovněž označena jménem a adresou fyzické osoby, která na základě příslušných vnitrostátních právních předpisů ze zákona zastupuje účastníka řízení. Odstavec 2 se použije na tuto právnickou osobu obdobně.
Úřad může povolit odchylky od ustanovení první věty prvního pododstavce.
5. Je-li účastníkem řízení Komise nebo členský stát, oznámí pro každé řízení, kterého se účastní, svého zástupce.
Článek 3
Jazyky účastníků řízení
1. Účastník řízení používá jazyk, který je úředním jazykem Evropské unie a který si účastník řízení zvolil v dokumentu poprvé předloženém Úřadu a podepsaném pro účely tohoto podání, dokud Úřad nevydá pravomocné rozhodnutí.
2. Pokud účastník řízení podá dokument, který pro tyto účely podepíše, ve kterémkoliv jiném úředním jazyce Evropské unie než v tom, který má být použit podle odstavce 1, dokument se považuje za přijatý, jakmile má Úřad k dispozici jeho překlad poskytnutý jinými útvary. Úřad může od tohoto požadavku povolit odchylky.
3. Pokud účastník při ústním jednání používá jiný jazyk než úřední jazyk Evropské unie, který používají příslušní zaměstnanci Úřadu, ostatní účastníci řízení nebo oba, zajistí simultánní tlumočení do tohoto úředního jazyka. Pokud tlumočení nezajistí, ústní jednání může pokračovat v jazycích, kterými hovoří příslušní zaměstnanci Úřadu a ostatní účastníci řízení.
Článek 4
Jazyky při ústním jednání a dokazování
1. Účastník řízení, svědek nebo znalec, kteří předkládají důkazy při ústním jednání, mohou používat kterýkoliv z úředních jazyků Evropské unie.
2. Je-li dokazování podle odstavce 1 povoleno na žádost účastníka řízení a není-li účastník řízení, svědek nebo znalec schopen se obdobně vyjádřit v některém z úředních jazyků Evropské unie, může být vyslechnut pouze tehdy, pokud účastník, který podal žádost, zajistí tlumočení do jazyků používaných společně všemi účastníky řízení nebo, není-li takový jazyk, používaných společně zaměstnanci Úřadu.
Úřad může od prvního pododstavce povolit odchylky.
3. Výpovědi zaměstnanců Úřadu, účastníků řízení, svědků nebo znalců v některém z úředních jazyků Evropské unie při ústním řízení nebo dokazování se zaznamenávají do zápisu v jazyce, v němž byly učiněny. Výpovědi učiněné v jiném jazyce se zapisují v jazyce, který používají zaměstnanci Úřadu.
Článek 5
Překlady dokumentů účastníků řízení
1. Pokud účastník řízení předloží dokument v jazyce jiném než v úředním jazyce Evropské unie, Úřad může požádat, aby účastník řízení zajistil překlad předloženého dokumentu do jazyka, který má používat tento účastník nebo příslušní zaměstnanci Úřadu.
2. Pokud účastník řízení má předložit nebo předkládá překlad dokumentu, Úřad může požádat, aby ve lhůtě, kterou stanoví, předložil osvědčení, že překlad odpovídá původnímu znění.
3. Pokud účastník řízení nepředloží překlad dokumentu uvedený v odstavci 1 a osvědčení uvedené v odstavci 2, považuje se tento dokument za nepřijatý.
KAPITOLA II
Úřad
Oddíl 1
Výbory Úřadu
Článek 6
Kvalifikace členů výborů
1. Výbory uvedené v čl. 35 odst. 2 základního nařízení jsou podle uvážení prezidenta Úřadu složeny z členů s odbornou nebo právnickou kvalifikací, popřípadě z členů obou těchto kategorií.
2. Člen s odbornou kvalifikací má odpovídající vzdělání nebo doloženou praxi v oblasti botaniky.
3. Člen s právnickou kvalifikací je absolventem právnické fakulty nebo má odpovídající praxi v oblasti duševního vlastnictví nebo zápisu odrůd rostlin.
Článek 7
Rozhodnutí výboru
1. Výbor se kromě rozhodování podle čl. 35 odst. 2 základního nařízení zabývá:
-
neodložením rozhodnutí podle čl. 67 odst. 2 základního nařízení,
-
nápravou podle článku 70 základního nařízení,
-
navrácením do původního stavu podle článku 80 základního nařízení,
-
rozdělením nákladů podle čl. 85 odst. 2 základního nařízení a článku 75 tohoto nařízení.
2. Rozhodnutí výboru se přijímá většinou hlasů jeho členů.
Článek 8
Pravomoci jednotlivých členů výborů
1. Výbor jmenuje jednoho ze svých členů zpravodajem.
2. Zpravodaj může zejména:
a)
plnit povinnosti podle článku 25 a kontrolovat podávání zpráv zkušebními úřady uvedenými v článcích 13 a 14;
b)
zajišťovat průběh řízení v rámci Úřadu včetně toho, že sděluje účastníkům řízení jejich pochybení a stanovuje lhůty, ve kterých mají být napravena, a
c)
zajišťovat konzultace a výměnu informací s účastníky řízení.
Článek 9
Úloha prezidenta
Prezident Úřadu zajišťuje jednotnost rozhodnutí přijímaných jeho Úřadem. Zejména stanoví podmínky, za kterých se přijímají rozhodnutí o námitkách podaných podle článku 59 základního nařízení a dále rozhodnutí podle článků 61, 62, 63 nebo 66 základního nařízení.
Článek 10
Konzultace
Zaměstnanci Úřadu mohou zdarma využívat prostory vnitrostátních subjektů pověřených podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení a zkušebních úřadů uvedených v článcích 13 a 14 tohoto nařízení ke konání pravidelných konzultačních dní s účastníky řízení a třetími stranami.
Oddíl 2
Odvolací senáty
Článek 11
Odvolací senáty
1. Pro účely rozhodování o odvolání proti rozhodnutím uvedeným v článku 67 základního nařízení se zřizuje odvolací senát. Je-li to nezbytné, může správní rada na návrh Úřadu zřídit více odvolacích senátů. V takovém případě rozdělí práci mezi takto zřízené odvolací senáty.
2. Odvolací senát se skládá z členů s odbornou a právnickou kvalifikací. Čl. 6 odst. 2 a 3 se použije obdobně. Předsedou je člen s právnickou kvalifikací.
3. Předseda odvolacího senátu přiděluje přezkoumání odvolání jednotlivým zpravodajům. Tento úkol může podle okolností zahrnovat i dokazování.
4. Rozhodnutí odvolacího senátu se přijímají většinou hlasů jeho členů.
Článek 12
Rejstřík odvolacího senátu
1. Prezident Úřadu zřídí u odvolacího senátu rejstřík; zaměstnanci Úřadu jsou z tohoto rejstříku vyloučeni, pokud se účastnili těch řízení, proti jejichž rozhodnutím je podáno odvolání.
2. Pracovníci rejstříku jsou odpovědni zejména za:
-
vypracovávání zápisů z ústních řízení a dokazování podle článku 63 tohoto nařízení,
-
rozdělení nákladů podle čl. 85 odst. 5 základního nařízení a článku 76 tohoto nařízení a
-
potvrzování dohod o rozdělení nákladů podle článku 77 tohoto nařízení.
KAPITOLA III
Zkušební úřady
Článek 13
Pověření zkušebního úřadu podle čl. 55 odst. 1 základního nařízení
1. Pokud správní rada pověří příslušný orgán členského státu technickým zkoušením, prezident Úřadu oznámí tuto skutečnost uvedenému úřadu (dále jen „zkušební úřad“). Toto pověření nabývá účinku dnem, kdy prezident Úřadu toto oznámení vydá. Toto pověření se obdobně použije s výhradou čl. 15 odst. 6 tohoto nařízení i na zrušení pověření zkušebního úřadu.
2. Člen zkušebního úřadu, který se účastní technického zkoušení, nesmí neoprávněně použít nebo sdělit neoprávněné osobě jakékoliv skutečnosti, dokumenty a informace, s nimiž se seznámil v průběhu nebo ve spojitosti s technickým zkoušením. Touto povinností je vázán i po skončení uvedeného technického zkoušení, po opuštění služby a po zrušení pověření dotyčného zkušebního úřadu.
3. Odstavec 2 se obdobně vztahuje i na materiály týkající se rostlinné odrůdy, které žadatel poskytl zkušebnímu úřadu.
4. Úřad kontroluje dodržování odstavců 2 a 3 a rozhoduje o vyloučení členů zkušebních úřadů nebo námitkách proti nim vznesených podle čl. 81 odst. 2 základního nařízení.
Článek 14
Pověření zkušebního úřadu podle čl. 55 odst. 2 základního nařízení
1. Pokud Úřad zamýšlí pověřit technickým zkoušením odrůd podle čl. 55 odst. 2 základního nařízení vnitrostátní subjekty, předá správní radě ke schválení vysvětlující prohlášení o technické způsobilosti těchto subjektů působit jako zkušební úřad.
2. Pokud Úřad zamýšlí zřídit vlastní úřadovnu pro provádění technického zkoušení odrůd podle čl. 55 odst. 2 základního nařízení, předá správní radě ke schválení vysvětlující prohlášení o technických a hospodářských důvodech zřízení takové úřadovny a o jejím umístění.
3. Pokud správní rada souhlasí s vysvětlujícím prohlášením uvedeným v odstavcích 1 a 2, může prezident Úřadu oznámit tuto skutečnost subjektům uvedeným v odstavci 1 nebo může zveřejnit zřízení úřadovny uvedené v odstavci 2 v Úředním věstníku Evropské unie. Pověření může být zrušeno pouze se souhlasem správní rady. Ustanovení čl. 13 odst. 2 a 3 se obdobně použije i na zaměstnance subjektu uvedeného v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 15
Postup pověření
1. K pověření zkušebního úřadu dochází písemnou dohodou mezi Úřadem a zkušebním úřadem o výkonu technického zkoušení rostlinných odrůd a o platbě poplatku uvedeného v článku 58 základního nařízení. V případě úřadovny uvedené v čl. 14 odst. 2 tohoto nařízení se při pověření postupuje podle vnitřních procesních pravidel vydaných Úřadem.
2. Účinek písemné dohody je takový, že provedené úkony nebo úkony, jež mají být podle této dohody provedeny zaměstnanci zkušebního úřadu, se považují vůči třetím stranám za úkony Úřadu.
3. Pokud zkušební úřad zamýšlí podle čl. 56 odst. 3 základního nařízení využít služeb jiných technicky způsobilých subjektů, musí být tyto subjekty v písemné dohodě s Úřadem výslovně jmenovány. Čl. 81 odst. 2 základního nařízení a čl. 13 odst. 2 tohoto nařízení se obdobně použije na dotčené zaměstnance, kteří se musí písemně zavázat, že budou zachovávat mlčenlivost.
4. Úřad zaplatí zkušebnímu úřadu poplatek za provedení technického zkoušení na základě plného uhrazení vzniklých nákladů. Správní rada stanoví jednotné metody pro výpočet a jednotné složky nákladů, které budou platit pro všechny zkušební úřady.
5. Zkušební úřad pravidelně předkládá přehled výdajů za provedená technická zkoušení a na zachování nezbytných referenčních sbírek. V případě uvedeném v odstavci 3 předkládá zkušební úřad Úřadu samostatnou auditorskou zprávu týkající se subjektů, jejichž služeb využil.
6. Zrušení pověření zkušebního úřadu nesmí nabýt účinku dříve, než nabude účinku zrušení písemné dohody uvedené v odstavci 1.
HLAVA II
ZVLÁŠTNÍ ŘÍZENÍ PŘED ÚŘADEM
KAPITOLA I
Žádost o odrůdové právo společenství
Oddíl 1
Postup žadatele
Článek 16
Podání žádosti
1. Žádost o odrůdové právo Společenství se podává Úřadu, vnitrostátním subjektům pověřeným nebo úřadovnám zřízeným podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení.
Je-li žádost podána Úřadu, může být podána v papírové podobě nebo elektronickými prostředky. Je-li podána vnitrostátním subjektům nebo úřadovnám, podává se ve dvojím vyhotovení v papírové podobě.
2. Údaje zaslané Úřadu podle čl. 49 odst. 1 písm. b) základního nařízení obsahují:
-
náležitosti nezbytné k identifikaci žadatele a popřípadě jeho zástupce v řízení,
-
vnitrostátní subjekt nebo úřadovnu, u kterých byla žádost o odrůdové právo Společenství podána, a
-
prozatímní název dotyčné odrůdy.
3. Úřad bezplatně poskytne k dispozici tyto formuláře:
a)
formulář žádosti a technický dotazník pro účely podání žádosti o odrůdové právo Společenství;
b)
formulář pro zasílání údajů uvedených v odstavci 2 s vyznačením následků, které plynou z porušení povinnosti zaslat tyto údaje.
4. Žadatel formuláře uvedené v odstavci 3 vyplní a podepíše. Je-li žádost podána elektronickými prostředky, musí být, pokud jde o podpis, v souladu s čl. 57 odst. 3 druhým pododstavcem.
Článek 17
Přijetí žádosti
1. Jakmile vnitrostátní subjekt pověřený podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení nebo úřadovna zřízená podle uvedeného článku přijmou žádost, zašlou Úřadu spolu s žádostí, která má být zaslána podle čl. 49 odst. 2 základního nařízení, potvrzení o přijetí. Potvrzení o přijetí obsahuje spisové číslo vnitrostátního subjektu nebo úřadovny, počet zaslaných dokumentů a den přijetí vnitrostátním subjektem nebo úřadovnou. Vnitrostátní subjekt nebo úřadovna vydají žadateli kopii zasílaného potvrzení.
2. Aniž jsou dotčena jiná ustanovení, Úřad, jakmile obdrží přímo nebo prostřednictvím úřadovny či vnitrostátního subjektu žádost od žadatele, označí dokumenty tvořící součást žádosti spisovým číslem a dnem přijetí Úřadem a vydá žadateli potvrzení o přijetí. Potvrzení obsahuje spisové číslo žádosti u Úřadu, počet obdržených dokumentů, den přijetí Úřadem a den podání žádosti ve smyslu článku 51 základního nařízení. Kopii potvrzení o přijetí obdrží vnitrostátní subjekt nebo úřadovna, jejichž prostřednictvím Úřad žádost přijal.
3. Pokud Úřad obdrží žádost prostřednictvím úřadovny nebo vnitrostátního subjektu déle než měsíc po jejím podání žadatelem, „den podání žádosti“ ve smyslu článku 51 základního nařízení nesmí předcházet dni přijetí Úřadem, pokud Úřad na základě dostatečných písemných důkazů nestanoví, že mu žadatel zaslal údaje podle čl. 49 odst. 1 písm. b) základního nařízení a čl. 16 odst. 2 tohoto nařízení.
Článek 18
Požadavky stanovené v čl. 50 odst. 1 základního nařízení
1. Pokud Úřad zjistí, že žádost neodpovídá požadavkům stanoveným v čl. 50 odst. 1 základního nařízení, oznámí žadateli zjištěné nedostatky a upozorní ho, že dnem podání žádosti se pro účely článku 51 základního nařízení rozumí den, kdy Úřad obdrží dostatečné informace, které odstraňují tyto nedostatky.
2. Žádost odpovídá požadavkům stanoveným v čl. 50 odst. 1 písm. i) základního nařízení pouze tehdy, jsou-li v ní uvedeny den a země prvního odevzdání ve smyslu čl. 10 odst. 1 uvedeného nařízení, nebo v případě nepřítomnosti takového odevzdání prohlášení, že k takovému odevzdání nedošlo.
3. Žádost odpovídá požadavkům stanoveným v čl. 50 odst. 1 písm. j) základního nařízení pouze tehdy, pokud jsou den a země udané v předchozí žádosti o odrůdové právo podle žadatelova nejlepšího vědomí uvedeny v souvislosti s:
-
žádostí o vlastnické právo k odrůdě nebo
-
žádostí o úřední přijetí odrůdy k osvědčení a prodeji, pokud úřední přijetí zahrnuje úřední popis odrůdy,
v členském státě nebo ve státě, který je členem Mezinárodní unie pro ochranu nových odrůd rostlin.
Článek 19
Požadavky uvedené v čl. 50 odst. 2 základního nařízení
1. Pokud Úřad zjistí, že žádost nesplňuje ustanovení odstavců 2, 3 a 4 tohoto článku nebo článku 16 tohoto nařízení, použije čl. 17 odst. 2 tohoto nařízení, ale požádá žadatele, aby odstranil zjištěné nedostatky ve lhůtě, kterou stanoví. Pokud tyto nedostatky nejsou včas odstraněny, Úřad podle čl. 61 odst. 1 písm. a) základního nařízení žádost neprodleně zamítne.
2. Žádost musí obsahovat tyto údaje:
a)
státní příslušnost žadatele, je-li fyzickou osobou, a označení jako účastníka řízení uvedeného v článku 2 tohoto nařízení, a není-li pěstitel, jméno a adresu pěstitele;
b)
latinský název rodu, druhu a poddruhu, ke kterému odrůda patří, a obecný název;
c)
vlastnosti odrůdy, které jsou podle žadatelova názoru jasně odlišitelné od ostatních odrůd, jejichž názvy se z důvodů zkoumání rovněž mohou podle okolností uvést jako referenční;
d)
způsoby pěstování, zachování a rozmnožování odrůdy včetně:
-
vlastností, pojmenování odrůdy, nebo nejsou-li tyto informace k dispozici, prozatímního názvu, a pěstování jakékoliv jiné odrůdy nebo odrůd, jejichž materiál musí být opakovaně používán pro pěstování dotyčné odrůdy, nebo
-
vlastností, které byly geneticky modifikovány, pokud dotyčná odrůda představuje geneticky modifikovaný organismus ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES (4);
e)
oblast a zemi, kde se odrůda pěstuje nebo byla zjištěna či vyšlechtěna;
f)
den a zemi prvního odevzdání složek odrůdy nebo sklizeného rostlinného materiálu pro účely hodnocení novosti podle článku 10 základního nařízení nebo prohlášení, že k takovému odevzdání ještě nedošlo;
g)
označení orgánu, u kterého byla žádost podána, a spisové číslo žádostí podle čl. 18 odst. 3 tohoto nařízení;
h)
stávající vnitrostátní ochrana odrůdy nebo jakýkoliv patent na odrůdu v rámci Společenství.
3. Úřad si pro provedení technického zkoušení může vyžádat jakékoliv nezbytné údaje a dokumenty a popřípadě rovněž příslušné výkresy nebo fotografie ve lhůtě, kterou stanoví.
4. Pokud dotyčná odrůda představuje geneticky modifikovaný organismus ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice 2001/18/ES, může Úřad od žadatele vyžadovat předložení kopie písemného osvědčení příslušných orgánů dosvědčující, že technické zkoušení odrůdy podle článků 55 a 56 základního nařízení neohrozí podle ustanovení uvedené směrnice životní prostředí.
Článek 20
Uplatnění nároku na přednostní právo
Pokud žadatel ve smyslu čl. 52 odst. 2 základního nařízení žádá o přednostní právo pro žádost, která není nejdříve podanou žádostí z těch, které mají být uvedeny podle čl. 18 odst. 3 první odrážky tohoto nařízení, Úřad mu oznámí, že den přednosti lze přiznat pouze takové nejdříve podané žádosti. Pokud Úřad vydal potvrzení o přijetí včetně dne podání žádosti, která není první z uvedených žádostí, považuje se oznámený den přednosti za neplatný.
Článek 21
Nárok na odrůdové právo Společenství v průběhu řízení
1. Pokud je zahájení řízení proti žadateli ve věci nároku uvedeného v čl. 98 odst. 4 základního nařízení zapsáno do Rejstříku žádostí o odrůdová práva Společenství, Úřad může pozastavit řízení o žádosti. Úřad může stanovit den, kdy zamýšlí pokračovat v probíhajícím řízení.
2. Pokud je pravomocné rozhodnutí nebo jakýkoliv jiný způsob ukončení řízení uvedeného v odstavci 1 zapsán do Rejstříku žádostí o odrůdová práva Společenství, Úřad pokračuje v řízení. Může v něm pokračovat i dříve, ale ne přede dnem již stanoveným podle odstavce 1.
3. Je-li nárok na odrůdové právo Společenství pro účely tohoto Úřadu platně převeden na jinou osobu, může tato osoba nakládat s žádostí prvního žadatele, jako by to byla její vlastní, za předpokladu, že o tom uvědomí Úřad do jednoho měsíce od zápisu pravomocného rozsudku do Rejstříku žádostí o odrůdová práva Společenství. Splatné poplatky podle článku 83 základního nařízení a již zaplacené prvním žadatelem se považují za zaplacené následujícím žadatelem.
Oddíl 2
Provedení technického zkoušení
Článek 22
Rozhodnutí o obecných zásadách zkoušení
1. Správní rada na návrh prezidenta Úřadu přijme rozhodnutí o obecných zásadách zkoušení. Den rozhodnutí a rostlinné druhy, kterých se toto rozhodnutí týká, se zveřejní v Úředním věstníku uvedeném v článku 87.
2. Pokud rozhodnutí správní rady o obecných zásadách zkoušení nebylo přijato, může prezident Úřadu přijmout předběžné rozhodnutí. Platnost tohoto předběžného rozhodnutí uplyne dnem přijetí rozhodnutí správní rady. Pokud se předběžné rozhodnutí prezidenta Úřadu liší od rozhodnutí správní rady, není touto skutečností dotčeno technické zkoušení, které započalo před přijetím rozhodnutí správní rady.Vyžadují-li to okolnosti, může správní rada rozhodnout jinak.
Článek 23
Pravomoci prezidenta Úřadu
1. Pokud správní rada přijme rozhodnutí o obecných zásadách zkoušení, toto rozhodnutí zahrnuje pravomoc prezidenta Úřadu doplnit popis odrůdy o dodatečné vlastnosti a jejich vyjádření.
2. Pokud prezident využije pravomoci uvedené v odstavci 1, použije se obdobně čl. 22 odst. 2.
Článek 24
Informování zkušebního úřadu Úřadem
Úřad podle čl. 55 odst. 3 základního nařízení zašle zkušebnímu úřadu kopie těchto dokumentů týkajících se odrůdy:
a)
formulář žádosti, technický dotazník a všechny další dokumenty předkládané žadatelem, které obsahují údaje nezbytné k provedení technického zkoušení;
b)
formuláře podle článku 86 tohoto nařízení vyplněné žadatelem;
c)
dokumenty týkající se námitky založené na tvrzení, že podmínky stanovené v článcích 7, 8 a 9 základního nařízení nebyly splněny.
Článek 25
Spolupráce mezi Úřadem a zkušebním úřadem
Zaměstnanci zkušebního úřadu, kteří jsou odpovědni za technické zkoušení, a zpravodaj jmenovaný podle čl. 8 odst. 1 spolupracují ve všech fázích technického zkoušení. Spolupráce se týká alespoň těchto oblastí:
a)
kontroly provádění technického zkoušení, včetně prohlídek lokalit zkušebních pozemků a kontrolní metody užívané zpravodajem;
b)
informací od zkušebního úřadu o podrobnostech jakéhokoliv předchozího odevzdání odrůdy, aniž je dotčeno další šetření prováděné Úřadem, a
c)
předběžných zpráv o každém vegetačním období předkládaných Úřadu zkušebním úřadem.
Článek 26
Forma zpráv o zkoušení
1. Zprávu o zkoušení uvedenou v článku 57 základního nařízení podepisuje odpovědný zaměstnanec zkušebního úřadu a tato zpráva výslovně potvrzuje výhradní dispoziční práva Úřadu podle čl. 57 odst. 4 základního nařízení.
2. Odstavec 1 se obdobně použije na jakékoliv předběžné zprávy předkládané Úřadu. Zkušební úřad vydává kopii každé předběžné zprávy přímo žadateli.
