Nařízení Rady (ES) č. 3290/94
ze dne 22. prosince 1994
o úpravách a přechodných opatřeních nezbytných v odvětví zemědělství k provádění dohod uzavřených v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 7 odst. 2 tohoto nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že Společenství schválilo soubor pravidel, jimiž se řídí společná zemědělská politika;
vzhledem k tomu, že v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání sjednalo Společenství různé dohody (dále jen "dohody GATT"); že některé z těchto dohod se týkají zemědělství, zejména Dohoda o zemědělství (dále jen "dohoda"); že ústupky týkající se domácí podpory mohou být splněny stanovením cen a výší podpor na vhodné úrovni a není nutno stanovit v této věci zvláštní ustanovení; že dohoda stanoví šestiletý harmonogram pro rozšíření přístupu zemědělských produktů pocházejících ze třetích zemí na trh Společenství na jedné straně a postupné snižování úrovně podpory poskytované Společenstvím pro vývoz zemědělských produktů na straně druhé; že by měly být náležitě upraveny právní a správní předpisy v oblasti zemědělství pro obchod se třetími zeměmi;
vzhledem k tomu, že při změně všech opatření omezujících dovoz zemědělských produktů na cla (tarifikaci) a zákazu provádění takových opatření v budoucnu vyžaduje dohoda zrušení pohyblivých dovozních dávek a ostatních stávajících dovozních opatření a poplatků stanovených ve společných organizacích trhů; že celní sazby uplatňované na zemědělské produkty v souladu s dohodou musí být stanoveny ve společném celním sazebníku; že však pro některé skupiny produktů, jako jsou obiloviny, rýže, víno a ovoce a zelenina, zavedení doplňujících nebo jiných mechanismů obchodu, než je vybírání pevně stanovených cel, vyžaduje, aby byly přijaty předpisy umožňující výjimky ze základních nařízení; že navíc opatření na ochranu trhu Společenství proti dovozu rozinek a zpracovaných třešní lze na základě Dohody o ochranných opatřeních udržovat po dobu pěti let; že kromě toho, aby se zamezilo problémům se zásobováním trhu Společenství, by mělo být povoleno pozastavení cla na některé výrobky v odvětví cukru;
vzhledem k tomu, že pro udržení minimální úrovně ochrany proti nepříznivým účinkům na trhu, které mohou vyplývat z výše uvedené tarifikace, umožňuje dohoda použití dodatečných cel na základě přesně určených podmínek, ale pouze u produktů, na něž se vztahuje tarifikace; že by v souladu s tím měla být vložena do příslušných základních nařízení odpovídající ustanovení;
vzhledem k tomu, že dohoda stanoví v režimu tak zvaného běžného přístupu a tak zvaného minimálního přístupu řadu celních kvót; že podmínky použitelné pro takové kvóty jsou v dohodě podrobně uvedeny; že s ohledem na zvýšený počet kvót a pro zajištění co nejúčinnějšího provádění by měla být Komise odpovědná za jejich otevírání a správu s využitím postupu řídícího výboru;
vzhledem k tomu, že změny vyplývající z rámcové dohody o banánech, uzavřené s některými zeměmi Jižní Ameriky v rámci Uruguayského kola, by měly být zahrnuty do nařízení Rady (EHS) č. 404/93 ze dne 13. února 1993 o společné organizaci trhu s banány [3];
vzhledem k tomu, že z toho důvodu, že Dohoda o ochranných opatřeních stanoví jasná pravidla propoužití ochranných doložek zahrnutých do organizací trhů, měly by být tyto doložky doplněny o odkaz na závazky vyplývající z mezinárodních dohod;
vzhledem k tomu, že ve svých obchodních vztazích se třetími zeměmi nespadajícími do dohod GATT není Společenství vázáno omezeními, pokud jde o přístup na jeho trh, která z takových dohod