Článek 27
Ostatní zprávy o zkoušení
1. Zpráva o výsledcích jakéhokoliv technického zkoušení, které bylo pro úřední účely provedeno nebo se provádí v členském státě jedním z úřadů odpovědných podle čl. 55 odst. 1 základního nařízení za dotyčné druhy, může být Úřadem považována za dostatečný základ pro rozhodnutí, pokud:
a)
materiál dodaný pro technické zkoušení splňuje z hlediska množství i kvality veškeré normy, stanovené podle čl. 55 odst. 4 základního nařízení;
b)
technické zkoušení bylo provedeno způsobem, který odpovídá pověření správní rady podle čl. 55 odst. 1 základního nařízení a který je v souladu s obecnými zásadami zkoušení vydanými Správní radou nebo obecnými pokyny danými Úřadem podle čl. 56 odst. 2 uvedeného nařízení a článků 22 a 23 tohoto nařízení;
c)
Úřad měl možnost sledovat provádění dotyčného technického zkoušení a
d)
v případě, že závěrečná zpráva není okamžitě k dispozici, jsou Úřadu před předložením zprávy o zkoušení poskytnuty průběžné zprávy o každém vegetačním období.
2. Pokud se Úřad domnívá, že zpráva o zkoušení uvedená v odstavci 1 nepředstavuje dostatečný základ pro rozhodnutí, může po konzultaci žadatele a zkušebního úřadu použít postup stanovený v článku 55 základního nařízení.
3. Úřad a všechny příslušné odrůdové úřady členských států si poskytují správní pomoc tak, že pro účely hodnocení odlišnosti, uniformity a stálosti odrůdy na žádost poskytnou zprávy o zkoušení této odrůdy. Za poskytnutí této zprávy si Úřad a příslušný odrůdový úřad účtují určitou částku, na které se dohodnou.
4. Zpráva o výsledcích technického zkoušení, které bylo pro úřední účely provedeno nebo se provádí ve třetí zemi, která je členem Mezinárodní unie pro ochranu nových odrůd rostlin, může být Úřadem považována za dostatečný základ pro rozhodnutí za předpokladu, že technické zkoušení splňuje podmínky stanovené v písemné dohodě mezi Úřadem a příslušným orgánem této třetí země. Tyto podmínky zahrnují alespoň:
a)
podmínky týkající se materiálu, uvedené v odst. 1 písm. a);
b)
podmínku, že technické zkoušení bylo provedeno v souladu s obecnými zásadami zkoušení vydanými Správní radou nebo obecnými pokyny danými Úřadem podle čl. 56 odst. 2 základního nařízení;
c)
podmínku, že Úřad měl příležitost posoudit vhodnost prostředků k provedení technického zkoušení u dotyčných druhů v této třetí zemi a sledovat provedení dotyčného technického zkoušení, a
d)
podmínky související s dostupností zpráv, stanovené v odst. 1 písm. d).
Oddíl 3
Název odrůdy
Článek 28
Návrh na název odrůdy
Návrh na název odrůdy se podává a podepisuje na Úřadě, avšak pokud návrh doprovází žádost o odrůdové právo Společenství podaná u pověřeného vnitrostátního subjektu nebo úřadovny zřízené podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení, podává se ve dvojím vyhotovení.
Úřad bezplatně poskytne formulář pro účely podání návrhu na název odrůdy.
Je-li návrh na název odrůdy podán elektronickými prostředky, musí být, pokud jde o podpis, v souladu s čl. 57 odst. 3 druhým pododstavcem tohoto nařízení.
Článek 29
Posouzení návrhu
1. Pokud není návrh připojen k žádosti o odrůdové právo Společenství nebo pokud Úřad nemůže schválit navržený název odrůdy, sdělí Úřad neprodleně tuto skutečnost žadateli a vyzve ho, aby předložil návrh nebo nový návrh, a uvede následky nesplnění takového požadavku.
2. Pokud Úřad po přijetí výsledků technického zkoušení podle čl. 57 odst. 1 základního nařízení stanoví, že žadatel nepodal žádný návrh na název odrůdy, neprodleně zamítne žádost o odrůdové právo Společenství podle čl. 61 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení.
Článek 30
Obecné zásady označování odrůdy
Správní rada přijme obecné zásady, kterými stanoví jednotná a přesná kritéria pro stanovení překážek, které brání rodovému názvu odrůdy uvedenému v č. 63 odst. 3 a 4 základního nařízení.
KAPITOLA II
Řízení o námitce
Článek 31
Podání námitky
1. Námitky podle článku 59 základního nařízení obsahují:
a)
jméno žadatele a spisové číslo žádosti, vůči které je námitka podávána;
b)
označení strany podávající námitku jako účastníka řízení podle článku 2 tohoto nařízení;
c)
pokud strana podávající námitku jmenovala zástupce v řízení, jeho jméno a adresu;
d)
tvrzení uvedené v čl. 59 odst. 3 základního nařízení, na němž se zakládá námitka, a náležitosti, důkazy a argumenty uváděné na podporu námitky.
2. Je-li ke stejné žádosti o odrůdové právo Společenstvím podáno více námitek, může Úřad tyto námitky spojit do jednoho řízení.
Článek 32
Zamítnutí námitky
1. Pokud Úřad zjistí, že námitka není v souladu s čl. 59 odst. 1 a 3 základního nařízení nebo s čl. 31 odst. 1 písm. d) tohoto nařízení nebo že žádost, proti které je podána, dostatečně neidentifikuje, zamítne námitku jako nepřípustnou, pokud nejsou tyto nedostatky odstraněny ve lhůtě, kterou stanoví.
2. Pokud Úřad zjistí, že námitka není v souladu s jinými ustanoveními základního nařízení nebo tohoto nařízení, zamítne námitku jako nepřípustnou, pokud nebyly tyto nedostatky odstraněny před uplynutím lhůty pro podání námitky.
KAPITOLA III
Zachování odrůdových práv Společenství
Článek 33
Povinnosti držitele podle čl. 64 odst. 3 základního nařízení
1. Držitel umožní kontrolu materiálu dotyčné odrůdy nebo místa, kde je zachována její identita, za účelem získání informací nezbytných k posouzení, zda je odrůda zachována v nezměněném stavu podle čl. 64 odst. 3 základního nařízení.
2. Držitel je povinen vést písemné záznamy, které umožňují ověřit příslušná opatření uvedená v čl. 64 odst. 3 základního nařízení.
Článek 34
Technické ověření chráněné odrůdy
Aniž je dotčen čl. 87 odst. 4 základního nařízení, provede se technické ověření chráněné odrůdy podle obecných zásad zkoušení, které byly řádně použity při udělení odrůdového práva této odrůdě. Články 22 a 24 až 27 tohoto nařízení se obdobně použijí na Úřad, zkušební úřad a držitele.
Článek 35
Další materiál pro technické prověření
Pokud držitel předloží materiál odrůdy podle čl. 64 odst. 3 základního nařízení, může zkušební úřad se souhlasem Úřadu prověřit předkládaný materiál přezkoumáním ostatního materiálu, který byl odebrán z hospodářství, kde je držitelem nebo s jeho souhlasem materiál odrůdy vyráběn, nebo z materiálu, který držitel prodává nebo je prodáván s jeho souhlasem nebo odebrán úředními subjekty členského státu v rámci jejich pravomocí.
Článek 36
Změny názvu odrůdy
1. Pokud je podle článku 66 základního nařízení nezbytné změnit název odrůdy, sdělí Úřad držiteli důvody, stanoví lhůtu, během níž musí držitel předložit vhodný návrh na změnu názvu odrůdy, a upozorní, že pokud se tak nestane, může být odrůdové právo Společenství podle článku 21 základního nařízení zrušeno.
2. Pokud Úřad nemůže schválit změnu názvu odrůdy, sdělí to neprodleně držiteli, znovu stanoví lhůtu, během níž musí držitel předložit vhodný návrh, a upozorní, že pokud se tak nestane, může být odrůdové právo Společenství podle článku 21 základního nařízení zrušeno.
3. Články 31 a 32 tohoto nařízení se obdobně použijí i na námitku podanou podle čl. 66 odst. 3 základního nařízení.
4. Je-li návrh na změnu názvu odrůdy podán elektronickými prostředky, musí být, pokud jde o podpis, v souladu s čl. 57 odst. 3 druhým pododstavcem.
KAPITOLA IV
Licence společenství udělované Úřadem
Oddíl 1
Nucené licence podle článku 29 základního nařízení
Článek 37
Žádosti o nucenou licenci
1. Žádost o nucenou licenci podle čl. 29 odst. 1, 2 a 5 základního nařízení musí obsahovat:
a)
označení žadatele a odpůrce - držitele dané odrůdy jako účastníků řízení;
b)
název odrůdy a rostlinného druhu dané odrůdy nebo odrůd;
c)
návrh druhu úkonů, na které se nucená licence vztahuje;
d)
prohlášení obsahující daný veřejný zájem, včetně všech skutečností, důkazů a argumentů uváděných na podporu uvedeného veřejného zájmu;
e)
v případě žádosti podle čl. 29 odst. 2 základního nařízení navržení kategorie osob, kterým se nucená licence udělí, včetně zvláštních požadavků týkajících se této kategorie osob;
f)
návrh přiměřené úhrady a základ pro její výpočet.
2. Žádost o nucenou licenci podle čl. 29 odst. 5a základního nařízení musí obsahovat:
a)
označení žadatele, který je držitelem patentového práva, a odpůrce - držitele dané odrůdy jako účastníků řízení;
b)
název odrůdy a rostlinného druhu dané odrůdy nebo odrůd;
c)
ověřenou kopii osvědčení o udělení patentu uvádějící číslo patentu a patentové nároky pro biotechnologický vynález a orgán, který patent udělil;
d)
návrh druhu úkonů, na které se nucená licence vztahuje;
e)
návrh přiměřené úhrady a základ pro její výpočet;
f)
prohlášení obsahující důvody, proč v porovnání s chráněnou odrůdou daný biotechnologický vynález představuje významný technický pokrok značného ekonomického zájmu, včetně všech skutečností, důkazů a argumentů uváděných na podporu patentového nároku;
g)
návrh oblasti územní působnosti licence, která nesmí překročit oblast územní působnosti patentu uvedenou v bodu c).
3. Žádost o křížovou licenci podle čl. 29 odst. 5a druhého pododstavce základního nařízení musí obsahovat:
a)
označení žadatele, který je držitelem patentového práva, a odpůrce - držitele dané odrůdy jako účastníků řízení;
b)
název odrůdy a rostlinného druhu dané odrůdy nebo odrůd;
c)
ověřenou kopii osvědčení o udělení patentu uvádějící číslo patentu a patentové nároky pro biotechnologický vynález a orgán, který patent udělil;
d)
úřední dokument dokazující, že držiteli odrůdového práva byla udělena nucená licence pro patentovaný biotechnologický vynález;
e)
návrh druhu úkonů, na které se křížová licence vztahuje;
f)
návrh přiměřené úhrady a základ pro její výpočet;
g)
návrh oblasti územní působnosti křížové licence, která nesmí překročit oblast územní působnosti patentu uvedenou v bodu c).
4. Žádost o nucenou licenci musí obsahovat dokumenty dokládající, že žadatel již držitele odrůdového práva neúspěšně požádal o smluvní užívací právo. Je-li žadatelem o nucenou licenci podle čl. 29 odst. 2 základního nařízení Komise nebo členský stát, může Úřad v případě vyšší moci tuto podmínku zrušit.
5. Žádost o nucenou licenci se považuje za neúspěšnou ve smyslu odstavce 4, pokud:
a)
odpůrce - držitel závazně neodpověděl osobě usilující o takové právo v přiměřené lhůtě nebo
b)
odpůrce - držitel odmítl udělit smluvní licenci osobě, která o něj usiluje, nebo
c)
odpůrce - držitel nabídl licenci osobě, která o ni usiluje, za zjevně nevýhodných podmínek, včetně poplatků za užívání, nebo za podmínek, které jsou z celkového hlediska zjevně nevýhodné.
Článek 38
Přezkoumání žádosti o nucenou licenci
1. Ústní jednání a dokazování se zpravidla konají zároveň.
2. Žádosti o další jednání jsou nepřípustné s výjimkou těch žádostí, které vycházejí z okolností, které se během jednání nebo po něm změnily.
3. Úřad před přijetím rozhodnutí vyzve dané strany ke smíru ve věci smluvní licence. Úřad popřípadě předloží návrh takového smíru.
Článek 39
Trvání odrůdového práva Společenství během řízení
1. Pokud bylo zahájení řízení ohledně nároku uvedeného v čl. 98 odst. 1 základního nařízení vůči držiteli zapsáno do Rejstříku odrůdových práv Společenství, může Úřad pozastavit řízení o udělení nucené licence. Řízení se obnoví až po zápisu pravomocného rozsudku nebo jiného způsobu ukončení řízení do stejného rejstříku.
2. Je-li převod odrůdového práva Společenství pro Úřad závazný, vstoupí nový držitel na žádost žadatele do řízení jako jeho účastník, pokud žadatel neúspěšně žádal nového držitele o licenci a učinil tak do dvou měsíců od přijetí oznámení Úřadu, že jméno nového držitele bylo zapsáno do Rejstříku odrůdových práv Společenství. Žádost žadatele musí obsahovat písemné důkazy, které dostatečně prokazují jeho neúspěšný pokus a popřípadě i jednání nového držitele.
3. V případě žádosti podle čl. 29 odst. 2 základního nařízení vstupuje nový držitel do řízení jako jeho účastník. Odstavec 1 tohoto článku se nepoužije.
Článek 40
Obsah rozhodnutí o žádosti
Písemné rozhodnutí podepisuje předseda Úřadu. Rozhodnutí obsahuje:
a)
oznámení, že rozhodnutí vydává Úřad;
b)
den přijetí rozhodnutí;
c)
jména členů výboru, kteří se zúčastnili řízení;
d)
jména účastníků řízení a jejich zástupců v řízení;
e)
odkaz na stanovisko správní rady;
f)
sporné otázky pro rozhodnutí;
g)
shrnutí skutkového stavu;
h)
důvody, na nichž je rozhodnutí založeno;
i)
příkaz Úřadu; v případě potřeby příkaz obsahuje výčet činností, na které se vztahuje nucená licence, zvláštní podmínky s ní spojené a kategorie osob, včetně případných zvláštních požadavků týkajících se této kategorie.
Článek 41
Udělení nucené licence
1. Rozhodnutí o udělení nucené licence podle čl. 29 odst. 1, 2 a 5 základního nařízení obsahuje důvody veřejného zájmu.
2. Veřejný zájem představují zejména tyto důvody:
a)
ochrana života nebo zdraví lidí, zvířat nebo rostlin;
b)
potřeba zásobit trh materiálem se zvláštními vlastnostmi;
c)
potřeba zachovat pobídku pro další pěstování vylepšených odrůd.
3. Rozhodnutí o udělení nucené licence podle čl. 29 odst. 5a základního nařízení obsahuje důvody, proč daný vynález představuje významný technický pokrok značného ekonomického zájmu. Zejména následující výčet odůvodnění může představovat důvody, proč daný vynález v porovnání s chráněnou odrůdou představuje významný technický pokrok značného ekonomického zájmu:
a)
zlepšení technologií obdělávání;
b)
zlepšení životního prostředí;
c)
zlepšení technologií pro využití genetické biologické rozmanitosti;
d)
zlepšení jakosti;
e)
zlepšení výnosu;
f)
zlepšení rezistence;
g)
zlepšení přizpůsobení se specifickým klimatickým podmínkám a/nebo podmínkám životního prostředí.
4. Nucená licence není výlučná.
5. Nucená licence nesmí být postoupena, pokud se nejedná o postoupení spolu s částí podniku, která nucenou licenci užívá, nebo za podmínek stanovených v čl. 29 odst. 5 základního nařízení, spolu s postoupením práv na v podstatě odvozenou odrůdu.
Článek 42
Podmínky, které musí splnit osoba, jíž je nucená licence udělena
1. Aniž jsou dotčeny ostatní podmínky uvedené v čl. 29 odst. 3 základního nařízení, musí mít osoba, jíž je nucená licence udělena, odpovídající finanční a technické prostředky k užití nucené licence.
2. Splnění podmínek spojených s nucenou licencí a stanovených v rozhodnutí o této licenci se považuje za „podmínku“ ve smyslu čl. 29 odst. 4 základního nařízení.
3. Úřad stanoví, že osoba, jíž je nucená licence udělena, nesmí podat žalobu na porušení odrůdového práva Společenství, pokud držitel do dvou měsíců od vyzvání neodmítne nebo neopomene žalobu podat.
Článek 43
Kategorie osob splňujících zvláštní podmínky podle čl. 29 odst. 2 základního nařízení
1. Osoba, která zamýšlí užít nucenou licenci a která patří do kategorie osob splňujících zvláštní podmínky uvedené v čl. 29 odst. 2 základního nařízení, sdělí svůj úmysl Úřadu a držiteli doporučeným dopisem s doručenkou. Toto prohlášení obsahuje:
a)
jméno a adresu dané osoby podle podmínek vztahujících se na účastníky řízení podle článku 2 tohoto nařízení;
b)
důkaz o splnění zvláštních podmínek;
c)
výčet činností, které budou prováděny, a
d)
ujištění, že tato osoba má odpovídající finanční prostředky a informace o technických možnostech k užití nucené licence.
2. Pokud tato osoba splnila podmínky týkající se prohlášení uvedeného v odstavci 1, Úřad ji na požádání zapíše do Rejstříku odrůdových práv Společenství. Před tímto zápisem tato osoba nemá na používání nucené licence nárok. Zápis se sdělí této osobě a držiteli.
3. Ustanovení čl. 42 odst. 3 se obdobně vztahuje na osobu zapsanou do Rejstříku odrůdových práv Společenství podle odstavce 2 tohoto článku. Jakýkoliv rozsudek nebo jiný způsob ukončení soudního sporu pro protiprávní jednání se vztahuje na ostatní osoby, které byly nebo budou zapsány.
4. Zápis uvedený v odstavci 2 může být vymazán pouze z toho důvodu, že se po uplynutí více než jednoho roku od udělení nucené licence a ve lhůtě stanovené v tomto rozhodnutí změnily zvláštní podmínky stanovené v rozhodnutí o udělení nucené licence nebo finanční či technické prostředky stanovené v odstavci 2. Výmaz zápisu se sdělí zapsané osobě a držiteli.
Oddíl 2
Užívací práva podle čl. 100 odst. 2 základního nařízení
Článek 44
Užívací práva podle čl. 100 odst. 2 základního nařízení
1. Žádost o smluvní nevýlučné užívací právo od nového držitele podle čl. 100 odst. 2 základního nařízení se podává v případě bývalého držitele do dvou měsíců nebo v případě osoby požívající užívací právo do čtyř měsíců od obdržení oznámení Úřadu, že jméno nového držitele bylo zapsáno do Rejstříku odrůdových práv Společenství.
2. Žádost o udělení užívacího práva podle čl. 100 odst. 2 základního nařízení musí obsahovat dokumenty dokládající neúspěšnou žádost uvedenou v odstavci 1 tohoto článku. Ustanovení čl. 37 odst. 1 písm. a), b), c) a odst. 5, článku 38, čl. 39 odst. 3, článku 40 s výjimkou písmene f), čl. 41 odst. 3 a 4 a článku 42 tohoto nařízení se použijí obdobně.
HLAVA III
ŘÍZENÍ PŘED ODVOLACÍM SENÁTEM
Článek 45
Obsah odvolání
Odvolání musí obsahovat:
a)
označení odvolatele jako účastníka řízení podle článku 2;
b)
spisové číslo rozhodnutí, proti kterému je odvolání podáváno, a určení, v jakém rozsahu je požadována změna nebo zrušení rozhodnutí.
Článek 46
Potvrzení o přijetí odvolání
Jakmile Úřad obdrží odvolání, označí je spisovým číslem odvolacího řízení a dnem přijetí a oznámí odvolateli lhůtu pro určení důvodů odvolání. Na opominutí takového oznámení se nelze odvolávat.
Článek 47
Účast na odvolacím řízení
1. Úřad neprodleně předá kopii odvolání označenou spisovým číslem a dnem přijetí účastníkům řízení, kteří se účastnili řízení před Úřadem.
2. Účastníci řízení uvedení v odstavci 1 mohou přistoupit jako účastníci odvolacího řízení do dvou měsíců od obdržení kopie odvolání.
Článek 48
Úloha Úřadu
1. Orgán Úřadu ve smyslu čl. 70 odst. 1 základního nařízení a předseda odvolacího senátu zajistí vnitřními přípravnými opatřeními, aby odvolací senát mohl případ přezkoumat neprodleně poté, co mu je postoupen; předseda před tímto postoupením zejména vybere další dva členy podle čl. 46 odst. 2 základního nařízení a jmenuje zpravodaje.
2. Před postoupením případu odvolacímu senátu zašle orgán Úřadu uvedený v čl. 70 odst. 1 základního nařízení neprodleně kopii dokumentů přijatých od účastníka odvolacího řízení ostatním účastníkům odvolacího řízení.
3. Prezident Úřadu před postoupením případu odvolacímu senátu zajistí zveřejnění informací uvedených v článku 89.
Článek 49
Zamítnutí odvolání jako nepřípustného
1. Pokud odvolání nevyhovuje ustanovením základního nařízení, zejména článkům 67, 68 a 69 základního nařízení nebo ustanovením tohoto nařízení, zejména článku 45 tohoto nařízení, odvolací senát o tom uvědomí odvolatele a požádá ho, aby zjištěné nedostatky odstranil podle možností ve lhůtě, kterou stanoví. Nejsou-li zjištěné nedostatky odvolání včas odstraněny, odvolací senát odvolání zamítne jako nepřípustné.
2. Je-li odvolání podáno proti rozhodnutí Úřadu, proti kterému je rovněž podána žaloba podle článku 74 základního nařízení, odvolací senát se souhlasem odvolatele neprodleně předá odvolání jako žalobu k Soudnímu dvoru Evropských společenství; pokud odvolatel nesouhlasí, zamítne odvolání jako nepřípustné. V případě předání odvolání k Soudnímu dvoru se podle článku 46 tohoto nařízení takové odvolání považuje za podané k Soudnímu dvoru dnem přijetí Úřadem.
Článek 50
Ústní jednání
1. Po postoupení věci odvolacímu senátu předvolá předseda odvolacího senátu neprodleně účastníky odvolacího řízení k ústnímu jednání podle článku 77 základního nařízení, a upozorní je na obsah čl. 59 odst. 2 tohoto nařízení.
2. Ústní jednání a dokazování se zpravidla koná současně.
3. Žádosti o další projednávání jsou nepřípustné s výjimkou žádostí vycházejících z okolností, které se během nebo po projednávání změnily.
Článek 51
Přezkoumání odvolání
Pokud není stanoveno jinak, ustanovení týkající se řízení před Úřadem se obdobně použijí na odvolací řízení; účastníci řízení jsou v tomto ohledu považování za účastníky odvolacího řízení.
Článek 52
Rozhodnutí o odvolání
1. Do tří měsíců od uzavření ústního jednání je účastníkům odvolacího řízení některým ze způsobů uvedených v čl. 64 odst. 3 zasláno písemné rozhodnutí o odvolání.
2. Rozhodnutí podepisuje předseda odvolacího senátu a zpravodaj jmenovaný podle čl. 48 odst. 1. Rozhodnutí obsahuje:
a)
oznámení, že rozhodnutí vydává odvolací senát;
b)
den přijetí rozhodnutí;
c)
jména předsedy a ostatních členů odvolacího senátu, kteří se zúčastnili odvolacího řízení;
d)
jména účastníků odvolacího řízení a jejich zástupců v řízení;
e)
sporné otázky pro rozhodnutí;
f)
shrnutí skutkového stavu;
g)
důvody, na nichž je rozhodnutí založeno;
h)
příkaz odvolacího senátu, v případě potřeby včetně rozhodnutí o rozdělení nákladů nebo uhrazení poplatků.
3. Písemné rozhodnutí odvolacího senátu obsahuje oznámení, že další opravný prostředek je možný, spolu se stanovením lhůty pro podání takového dalšího opravného prostředku. Na opominutí takového oznámení se nelze odvolávat.
HLAVA IV
OBECNÁ USTANOVENÍ TÝKAJÍCÍ SE ŘÍZENÍ
KAPITOLA I
Rozhodnutí, sdělení a dokumenty
Článek 53
Rozhodnutí
1. Rozhodnutí Úřadu je opatřeno podpisem a uvedením jména zaměstnance řádně zmocněného prezidentem Úřadu podle článku 35 základního nařízení.
2. Pokud se před Úřadem koná ústní jednání, může být rozhodnutí vyhlášeno ústně. Následně se účastníkům řízení zasílá písemné rozhodnutí v souladu s článkem 64.
3. Rozhodnutí Úřadu, proti nimž lze podat odvolání podle článku 67 základního nařízení nebo přímý opravný prostředek podle článku 74 základního nařízení, uvádějí možnost takového odvolání nebo přímého opravného prostředku a lhůtu pro podání takového odvolání nebo přímého opravného prostředku. Na opominutí takového oznámení se nelze odvolávat.
4. Jazykové chyby, chyby v psaní a zjevné nesprávnosti v rozhodnutí se opraví.
Článek 54
Osvědčení o odrůdovém právu Společenství
1. Pokud Úřad udělí odrůdové právo Společenství, vydá spolu s rozhodnutím o jeho udělení osvědčení o odrůdovém právu Společenství, které slouží jako důkaz tohoto udělení.
2. Úřad vydá osvědčení o odrůdovém právu Společenství v jakémkoliv jazyce nebo jazycích Evropské unie, požadovaných držitelem.
3. Na žádost může Úřad vydat oprávněné osobě kopii, pokud prokáže, že originál osvědčení byl ztracen nebo zničen.
Článek 55
Sdělení
Pokud není stanoveno jinak, jakékoliv sdělení Úřadu nebo zkušebního úřadu musí obsahovat jméno příslušného zaměstnance.
Článek 56
Právo na slyšení
1. Pokud Úřad zjistí, že rozhodnutí nesmí být za daných podmínek přijato, oznámí zjištěné nedostatky účastníkovi řízení a požádá ho o odstranění těchto nedostatků ve lhůtě, kterou stanoví. Nejsou-li zjištěné a oznámené nedostatky odstraněny včas, přistoupí Úřad k přijetí rozhodnutí.
2. Pokud Úřad obdrží od účastníka řízení připomínky, sdělí je ostatním účastníkům řízení a požádá je, považuje-li to za nezbytné, aby mu odpověděli ve lhůtě, kterou stanoví. Pokud neobdrží odpověď včas, nebude brát v úvahu žádný dokument došlý později.
Článek 57
Dokumenty předkládané účastníky řízení
1. Veškeré dokumenty, které účastník řízení předkládá, se podávají poštou, osobně nebo elektronickými prostředky.
Podrobnosti týkající se elektronického podávání stanoví prezident Úřadu.
2. Za den přijetí jakéhokoliv dokumentu předkládaného účastníky řízení se považuje den, kdy je dokument skutečně přijat v prostorách Úřadu, nebo v případě dokumentu podaného elektronickými prostředky den, kdy Úřad dokument elektronicky přijme.
3. S výjimkou dokumentů, které tvoří přílohu, musí dokumenty podepsat účastníci řízení nebo jejich zástupci v řízení.
Je-li dokument podáván Úřadu elektronickými prostředky, musí obsahovat elektronický podpis.
4. Pokud není dokument řádně podepsán nebo je-li přijatý dokument neúplný či nečitelný nebo pokud má Úřad pochybnosti ohledně správnosti dokumentu, Úřad odesílatele o této skutečnosti vyrozumí a vyzve jej, aby ve lhůtě jednoho měsíce předložil originál dokumentu podepsaný v souladu s odstavcem 3 nebo aby opětovně zaslal kopii originálu.
Je-li výzvě ve stanovené lhůtě vyhověno, považuje se takový podepsaný nebo opětovně zaslaný dokument za přijatý dnem přijetí prvního dokumentu. Není-li výzvě ve stanovené lhůtě vyhověno, má se za to, že dokument nebyl přijat.
5. Dokumenty, které musí být předány ostatním účastníkům řízení i dotyčnému zkušebnímu úřadu, nebo dokumenty týkající se dvou nebo více žádostí o odrůdové právo Společenství nebo o užívací právo, musí být předloženy v dostatečném počtu kopií. Chybějící kopie se pořizují na náklady účastníka řízení.
První pododstavec se nevztahuje na dokumenty předkládané elektronickými prostředky.
Článek 58
Písemné doklady
1. Doklady o pravomocných rozsudcích nebo rozhodnutích, jiných než jsou rozhodnutí Úřadu, nebo ostatní písemné doklady předkládané účastníky řízení mohou být poskytnuty prostřednictvím předložení neověřené kopie.
2. Má-li Úřad pochybnosti ohledně pravosti dokladů uvedených v odstavci 1, může požádat o předložení originálu nebo ověřené kopie.
KAPITOLA II
Ústní jednání a dokazování
Článek 59
Předvolání k ústnímu jednání
1. Účastníci řízení jsou předvoláváni k ústnímu jednání podle článku 77 základního nařízení a upozorněni na odstavec 2 tohoto nařízení. Předvolání se zasílá nejméně s měsíčním předstihem, pokud se účastníci řízení a Úřad nedohodnou na kratší lhůtě.
2. Pokud se účastník řízení, který byl řádně předvolán k ústnímu jednání před Úřadem, nedostaví, řízení může pokračovat bez něj.
Článek 60
Dokazování prováděné Úřadem
1. Pokud Úřad považuje za nezbytné vyslechnout účastníky řízení, svědky nebo znalce nebo provést kontrolu, přijme za tímto účelem rozhodnutí a stanoví prostředky, jimiž zamýšlí získat důkazy a důležité údaje, jež mají být dokázány, a den, doba a místo konání ústního jednání nebo kontroly. Pokud výpovědi svědků a znalců žádá účastník řízení, Úřad ve svém rozhodnutí uvede lhůtu, ve které musí účastník řízení, který podal tuto žádost, oznámit Úřadu jména a adresy svědků a znalců, které si účastník řízení přeje vyslechnout.
2. Předvolání účastníků řízení, svědků nebo znalců k dokazování se zasílá nejméně s měsíčním předstihem, pokud se účastníci řízení nedohodnou s Úřadem na kratší lhůtě. Předvolání musí obsahovat:
a)
výpis z rozhodnutí uvedeného v odstavci 1, zejména s vyznačením dne, doby a místa nařízeného šetření a kteří účastníci řízení, svědci a znalci mají být vyslechnuti;
b)
jména účastníků řízení a práva, kterých se mohou svědci nebo znalci podle čl. 62 odst. 2, 3 a 4 dovolávat;
c)
oznámení, že účastník řízení, svědek nebo znalec může požádat o výslech příslušným soudním nebo jiným orgánem v zemi jeho trvalého bydliště, a žádost, aby informoval Úřad ve lhůtě stanovené Úřadem, že je připraven před něj předstoupit.
3. Dříve, než může být účastník řízení, svědek nebo znalec slyšen, musí být informován, že Úřad může požádat příslušný soudní nebo jiný orgán ve státě jeho trvalého bydliště o přezkoumání jeho svědectví pod přísahou nebo jinou závaznou formou.
4. Účastníci řízení jsou informováni o výslechu svědka nebo znalce před příslušným soudním nebo jiným orgánem. Mají právo být přítomni a klást prostřednictvím orgánu nebo přímo otázky účastníkům řízení, svědkům a znalcům, kteří podávají svědectví.
Článek 61
Pověření znalců
1. Úřad rozhodne, v jaké podobě bude předložena zpráva vypracovaná znalcem, kterého jmenuje.
2. Pověření znalce obsahuje:
a)
přesný popis jeho úkolu;
b)
lhůtu stanovenou pro podání posudku;
c)
jména účastníků řízení;
d)
odkaz na nároky, které mu podle čl. 62 odst. 2, 3 a 4 náleží.
3. Úřad může pro účely znaleckého posudku nařídit zkušebnímu úřadu, který provedl technické zkoušení dotyčné odrůdy, aby v souladu s danými pokyny poskytl dostupný materiál. Je-li to nezbytné, může si Úřad rovněž vyžádat materiál od účastníků řízení nebo třetích osob.
4. Účastníkům řízení se poskytne kopie nebo popřípadě překlad písemného posudku.
5. Účastníci řízení mohou odmítnou znalecký posudek. Pak se obdobně použijí čl. 48 odst. 3 a čl. 81 odst. 2 základního nařízení.
6. Na znalce jmenovaného Úřadem se obdobně použije čl. 13 odst. 2 a 3. Při jmenování Úřad uvědomí znalce o povinnosti mlčenlivosti.
Článek 62
Náklady na dokazování
1. Dokazování může být podmíněno složením záruky účastníkem řízení, který si takové důkazy vyžádal, u Úřadu ve výši, kterou stanoví Úřad na základě odhadu nákladů.
2. Svědci a znalci, kteří jsou předvoláni a kteří se dostaví do Úřadu, mají právo na příslušnou náhradu cestovních nákladů a nákladů spojených s pobytem. Může jim být poskytnuta záloha.
3. Svědci, kteří mají právo na náhradu podle odstavce 2, mají rovněž právo na příslušnou náhradu za ztrátu výdělku, a znalci, pokud nejsou zaměstnanci zkušebního úřadu, na odměnu za vykonanou práci. Tyto platby se poskytují svědkům po skončení dokazování a znalcům poté, co splní své povinnosti a úkoly.
4. Výplatu splatných částek podle odstavců 2 a 3 a v souladu s podrobnostmi a tarify stanovenými v příloze I provádí Úřad.
Článek 63
Zápis z ústního jednání a dokazování
1. Zápis z ústního jednání a dokazování obsahuje základní skutečnosti z ústního jednání nebo dokazování, příslušná prohlášení učiněná účastníky řízení, výpovědi účastníků řízení, svědků nebo znalců a výsledky veškerých zkoumání.
2. Zápis výpovědi svědka, znalce nebo účastníka řízení je přečten nahlas nebo předložen příslušným osobám ke kontrole. V zápise musí být uvedeno, že tato formální náležitost byla provedena a že osoba, která vypovídala, zápis schválila. Pokud zápis neschválí, musí být její námitka zaznamenána.
3. Zápis podepíše zaměstnanec, který jej vypracoval, a zaměstnanec, který vedl ústní jednání nebo dokazování.
4. Účastníci řízení obdrží kopii a popřípadě i překlad zápisu.
KAPITOLA III
Doručování
Článek 64
Obecná ustanovení o doručování
1. V řízeních před Úřadem jsou veškeré dokumenty, které Úřad doručuje účastníkům řízení, v podobě originálu, neověřené kopie originálního dokumentu nebo dokumentu vytištěného počítačem. Dokumenty přijímané od ostatních účastníků řízení mohou být doručovány v podobě neověřených kopií.
2. Pokud jeden nebo více účastníků řízení jmenují své zástupce v řízení, doručují se dokumenty podle odstavce 1 těmto zástupcům.
3. Doručení se provádí:
a)
poštou podle článku 65;
b)
předáním v Úřadě podle článku 66;
c)
veřejným oznámením podle článku 67 nebo
d)
elektronickými prostředky nebo za použití jakéhokoli jiného technického prostředku v souladu s druhým pododstavcem.
Prezident Úřadu stanoví podrobnosti týkající se elektronického doručování.
4. Dokumenty nebo jejich kopie, na jejichž doručování se použije článek 79 základního nařízení, se doručují poštou prostřednictvím doporučeného dopisu s doručenkou; rovněž je lze doručovat elektronickými prostředky, které určí prezident Úřadu.
Článek 65
Doručení poštou
1. Doručení adresátům, kteří nemají trvalé bydliště nebo sídlo nebo provozovnu ve Společenství a kteří nejmenovali zástupce v řízení podle článku 82 základního nařízení, se provádí zasláním dokumentů obyčejným dopisem na poslední známou adresu adresáta. Dopis je považován za doručený, i když se vrátí jako nedoručitelný.
2. Pokud se doručení provádí doporučeným dopisem, s doručenkou či bez ní, považuje se dopis za doručený adresátovi desátý den po jeho odeslání, pokud dopis adresáta nezastihl nebo ho zastihl později; v případě jakýchkoliv sporů přísluší Úřadu, aby stanovil, že dopis dospěl na místo svého určení nebo případně stanovil den, kdy byl dopis adresátovi doručen.
3. Doporučený dopis, s doručenkou či bez ní, se považuje za doručený, i když adresát odmítne dopis přijmout nebo potvrdit jeho přijetí.
4. Pokud se na doručení poštou nevztahují odstavce 1, 2 a 3, použijí se právní předpisy státu, na jehož území se doručení provádí.
Článek 66
Předání v Úřadě
V budově Úřadu může být dokument přímo předán adresátovi, který potvrdí jeho přijetí. Dokument se považuje za doručený, i když ho adresát odmítne přijmout nebo potvrdit jeho přijetí.
Článek 67
Veřejné oznámení
Pokud nelze zjistit adresu adresáta nebo se Úřadu ani na druhý pokus nepodařilo dokument doručit podle čl. 64 odst. 4, provede se doručení veřejným oznámením, které se zveřejní v pravidelně zveřejňované publikaci uvedené v článku 89 základního nařízení. Prezident Úřadu stanoví podrobnosti vydání veřejného oznámení.
Článek 68
Mimořádné případy doručení
Pokud Úřad není schopen prokázat, že dokument, který dospěl ke svému adresátovi, byl řádně doručen, nebo pokud nebyla dodržena ustanovení týkající se doručení, dokument se považuje za doručený dnem, který Úřad stanoví za den přijetí.
KAPITOLA IV
Lhůty a přerušení řízení
Článek 69
Počítání lhůt
1. Lhůty se počítají v celých letech, měsících, týdnech a dnech.
2. Lhůty počínají běžet dnem následujícím po dni, kdy došlo k rozhodné události, kterou může být úkon nebo uplynutí jiné lhůty. Pokud není stanoveno jinak, je rozhodnou událostí přijetí doručovaného dokumentu, pokud úkon spočívá v doručení.
3. Odchylně od odstavce 2 počínají lhůty běžet patnáctým dnem ode dne zveřejnění příslušného úkonu, kterým je veřejné oznámení podle článku 67, rozhodnutí Úřadu, pokud není doručeno příslušné osobě, nebo jakýkoliv úkon účastníka řízení, jenž má být zveřejněn.
4. Je-li lhůta určena jedním rokem nebo více lety, uplyne v příslušném roce měsícem, který má stejný název, a dnem, který má stejné číslo jako měsíc a den, kdy došlo k uvedené události; pokud v příslušném měsíci není den se stejným číslem, uplyne lhůta posledním dnem tohoto měsíce.
5. Je-li lhůta určena jedním měsícem nebo více měsíci, uplyne v příslušném měsíci dnem, který má stejné číslo jako den, kdy došlo k uvedené události; pokud v příslušném měsíci není den se stejným číslem, uplyne lhůta posledním dnem tohoto měsíce.
6. Je-li lhůta určena jedním týdnem nebo více týdny, uplyne v příslušném týdnu dnem, který má stejný název jako den, kdy došlo k uvedené události.
Článek 70
Trvání lhůt
Pokud základní nařízení nebo toto nařízení stanoví, že lhůtu určuje Úřad, nesmí být tato lhůta kratší než jeden měsíc a delší než tři měsíce. Ve zvláštních případech lze tuto lhůtu na žádost předloženou před jejím uplynutím prodloužit až na šest měsíců.
Článek 71
Prodloužení lhůt
1. Pokud lhůta uplyne dnem, kdy Úřad není otevřen pro přijetí dokumentů nebo kdy se v místě, kde Úřad sídlí, nedoručuje obyčejná pošta z důvodů jiných nebo těch, které jsou uvedeny v odstavci 2, prodlužuje se až do prvního dne, který následuje po dni, kdy je Úřad otevřen pro příjem dokumentů a kdy se doručuje obyčejná pošta. Dny uvedené v první větě stanoví a sdělí prezident Úřadu před započetím každého kalendářního roku.
2. Pokud lhůta uplyne dnem, kdy je v členském státě nebo mezi členským státem a Úřadem přerušena nebo následně narušena dodávka pošty, lhůta se pro účastníky řízení, kteří mají trvalé bydliště, sídlo nebo provozovnu v dotyčném státě nebo mají zástupce v řízení se sídlem v tomto státě, prodlužuje až do prvního dne následujícího po skončení období přerušení nebo narušení. Pokud je dotyčným členským státem stát, ve kterém sídlí Úřad, vztahuje se toto ustanovení na všechny účastníky řízení. Délku přerušení nebo narušení stanoví a oznámí prezident Úřadu.
Pokud jde o dokumenty podávané elektronickými prostředky, první pododstavec se použije obdobně v případech, kdy dojde k přerušení spojení Úřadu s elektronickými komunikačními prostředky.
3. Odstavce 1 a 2 se obdobně vztahují na vnitrostátní subjekty nebo úřadovny pověřené podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení a pro zkušební úřady.
Článek 72
Přerušení řízení
1. Řízení před Úřadem se přerušuje:
a)
v případě smrti nebo chybějící způsobilosti žadatele, držitele ochrany odrůdy Společenství nebo žadatele o užívací právo udělované Úřadem nebo osoby zmocněné užívání tohoto práva nebo zástupce v řízení kterékoliv z těchto stran k právním úkonům nebo
b)
v případě dodatečně se vyskytnuvší právní překážky bránící takové osobě v pokračování v řízení před Úřadem z důvodů žaloby podané na jeho majetek.
2. Pokud byly do příslušného rejstříku zapsány nezbytné údaje o totožnosti osoby zmocněné pokračovat v řízení jako jeho účastník nebo zástupce v řízení, uvědomí Úřad takovou osobu a ostatní účastníky řízení, že se řízení obnovuje dnem, který stanoví Úřad.
3. Platné lhůty počínají znovu běžet dnem obnovení řízení.
4. Přerušením řízení není dotčeno provádění technického zkoušení nebo ověření dotyčné odrůdy zkušebním úřadem v případě, že byly Úřadu již zaplaceny příslušné poplatky.
KAPITOLA V
Zástupce v řízení
Článek 73
Jmenování zástupce v řízení
1. Jmenování zástupce v řízení se sdělí Úřadu. Toto sdělení obsahuje jméno a adresu zástupce v řízení; čl. 2 odst. 2 a 3 se použijí obdobně.
2. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 4, uvede se ve sdělení podle odstavce 1 rovněž skutečnost, že je zástupce zaměstnancem účastníka řízení. Zaměstnanec účastníka řízení nesmí být jmenován jako zástupce v řízení ve smyslu článku 82 základního nařízení.
3. Pokud nejsou splněny podmínky odstavců 1 a 2, považuje se sdělení za nedoručené.
4. Zástupce v řízení, jehož zmocnění skončilo, se i nadále považuje za zástupce v řízení, dokud není ukončení jeho zmocnění sděleno úřadu. S výhradou veškerých ustanovení, která stanovují opak, však pověření vůči úřadu končí úmrtím osoby, která ho udělila.
5. Pokud dva nebo více účastníků řízení, kteří nesdělili úřadu zástupce v řízení, postupují společně, za zástupce v řízení druhého či ostatních účastníků řízení se považuje ten účastník řízení, který je jako první uveden na žádosti o odrůdové právo Společenství nebo o užívací právo udělované úřadem nebo v námitce.
Článek 74
Plná moc zástupců v řízení
1. Pokud je úřadu sděleno jmenování zástupce v řízení, zašle se mu podepsaná plná moc, aby mohla být zařazena do spisů ve lhůtě, kterou stanoví Úřad, pokud není stanoveno jinak. Není-li plná moc zaslána včas, považuje se jakýkoliv procesní úkon provedený zástupcem v řízení za neplatný.
2. Plná moc se může vztahovat na jedno nebo více řízení a podává se v odpovídajícím počtu kopií. Je možno podat všeobecnou plnou moc, která umožňuje zástupci v řízení jednat ve všech řízeních strany, která ho pověřila. V tom případě postačí jediný dokument obsahující všeobecnou plnou moc.
3. Prezident Úřadu může stanovit obsah a bezplatně poskytnout formuláře plných mocí včetně všeobecných plných mocí podle odstavce 2.
KAPITOLA VI
Rozdělení a stanovení nákladů
Článek 75
Přiznání nákladů
1. Rozhodnutí ohledně nákladů je obsaženo v rozhodnutí o zrušení nebo odnětí odrůdového práva Společenství nebo v rozhodnutí o odvolání.
2. V případě přiznání nákladů podle čl. 85 odst. 1 základního nařízení rozhodne o tomto přiznání Úřad v odůvodnění rozhodnutí o zrušení nebo odnětí odrůdového práva Společenství nebo rozhodnutí o odvolání. Na opominutí takového oznámení se nelze odvolávat.
Článek 76
Určení nákladů
1. Žádost o určení nákladů je přípustná pouze tehdy, pokud bylo přijato rozhodnutí, jehož se žádost týká, a pokud v případě odvolání proti takovému rozhodnutí odvolací senát rozhodl o tomto odvolání. K žádosti se přikládá vyúčtování nákladů s podpůrnými doklady.
2. Náklady mohou být určeny pouze v případě prokázání jejich věrohodnosti.
3. Pokud jeden účastník řízení způsobí náklady jinému účastníkovi řízení, je povinen uhradit pouze náklady uvedené v odstavci 4. Je-li úspěšný účastník řízení zastupován více než jedním zástupcem, poradcem nebo advokátem, nese neúspěšná strana náklady uvedené v odstavci 4 pouze za jednu osobu.
4. Náklady nezbytné k provedení řízení zahrnují:
a)
náklady svědků a znalců vyplácené Úřadem dotyčnému svědkovi nebo znalci;
b)
cestovní náklady a náklady spojené s pobytem účastníkovi řízení a zástupci, poradci nebo advokátovi, který byl řádně jmenován zástupcem v řízení před Úřadem, v rámci příslušného tarifu platného pro svědky a znalce uvedeného v příloze I;
c)
odměnu zástupci, poradci nebo advokátovi, který byl řádně jmenován jako zástupce v řízení účastníka řízení před Úřadem, v rámci tarifů uvedených v příloze I.
Článek 77
Dohoda o nákladech
V případě dohody o nákladech podle čl. 85 odst. 4 základního nařízení Úřad potvrdí takovou dohodu ve sdělení účastníkům řízení. Pokud toto sdělení potvrzuje i dohodu, pokud jde o částku, která má být zaplacena, je žádost o určení nákladů nepřípustná.
HLAVA V
INFORMACE POSKYTOVANÉ VEŘEJNOSTI
KAPITOLA I
Rejstříky, nahlížení do spisů a publikace
Oddíl 1
Rejstříky
Článek 78
Zápisy týkající se řízení a odrůdových práv Společenství, které mají být zapsány do rejstříků
1. Do Rejstříku žádostí o odrůdová práva Společenství se zapisují tyto „ostatní údaje“ uvedené v čl. 87 odst. 3 základního nařízení:
a)
den zveřejnění, je-li toto zveřejnění důležité pro stanovení lhůt;
b)
jakékoliv námitky spolu se dnem, jménem a adresou strany, která podala námitky, a jeho zástupce v řízení;
c)
právo přednosti (den a stát podání předchozí žádosti);
d)
podání žaloby učiněné ve věci nároků uvedených v čl. 98 odst. 4 a čl. 99 základního nařízení a týkající se nároku na odrůdové právo Společenství, stejně jako pravomocná rozhodnutí ve věci nebo rozhodnutí ukončující řízení o těchto žalobách jiným způsobem.
2. Na žádost se do Rejstříku odrůdových práv Společenství zapisují tyto „ostatní údaje“ uvedené v čl. 87 odst. 3 základního nařízení:
a)
udělení odrůdového práva Společenství jako záruky nebo předmětu jakéhokoliv jiného věcného práva nebo
b)
podání žaloby učiněné ve věci nároků uvedených v čl. 98 odst. 1 a 2 a článku 99 základního nařízení a týkající se odrůdového práva Společenství, pravomocné rozhodnutí ve věci nebo rozhodnutí ukončující řízení o těchto žalobách jiným způsobem.
3. Prezident Úřadu rozhodne o podrobnostech zápisů, jež mají být provedeny, a může rozhodnout o dalších podrobnostech, jež mají být zapsány do rejstříků pro účely řízení Úřadu.
Prezident Úřadu stanoví podobu rejstříků. Rejstříky mohou být vedeny v podobě elektronické databáze.
Článek 79
Zápis převodu odrůdového práva Společenství
1. Převod odrůdového práva Společenství se zapisuje do Rejstříku odrůdových práv Společenství na základě předložení písemného dokladu o převodu nebo oficiálních dokumentů potvrzujících převod nebo na základě takových výpisů z uvedených dokumentů, které jsou dostačující pro potvrzení převodu. Úřad zakládá kopii těchto písemných dokladů do svých spisů.
Prezident Úřadu stanoví, v jaké podobě a za jakých podmínek mají být tyto písemné doklady zakládány do spisů Úřadu.
2. Zápis převodu může být zamítnut pouze v případě nesplnění podmínek stanovených v odstavci 1 a v článku 23 základního nařízení.
3. Odstavce 1 a 2 se vztahují na jakýkoliv převod nároku na odrůdové právo Společenství, byla-li žádost o něj zapsána do Rejstříku žádostí o odrůdová práva Společenství. Odkazem na Rejstřík odrůdových práv Společenství se rozumí odkaz na Rejstřík žádostí o odrůdová práva Společenství.
Článek 80
Podmínky pro zápis do rejstříků
Aniž jsou dotčena ostatní ustanovení základního nařízení nebo tohoto nařízení, může žádost o zápis do rejstříků nebo výmaz zápisu podat každá osoba s právním zájmem. Žádost se podává písemně spolu s podpůrnými doklady.
Článek 81
Podmínky pro zvláštní zápisy do rejstříků
1. Pokud je odrůdové právo Společenství, pro které je podána žádost nebo které je uděleno, součástí konkurzního nebo podobného řízení, provede se jeho zápis do Rejstříku odrůdových práv Společenství bezplatně na žádost příslušného vnitrostátního orgánu. Tento zápis se rovněž na žádost příslušného vnitrostátního orgánu bezplatně vymaže.
2. Odstavec 1 se obdobně vztahuje na podání žaloby ve věci nároků uvedených v článcích 98 a 99 základního nařízení, na pravomocné rozhodnutí ve věci nebo rozhodnutí ukončující řízení o těchto žalobách jiným způsobem.
3. Pokud se odrůdy rozdělují na původní a v podstatě odvozené, mohou žádost o zápis podat účastníci řízení společně nebo individuálně. V případě žádosti pouze jednoho účastníka řízení musí žádost obsahovat dostatečné písemné doklady podle čl. 87 odst. 2 písm. h) základního nařízení, aby nahradila žádost druhého účastníka.
4. Je-li podána žádost o zápis smluvního výlučného užívacího práva nebo odrůdového práva Společenství, které jsou poskytnuté jako záruka nebo jako předmět věcného práva, musí tato žádost obsahovat dostatečné písemné doklady.
Článek 82
Nahlížení do rejstříků ze strany veřejnosti
1. Veřejnost může do rejstříků nahlížet v sídle Úřadu.
Přístup k rejstříkům a dokumentům v nich obsaženým se povolí za stejných podmínek, které platí pro přístup k dokumentům Úřadu ve smyslu článku 84.
2. Nahlížení do rejstříků na místě je bezplatné.
Vyhotovování a zasílání výpisů z rejstříků v podobě, která vyžaduje takové zpracovávání údajů či manipulaci s nimi, jež nejsou pouhou reprodukcí dokumentu či jeho částí, podléhá zaplacení poplatku.
3. Předseda úřadu může rovněž veřejnosti umožnit nahlížet do rejstříků v sídlech vnitrostátních orgánů nebo v úřadovnách pověřených podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení.
Oddíl 2
Uchovávání spisů, nahlížení do nich a pěstování odrůd
Článek 83
Uchovávání spisů
1. Dokumenty v podobě originálů nebo kopií vztahující se k řízením se uchovávají ve spisech, přičemž každému řízení je přiděleno spisové číslo, s výjimkou dokumentů týkajících se vyloučení členů odvolacího senátu nebo zaměstnanců Úřadu či dotyčného zkušebního úřadu nebo námitek vůči nim, které se uchovávají zvlášť.
2. Úřad si ponechává jednu kopii spisu uvedeného v odstavci 1 (spisová kopie), která se považuje za správnou a úplnou kopii spisu. Zkušební úřad si může ponechat kopii dokumentů vztahujících se k těmto řízením (kontrolní kopie), ale musí kdykoliv zajistit dodání originálů, které nemá Úřad k dispozici.
3. Originály dokumentů předkládaných účastníky řízení, které tvoří základ jakýchkoli elektronických spisů, mohou být po uplynutí určité doby od jejich převzetí Úřadem zlikvidovány.
4. Prezident Úřadu stanoví podrobnosti týkající se formy, v níž mají být spisy uchovávány, doby, po kterou mají být uchovávány, a doby uvedené v odstavci 3.
Článek 84
Přístup k dokumentům Úřadu
1. Správní rada přijme praktická opatření pro přístup k dokumentům Úřadu, včetně rejstříků.
2. Správní rada určí kategorie dokumentů Úřadu, ke kterým bude mít veřejnost přímý přístup, neboť budou zveřejněny, a to i elektronickou cestou.
Článek 85
Kontrola pěstování odrůd
1. Písemná žádost o kontrolu pěstování odrůd se podává Úřadu. Přístup ke zkušebním pozemkům zajistí se souhlasem Úřadu zkušební úřad.
2. Aniž je dotčen čl. 88 odst. 3 základního nařízení, není ustanoveními tohoto nařízení dotčen neomezený přístup ke kontrolním pozemkům, pokud jsou všechny pěstované odrůdy kódované, pokud zmocněný zkušební úřad přijal příslušná Úřadem schválená opatření proti odebrání materiálu a pokud jsou k zabezpečení práv žadatele nebo držitele odrůdového práva Společenství přijata všechna nezbytná opatření.
3. Prezident Úřadu může stanovit podrobnosti postupu kontroly pěstovaných odrůd a může revidovat bezpečnostní opatření, která je třeba zajistit podle odstavce 2.
Článek 86
Důvěrné údaje
Pro účely zachování důvěrných údajů poskytne Úřad bezplatně žadateli o odrůdové právo Společenství formuláře pro podání žádosti o utajení všech údajů týkajících se složek podle čl. 88 odst. 3 základního nařízení.
Oddíl 3
Publikace
Článek 87
Úřední věstník
1. Publikace, která je podle článku 89 základního nařízení vydávána nejméně jednou za dva měsíce, se nazývá Úřední věstník Odrůdového úřadu Společenství (dále jen „úřední věstník“).
2. Úřední věstník rovněž obsahuje údaje zapisované do rejstříků podle čl. 78 odst. 1 písm. c) a d), čl. 78 odst. 2 a podle článku 79.
3. Prezident Úřadu určí způsob vydávání úředního věstníku.
Článek 88
Zveřejnění žádostí o udělení užívacích práv udělovaných Úřadem a rozhodnutí o nich
V úředním věstníku se zveřejní den přijetí žádosti o udělení užívacího práva udělovaného Úřadem a doručení rozhodnutí ohledně takové žádosti, jména a adresy účastníků řízení a forma požadovaného nebo přijatého rozhodnutí. V případě rozhodnutí o udělení nucené licence se zveřejní i obsah takového rozhodnutí.
Článek 89
Zveřejnění odvolání a rozhodnutí o odvolání
V úředním věstníku se zveřejní den přijetí odvolání a vydání rozhodnutí o odvolání, jména a adresy účastníků odvolacího řízení a forma požadovaného nebo přijatého rozhodnutí.
KAPITOLA II
Správní a právní spolupráce
Článek 90
Sdělování informací
1. Informace, které se vyměňují podle článku 90 základního nařízení, si orgány uvedené v uvedeném ustanovení sdělují přímo.
2. Sdělení informací podle čl. 91 odst. 1 základního nařízení Úřadem nebo Úřadu se může uskutečnit prostřednictvím příslušných úřadů pro odrůdová práva členských států, a to bezplatně.
3. Odstavec 2 se obdobně vztahuje na sdělování informací podle čl. 91 odst. 1 základního nařízení zkušebním úřadem nebo zkušebnímu úřadu. Úřad obdrží kopii takového sdělení.
Článek 91
Nahlížení do spisů prostřednictvím soudů nebo státních zastupitelství členských států
1. Nahlížení do spisů podle čl. 91 odst. 1 základního nařízení probíhá prostřednictvím kopií spisů pořízeným Úřadem výlučně pro tento účel.
2. Soudy nebo státní zastupitelství členských států mohou během řízení před těmito orgány určit dokumenty, jež mají být Úřadem poskytnuty třetím stranám k nahlédnutí. Na takový postup se vztahuje článek 88 základního nařízení a Úřad si za něj neúčtuje žádný poplatek.
3. Úřad při poskytování spisů pro účely řízení před soudy nebo státními zastupitelstvími členských států určí omezení, kterým podle článku 88 základního nařízení podléhá nahlížení do spisů týkající se žádostí o odrůdové právo Společenství nebo jeho udělení.
Článek 92
Postup podání žádosti o právní pomoc
1. Každý členský stát určí ústřední orgán, který se zaváže přijímat žádosti o právní pomoc podané Úřadem a předávat je soudům nebo orgánům příslušným k jejich vyřízení.
2. Úřad vypracovává žádosti o právní pomoc v jazyce příslušného soudu nebo orgánu nebo k těmto žádostem přiloží překlad do tohoto jazyka.
3. S výhradou odstavců 4 a 5 používá příslušný soud nebo orgán při vyřizování těchto žádostí vlastní procesní předpisy. Zejména se jedná o vhodné donucovací prostředky v souladu s těmito právními předpisy.
4. Úřad je informován o době a místě konání zkoumání nebo jiných právních opatřeních a informuje o tom dotyčné účastníky řízení, svědky a znalce.
5. Pokud to Úřad žádá, povolí příslušný soud nebo orgán účast zaměstnanců dotyčného Úřadu a umožní jim klást otázky komukoliv, kdo podává důkazy, a to přímo nebo prostřednictvím příslušného soudu nebo orgánu.
6. Pro vyřízení žádosti o právní pomoc nesmí být vybírány žádné poplatky nebo náklady jakéhokoliv druhu. Avšak dožádaný členský stát má právo požadovat po Úřadu úhradu odměn znalců a tlumočníků a náklady vyplývající z postupu podle odstavce 5.
HLAVA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 93
Nařízení (ES) č. 1239/95 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 94
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. září 2009.
VERORDNUNG (EG) Nr. 874/2009 DER KOMMISSION
vom 17. September 2009
zur Durchführung der Verordnung (EG) Nr. 2100/94 des Rates im Hinblick auf das Verfahren vor dem Gemeinschaftlichen Sortenamt
(Neufassung)
DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft,
gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 2100/94 des Rates vom 27. Juli 1994 über den gemeinschaftlichen Sortenschutz (1), insbesondere auf Artikel 114,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Die Verordnung (EG) Nr. 1239/95 der Kommission vom 31. Mai 1995 zur Durchführung der Verordnung (EG) Nr. 2100/94 des Rates im Hinblick auf das Verfahren vor dem Gemeinschaftlichen Sortenamt (2) ist mehrfach und in wesentlichen Punkten geändert worden (3). Aus Gründen der Klarheit empfiehlt es sich, im Rahmen der jetzt anstehenden Änderungen eine Neufassung dieser Verordnung vorzunehmen.
(2)
Durch die Verordnung (EG) Nr. 2100/94 (nachstehend: Grundverordnung) wird eine neue Gemeinschaftsregelung geschaffen, die einen gemeinschaftsweit geltenden Sortenschutz ermöglicht.
(3)
Für die effiziente Anwendung des gemeinschaftlichen Sortenschutzes ist das Gemeinschaftliche Sortenamt (nachstehend: Amt) zuständig, das bei der technischen Prüfung der betreffenden Pflanzensorten von Prüfungsämtern unterstützt wird bzw. nationale Einrichtungen mit der Prüfung beauftragen oder eigene Dienststellen für diese Zwecke einrichten kann. Dies setzt voraus, dass das Verhältnis zwischen dem Amt und seinen eigenen Dienststellen, den Prüfungsämtern und den nationalen Einrichtungen geregelt wird.
(4)
Für die technische Prüfung sollte das Amt den Prüfungsämtern eine Gebühr zahlen, die die entstandenen Kosten vollständig deckt. Für die Berechnung der Kosten sollte der Verwaltungsrat einheitliche Methoden festlegen.
(5)
Gegen Entscheidungen des Amts kann Beschwerde vor seiner Beschwerdekammer eingelegt werden. Für diese Beschwerdekammer sollte eine Verfahrensordnung festgelegt werden. Der Verwaltungsrat kann erforderlichenfalls weitere Beschwerdekammern einrichten.
(6)
Berichte über Prüfungen, die unter der Verantwortung der Behörden eines Mitgliedstaats oder eines Drittlands, das Mitglied des Internationalen Verbandes zum Schutz von Pflanzenzüchtungen (UPOV) ist, durchgeführt wurden, sollten als ausreichende Entscheidungsgrundlage angesehen werden.
(7)
Die Verwendung elektronischer Mittel für die Einreichung von Anträgen, Einwendungen und Beschwerden sowie für die Zustellung von Unterlagen durch das Amt sollte erlaubt werden. Darüber hinaus sollte dem Amt die Möglichkeit eingeräumt werden, Bescheinigungen des gemeinschaftlichen Sortenschutzes in elektronischer Form auszustellen. Die Veröffentlichung von Informationen hinsichtlich des gemeinschaftlichen Sortenschutzes sollte ebenfalls mit Hilfe elektronischer Mittel möglich sein. Schließlich sollte die elektronische Archivierung von Akten im Zusammenhang mit dem Verfahren vor dem Amt erlaubt werden.
(8)
Der Präsident des Amtes sollte ermächtigt werden, alle notwendigen Einzelheiten im Hinblick auf die Verwendung elektronischer Mittel für Kommunikation und Archivierung festzulegen.
(9)
In den Artikeln 23, 29, 34, 35, 36, 42, 45, 46, 49, 50, 58, 81, 85, 87, 88 und 100 der Grundverordnung ist bereits ausdrücklich vorgesehen, dass zu ihrer Durchführung detaillierte Vorschriften zu erlassen sind oder erlassen werden können. Weitere Durchführungsvorschriften können erlassen werden, wenn es einer Präzisierung bedarf.
(10)
Wann die rechtsgeschäftliche Übertragung eines gemeinschaftlichen Sortenschutzrechts oder eines Sortenschutzanspruchs wirksam wird, bestimmt sich nach den für die Registereinträge geltenden Vorschriften.
(11)
Der Verwaltungsrat des Gemeinschaftlichen Sortenamts ist gehört worden.
(12)
Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Ständigen Ausschusses für Sortenschutz -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
TITEL I
VERFAHRENSBETEILIGTE, AMT UND PRÜFUNGSÄMTER
KAPITEL I
Verfahrensbeteiligte
Artikel 1
Verfahrensbeteiligte
(1) Folgende Personen können Beteiligte eines Verfahrens vor dem Gemeinschaftlichen Sortenamt, im Folgenden: Amt, sein:
a)
die Person, die einen Antrag auf gemeinschaftlichen Sortenschutz gestellt hat;
b)
der Einwender im Sinne von Artikel 59 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 2100/94, im Folgenden: Grundverordnung;
c)
der oder die Inhaber des gemeinschaftlichen Sortenschutzes, im Folgenden: Inhaber;
d)
jede Person, deren Antrag oder Begehr Voraussetzung für eine Entscheidung des Amts ist.
(2) Das Amt kann andere als die in Absatz 1 genannten Personen, die unmittelbar und persönlich betroffen sind, als Verfahrensbeteiligte zulassen.
(3) Als Person im Sinne der Absätze 1 und 2 gelten alle natürlichen und juristischen Personen sowie Körperschaften, die nach dem für sie geltenden Recht als juristische Personen angesehen werden.
Artikel 2
Angaben zur Person
(1) Jeder Verfahrensbeteiligte hat Namen und Anschrift anzugeben.
(2) Bei natürlichen Personen sind Familienname und Vornamen anzugeben. Bei juristischen sowie bei Personengesellschaften ist die amtliche Bezeichnung anzugeben.
(3) Die Anschrift muss sämtliche relevanten Verwaltungsangaben einschließlich der Angabe des Staats enthalten, in dem der Verfahrensbeteiligte seinen Wohnsitz, seinen Sitz oder seine Niederlassung hat. Es sollte für jeden Verfahrensbeteiligten möglichst nur eine Anschrift angegeben werden; bei mehreren Anschriften wird nur die zuerst genannte berücksichtigt, sofern der Verfahrensbeteiligte nicht eine der anderen Anschriften als Zustellungsanschrift angibt.
Der Präsident des Amtes legt die Einzelheiten hinsichtlich der Anschrift fest, einschließlich aller einschlägigen Einzelheiten zu sonstigen Kommunikationsmöglichkeiten.
(4) Handelt es sich bei einem Verfahrensbeteiligten um eine juristische Person, so sind Name und Anschrift der natürlichen Person anzugeben, die den Verfahrensbeteiligten nach dem geltenden innerstaatlichen Recht vertritt. Für diese natürliche Person gilt Absatz 2 entsprechend.
Das Amt kann Ausnahmen von den Bestimmungen des vorstehenden Unterabsatzes erster Satz zulassen.
(5) Ist die Kommission oder ein Mitgliedstaat Verfahrensbeteiligter, so ist für jedes Verfahren, an dem die Kommission oder der Mitgliedstaat beteiligt ist, ein Vertreter zu benennen.
Artikel 3
Sprachen der Verfahrensbeteiligten
(1) Der Verfahrensbeteiligte benutzt die Amtssprache der Europäischen Union, in der das dem Amt zuerst vorgelegte und zur Vorlage unterzeichnete Schriftstück abgefasst worden ist, bis eine abschließende Entscheidung des Amts ergeht.
(2) Legt ein Verfahrensbeteiligter ein von ihm zu diesem Zweck unterzeichnetes Schriftstück in einer anderen Amtssprache der Europäischen Union vor als derjenigen, die er nach Absatz 1 hätte benutzen müssen, so gilt das Schriftstück als zu dem Zeitpunkt eingegangen, an dem das Amt über eine von anderen Dienststellen angefertigte Übersetzung verfügt. Das Amt kann Ausnahmen von dieser Bestimmung zulassen.
(3) Benutzt ein Verfahrensbeteiligter in einem mündlichen Verfahren eine andere Sprache als die nach Absatz 1 zu verwendende Amtssprache der Europäischen Union, so sorgt er für die Simultanübertragung aus dieser anderen Sprache in die von den zuständigen Mitgliedern des Amts und den anderen Verfahrensbeteiligten verwendete Sprache. Unterlässt er dies, so kann das mündliche Verfahren in den von den zuständigen Mitgliedern des Amts und den anderen Verfahrensbeteiligten verwendeten Sprachen fortgesetzt werden.
Artikel 4
Sprachen in mündlichen Verfahren und bei der Beweisaufnahme
(1) Verfahrensbeteiligte, Zeugen oder Sachverständige, die zur Beweisaufnahme mündlich vernommen werden, können eine der Amtssprachen der Europäischen Union benutzen.
(2) Ist ein Verfahrensbeteiligter, Zeuge oder Sachverständiger bei einer von einem Verfahrensbeteiligten beantragten Beweisaufnahme nach Absatz 1 nicht in der Lage, sich in einer der Amtssprachen der Europäischen Union angemessen auszudrücken, so kann diese Person nur gehört werden, wenn der Verfahrensbeteiligte, der den Beweisaufnahmeantrag gestellt hat, für die Übertragung in die Sprachen sorgt, die von allen Verfahrensbeteiligten gemeinsam oder in Ermangelung dessen von den Mitgliedern des Amts benutzt werden.
Das Amt kann Ausnahmen von dieser Bestimmung zulassen.
(3) Äußerungen von Mitgliedern des Amts, Verfahrensbeteiligten, Zeugen oder Sachverständigen in mündlichen Verfahren oder bei der Beweisaufnahme in einer Amtssprache der Europäischen Union werden in dieser Sprache zu Protokoll genommen. Äußerungen in anderen Sprachen werden in der Sprache zu Protokoll genommen, die von den Mitgliedern des Amts benutzt wird.
Artikel 5
Übersetzung von Schriftstücken der Verfahrensbeteiligten
(1) Reicht ein Verfahrensbeteiligter Schriftstücke in einer anderen Sprache als einer Amtssprache der Europäischen Union ein, so kann das Amt von dem Verfahrensbeteiligten eine Übersetzung dieser Schriftstücke in die Sprache verlangen, die von diesem Verfahrensbeteiligten zu benutzen ist oder die von den zuständigen Mitgliedern des Amts benutzt wird.
(2) Hat ein Verfahrensbeteiligter eine Übersetzung vorgelegt oder muss er eine solche vorlegen, so kann das Amt verlangen, dass innerhalb einer vom Amt festzusetzenden Frist eine Bescheinigung vorgelegt wird, dass die Übersetzung mit dem Urtext übereinstimmt.
(3) Wird die Übersetzung nach Absatz 1 und die Bescheinigung nach Absatz 2 nicht vorgelegt, so gilt das Schriftstück als nicht eingegangen.
KAPITEL II
Das Amt
Abschnitt 1
Ausschüsse des Amts
Artikel 6
Qualifikation der Ausschussmitglieder
(1) Den Ausschüssen nach Artikel 35 Absatz 2 der Grundverordnung gehören dem Ermessen des Präsidenten des Amts zufolge entweder Mitglieder mit technischer oder rechtlicher Qualifikation oder Mitglieder beider Fachrichtungen an.
(2) Ein technisches Mitglied muss über einen Hochschulabschluss im Bereich der Pflanzenkunde oder über anerkannte Erfahrungen in diesem Bereich verfügen.
(3) Ein rechtskundiges Mitglied muss über ein abgeschlossenes rechtswissenschaftliches Studium oder über anerkannte Erfahrungen im Bereich des gewerblichen Rechtsschutzes oder des Sortenwesens verfügen.
Artikel 7
Entscheidungen der Ausschüsse
(1) Außer den in Artikel 35 Absatz 2 der Grundverordnung genannten Entscheidungen treffen die Ausschüsse Entscheidungen über
-
die Nichtaussetzung einer Entscheidung nach Artikel 67 Absatz 2 der Grundverordnung,
-
die Abhilfe nach Artikel 70 der Grundverordnung,
-
die Wiedereinsetzung in den vorigen Stand nach Artikel 80 der Grundverordnung und
-
die Verteilung der Kosten nach Artikel 85 Absatz 2 der Grundverordnung und Artikel 75 der vorliegenden Verordnung.
(2) Entscheidungen der Ausschüsse werden von der Mehrheit der Ausschussmitglieder getroffen.
Artikel 8
Befugnisse der Ausschussmitglieder
(1) Jeder Ausschuss bestimmt eines seiner Mitglieder als Berichterstatter.
(2) Der Berichterstatter
a)
nimmt insbesondere die in Artikel 25 genannten Aufgaben wahr und sorgt für die Vorlage der Prüfungsberichte gemäß Artikel 13 und 14;
b)
achtet auf den ordnungsgemäßen Ablauf des Verfahrens vor dem Amt einschließlich der Mitteilung von Mängeln, denen die Verfahrensbeteiligten abzuhelfen haben, und der Fristsetzung;
c)
sorgt für eine enge Verbindung zu den Verfahrensbeteiligten und für den Austausch von Informationen.
Artikel 9
Aufgabe des Präsidenten
Der Präsident des Amts gewährleistet die Kohärenz der unter seiner Verantwortung getroffenen Entscheidungen. Er bestimmt, unter welchen Voraussetzungen Entscheidungen über Einwendungen nach Artikel 59 der Grundverordnung zusammen mit Entscheidungen nach den Artikeln 61, 62, 63 oder 66 der Grundverordnung getroffen werden.
Artikel 10
Informationstag
Das Personal des Amts kann die Räumlichkeiten der beauftragten nationalen Einrichtungen nach Artikel 30 Absatz 4 der Grundverordnung sowie der Prüfungsämter gemäß Artikel 13 und Artikel 14 der vorliegenden Verordnung kostenlos für die regelmäßige Veranstaltung von Informationstagen für Verfahrensbeteiligte und Dritte nutzen.
Abschnitt 2
Die Beschwerdekammer
Artikel 11
Die Beschwerdekammer
(1) Für Entscheidungen über Beschwerden gegen die in Artikel 67 der Grundverordnung genannten Entscheidungen wird eine Beschwerdekammer gebildet. Der Verwaltungsrat kann erforderlichenfalls auf Vorschlag des Amts mehrere Beschwerdekammern einrichten. In diesem Fall legt der Verwaltungsrat einen Geschäftsverteilungsplan fest.
(2) Jeder Beschwerdekammer gehören fachkundige und rechtskundige Mitglieder an; Artikel 6 Absätze 2 und 3 gelten entsprechend. Der Vorsitzende ist ein rechtskundiges Mitglied.
(3) Der Vorsitzende der Beschwerdekammer beauftragt ein Mitglied der Kammer als Berichterstatter mit der Prüfung einer Beschwerde. Hierzu gehört gegebenenfalls auch die Beweisaufnahme.
(4) Die Beschwerdekammer trifft ihre Entscheidungen mit der Mehrheit ihrer Mitglieder.
Artikel 12
Die Geschäftsstelle
(1) Der Präsident des Amts richtet eine Geschäftsstelle bei der Beschwerdekammer ein. Mitglieder des Amts, die an Verfahren im Zusammenhang mit der angefochtenen Entscheidung beteiligt waren, dürfen an dem Beschwerdeverfahren nicht teilnehmen.
(2) Die Geschäftsstelle ist insbesondere zuständig für:
-
die Protokollierung der mündlichen Verhandlungen und Beweisaufnahmen nach Artikel 63;
-
die Kostenfeststellung nach Artikel 85 Absatz 5 der Grundverordnung und Artikel 76 der vorliegenden Verordnung;
-
die Bestätigung der Vereinbarung über die Kostenverteilung nach Artikel 77 der vorliegenden Verordnung.
KAPITEL III
Prüfungsämter
Artikel 13
Beauftragung eines Prüfungsamts nach Artikel 55 Absatz 1 der Grundverordnung
(1) Beauftragt der Verwaltungsrat das zuständige Amt eines Mitgliedstaats mit der technischen Prüfung von Sorten, so gibt der Präsident des Amts die Beauftragung des betreffenden Amts, im Folgenden: Prüfungsamt, bekannt. Die Übertragung der Prüfungsbefugnis wird am Tag der Bekanntmachung durch den Präsidenten des Amts wirksam. Diese Bestimmung gilt vorbehaltlich von Artikel 15 Absatz 6 entsprechend für die Rücknahme der Prüfungsbefugnis eines Prüfungsamts.
(2) Den an der technischen Prüfung beteiligten Mitgliedern des Prüfungsamts ist es nicht erlaubt, Sachverhalte, Schriftstücke und Informationen, von denen sie während oder in Verbindung mit der technischen Prüfung Kenntnis erlangt haben, widerrechtlich zu nutzen oder Unbefugten zur Kenntnis zu bringen. Sie bleiben auch nach Abschluss der technischen Prüfung, nach ihrem Ausscheiden aus dem Dienst und nach Rücknahme der Prüfungsbefugnis des Prüfungsamts an diese Verpflichtung gebunden.
(3) Absatz 2 gilt entsprechend für das Material der Sorte, das der Antragsteller dem Prüfungsamt zur Verfügung gestellt hat.
(4) Das Amt wacht über die Einhaltung der Absätze 2 und 3 und entscheidet über die Ausschließung oder Ablehnung von Mitgliedern der Prüfungsämter nach Artikel 81 Absatz 2 der Grundverordnung.
Artikel 14
Beauftragung eines Prüfungsamts nach Artikel 55 Absatz 2 der Grundverordnung
(1) Beabsichtigt das Amt, nach Artikel 55 Absatz 2 der Grundverordnung, eine Einrichtung mit der technischen Prüfung von Sorten zu beauftragen, so wird dem Verwaltungsrat eine entsprechende Mitteilung mit einer Begründung der fachlichen Eignung dieser Einrichtung als Prüfungsamt zur Genehmigung vorgelegt.
(2) Beabsichtigt das Amt, nach Artikel 55 Absatz 2 der Grundverordnung, eine eigene Dienststelle zur Prüfung von Pflanzensorten einzurichten, so wird dem Verwaltungsrat eine entsprechende Mitteilung mit einer Begründung der sachlichen und wirtschaftlichen Zweckmäßigkeit einer solchen Dienststelle sowie der Ortswahl zur Genehmigung vorgelegt.
(3) Stimmt der Verwaltungsrat den in den Absätzen 1 und 2 genannten Mitteilungen zu, so kann der Präsident des Amts die Beauftragung der in Absatz 1 genannten Einrichtung bekannt geben bzw. die Beauftragung der in Absatz 2 genannten Dienststelle im Amtsblatt der Europäischen Union bekanntmachen. Die Erteilung der Prüfungsbefugnis kann nur mit Zustimmung des Verwaltungsrats zurückgenommen werden. Artikel 13 Absätze 2 und 3 gelten entsprechend für das Personal der in Absatz 1 des vorliegenden Artikels genannten Einrichtung.
Artikel 15
Einzelheiten der Prüfungsbefugnis
(1) Die Prüfungsbefugnis des Prüfungsamtes ist Gegenstand einer schriftlichen Vereinbarung zwischen dem Amt und dem Prüfungsamt, in der Einzelheiten über die technische Prüfung von Pflanzensorten durch das Prüfungsamt und die Zahlung der in Artikel 58 Absatz 2 der Grundverordnung genannten Gebühr durch das Amt festgelegt sind. Handelt es sich um eine Dienststelle nach Artikel 14 Absatz 2 der vorliegenden Verordnung, so erlässt das Amt eine entsprechende Verfahrensordnung.
(2) Die schriftliche Vereinbarung verleiht den Handlungen, die Mitglieder des Prüfungsamts nach Maßgabe dieser Vereinbarung vornehmen oder vornehmen sollen, gegenüber Dritten die Wirkung von Handlungen des Amts.
(3) Beabsichtigt das Prüfungsamt, die Dienste anderer fachlich geeigneter Stellen nach Artikel 56 Absatz 3 der Grundverordnung in Anspruch zu nehmen, so sind diese Stellen bereits in der schriftlichen Vereinbarung namentlich zu bezeichnen. Artikel 81 Absatz 2 der Grundverordnung und Artikel 13 Absätze 2 und 3 der vorliegenden Verordnung gelten entsprechend für das beteiligte Personal, das sich schriftlich zur Geheimhaltung verpflichten muss.
(4) Das Amt zahlt dem Prüfungsamt für die Durchführung der technischen Prüfung eine Gebühr, die sämtliche Auslagen des Prüfungsamts deckt. Der Verwaltungsrat legt einheitliche Methoden zur Berechnung der Kosten und einheitliche Kostenelemente fest, die für alle beauftragten Prüfungsämter gelten.
(5) Das Prüfungsamt legt dem Amt in regelmäßigen Abständen einen Bericht über die Kosten der vorgenommenen technischen Prüfungen und der Unterhaltung der erforderlichen Vergleichssammlungen vor. In dem in Absatz 3 genannten Fall legt das Prüfungsamt dem Amt einen gesonderten Bericht über die mit der Prüfung beauftragten Stellen vor.
(6) Wird einem Prüfungsamt die Prüfungsbefugnis entzogen, so wird der Entzug der Prüfungsbefugnis erst an dem Tag wirksam, an dem der Widerruf der schriftlichen Vereinbarung nach Absatz 1 wirksam wird.
TITEL II
VERFAHREN VOR DEM AMT
KAPITEL I
Antrag auf gemeinschaftlichen Sortenschutz
Abschnitt 1
Der Antrag
Artikel 16
Einreichung des Antrags
(1) Ein Antrag auf gemeinschaftlichen Sortenschutz ist beim Amt oder bei den nach Artikel 30 Absatz 4 der Grundverordnung beauftragten nationalen Einrichtungen oder eingerichteten Dienststellen des Amts zu stellen.
Wird der Antrag beim Amt gestellt, kann er auf Papier oder elektronisch eingereicht werden. Wird er bei einer nationalen Einrichtung oder einer Dienststelle des Amtes gestellt, so ist er in zweifacher Ausfertigung auf Papier einzureichen.
(2) Die Unterrichtung des Amts nach Artikel 49 Absatz 1 Buchstabe b der Grundverordnung schließt folgende Angaben ein:
-
Angaben zur Person des Antragstellers und gegebenenfalls des Verfahrensvertreters,
-
die nationale Einrichtung oder Dienststelle, bei der der Antrag auf gemeinschaftlichen Sortenschutz gestellt worden ist, und
-
die vorläufige Bezeichnung der Sorte.
(3) Das Amt stellt folgende Vordrucke gebührenfrei zur Verfügung:
a)
ein Antragsformular und einen technischen Fragebogen für die Beantragung des gemeinschaftlichen Sortenschutzes;
b)
einen Vordruck für die nach Absatz 2 mitzuteilenden Angaben mit einer Belehrung über die Folgen, die eine unterlassene Mitteilung nach sich zieht.
(4) Der Antragsteller füllt die in Absatz 3 genannten Vordrucke aus und unterzeichnet diese. Wird der Antrag elektronisch übermittelt, so erfüllt er die Anforderung bezüglich der Unterschrift gemäß Artikel 57 Absatz 3 Unterabsatz 2.
Artikel 17
Eingang des Antrags
(1) Geht bei einer nationalen Einrichtung oder einer Dienststelle im Sinne von Artikel 30 Absatz 4 der Grundverordnung ein Antrag ein, so leitet die betreffende Einrichtung bzw. Dienststelle nach Artikel 49 Absatz 2 der Grundverordnung den Antrag zusammen mit einer Eingangsbestätigung an das Amt weiter. In der Eingangsbestätigung ist zumindest das Aktenzeichen der nationalen Einrichtung oder Dienststelle sowie die Zahl der vorgelegten Schriftstücke und der Tag ihres Eingangs bei der nationalen Einrichtung oder Dienststelle anzugeben. Die nationale Einrichtung oder Dienststelle übermittelt dem Antragsteller eine Kopie der Eingangsbestätigung.
(2) Erhält das Amt einen Antrag direkt vom Antragsteller oder über eine eigene Dienststelle oder eine nationale Einrichtung, so vermerkt es unbeschadet sonstiger Bestimmungen auf den Antragsunterlagen das Aktenzeichen und das Datum des Eingangs beim Amt und stellt dem Antragsteller eine Eingangsbestätigung aus. In dieser Eingangsbestätigung ist zumindest das vom Amt erteilte Aktenzeichen, die Zahl der eingegangenen Schriftstücke, das Eingangsdatum und der Antragstag im Sinne von Artikel 51 der Grundverordnung anzugeben. Wurde der Antrag von einer nationalen Einrichtung oder einer Dienststelle an das Amt weitergeleitet, so erhält diese eine Kopie der Eingangsbestätigung.
(3) Erhält das Amt einen Antrag über eine eigene Dienststelle oder eine nationale Einrichtung, nachdem die Frist von einem Monat nach Antragstellung abgelaufen ist, so darf als Antragstag im Sinne von Artikel 51 der Grundverordnung kein Tag bestimmt werden, der dem Tag des Antragseingangs beim Amt vorausgeht, es sei denn, das Amt stellt anhand ausreichender schriftlicher Nachweise fest, dass der Antragsteller das Amt nach Artikel 49 Absatz 1 Buchstabe b der Grundverordnung und Artikel 16 Absatz 2 der vorliegenden Verordnung unterrichtet hat.
Artikel 18
Die in Artikel 50 Absatz 1 der Grundverordnung festgelegten Voraussetzungen
(1) Stellt das Amt fest, dass der Antrag nicht die Voraussetzungen des Artikels 50 Absatz 1 der Grundverordnung erfüllt, so teilt es dem Antragsteller die festgestellten Mängel unter Hinweis darauf mit, dass als Antragstag im Sinne von Artikel 51 der Grundverordnung erst der Tag gilt, an dem ausreichende Angaben eingehen, die den mitgeteilten Mängeln abhelfen.
(2) Ein Antrag entspricht nur dann den Voraussetzungen des Artikels 50 Absatz 1 Buchstabe i der Grundverordnung, wenn Datum und Land der ersten Abgabe der Sorte im Sinne von Artikel 10 Absatz 1 der Grundverordnung angegeben werden oder erklärt wird, dass eine solche Abgabe noch nicht stattgefunden hat.
(3) Ein Antrag entspricht nur dann den Voraussetzungen des Artikels 50 Absatz 1 Buchstabe j der Grundverordnung, wenn der Antragsteller nach bestem Wissen das Datum und das Land früherer Anträge für die betreffende Sorte hinsichtlich der
-
Beantragung eines Schutzrechts für die betreffende Sorte und
-
der Beantragung der amtlichen Zulassung zur Anerkennung und zum Verkehr der Sorte, sofern diese amtliche Zulassung eine amtliche Beschreibung der Sorte einschließt,
in einem Mitgliedstaat oder in einem Verbandsstaat des internationalen Verbands zum Schutz von Pflanzenzüchtungen angibt.
Artikel 19
Die in Artikel 50 Absatz 2 der Grundverordnung genannten Voraussetzungen
(1) Stellt das Amt fest, dass der Antrag nicht die in den Absätzen 2, 3 und 4 des vorliegenden Artikels oder in Artikel 16 genannten Einzelheiten enthält, so findet zwar Artikel 17 Absatz 2 Anwendung, doch ist der Antragsteller aufzufordern, die festgestellten Mängel innerhalb einer vom Amt gesetzten Frist abzustellen. Werden die Mängel nicht rechtzeitig behoben, so weist das Amt den Antrag nach Artikel 61 Absatz 1 Buchstabe a der Grundverordnung unverzüglich zurück.
(2) Der Antrag muss folgende Einzelheiten enthalten:
a)
die Staatsangehörigkeit des Antragstellers, sofern es sich um eine natürliche Person handelt, und die Angaben, die der Antragsteller nach Artikel 2 als Verfahrensbeteiligter mitzuteilen hat, sowie Namen und Anschrift des Züchters, sofern er nicht selbst der Züchter ist;
b)
die lateinische Bezeichnung der Gattung, Art oder Unterart, zu der die Sorte gehört, und den Gattungsnamen;
c)
eine präzise Beschreibung der Merkmale der Sorte, die sich nach Ansicht des Antragstellers deutlich von anderen Sorten unterscheiden; diese anderen Sorten können als Referenzsorten für die technische Prüfung angegeben werden;
d)
Züchtung, Erhaltung und Vermehrung der Sorte, einschließlich von Angaben insbesondere über:
-
die Merkmale, die Sortenbezeichnung, oder, falls eine solche nicht vorliegt, die vorläufige Bezeichnung und Informationen über den Anbau einer oder mehrerer anderer Pflanzensorten, wenn Material dieser anderen Sorten regelmäßig zur Erzeugung der Sorte verwendet werden muss, oder
-
genetisch veränderte Merkmale, wenn es sich bei der betreffenden Sorte um einen genetisch veränderten Organismus im Sinne von Artikel 2 Absatz 2 der Richtlinie 2001/18/EG des Europäischen Parlaments und des Rates (4) handelt;
e)
das Gebiet und das Land, in dem die Sorte gezüchtet oder entdeckt und entwickelt worden ist;
f)
Zeit und Land der ersten Abgabe von Sortenbestandteilen oder Erntegut der Sorte zur Beurteilung der Neuheit nach Artikel 10 der Grundverordnung oder in Ermangelung dessen eine Erklärung, dass eine solche Abgabe noch nicht stattgefunden hat;
g)
das Amt, bei dem die Anträge nach Artikel 18 Absatz 3 der vorliegenden Verordnung gestellt worden sind, sowie deren Aktenzeichen;
h)
bestehende nationale Sortenschutzrechte oder in der Gemeinschaft bestehende Patente an der betreffenden Sorte.
(3) Das Amt kann alle erforderlichen Informationen und Unterlagen sowie gegebenenfalls für die technische Prüfung hinreichende Zeichnungen oder Fotografien innerhalb einer von ihm gesetzten Frist anfordern.
(4) Handelt es sich bei der betreffenden Sorte um einen genetisch veränderten Organismus im Sinne von Artikel 2 Absatz 2 der Richtlinie 2001/18/EG, so fordert das Amt den Antragsteller auf, eine Abschrift der schriftlichen Bestätigung der zuständigen Behörden vorzulegen, wonach die nach Artikel 55 und 56 der Grundverordnung vorgesehene technische Prüfung der Sorte nach Maßgabe der genannten Richtlinie kein Risiko für die Umwelt darstellt.
Artikel 20
Inanspruchnahme des Zeitvorrangs
Nimmt der Antragsteller einen Zeitvorrang für einen in Artikel 52 Absatz 2 der Grundverordnung genannten Antrag in Anspruch, der nicht der früheste der nach Artikel 18 Absatz 3 erster Gedankenstrich der vorliegenden Verordnung anzugebenden Anträge ist, so teilt das Amt mit, dass der Zeitvorrang nur für den frühesten Antrag gilt. Hat das Amt eine Empfangsbescheinigung ausgestellt, in der das Eingangsdatum eines Antrags vermerkt ist, der nicht der früheste der anzugebenden Anträge ist, so gilt der angegebene Zeitvorrang als nichtig.
Artikel 21
Geltung des Rechts auf den gemeinschaftlichen Sortenschutz im Verfahren
(1) Das Amt kann das Antragsverfahren aussetzen, wenn im Register für die Anträge auf gemeinschaftlichen Sortenschutz die Geltendmachung eines Anspruchs gegen den Antragsteller nach Artikel 98 Absatz 4 der Grundverordnung eingetragen worden ist. Das Amt kann für die Wiederaufnahme des schwebenden Verfahrens eine Frist setzen.
(2) Das Amt nimmt das Antragsverfahren wieder auf, wenn im Register für die Anträge auf gemeinschaftlichen Sortenschutz aktenkundig geworden ist, dass in dem in Absatz 1 genannten Verfahren eine abschließende Entscheidung ergangen oder das Verfahren in sonstiger Weise beendet worden ist. Das Amt kann das Antragsverfahren auch zu einem früheren Zeitpunkt wiederaufnehmen, jedoch nicht vor Ablauf der nach Absatz 1 gesetzten Frist.
(3) Geht das Recht auf gemeinschaftlichen Sortenschutz mit Wirkung für das Amt auf eine andere Person über, so kann diese Person den Antrag des ersten Antragstellers als eigenen Antrag weiterverfolgen, sofern er dies dem Amt innerhalb eines Monats nach Eintragung des abschließenden Urteils in das Register für die Anträge auf gemeinschaftlichen Sortenschutz mitgeteilt hat. Die von dem ersten Antragsteller bereits gezahlten Gebühren nach Artikel 83 der Grundverordnung gelten als vom nachfolgenden Antragsteller entrichtet.
Abschnitt 2
Durchführung der technischen Prüfung
Artikel 22
Prüfungsrichtlinien
(1) Der Verwaltungsrat legt auf Vorschlag des Präsidenten des Amts die Prüfungsrichtlinien fest. Das Datum der Prüfungsrichtlinien und das betreffende Taxon werden in dem in Artikel 87 genannten Amtsblatt veröffentlicht.
(2) Solange der Verwaltungsrat keine Prüfungsrichtlinien erlassen hat, kann der Präsident des Amts vorläufige Prüfungsrichtlinien festlegen. Diese treten an dem Tag außer Kraft, an dem der Verwaltungsrat die Prüfungsrichtlinien erlässt. Von etwaigen Abweichungen zwischen den vorläufigen Prüfungsrichtlinien des Präsidenten des Amts und denen des Verwaltungsrats bleibt eine technische Prüfung, die vor Erlass der Prüfungsrichtlinien durch den Verwaltungsrat begonnen hat, unberührt. Der Verwaltungsrat kann anders entscheiden, wenn die Umstände dies erfordern.
Artikel 23
Ermächtigung des Präsidenten des Amts
(1) Erlässt der Verwaltungsrat Prüfungsrichtlinien, so ist darin eine Ermächtigung des Präsidenten des Amts vorzusehen, zusätzliche Merkmale einer Sorte und ihre Ausprägungen in die Prüfungsrichtlinien aufzunehmen.
(2) Macht der Präsident des Amts von der in Absatz 1 genannten Ermächtigung Gebrauch, so gilt Artikel 22 Absatz 2 entsprechend.
Artikel 24
Unterrichtung der Prüfungsämter durch das Amt
Nach Artikel 55 Absatz 3 der Grundverordnung übermittelt das Amt den Prüfungsämtern zu der betreffenden Sorte Abschriften folgender Unterlagen:
a)
das Antragsformular, den technischen Fragebogen sowie alle zusätzlich vom Antragsteller vorgelegten Unterlagen mit den für die Durchführung der technischen Prüfung notwendigen Informationen;
b)
die vom Antragsteller nach Artikel 86 der vorliegenden Verordnung ausgefüllten Vordrucke;
c)
die Unterlagen einer Einwendung, die auf die Behauptung gestützt ist, dass die Voraussetzungen der Artikel 7, 8 und 9 der Grundverordnung nicht erfüllt sind.
Artikel 25
Zusammenarbeit zwischen dem Amt und den Prüfungsämtern
Das für die technische Prüfung zuständige Personal des Prüfungsamts und der nach Artikel 8 Absatz 1 bestellte Berichterstatter arbeiten bei der technischen Prüfung in allen Teilen des Prüfungsverfahrens zusammen. Die Zusammenarbeit bezieht sich mindestens auf folgende Verfahrensabschnitte:
a)
Überwachung der technischen Prüfung einschließlich der Überprüfung der Versuchsfelder und der Testmethoden durch den Berichterstatter,
b)
Mitteilung des Prüfungsamts über eine etwaige frühere Vermarktung der Sorte unbeschadet weiterer Nachprüfungen des Amts, und
c)
Vorlage von Zwischenberichten des Prüfungsamts an das Amt über jede Vegetationsperiode.
Artikel 26
Form der Prüfungsberichte
(1) Der Prüfungsbericht nach Artikel 57 der Grundverordnung ist vom zuständigen Mitglied des Prüfungsamts zu unterzeichnen und mit dem Vermerk zu versehen, dass die Ergebnisse der technischen Prüfung der alleinigen Verfügungsbefugnis des Amts nach Artikel 57 Absatz 4 der Grundverordnung unterliegen.
(2) Absatz 1 gilt entsprechend für die dem Amt vorzulegenden Zwischenberichte. Das Prüfungsamt übermittelt dem Antragsteller direkt eine Abschrift des Zwischenberichts.
Artikel 27
Sonstige Prüfungsberichte
(1) Das Amt kann einen Bericht über die Ergebnisse einer technischen Prüfung, die für amtliche Zwecke in einem Mitgliedstaat durch eines der für die betreffende Art nach Artikel 55 Absatz 1 der Grundverordnung zuständigen Ämter durchgeführt wurde oder deren Durchführung im Gange ist, als ausreichende Entscheidungsgrundlage ansehen, sofern
a)
das für die technische Prüfung vorgelegte Material hinsichtlich der Menge und Beschaffenheit den gemäß Artikel 55 Absatz 4 der Grundverordnung festgelegten Bedingungen entspricht,
b)
die technische Prüfung in einer Weise durchgeführt worden ist, die mit dem Prüfungsauftrag des Verwaltungsrats nach Artikel 55 Absatz 1 der Grundverordnung und den Prüfungsrichtlinien oder allgemeinen Anweisungen nach Artikel 56 Absatz 2 der Grundverordnung und Artikel 22 und 23 der vorliegenden Verordnung im Einklang steht,
c)
das Amt die Gelegenheit hatte, die Durchführung der betreffenden technischen Prüfung zu überwachen, und
d)
die Zwischenberichte über jede Vegetationsperiode vor dem Prüfungsbericht vorgelegt werden, soweit die Prüfungsberichte nicht sofort verfügbar sind.
(2) Hält das Amt den Prüfungsbericht nach Absatz 1 als Entscheidungsgrundlage für unzureichend, so kann es nach Rücksprache mit dem Antragsteller und dem betreffenden Prüfungsamt gemäß Artikel 55 der Grundverordnung verfahren.
(3) Das Amt und jedes zuständige Sortenamt eines Mitgliedstaats leisten einander Amtshilfe in der Form, dass sie Prüfungsberichte über eine Sorte, die zur Beurteilung der Unterscheidbarkeit, Homogenität und Beständigkeit derselben Sorte dienen, auf Antrag zur Verfügung stellen. Ein bestimmter und von den betreffenden Ämtern vereinbarter Betrag wird vom Amt oder von dem zuständigen nationalen Sortenamt für die Vorlage eines solchen Berichts an den jeweils anderen erhoben.
(4) Das Amt kann einen Bericht über die Ergebnisse einer technischen Prüfung, die für amtliche Zwecke in einem Drittland, das Mitglied des Internationalen Verbandes zum Schutz von Pflanzenzüchtungen (UPOV) ist, durchgeführt wurde oder deren Durchführung im Gange ist, als ausreichende Entscheidungsgrundlage ansehen, sofern die technische Prüfung den Bedingungen entspricht, die in einer schriftlichen Vereinbarung zwischen dem Amt und der zuständigen Behörde des betreffenden Drittlandes festgelegt sind. Diese Bedingungen umfassen mindestens Folgendes:
a)
die in Absatz 1 Buchstabe a genannten Bedingungen für das vorgelegte Material;
b)
dass die technische Prüfung im Einklang mit den Prüfungsrichtlinien oder allgemeinen Anweisungen nach Artikel 56 Absatz 2 der Grundverordnung durchgeführt worden ist;
c)
dass das Amt die Gelegenheit hatte, die Eignung der Einrichtungen zur Durchführung einer technischen Prüfung für die betreffenden Arten in dem Drittland zu beurteilen und die Durchführung der betreffenden technischen Prüfung zu überwachen;
d)
die in Absatz 1 Buchstabe d genannten Bedingungen für die Verfügbarkeit der Berichte.
Abschnitt 3
Sortenbezeichnung
Artikel 28
Vorschlag für eine Sortenbezeichnung
Der vom Antragsteller unterzeichnete Vorschlag für eine Sortenbezeichnung ist beim Amt in einfacher Ausfertigung einzureichen oder, wenn der Vorschlag dem Antrag auf Erteilung des gemeinschaftlichen Sortenschutzes bei einer nach Artikel 30 Absatz 4 der Grundverordnung beauftragten nationalen Einrichtung oder eingerichteten Dienststelle beigefügt ist, in zweifacher Ausfertigung.
Das Amt stellt hierfür gebührenfrei Vordrucke zur Verfügung.
Wird der Vorschlag für eine Sortenbezeichnung elektronisch übermittelt, so muss er bezüglich der Unterschrift die Anforderung von Artikel 57 Absatz 3 Unterabsatz 2 der vorliegenden Verordnung erfüllen.
Artikel 29
Prüfung des Vorschlags
(1) Ist der Vorschlag dem Antrag auf gemeinschaftlichen Sortenschutz nicht beigefügt oder wird die vorgeschlagene Sortenbezeichnung vom Amt nicht genehmigt, so teilt das Amt dies dem Antragsteller unverzüglich mit und fordert ihn unter Hinweis auf die Folgen, die sich aus der Nichtbefolgung dieser Aufforderung ergeben, auf, einen Vorschlag bzw. einen neuen Vorschlag vorzulegen.
(2) Stellt das Amt bei Eingang der Ergebnisse der technischen Prüfung nach Artikel 57 Absatz 1 der Grundverordnung fest, dass der Antragsteller keinen Vorschlag für die Sortenbezeichnung vorgelegt hat, so weist es den Antrag auf gemeinschaftlichen Sortenschutz unverzüglich nach Artikel 61 Absatz 1 Buchstabe c der Grundverordnung zurück.
Artikel 30
Leitlinien für Sortenbezeichnungen
Der Verwaltungsrat erlässt Leitlinien, in denen einheitliche, definitive Kriterien für Hinderungsgründe festgelegt werden, die nach Artikel 63 Absätze 3 und 4 der Grundverordnung der Festsetzung einer allgemeinen Sortenbezeichnung entgegenstehen.
KAPITEL II
Einwendungen
Artikel 31
Erhebung von Einwendungen
(1) Bei Einwendungen nach Artikel 59 der Grundverordnung ist Folgendes anzugeben:
a)
Name des Antragstellers und Aktenzeichen des Antrags, gegen den die Einwendung erhoben wird;
b)
Angaben zur Person des Einwenders als Verfahrensbeteiligter nach Artikel 2 der vorliegenden Verordnung;
c)
Name und Anschrift des Verfahrensvertreters, sofern der Einwender einen solchen bestellt hat;
d)
eine Begründung der Einwendung im Sinne von Artikel 59 Absatz 3 der Grundverordnung sowie die Einwendung stützende Tatsachen, Beweismittel und sonstige Argumente.
(2) Werden mehrere Einwendungen gegen denselben Antrag auf gemeinschaftlichen Sortenschutz erhoben, so kann das Amt diese Einwendungen in einem Verfahren zusammenfassen.
Artikel 32
Zurückweisung der Einwendung
(1) Stellt das Amt fest, dass die Einwendung nicht Artikel 59 Absätze 1 und 3 der Grundverordnung oder Artikel 31 Absatz 1 Buchstabe d der vorliegenden Verordnung entspricht oder nicht hinreichend kenntlich macht, gegen welchen Antrag sich die Einwendung richtet, so weist es die Einwendung als unzulässig zurück, sofern diesen Mängeln nicht innerhalb einer vom Amt gesetzten Frist abgeholfen wird.
(2) Stellt das Amt fest, dass die Einwendung nicht den übrigen Bestimmungen der Grundverordnung oder der vorliegenden Verordnung entspricht, so weist es die Einwendung als unzulässig zurück, sofern diesen Mängeln nicht vor Ablauf der Einwendungsfrist abgeholfen wird.
KAPITEL III
Aufrechterhaltung des gemeinschaftlichen Sortenschutzes
Artikel 33
Pflichten des Inhabers nach Artikel 64 Absatz 3 der Grundverordnung
(1) Der Inhaber ist verpflichtet, eine Überprüfung des Materials der betreffenden Sorte und desjenigen Ortes zuzulassen, an dem die Identität der Sorte aufrechterhalten wird, damit die für die Beurteilung des unveränderten Fortbestehens der Sorte erforderlichen Auskünfte nach Artikel 64 Absatz 3 der Grundverordnung gewährleistet sind.
(2) Der Inhaber hat schriftliche Aufzeichnungen zu führen, um die Nachprüfung der geeigneten Maßnahmen nach Artikel 64 Absatz 3 der Grundverordnung sicherzustellen.
Artikel 34
Technische Nachprüfung
Unbeschadet von Artikel 87 Absatz 4 der Grundverordnung wird eine technische Nachprüfung der geschützten Sorte nach Maßgabe der bei Erteilung des gemeinschaftlichen Sortenschutzes ordnungsgemäß angewandten Prüfungsrichtlinien durchgeführt. Die Artikel 22 und 24 bis 27 der vorliegenden Verordnung gelten für das Amt, das Prüfungsamt und den Inhaber entsprechend.
Artikel 35
Anderes Material für die technische Nachprüfung
Hat der Inhaber nach Artikel 64 Absatz 3 der Grundverordnung Material der Sorte vorgelegt, so kann das Prüfungsamt mit Zustimmung des Amts das vorgelegte Material durch eine Kontrolle anderen Materials prüfen, das Anbauflächen entnommen wurde, auf denen Material vom Inhaber oder mit dessen Zustimmung angebaut wird, oder das Material entnommen wurde, welches vom Inhaber oder mit dessen Zustimmung in Verkehr gebracht worden ist, oder das von amtlichen Stellen in einem Mitgliedstaat im Rahmen ihrer Befugnisse entnommen wurde.
Artikel 36
Änderung der Sortenbezeichnung
(1) Ist eine Änderung der Sortenbezeichnung nach Artikel 66 der Grundverordnung erforderlich, so teilt das Amt dem Inhaber die Gründe hierfür mit und setzt eine Frist, innerhalb deren der Inhaber einen geeigneten Vorschlag für eine geänderte Sortenbezeichnung vorlegen muss, mit dem Hinweis, dass der gemeinschaftliche Sortenschutz nach Artikel 21 der Grundverordnung aufgehoben werden kann, wenn der Inhaber der Aufforderung nicht nachkommt.
(2) Kann der Vorschlag für eine geänderte Sortenbezeichnung vom Amt nicht genehmigt werden, so teilt das Amt dies dem Inhaber unverzüglich mit und setzt eine neue Frist, innerhalb deren der Inhaber einen geeigneten Vorschlag vorlegen muss, mit dem Hinweis, dass der gemeinschaftliche Sortenschutz nach Artikel 21 der Grundverordnung aufgehoben werden kann, wenn der Inhaber der Aufforderung nicht nachkommt.
(3) Die Artikel 31 und 32 der vorliegenden Verordnung gelten entsprechend für Einwendungen nach Artikel 66 Absatz 3 der Grundverordnung.
(4) Wird der Vorschlag für eine Änderung der Sortenbezeichnung elektronisch übermittelt, so muss er bezüglich der Unterschrift die Anforderung von Artikel 57 Absatz 3 Unterabsatz 2 erfüllen.
KAPITEL IV
Erteilung von Nutzungsrechten durch das Amt
Abschnitt 1
Zwangslizenz gemäß Artikel 29 der Grundverordnung
Artikel 37
Antrag auf Erteilung der Zwangslizenz
(1) Der Antrag auf Erteilung einer Zwangslizenz gemäß Artikel 29 Absätze 1, 2 und 5 der Grundverordnung enthält folgende Angaben und Unterlagen:
a)
Angaben zur Person des Antragstellers und des widersprechenden Inhabers der betreffenden Sorte als Verfahrensbeteiligte;
b)
Sortenbezeichnung und das Taxon der betreffenden Sorte(n);
c)
Vorschlag zur Art der Handlungen, die unter die Zwangslizenz fallen sollen;
d)
Begründung des öffentlichen Interesses unter Angabe der für das behauptete öffentliche Interesse vorgetragenen Tatsachen, Beweismittel und Argumente;
e)
im Fall einer Beantragung nach Artikel 29 Absatz 2 der Grundverordnung Vorschlag betreffend die Gruppe von Personen, denen die Zwangslizenz zu erteilen ist, gegebenenfalls unter Angabe der spezifischen Anforderungen, die an diese Gruppe von Personen zu stellen sind;
f)
Vorschlag für eine angemessene Vergütung und die Berechnungsgrundlage dieser Vergütung.
(2) Der Antrag nach Artikel 29 Absatz 5a der Grundverordnung enthält folgende Angaben und Unterlagen:
a)
Angaben zur Person des antragstellenden Rechtsinhabers und des widersprechenden Inhabers der betreffenden Sorte als Verfahrensbeteiligte;
b)
Sortenbezeichnung und das Taxon der betreffenden Sorte(n);
c)
beglaubigte Kopie der Patentschrift mit der Nummer und den Ansprüchen des Patents einer biotechnologischen Erfindung und mit der Anschrift der patenterteilenden Behörde;
d)
Vorschlag zur Art der Handlungen, die unter die Zwangslizenz fallen sollen;
e)
Vorschlag für eine angemessene Vergütung und die Berechnungsgrundlage dieser Vergütung;
f)
Beschreibung des mit der biotechnologischen Erfindung erzielbaren signifikanten technischen Fortschritts von erheblichem wirtschaftlichen Interesse im Vergleich zu der geschützten Sorte unter Angabe der für das behauptete öffentliche Interesse vorgetragenen Tatsachen, Beweismittel und Argumente;
g)
Vorschlag für den Geltungsbereich der Lizenz, der nicht über den Geltungsbereich des Patents nach Buchstabe c hinausgehen darf.
(3) Der Antrag auf Erteilung einer gegenseitigen Lizenz gemäß Artikel 29 Absatz 5a Unterabsatz 2 der Grundverordnung enthält folgende Angaben und Unterlagen:
a)
Angaben zur Person des antragstellenden Rechtsinhabers und des widersprechenden Inhabers der betreffenden Sorte als Verfahrensbeteiligte;
b)
Sortenbezeichnung und das Taxon der betreffenden Sorte(n);
c)
beglaubigte Kopie der Patentschrift mit der Nummer und den Ansprüchen des Patents einer biotechnologischen Erfindung und der Anschrift der patenterteilenden Behörde;
d)
amtliche Unterlage, die bescheinigt, dass dem Inhaber des Sortenschutzes für eine patentierte biotechnologische Erfindung eine Zwangslizenz erteilt worden ist;
e)
Vorschlag zur Art der Handlungen, die unter die gegenseitige Lizenz fallen sollen;
f)
Vorschlag für eine angemessene Vergütung und die Berechnungsgrundlage dieser Vergütung;
g)
Vorschlag für den Geltungsbereich der gegenseitigen Lizenz, der nicht über den Geltungsbereich des Patents nach Buchstabe c hinausgehen darf.
(4) Dem Antrag auf Erteilung der Zwangslizenz sind Unterlagen beizufügen, aus denen das erfolglose Bemühen um die die Erteilung einer vertraglichen Lizenz durch den Inhaber des Sortenschutzes hervorgeht. Beantragt die Kommission oder ein Mitgliedstaat die Erteilung der Zwangslizenz gemäß Artikel 29 Absatz 2 der Grundverordnung, kann das Amt im Fall höherer Gewalt von dieser Voraussetzung absehen.
(5) Die Beantragung einer vertraglichen Lizenz ist als erfolglos im Sinne von Absatz 4 anzusehen, wenn
a)
der widersprechende Inhaber der Person, die sich innerhalb einer angemessenen Frist um die Erteilung einer vertraglichen Lizenz bemüht hat, keine endgültige Antwort erteilt hat, oder
b)
der widersprechende Inhaber der Person, die sich um die Erteilung einer vertraglichen Lizenz bemüht hat, die Erteilung einer solchen Lizenz abgelehnt hat, oder
c)
der widersprechende Inhaber der Person, die sich um die Erteilung einer vertraglichen Lizenz bemüht hat, eine Lizenz anbietet mit grundlegenden Bedingungen, einschließlich der Bedingungen betreffend die zu leistende Vergütung, die offensichtlich unangemessen sind, oder mit Bedingungen, die in ihrer Gesamtheit offensichtlich unangemessen sind.
Artikel 38
Prüfung des Antrags auf Erteilung der Zwangslizenz
(1) Für die mündliche Verhandlung und die Beweisaufnahme wird grundsätzlich nur eine gemeinsame Verhandlung angesetzt.
(2) Ein Antrag auf eine weitere mündliche Verhandlung oder weitere Verhandlungen ist nur zulässig, wenn sich die Sachlage während oder nach der Verhandlung geändert hat.
(3) Vor seiner Entscheidung fordert das Amt die Verfahrensbeteiligten zu einer einvernehmlichen Einigung über eine vertragliche Lizenz auf. Das Amt unterbreitet gegebenenfalls einen Vorschlag für eine solche einvernehmliche Einigung.
Artikel 39
Inhaberschaft am gemeinschaftlichen Sortenschutz im Verfahren
(1) Ist im Register für gemeinschaftliche Sortenschutzrechte die Erhebung einer Klage zur Geltendmachung eines Anspruchs im Sinne von Artikel 98 Absatz 1 der Grundverordnung eingetragen, kann das Amt das Verfahren zur Erteilung einer Zwangslizenz aussetzen. Das Verfahren wird erst wieder aufgenommen, wenn die Erledigung der Klage in Form einer abschließenden Entscheidung oder in einer anderen Form im Register eingetragen ist.
(2) Bei einer gegenüber dem Amt wirksamen rechtsgeschäftlichen Übertragung des gemeinschaftlichen Sortenschutzes tritt der neue Inhaber auf Antrag des Antragstellers dem Verfahren als Verfahrensbeteiligter bei, wenn der Antragsteller innerhalb von zwei Monaten, nachdem ihm vom Amt mitgeteilt worden ist, dass der Name des neuen Inhabers in das Register für gemeinschaftliche Sortenschutzrechte eingetragen ist, den neuen Inhaber erfolglos um eine vertragliche Lizenz ersucht hat. Dem Antrag des Antragstellers sind ausreichende schriftliche Nachweise seiner fruchtlosen Bemühungen und gegebenenfalls von Handlungen des neuen Inhabers beizufügen.
(3) Im Falle eines Antrags nach Artikel 29 Absatz 2 der Grundverordnung tritt der neue Inhaber dem Verfahren als Verfahrensbeteiligter bei. Absatz 1 des vorliegenden Artikels findet keine Anwendung.
Artikel 40
Entscheidung über den Antrag
Die Entscheidung hat Schriftform und wird vom Präsidenten des Amts unterzeichnet. Sie enthält folgende Angaben und Unterlagen:
a)
Feststellung, dass sie durch das Amt ergangen ist;
b)
Datum, an dem die Entscheidung erlassen worden ist;
c)
Name der Ausschussmitglieder, die am Verfahren teilgenommen haben;
d)
Name der Verfahrensbeteiligten und ihrer Verfahrensvertreter;
e)
Bezug auf die Stellungnahme des Verwaltungsrats;
f)
Anträge der Verfahrensbeteiligten;
g)
kurze Darstellung des Sachverhalts;
h)
Entscheidungsgründe;
i)
Entscheidungsformel, gegebenenfalls unter Angabe der unter die Zwangslizenz fallenden Handlungen, der hierfür geltenden besonderen Bedingungen und der Gruppe der Personen, gegebenenfalls einschließlich der für sie geltenden spezifischen Anforderungen.
Artikel 41
Erteilung der Zwangslizenz
(1) Der Entscheidung über die Erteilung der Zwangslizenz nach Artikel 29 Absätze 1, 2 und 5 der Grundverordnung ist die Begründung des öffentlichen Interesses beizufügen.
(2) Im öffentlichen Interesse liegen unter anderem:
a)
Schutz des Lebens und der Gesundheit von Menschen, Tieren und Pflanzen,
b)
Nachfrage nach Material, das bestimmte Merkmale aufweist,
c)
Erhaltung des Anreizes zur fortlaufenden Züchtung verbesserter Sorten.
(3) Der Entscheidung über die Erteilung einer Zwangslizenz nach Artikel 29 Absatz 5a der Grundverordnung ist eine Begründung darüber beizufügen, warum die Erfindung einen signifikanten technischen Fortschritt von erheblichem wirtschaftlichen Interesse darstellt. Anhand der nachstehenden Punkte lässt sich begründen, warum die Erfindung einen signifikanten technischen Fortschritt von erheblichem wirtschaftlichen Interesse im Vergleich zur geschützten Sorte darstellt:
a)
Verbesserung von Anbauverfahren,
b)
Verbesserung des Umweltschutzes,
c)
Verbesserung der erleichterten Nutzung der genetischen Vielfalt,
d)
Verbesserung der Qualität,
e)
Verbesserung der Ertragsfähigkeit,
f)
Verbesserung der Widerstandsfähigkeit,
g)
Verbesserung der Anpassung an von Klima und/oder Umwelt abhängige besondere Voraussetzungen.
(4) Aus der Zwangslizenz erwächst kein ausschließliches Recht.
(5) Die Zwangslizenz kann nicht rechtsgeschäftlich übertragen werden, außer wenn es sich um den Teil eines Unternehmens handelt, der von der Zwangslizenz Gebrauch macht, oder um eine im Wesentlichen abgeleitete Sorte nach Artikel 29 Absatz 5 der Grundverordnung.
Artikel 42
Von der Person, der eine Zwangslizenz erteilt ist, zu erfüllende Voraussetzungen
(1) Unbeschadet der übrigen Voraussetzungen des Artikels 29 Absatz 3 der Grundverordnung verfügt die Person, der die Zwangslizenz erteilt ist, über die finanziellen und technischen Voraussetzungen, um von der Zwangslizenz Gebrauch machen zu können.
(2) Die Erfüllung der mit der Zwangslizenz verbundenen, in der Entscheidung über die Erteilung der Zwangslizenz festgelegten Voraussetzungen gilt als Umstand im Sinne von Artikel 29 Absatz 4 der Grundverordnung.
(3) Das Amt sieht vor, dass die Person, der eine Zwangslizenz erteilt ist, Klage wegen Verletzung des gemeinschaftlichen Sortenschutzes nur erheben kann, wenn es der Inhaber innerhalb von zwei Monaten abgelehnt oder versäumt hat, Klage zu erheben.
Artikel 43
Gruppe von Personen, die die spezifischen Anforderungen nach Artikel 29 Absatz 2 der Grundverordnung erfüllen
(1) Personen, die von einer Zwangslizenz Gebrauch machen wollen und einer Gruppe von Personen zuzuordnen sind, die die spezifischen Anforderungen nach Artikel 29 Absatz 2 der Grundverordnung erfüllen, teilen dies dem Amt und dem Inhaber durch Einschreiben mit Rückschein mit. Die Mitteilung enthält insbesondere folgende Angaben und Unterlagen:
a)
Name und Anschrift der Person nach den gemäß Artikel 2 der vorliegenden Verordnung für Verfahrensbeteiligte geltenden Voraussetzungen,
b)
Nachweis der spezifischen Anforderungen,
c)
Beschreibung der vorgesehenen Nutzungshandlungen und
d)
Versicherung, dass die Person über ausreichende finanzielle Mittel verfügt, sowie Angabe der technischen Voraussetzungen für die Nutzung der Zwangslizenz.
(2) Das Amt trägt die Person, die die Voraussetzungen des Absatzes 1 des vorliegenden Artikels erfüllt, auf Antrag in das Register für gemeinschaftliche Sortenschutzrechte ein. Von der Zwangslizenz kann erst nach der Eintragung Gebrauch gemacht werden. Die Eintragung wird dem Nutzungsberechtigten und dem Inhaber mitgeteilt.
(3) Artikel 42 Absatz 3 gilt entsprechend für Personen, die nach Absatz 2 in das Register eingetragen sind. Das Ergebnis einer Verletzungsklage gilt auch für die anderen eingetragenen oder einzutragenden Personen.
(4) Die Eintragung nach Absatz 2 kann nur gelöscht werden, wenn bei den spezifischen Anforderungen, die in der Entscheidung über die Erteilung der Zwangslizenz festgelegt sind, oder bei den finanziellen und technischen Voraussetzungen nach Absatz 2 mehr als ein Jahr nach Erteilung der Zwangslizenz und gegebenenfalls innerhalb der darin festgelegten zeitlichen Begrenzung Änderungen eingetreten sind. Die Löschung der Eintragung wird der eingetragenen Person und dem Inhaber mitgeteilt.
Abschnitt 2
Nutzungsrechte nach Artikel 100 Absatz 2 der Grundverordnung
Artikel 44
Nutzungsrechte nach Artikel 100 Absatz 2 der Grundverordnung
(1) Die Einräumung eines vertraglichen nicht ausschließlichen Nutzungsrechts durch den neuen Inhaber nach Artikel 100 Absatz 2 der Grundverordnung wird im Fall des früheren Inhabers und eines Nutzungsberechtigten innerhalb von zwei bzw. vier Monaten nach Erhalt der Mitteilung des Amtes beantragt, nach welcher der Name des neuen Inhabers in das Register für gemeinschaftliche Sortenschutzrechte eingetragen ist.
(2) Dem Antrag auf Erteilung eines Nutzungsrechts nach Artikel 100 Absatz 2 der Grundverordnung sind Unterlagen beizufügen, aus denen das erfolglose Bemühen um ein vertragliches Nutzungsrecht nach Absatz 1 des vorliegenden Artikels hervorgeht. Artikel 37 Absatz 1 Buchstaben a, b und c, Artikel 37 Absatz 5, Artikel 38, Artikel 39 Absatz 3, Artikel 40 außer Buchstabe f, Artikel 41 Absätze 3 und 4 sowie Artikel 42 der vorliegenden Verordnung gelten entsprechend.
TITEL III
VERFAHREN VOR DER BESCHWERDEKAMMER
Artikel 45
Inhalt der Beschwerde
Die Beschwerde muss enthalten:
a)
Angaben zur Person des Beschwerdeführers als Verfahrensbeteiligter nach Maßgabe von Artikel 2;
b)
das Aktenzeichen der Entscheidung, gegen die Beschwerde eingelegt wird, und eine Erklärung darüber, in welchem Umfang eine Änderung oder Aufhebung der Entscheidung beantragt wird.
Artikel 46
Eingang der Beschwerde
Das Amt versieht jede Beschwerde mit dem Eingangsdatum und einem Aktenzeichen und teilt dem Beschwerdeführer die Frist für die Begründung der Beschwerde mit. Ein Unterlassen dieser Mitteilung kann dem Amt nicht entgegengehalten werden.
Artikel 47
Teilnahme am Beschwerdeverfahren als Verfahrensbeteiligter
(1) Das Amt übermittelt den Personen, die an dem Verfahren vor dem Amt beteiligt waren, umgehend eine Abschrift der mit dem Aktenzeichen und dem Eingangsdatum versehenen Beschwerde.
(2) Die in Absatz 1 genannten Verfahrensbeteiligten können innerhalb von zwei Monaten nach Übermittlung der Abschrift der Beschwerde dem Beschwerdeverfahren beitreten.
Artikel 48
Aufgaben des Amts
(1) Die Stelle des Amts im Sinne von Artikel 70 Absatz 1 der Grundverordnung und der Vorsitzende der Beschwerdekammer sorgen durch interne vorbereitende Maßnahmen dafür, dass die Beschwerdekammer den Fall unmittelbar nach seiner Vorlage prüfen kann. Der Vorsitzende wählt vor Überweisung des Falls nach Maßgabe von Artikel 46 Absatz 2 der Grundverordnung zwei weitere Mitglieder aus und bestellt einen Berichterstatter.
(2) Vor Überweisung des Falls übermittelt die Stelle des Amts im Sinne von Artikel 70 Absatz 1 der Grundverordnung den am Beschwerdeverfahren Beteiligten umgehend eine Kopie der bei ihr eingegangenen Schriftstücke der anderen Verfahrensbeteiligten.
(3) Der Präsident des Amts sorgt dafür, dass die in Artikel 89 genannten Informationen vor Überweisung des Falls veröffentlicht werden.
Artikel 49
Zurückweisung der Beschwerde als unzulässig
(1) Stimmt die Beschwerde nicht mit den Bestimmungen der Grundverordnung, insbesondere den Artikeln 67, 68 und 69, oder den Bestimmungen der vorliegenden Verordnung, insbesondere Artikel 45, überein, so teilt die Beschwerdekammer dies dem Beschwerdeführer mit und fordert ihn auf, die festgestellten Mängel, sofern dies möglich ist, innerhalb einer bestimmten Frist abzustellen. Wird die Beschwerde nicht rechtzeitig berichtigt, so wird sie von der Beschwerdekammer als unzulässig zurückgewiesen.
(2) Wird eine Beschwerde gegen eine Entscheidung des Amts eingelegt, gegen die eine Klage nach Artikel 74 der Grundverordnung erhoben worden ist, so legt die Beschwerdekammer die Beschwerde mit Zustimmung des Beschwerdeführers umgehend dem Gerichtshof der Europäischen Gemeinschaften als Klage vor. Stimmt der Beschwerdeführer nicht zu, so wird die Beschwerde als unzulässig zurückgewiesen. Wird die Beschwerde dem Gerichtshof vorgelegt, so gilt die Beschwerde beim Gerichtshof als an dem Tag erhoben, an dem sie beim Amt nach Artikel 46 der vorliegenden Verordnung eingegangen ist.
Artikel 50
Mündliche Verhandlung
(1) Nach Überweisung des Falls werden die am Beschwerdeverfahren Beteiligten vom Vorsitzenden der Beschwerdekammer unter Hinweis auf Artikel 59 Absatz 2 unverzüglich zu einer mündlichen Verhandlung nach Artikel 77 der Grundverordnung geladen.
(2) Für die mündliche Verhandlung und die Beweisaufnahme wird grundsätzlich nur eine gemeinsame Verhandlung angesetzt.
(3) Anträge auf eine weitere Verhandlung oder Verhandlungen sind nach Überweisung des Falls an die Beschwerdekammer unzulässig außer bei Anträgen, denen Umstände zugrunde liegen, bei denen während oder nach der Verhandlung Änderungen eingetreten sind.
Artikel 51
Prüfung der Beschwerde
Soweit nichts anderes bestimmt ist, gelten die Vorschriften für Verfahren vor dem Amt für Beschwerdeverfahren entsprechend. Verfahrensbeteiligte gelten insoweit als am Beschwerdeverfahren Beteiligte.
Artikel 52
Entscheidung über die Beschwerde
(1) Die Entscheidung über die Beschwerde geht den am Beschwerdeverfahren Beteiligten innerhalb von drei Monaten nach Abschluss der mündlichen Verhandlung auf einem der in Artikel 64 Absatz 3 geregelten Wege schriftlich zu.
(2) Die Entscheidung wird von dem Vorsitzenden der Beschwerdekammer und dem nach Artikel 48 Absatz 1 bestellten Berichterstatter unterzeichnet. Sie enthält:
a)
die Feststellung, dass sie von der Beschwerdekammer erlassen ist;
b)
das Datum, an dem sie erlassen worden ist;
c)
die Namen des Vorsitzenden und der übrigen Mitglieder der Beschwerdekammer, die am Beschwerdeverfahren teilgenommen haben;
d)
die Namen der am Beschwerdeverfahren Beteiligten und ihrer Verfahrensvertreter;
e)
die Anträge der Beteiligten;
f)
eine Zusammenfassung des Sachverhalts;
g)
die Entscheidungsgründe;
h)
die Entscheidungsformel einschließlich, soweit erforderlich, der Entscheidung über die Verteilung der Kosten oder über die Erstattung der Gebühren.
(3) In der Entscheidung der Beschwerdekammer ist unter Angabe der Rechtsmittelfrist darauf hinzuweisen, dass gegen die Entscheidung die Rechtsbeschwerde zulässig ist. Die am Beschwerdeverfahren Beteiligten können aus der Unterlassung der Rechtsmittelbelehrung keine Ansprüche herleiten.
TITEL IV
ALLGEMEINE VERFAHRENSVORSCHRIFTEN
KAPITEL I
Entscheidungen, Mitteilungen und Unterlagen
Artikel 53
Entscheidungen
(1) Jede Entscheidung des Amts ist mit der Unterschrift und dem Namen des Bediensteten zu versehen, der nach Artikel 35 der Grundverordnung unter der Weisung des Präsidenten des Amts für die Entscheidung verantwortlich ist.
(2) Findet eine mündliche Verhandlung vor dem Amt statt, so können die Entscheidungen verkündet werden. Später sind die Entscheidungen schriftlich abzufassen und den Beteiligten nach Artikel 64 zuzustellen.
(3) In den Entscheidungen des Amts, die mit der Beschwerde nach Artikel 67 oder der unmittelbaren Klage nach Artikel 74 der Grundverordnung angefochten werden können, ist unter Angabe der Rechtsmittelfrist darauf hinzuweisen, dass gegen die Entscheidung die Beschwerde oder die unmittelbare Klage zulässig ist. Die Beteiligten können aus der Unterlassung der Rechtsmittelbelehrung keine Ansprüche herleiten.
(4) Sprachliche Fehler, Schreibfehler und offenbare Unrichtigkeiten in Entscheidungen des Amts werden berichtigt.
Artikel 54
Bescheinigung des gemeinschaftlichen Sortenschutzes
(1) Erteilt das Amt den gemeinschaftlichen Sortenschutz, so wird mit der entsprechenden Entscheidung als Nachweis eine Bescheinigung über den gemeinschaftlichen Sortenschutz ausgestellt.
(2) Das Amt stellt die Bescheinigung je nach der(den) vom Inhaber beantragten Amtssprache(n) der Europäischen Union aus.
(3) Auf Antrag kann das Amt dem Berechtigten eine Kopie ausstellen, wenn es feststellt, dass die Urschrift verlorengegangen oder vernichtet worden ist.
Artikel 55
Mitteilungen
Soweit nichts anderes bestimmt ist, ist in jeder Mitteilung des Amts oder der Prüfungsämter der Name des zuständigen Bediensteten anzugeben.
Artikel 56
Rechtliches Gehör
(1) Stellt das Amt fest, dass eine Entscheidung nicht antragsgemäß erlassen werden kann, so teilt es dem betreffenden Verfahrensbeteiligten die festgestellten Mängel mit und fordert ihn auf, diesen Mängeln innerhalb einer bestimmten Frist abzuhelfen. Werden die festgestellten und mitgeteilten Mängel nicht rechtzeitig behoben, so erlässt das Amt seine Entscheidung.
(2) Erhält das Amt Schriftsätze eines Verfahrensbeteiligten, so übermittelt es diese den anderen Verfahrensbeteiligten und fordert sie, wenn es dies für notwendig hält, auf, sich innerhalb einer bestimmten Frist dazu zu äußern. Nicht fristgerechte Erwiderungen werden vom Amt nicht berücksichtigt.
Artikel 57
Schriftstücke der Verfahrensbeteiligten
(1) Alle Schriftstücke der Verfahrensbeteiligten werden durch die Post, durch Übergabe oder elektronisch übermittelt.
Die Einzelheiten hinsichtlich der elektronischen Übermittlung werden vom Präsidenten des Amtes festgelegt.
(2) Als Eingangsdatum der von Verfahrensbeteiligten eingereichten Schriftstücke gilt das Datum, an dem die Schriftstücke tatsächlich am Sitz des Amts oder, im Fall elektronisch eingereichter Schriftstücke, elektronisch beim Amt eingegangen sind.
(3) Alle von den Verfahrensbeteiligten eingereichten Schriftstücke außer den Anhängen müssen von ihnen oder ihrem Verfahrensvertreter unterzeichnet sein.
Wird ein Schriftstück dem Amt elektronisch übermittelt, so enthält es eine elektronische Unterschrift.
(4) Wurde ein Schriftstück nicht ordnungsgemäß unterzeichnet oder ist ein eingegangenes Schriftstück unvollständig oder unleserlich, oder hat das Amt Zweifel an der Richtigkeit des Schriftstücks, so teilt das Amt dies dem Absender mit und fordert ihn auf, innerhalb eines Monats das nach Absatz 3 unterzeichnete Originalschriftstück vorzulegen oder nochmals eine Kopie des Originalschriftstücks zu übermitteln.
Wird der Aufforderung fristgerecht nachgekommen, so gilt das Eingangsdatum des unterzeichneten Schriftstücks oder der nochmals übermittelten Kopie als Eingangsdatum des zuerst vorgelegten Schriftstücks. Wird der Aufforderung nicht fristgerecht nachgekommen, so gilt das Schriftstück als nicht eingegangen.
(5) Schriftstücke, die den anderen Verfahrensbeteiligten und dem zuständigen Prüfungsamt übermittelt werden müssen oder die zwei oder mehr Anträge auf gemeinschaftlichen Sortenschutz oder auf Erteilung eines Nutzungsrechts betreffen, werden in einer ausreichenden Zahl von Kopien eingereicht. Fehlende Kopien werden auf Kosten des betreffenden Verfahrensbeteiligten zur Verfügung gestellt.
Unterabsatz 1 gilt nicht für elektronisch übermittelte Schriftstücke.
Artikel 58
Belege
(1) Andere Endurteile oder Entscheidungen als die des Amtes oder sonstige Belege, die von den Verfahrensbeteiligten vorgelegt werden, können in Form einer nicht beglaubigten Kopie übermittelt werden.
(2) Hat das Amt Zweifel an der Echtheit der in Absatz 1 genannten Belege, kann es die Übermittlung des Originalschriftstücks oder einer beglaubigten Kopie verlangen.
KAPITEL II
Mündliche Verhandlung und Beweisaufnahme
Artikel 59
Ladung zur mündlichen Verhandlung
(1) Die Verfahrensbeteiligten werden zur mündlichen Verhandlung nach Artikel 77 der Grundverordnung unter Hinweis auf Absatz 2 des vorliegenden Artikels geladen. Die Ladungsfrist beträgt mindestens einen Monat, sofern die Verfahrensbeteiligten und das Amt nicht eine kürzere Frist vereinbaren.
(2) Ist ein zu einer mündlichen Verhandlung ordnungsgemäß geladener Verfahrensbeteiligter vor dem Amt nicht erschienen, so kann das Verfahren ohne ihn fortgesetzt werden.
Artikel 60
Beweisaufnahme durch das Amt
(1) Hält das Amt die Vernehmung von Verfahrensbeteiligten, Zeugen oder Sachverständigen oder eine Augenscheinseinnahme für erforderlich, so erlässt es einen Beweisbeschluss, in dem das betreffende Beweismittel, die rechtserheblichen Tatsachen sowie Tag, Uhrzeit und Ort der Beweisaufnahme angegeben werden. Hat ein Verfahrensbeteiligter die Vernehmung von Zeugen oder Sachverständigen beantragt, so wird im Beweisbeschluss die Frist festgesetzt, in der der Verfahrensbeteiligte, der den Beweisantrag gestellt hat, dem Amt Namen und Anschrift der Zeugen und Sachverständigen mitteilen muss, die er vernehmen zu lassen wünscht.
(2) Die Ladungsfrist für Verfahrensbeteiligte, Zeugen und Sachverständige zur Beweisaufnahme beträgt mindestens einen Monat, sofern das Amt und die Geladenen nicht eine kürzere Frist vereinbaren. Die Ladung enthält:
a)
einen Auszug aus dem Beweisbeschluss nach Absatz 1, aus dem insbesondere Tag, Uhrzeit und Ort der angeordneten Beweisaufnahme sowie die Tatsachen hervorgehen, zu denen die Verfahrensbeteiligten, Zeugen und Sachverständigen vernommen werden sollen;
b)
die Namen der Verfahrensbeteiligten sowie die Ansprüche, die den Zeugen und Sachverständigen nach Artikel 62 Absätze 2, 3 und 4 zustehen;
c)
einen Hinweis darauf, dass der Verfahrensbeteiligte, Zeuge oder Sachverständige seine Vernehmung durch ein Gericht oder eine zuständige Behörde in seinem Wohnsitzstaat beantragen kann, sowie eine Aufforderung, dem Amt innerhalb einer von diesem festgesetzten Frist mitzuteilen, ob er bereit ist, vor dem Amt zu erscheinen.
(3) Verfahrensbeteiligte, Zeugen und Sachverständige werden vor ihrer Vernehmung darauf hingewiesen, dass das Amt das zuständige Gericht oder die zuständige Behörde in ihrem Wohnsitzstaat um Wiederholung der Vernehmung unter Eid oder in anderer verbindlicher Form ersuchen kann.
(4) Die Verfahrensbeteiligten werden von der Vernehmung eines Zeugen oder Sachverständigen durch ein Gericht oder eine andere zuständige Behörde unterrichtet. Sie haben das Recht, der Vernehmung beizuwohnen und entweder direkt oder über die Behörde Fragen an die aussagenden Verfahrensbeteiligten, Zeugen und Sachverständigen zu richten.
Artikel 61
Beauftragung von Sachverständigen
(1) Das Amt entscheidet, in welcher Form das Gutachten des von ihm beauftragten Sachverständigen zu erstellen ist.
(2) Der Auftrag an den Sachverständigen muss enthalten:
a)
die genaue Umschreibung des Auftrags;
b)
die Frist für die Erstattung des Gutachtens;
c)
die Namen der Verfahrensbeteiligten;
d)
einen Hinweis auf die Ansprüche, die ihm nach Artikel 62 Absätze 2, 3 und 4 zustehen.
(3) Das Amt kann das Prüfungsamt, das die technische Prüfung der betreffenden Sorte durchgeführt hat, auffordern, für das Gutachten des Sachverständigen Material entsprechend den Anweisungen zur Verfügung zu stellen. Das Amt kann erforderlichenfalls auch Material von Verfahrensbeteiligten oder Dritten anfordern.
(4) Die Verfahrensbeteiligten erhalten eine Abschrift und gegebenenfalls eine Übersetzung des Gutachtens.
(5) Die Verfahrensbeteiligten können den Sachverständigen ablehnen. Artikel 48 Absatz 3 und Artikel 81 Absatz 2 der Grundverordnung gelten entsprechend.
(6) Artikel 13 Absätze 2 und 3 gelten entsprechend für den vom Amt beauftragten Sachverständigen. Das Amt weist den Sachverständigen bei Erteilung des Auftrags auf die Pflicht zur Geheimhaltung hin.
Artikel 62
Kosten der Beweisaufnahme
(1) Das Amt kann die Beweisaufnahme davon abhängig machen, dass der Verfahrensbeteiligte, der sie beantragt hat, beim Amt einen Vorschuss hinterlegt, dessen Höhe vom Amt durch Schätzung der voraussichtlichen Kosten bestimmt wird.
(2) Vom Amt geladene und erschienene Zeugen und Sachverständige haben Anspruch auf Erstattung angemessener Reise- und Aufenthaltskosten. Sie können einen Vorschuss erhalten.
(3) Zeugen, denen nach Absatz 2 ein Erstattungsanspruch zusteht, haben Anspruch auf eine angemessene Entschädigung für Verdienstausfall; Sachverständige haben Anspruch auf Vergütung ihrer Tätigkeit, es sei denn, sie gehören einem der Prüfungsämter an. Diese Entschädigung oder Vergütung wird den Zeugen und Sachverständigen gezahlt, nachdem die Beweisaufnahme abgeschlossen ist bzw. nachdem sie ihre Pflicht oder ihren Auftrag erfüllt haben.
(4) Das Amt zahlt die nach den Absätzen 2 und 3 fälligen Beträge entsprechend den in Anhang I festgelegten Bestimmungen und Gebührensätzen aus.
Artikel 63
Niederschrift über mündliche Verhandlungen und Beweisaufnahmen
(1) Über eine mündliche Verhandlung oder Beweisaufnahme wird eine Niederschrift aufgenommen, die den wesentlichen Gang der mündlichen Verhandlung oder Beweisaufnahme, die rechtserheblichen Erklärungen der Verfahrensbeteiligten und die Aussagen der Verfahrensbeteiligten, Zeugen oder Sachverständigen sowie das Ergebnis der Augenscheinseinnahme enthält.
(2) Die Niederschrift über die Aussage eines Zeugen, Sachverständigen oder Verfahrensbeteiligten wird diesem vorgelesen oder zur Durchsicht vorgelegt. In der Niederschrift wird vermerkt, dass dies geschehen und die Niederschrift von der Person, die ausgesagt hat, genehmigt worden ist. Wird die Niederschrift nicht genehmigt, so werden die Einwendungen vermerkt.
(3) Die Niederschrift wird von dem Bediensteten, der die Niederschrift aufnimmt, und von dem Bediensteten, der die mündliche Verhandlung oder Beweisaufnahme leitet, unterzeichnet.
(4) Die Verfahrensbeteiligten erhalten eine Abschrift und gegebenenfalls eine Übersetzung der Niederschrift.
KAPITEL III
Zustellung
Artikel 64
Allgemeine Vorschriften über Zustellungen
(1) Beim Verfahren vor dem Amt wird den Verfahrensbeteiligten vom Amt entweder das Originalschriftstück, eine nicht beglaubigte Kopie des Originalschriftstücks oder ein Computerausdruck zugestellt. Schriftstücke, die von anderen Verfahrensbeteiligten stammen, können in Form nicht beglaubigter Kopien zugestellt werden.
(2) Wurde von den Verfahrensbeteiligten ein Verfahrensvertreter bestellt, so erfolgt die Zustellung an den Verfahrensvertreter nach Maßgabe von Absatz 1.
(3) Die Zustellung erfolgt:
a)
durch die Post nach Artikel 65;
b)
durch Übergabe im Amt nach Artikel 66;
c)
durch öffentliche Bekanntmachung nach Artikel 67; oder
d)
mit Hilfe elektronischer Mittel oder etwaiger sonstiger technischer Mittel gemäß Unterabsatz 2.
Der Präsident des Amtes legt die Einzelheiten hinsichtlich der elektronischen Zustellung fest.
(4) Zustellungsbedürftige Schriftstücke oder Kopien davon im Sinne von Artikel 79 der Grundverordnung werden durch eingeschriebenen Brief mit Rückschein zugestellt; entsprechend den Vorgaben des Präsidenten des Amtes können sie auch elektronisch zugestellt werden.
Artikel 65
Zustellung durch die Post
(1) Zustellungen an Empfänger, die weder Wohnsitz noch Sitz noch eine Niederlassung in der Gemeinschaft haben und keinen Verfahrensvertreter nach Artikel 82 der Grundverordnung bestellt haben, werden dadurch bewirkt, dass die zuzustellenden Schriftstücke als gewöhnlicher Brief unter der dem Amt bekannten letzten Anschrift des Empfängers zur Post gegeben werden. Die Zustellung wird mit der Aufgabe zur Post als bewirkt angesehen, selbst wenn der Brief als unzustellbar zurückkommt.
(2) Bei der Zustellung durch eingeschriebenen Brief mit oder ohne Rückschein gilt dieser mit dem zehnten Tag nach der Aufgabe zur Post als zugegangen, es sei denn der Empfänger hat den Brief nicht oder an einem späteren Tag erhalten. Im Zweifel hat das Amt den Zugang des eingeschriebenen Briefs und gegebenenfalls den Tag des Zugangs nachzuweisen.
(3) Die Zustellung durch eingeschriebenen Brief mit oder ohne Rückschein gilt auch dann als bewirkt, wenn der Empfänger die Annahme des Briefs oder die Empfangsbestätigung verweigert.
(4) Soweit die Zustellung durch die Post durch die Absätze 1, 2 und 3 nicht geregelt ist, ist das Recht des Staates anzuwenden, in dessen Hoheitsgebiet die Zustellung erfolgt.
Artikel 66
Zustellung durch Übergabe im Amt
Die Zustellung kann in den Dienstgebäuden des Amts durch Aushändigung des Schriftstücks an den Empfänger bewirkt werden, der den Empfang zu bestätigen hat. Die Zustellung gilt auch dann als bewirkt, wenn der Empfänger die Annahme des Schriftstücks oder die Bestätigung des Empfangs verweigert.
Artikel 67
Zustellung durch öffentliche Bekanntmachung
Kann die Anschrift des Empfängers nicht festgestellt werden oder hat sich die Zustellung nach Artikel 64 Absatz 4 auch nach einem zweiten Versuch des Amts als unmöglich erwiesen, so wird die Zustellung durch öffentliche Bekanntmachung in den regelmäßig erscheinenden Veröffentlichungen des Amts nach Artikel 89 der Grundverordnung bewirkt. Die Einzelheiten der öffentlichen Bekanntmachung werden vom Präsidenten des Amts festgelegt.
Artikel 68
Heilung von Zustellungsmängeln
Hat der Empfänger das Schriftstück erhalten und kann das Amt die formgerechte Zustellung nicht nachweisen oder ist das Schriftstück unter Verletzung von Zustellungsvorschriften zugegangen, so gilt das Schriftstück als an dem Tag zugestellt, den das Amt als Tag des Zugangs nachweist.
KAPITEL IV
Fristen und Unterbrechung des Verfahrens
Artikel 69
Berechnung der Fristen
(1) Die Fristen werden nach vollen Tagen, Wochen, Monaten oder Jahren berechnet.
(2) Bei der Fristberechnung wird mit dem Tag begonnen, der auf den Tag folgt, an dem das Ereignis eingetreten ist, aufgrund dessen der Fristbeginn festgelegt wird; dieses Ereignis kann eine Handlung oder der Ablauf einer früheren Frist sein. Besteht die Handlung in einer Zustellung, so ist das maßgebliche Ereignis der Zugang des zugestellten Schriftstücks, sofern nichts anderes bestimmt ist.
(3) Abweichend von Absatz 2 wird bei einer öffentlichen Bekanntmachung nach Artikel 67, einer Entscheidung des Amts, soweit sie nicht der betreffenden Person zugestellt wird, oder einer bekanntzumachenden Handlung eines Verfahrensbeteiligten mit der Fristberechnung am 15. Tag, der auf den Tag folgt, an dem die Handlung bekanntgemacht worden ist, begonnen.
(4) Ist als Frist ein Jahr oder eine Anzahl von Jahren bestimmt, so endet die Frist in dem maßgeblichen folgenden Jahr in dem Monat und an dem Tag, die durch ihre Benennung oder Zahl dem Monat und Tag entsprechen, an denen das Ereignis eingetreten ist. Hat der betreffende nachfolgende Monat keinen Tag mit der entsprechenden Zahl, so läuft die Frist am letzten Tag dieses Monats ab.
(5) Ist als Frist ein Monat oder eine Anzahl von Monaten bestimmt, so endet die Frist in dem maßgeblichen folgenden Monat an dem Tag, der durch seine Zahl dem Tag entspricht, an dem das Ereignis eingetreten ist. Hat der betreffende nachfolgende Monat keinen Tag mit der entsprechenden Zahl, so läuft die Frist am letzten Tag dieses Monats ab.
(6) Ist als Frist eine Woche oder eine Anzahl von Wochen bestimmt, so endet die Frist in der maßgeblichen Woche an dem Tag, der durch seine Benennung dem Tag entspricht, an dem das Ereignis eingetreten ist.
Artikel 70
Dauer der Fristen
Setzt das Amt nach Maßgabe der Grundverordnung oder dieser Verordnung eine Frist, so darf diese nicht weniger als einen Monat und nicht mehr als drei Monate betragen. In besonders gelagerten Fällen kann die Frist vor Ablauf auf Antrag um bis zu sechs Monate verlängert werden.
Artikel 71
Verlängerung der Fristen
(1) Läuft eine Frist an einem Tag ab, an dem das Amt zur Entgegennahme von Schriftstücken nicht geöffnet ist oder an dem gewöhnliche Postsendungen aus anderen als den in Absatz 2 genannten Gründen am Sitz des Amts nicht zugestellt werden, so erstreckt sich die Frist auf den nächstfolgenden Tag, an dem das Amt zur Entgegennahme von Schriftstücken geöffnet ist und an dem gewöhnliche Postsendungen zugestellt werden. Vor Beginn eines jeden Kalenderjahrs werden die in Satz 1 genannten Tage in einer Mitteilung des Präsidenten des Amts bekanntgegeben.
(2) Läuft eine Frist an einem Tag ab, an dem die Postzustellung in einem Mitgliedstaat oder zwischen einem Mitgliedstaat und dem Amt allgemein unterbrochen oder im Anschluss an eine solche Unterbrechung gestört ist, so erstreckt sich die Frist für Verfahrensbeteiligte, die in diesem Mitgliedstaat ihren Wohnsitz, Sitz oder ihre Niederlassung haben oder einen Verfahrensvertreter mit Sitz in diesem Staat bestellt haben, auf den ersten Tag nach Beendigung der Unterbrechung oder Störung der Postzustellung. Ist der betreffende Mitgliedstaat der Sitzstaat des Amts, so gilt diese Vorschrift für alle Verfahrensbeteiligten. Die Dauer der Unterbrechung oder Störung der Postzustellung wird in einer Mitteilung des Präsidenten des Amts bekanntgegeben.
Für elektronisch übermittelte Schriftstücke gilt Unterabsatz 1 entsprechend, wenn die auf elektronischen Kommunikationsmitteln beruhende Verbindung des Amtes unterbrochen ist.
(3) Die Absätze 1 und 2 gelten entsprechend für die nationalen Einrichtungen oder Dienststellen nach Artikel 30 Absatz 4 der Grundverordnung sowie für die Prüfungsämter.
Artikel 72
Unterbrechung des Verfahrens
(1) Das Verfahren vor dem Amt wird unterbrochen:
a)
im Fall des Todes oder der fehlenden Geschäftsfähigkeit des Antragstellers oder Sortenschutzinhabers, der Person, die ein Zwangsnutzungsrecht beantragt hat oder besitzt, oder des Vertreters dieser Verfahrensbeteiligten oder
b)
wenn einer dieser Verfahrensbeteiligten aufgrund eines gegen sein Vermögen gerichteten Verfahrens aus rechtlichen Gründen verhindert ist, das Verfahren vor dem Amt fortzusetzen.
(2) Nach Eintragung der notwendigen Angaben zur Person desjenigen, der zur Fortsetzung des Verfahrens als Verfahrensbeteiligter oder Verfahrensvertreter befugt ist, in das entsprechende Register teilt das Amt dieser Person und den anderen Verfahrensbeteiligten mit, dass das Verfahren nach Ablauf der vom Amt festgesetzten Frist wieder aufgenommen wird.
(3) An dem Tag, an dem das Verfahren wieder aufgenommen wird, beginnen die Fristen von neuem zu laufen.
(4) Die technische Prüfung oder Überprüfung der Sorte durch das Prüfungsamt wird ungeachtet der Unterbrechung des Verfahrens fortgesetzt, soweit die betreffenden Gebühren bereits entrichtet worden sind.
KAPITEL V
Verfahrensvertreter
Artikel 73
Bestellung eines Verfahrensvertreters
(1) Die Bestellung eines Verfahrensvertreters ist dem Amt mitzuteilen. In der Mitteilung sind Name und Anschrift des Verfahrensvertreters anzugeben; Artikel 2 Absätze 2 und 3 gelten entsprechend.
(2) Unbeschadet von Artikel 2 Absatz 4 ist in der Mitteilung nach Absatz 1 auch anzugeben, wenn der Verfahrensvertreter ein Angestellter des Verfahrensbeteiligten ist. Ein Angestellter kann nicht als Verfahrensvertreter im Sinne von Artikel 82 der Grundverordnung benannt werden.
(3) Werden die Bestimmungen der Absätze 1 und 2 nicht eingehalten, so gilt die Mitteilung als nicht eingegangen.
(4) Ein Vertreter, dessen Vertretungsmacht erloschen ist, gilt weiter als Vertreter, bis das Erlöschen der Vertretungsmacht dem Amt angezeigt worden ist. Sofern die Vollmacht nichts anderes bestimmt, erlischt sie gegenüber dem Amt mit dem Tod des Vollmachtgebers.
(5) Handeln mehrere Verfahrensbeteiligte gemeinsam, die dem Amt keinen Verfahrensvertreter mitgeteilt haben, so gilt als bestellter Verfahrensvertreter des oder der anderen Verfahrensbeteiligten derjenige, welcher in einem Antrag auf gemeinschaftlichen Sortenschutz oder auf Erteilung eines Zwangsnutzungsrechts oder in einer Einwendung als erster genannt ist.
Artikel 74
Vollmacht des Verfahrensvertreters
(1) Wird dem Amt die Bestellung des Verfahrensvertreters mitgeteilt, so ist die unterzeichnete Vollmacht für diesen Vertreter, soweit nicht anderes bestimmt ist, innerhalb einer vom Amt bestimmten Frist zu den Akten einzureichen. Wird die Vollmacht nicht fristgemäß eingereicht, so gelten die Handlungen des Vertreters als nicht erfolgt.
(2) Vollmachten können für ein oder mehrere Verfahren erteilt werden und sind in der entsprechenden Zahl von Abschriften einzureichen. Zulässig sind auch Generalvollmachten, die einen Verfahrensvertreter zur Vertretung in allen Verfahren eines Verfahrensbeteiligten bevollmächtigen. Für die Generalvollmacht ist eine einzige Urkunde ausreichend.
(3) Der Präsident des Amts kann den Inhalt der Vollmacht bestimmen und für die Erteilung der Vollmacht einschließlich der Generalvollmacht nach Absatz 2 Vordrucke gebührenfrei zur Verfügung stellen.
KAPITEL VI
Kostenverteilung und Kostenfestsetzung
Artikel 75
Kostenverteilung
(1) Die Kostenverteilung wird in der Entscheidung über die Rücknahme oder den Widerruf des gemeinschaftlichen Sortenschutzes oder in der Entscheidung über die Beschwerde angeordnet.
(2) Bei der Kostenverteilung nach Artikel 85 Absatz 1 der Grundverordnung weist das Amt in der Begründung der Entscheidung über die Rücknahme oder den Widerruf des gemeinschaftlichen Sortenschutzes oder in der Entscheidung über die Beschwerde auf die Kostenverteilung hin. Die Verfahrensbeteiligten können aus der Unterlassung dieses Hinweises keine Ansprüche herleiten.
Artikel 76
Kostenfestsetzung
(1) Der Antrag auf Kostenfestsetzung ist nur dann zulässig, wenn die Entscheidung, für die die Kostenfestsetzung beantragt wird, ergangen ist und wenn im Fall einer Beschwerde gegen diese Entscheidung die Beschwerdekammer über diese Beschwerde entschieden hat. Dem Antrag sind eine Kostenaufstellung und entsprechende Belege beizufügen.
(2) Zur Festsetzung der Kosten genügt es, dass sie glaubhaft gemacht werden.
(3) Trägt ein Verfahrensbeteiligter die Kosten eines anderen Verfahrensbeteiligten, so kann er nicht zur Deckung anderer Kosten als der in Absatz 4 genannten herangezogen werden. Ist der obsiegende Verfahrensbeteiligte von mehreren Bevollmächtigten, Beiständen oder Anwälten vertreten worden, so hat der unterlegene Verfahrensbeteiligte die in Absatz 4 genannten Kosten nur für einen Vertreter zu tragen.
(4) Die für die Durchführung des Verfahrens notwendigen Kosten umfassen:
a)
die Kosten für Zeugen und Sachverständige, die vom Amt gezahlt worden sind;
b)
die Reise- und Aufenthaltskosten eines Verfahrensbeteiligten und eines Bevollmächtigten, Vertreters oder Rechtsanwalts, der ordnungsgemäß als Verfahrensvertreter vor dem Amt bevollmächtigt worden ist, im Rahmen der in Anhang I genannten für Zeugen und Sachverständige geltenden Gebührensätze;
c)
die Vergütung eines Bevollmächtigten, Beistands oder Rechtsanwalts, der ordnungsgemäß als Vertreter vor dem Amt bevollmächtigt worden ist, im Rahmen der in Anhang I aufgeführten Gebührensätze.
Artikel 77
Kostenregelung
Die Kostenregelung nach Artikel 85 Absatz 4 der Grundverordnung wird vom Amt in einer Mitteilung an die betreffenden Verfahrensbeteiligten bestätigt. Wird in dieser Mitteilung auch eine Einigung über die Höhe der zu zahlenden Kosten bestätigt, so ist ein Antrag auf Kostenfestsetzung unzulässig.
TITEL V
UNTERRICHTUNG DER ÖFFENTLICHKEIT
KAPITEL I
Register, Einsichtnahme und Veröffentlichungen
Abschnitt 1
Register
Artikel 78
Registereinträge über Verfahren und gemeinschaftliche Sortenschutzrechte
(1) In das Register für die Anträge auf gemeinschaftlichen Sortenschutz werden folgende „sonstige Angaben“ nach Artikel 87 Absatz 3 der Grundverordnung eingetragen:
a)
Tag der Veröffentlichung, wenn die Veröffentlichung ein für die Berechnung der Fristen maßgebendes Ereignis ist;
b)
Einwendungen unter Angabe des Datums der Einwendung, des Namens und der Anschrift des Einwenders und seines Verfahrensvertreters;
c)
Zeitvorrang (Datum und Staat des früheren Antrags);
d)
die Einleitung eines Verfahrens zur Geltendmachung des Rechts auf den gemeinschaftlichen Sortenschutz nach Artikel 98 Absatz 4 der Grundverordnung und Artikel 99 der Grundverordnung sowie die abschließende Entscheidung oder sonstige Beendigung eines solchen Verfahrens.
(2) Auf Antrag werden folgende „sonstige Angaben“ nach Artikel 87 Absatz 3 der Grundverordnung in das Register für gemeinschaftliche Sortenschutzrechte eingetragen:
a)
die Übertragung des gemeinschaftlichen Sortenschutzes als Sicherheit oder als Gegenstand eines sonstigen dinglichen Rechts oder
b)
die Einleitung eines Verfahrens zur Geltendmachung des Rechts auf den gemeinschaftlichen Sortenschutz nach Artikel 98 Absätze 1 und 2 der Grundverordnung und Artikel 99 der Grundverordnung sowie die abschließende Entscheidung oder sonstige Beendigung eines solchen Verfahrens.
(3) Der Präsident des Amts legt die Einzelheiten der Einträge fest und kann im Interesse der Verwaltung des Amts bestimmen, dass weitere Angaben in die Register eingetragen werden.
Der Präsident des Amtes legt die Form der Register fest. Die Register können in Form einer elektronischen Datenbank geführt werden.
Artikel 79
Eintragung des Rechtsübergangs
(1) Jeder Übergang eines gemeinschaftlichen Sortenschutzes wird im Register für gemeinschaftliche Sortenschutzrechte nach Vorlage der Übertragungsurkunde, amtlicher Schriftstücke zur Bestätigung des Rechtsübergangs oder von Auszügen aus der Übertragungsurkunde oder aus amtlichen Schriftstücken, aus denen der Rechtsübergang hervorgeht, eingetragen. Das Amt nimmt eine Kopie dieser Belege zu den Akten.
Der Präsident des Amtes bestimmt, in welcher Form und unter welchen Bedingungen diese Belege in den Akten des Amtes abgelegt werden.
(2) Die Eintragung des Rechtsübergangs kann nur abgelehnt werden, wenn die Voraussetzungen des Absatzes 1 und des Artikels 23 der Grundverordnung nicht erfüllt sind.
(3) Die Absätze 1 und 2 gelten auch für die Übertragung des Rechts auf den gemeinschaftlichen Sortenschutz, für den ein Antrag gestellt wurde, der im Register für die Anträge auf gemeinschaftlichen Sortenschutz eingetragen ist. Der Verweis auf das Register für gemeinschaftliche Sortenschutzrechte gilt als Verweis auf das Register für die Anträge auf gemeinschaftlichen Sortenschutz.
Artikel 80
Allgemeine Voraussetzungen für Registereinträge
Unbeschadet sonstiger Bestimmungen der Grundverordnung oder dieser Verordnung kann jeder Beteiligte einen Eintrag in die Register oder die Löschung eines Eintrags beantragen. Der Antrag ist schriftlich unter Beifügung entsprechender Nachweise zu stellen.
Artikel 81
Voraussetzungen für besondere Registereinträge
(1) Ist ein beantragter oder erteilter gemeinschaftlicher Sortenschutz Gegenstand eines Konkursverfahrens oder konkursähnlichen Verfahrens, so wird dies auf Antrag der zuständigen nationalen Behörde gebührenfrei in das Register für gemeinschaftliche Sortenschutzrechte eingetragen. Dieser Eintrag wird ebenfalls auf Antrag der zuständigen nationalen Behörde gebührenfrei gelöscht.
(2) Absatz 1 gilt entsprechend für die Einleitung von Verfahren zur Geltendmachung von Ansprüchen nach den Artikeln 98 und 99 der Grundverordnung sowie für die abschließende Entscheidung oder sonstige Beendigung eines solchen Verfahrens.
(3) Handelt es sich um die Kennzeichnung der Sorten als Ursprungssorten und im Wesentlichen abgeleitete Sorten, so können alle Verfahrensbeteiligten die Eintragung gemeinsam oder getrennt beantragen. Beantragt nur ein Verfahrensbeteiligter die Eintragung, so sind dem Antrag ausreichende Unterlagen nach Artikel 87 Absatz 2 Buchstabe h der Grundverordnung beizufügen, die den Antrag des anderen Verfahrensbeteiligten entbehrlich machen.
(4) Wird die Eintragung eines ausschließlichen vertraglichen Nutzungsrechts oder einer Übertragung des gemeinschaftlichen Sortenschutzes als Sicherheit oder dingliches Recht beantragt, so sind dem Antrag ausreichende Belege beizufügen.
Artikel 82
Einsichtnahme in die Register
(1) Jedermann kann am Sitz des Amts Einsicht in die Register nehmen.
Der Zugang zu den Registern und Dokumenten ist wie im Fall der Dokumente im Besitz des Amtes im Sinne von Artikel 84 zu gewährleisten.
(2) Die Einsicht in die Register ist unentgeltlich.
Die Herstellung und Aushändigung von Auszügen aus den Registern sind gebührenpflichtig, wenn über die Herstellung einer einfachen Kopie eines Dokuments oder Teils davon hinaus Daten zu verarbeiten oder zu ändern sind.
(3) Der Präsident des Amtes kann eine Einsichtnahme am Sitz der nationalen Einrichtungen oder Dienststellen nach Artikel 30 Absatz 4 der Grundverordnung vorsehen.
Abschnitt 2
Aufbewahrung von Unterlagen, Einsichtnahme in Unterlagen und in den Anbau einer Sorte
Artikel 83
Aufbewahrung von Akten
(1) Verfahrensunterlagen, sowohl Originalschriftstücke als auch Kopien, werden in Akten mit dem Aktenzeichen des betreffenden Verfahrens aufbewahrt, mit Ausnahme der Unterlagen, die die Ausschließung oder Ablehnung von Mitgliedern der Beschwerdekammer, des Amtes oder des Prüfungsamtes betreffen und gesondert aufbewahrt werden.
(2) Das Amt bewahrt eine Zweitschrift der in Absatz 1 genannten Akte auf („Aktenzweitschrift“), die als echte und vollständige Zweitschrift der Akte gilt. Die Prüfungsämter können eine Kopie der Verfahrensunterlagen („Prüfungszweitschrift“) aufbewahren, müssen jedoch Originalschriftstücke, über die das Amt nicht verfügt, weiterleiten.
(3) Die von den Verfahrensbeteiligten eingereichten Originalschriftstücke, die die Grundlage etwaiger elektronischer Dateien bilden, können nach Ablauf einer Frist im Anschluss an ihren Eingang im Amt vernichtet werden.
(4) Der Präsident des Amtes legt im Einzelnen fest, in welcher Form und wie lange die Akten aufbewahrt werden; ferner bestimmt er die in Absatz 3 genannte Frist.
Artikel 84
Zugang zu Unterlagen im Besitz des Amtes
(1) Der Verwaltungsrat regelt den Zugang zu Unterlagen im Besitz des Amtes einschließlich der Register.
(2) Der Verwaltungsrat regelt, welche Arten der im Besitz des Amtes befindlichen Unterlagen der Öffentlichkeit durch Veröffentlichung, auch in elektronischer Form, unmittelbar zugänglich gemacht werden.
Artikel 85
Einsichtnahme in den Anbau einer Sorte
(1) Die Einsichtnahme in den Anbau einer Sorte ist schriftlich beim Amt zu beantragen. Das Prüfungsamt gewährt mit Zustimmung des Amts Zugang zum Versuchsgelände.
(2) Unbeschadet von Artikel 88 Absatz 3 der Grundverordnung wird der allgemeine Zugang zum Versuchsgelände für Besucher von den Vorschriften der vorliegenden Verordnung nicht berührt, sofern alle angebauten Sorten kodiert sind, das beauftragte Prüfungsamt geeignete, vom Amt genehmigte Maßnahmen gegen die Entfernung von Material getroffen hat und alle notwendigen Schritte zum Schutz der Rechte des Antragstellers oder des Sortenschutzinhabers unternommen worden sind.
(3) Der Präsident des Amts kann bestimmen, in welcher Form die Einsichtnahme in den Anbau von Sorten und die Kontrolle der Schutzvorkehrungen nach Absatz 2 erfolgen.
Artikel 86
Vertrauliche Angaben
Zur vertraulichen Behandlung von Angaben stellt das Amt der Person, die die Erteilung des gemeinschaftlichen Sortenschutzes beantragt, gebührenfrei Vordrucke zur Verfügung, mit denen der Ausschluss aller Angaben über Komponenten von der Einsichtnahme nach Artikel 88 Absatz 3 der Grundverordnung beantragt werden kann.
Abschnitt 3
Veröffentlichungen
Artikel 87
Amtsblatt
(1) Die vom Amt mindestens alle zwei Monate herauszugebende Veröffentlichung nach Artikel 89 der Grundverordnung erhält die Bezeichnung „Amtsblatt des Gemeinschaftlichen Sortenamts“, nachstehend Amtsblatt genannt.
(2) Das Amtsblatt enthält auch die nach Artikel 78 Absatz 1 Buchstaben c und d, Artikel 78 Absatz 2 sowie Artikel 79 in die Register eingetragenen Angaben.
(3) Der Präsident des Amtes bestimmt, in welcher Form das Amtsblatt veröffentlicht wird.
Artikel 88
Veröffentlichung der Anträge auf Erteilung von Nutzungsrechten und der diesbezüglichen Entscheidungen
Im Amtsblatt veröffentlicht werden das Eingangsdatum des Antrags auf Erteilung eines Nutzungsrechts durch das Amt und das Datum der diesbezüglichen Entscheidung, die Namen und Anschriften der Verfahrensbeteiligten sowie deren Anträge. Bei einer Entscheidung über die Erteilung einer Zwangslizenz wird auch der Inhalt der Entscheidung veröffentlicht.
Artikel 89
Veröffentlichung von Beschwerden und diesbezüglichen Entscheidungen
Im Amtsblatt veröffentlicht werden das Eingangsdatum von Beschwerden und das Datum der diesbezüglichen Entscheidungen, die Namen und Anschriften der am Beschwerdeverfahren Beteiligten sowie deren Anträge oder die Entscheidungen hierüber.
KAPITEL II
Amts- und Rechtshilfe
Artikel 90
Erteilung von Auskünften
(1) Die Erteilung von Auskünften nach Artikel 90 der Grundverordnung erfolgt unmittelbar zwischen den dort genannten Behörden.
(2) Die Erteilung von Auskünften nach Artikel 91 Absatz 1 der Grundverordnung durch oder an das Amt kann gebührenfrei über die zuständigen Sortenämter der Mitgliedstaaten erfolgen.
(3) Absatz 2 gilt entsprechend für die Erteilung von Auskünften nach Artikel 91 Absatz 1 der Grundverordnung durch oder an das Prüfungsamt. Das Amt erhält eine Kopie dieser Mitteilung.
Artikel 91
Akteneinsicht durch Gerichte und Staatsanwaltschaften der Mitgliedstaaten oder durch deren Vermittlung
(1) Die Einsicht in die Akten nach Artikel 91 Absatz 1 der Grundverordnung wird in die Aktenabschrift gewährt, die das Amt ausschließlich für diesen Zweck ausstellt.
(2) Gerichte und Staatsanwaltschaften der Mitgliedstaaten können in Verfahren, die bei ihnen anhängig sind, Dritten Einsicht in die vom Amt übermittelten Schriftstücke gewähren. Die Akteneinsicht wird nach Maßgabe von Artikel 88 der Grundverordnung gewährt; das Amt erhebt für diese Akteneinsicht keine Gebühr.
(3) Das Amt weist die Gerichte und Staatsanwaltschaften der Mitgliedstaaten bei der Übermittlung der Akten auf die Beschränkungen hin, die nach Artikel 88 der Grundverordnung für die Einsicht in die Unterlagen über einen beantragten oder erteilten Sortenschutz gelten.
Artikel 92
Verfahren bei Rechtshilfeersuchen
(1) Jeder Mitgliedstaat bestimmt eine Stelle, die die Rechtshilfeersuchen des Amts entgegennimmt und an das zuständige Gericht oder die zuständige Behörde zur Erledigung weiterleitet.
(2) Das Amt fasst Rechtshilfeersuchen in der Sprache des zuständigen Gerichts oder der zuständigen Behörde ab oder fügt den Rechtshilfeersuchen eine Übersetzung in dieser Sprache bei.
(3) Vorbehaltlich der Absätze 4 und 5 wenden das zuständige Gericht oder die zuständige Behörde bei der Erledigung eines Ersuchens in Bezug auf das Verfahren nationales Recht an. Sie wenden insbesondere geeignete Zwangsmittel nach Maßgabe ihrer Rechtsvorschriften an.
(4) Das Amt ist von Zeit und Ort der durchzuführenden Beweisaufnahme oder der anderen vorzunehmenden gerichtlichen Handlungen zu benachrichtigen und unterrichtet seinerseits die betreffenden Verfahrensbeteiligten, Zeugen und Sachverständigen.
(5) Auf Ersuchen des Amts gestattet das zuständige Gericht oder die zuständige Behörde die Anwesenheit von Mitgliedern des Amts und erlaubt diesen, vernommene Personen unmittelbar oder über das zuständige Gericht oder die zuständige Behörde zu befragen.
(6) Für die Erledigung von Rechtshilfeersuchen dürfen keine Gebühren und Auslagen irgendwelcher Art erhoben werden. Der ersuchte Mitgliedstaat ist jedoch berechtigt, von dem Amt die Erstattung der an Sachverständige und Dolmetscher gezahlten Entschädigung sowie der Auslagen zu verlangen, die durch das Verfahren nach Absatz 5 entstanden sind.
TITEL VI
SCHLUSSBESTIMMUNGEN
Artikel 93
Die Verordnung (EG) Nr. 1239/95 wird aufgehoben.
Bezugnahmen auf die aufgehobene Verordnung gelten als Bezugnahmen auf die vorliegende Verordnung und sind nach Maßgabe der Entsprechungstabelle in Anhang III zu lesen.
Artikel 94
Inkrafttreten
Diese Verordnung tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 17. September 2009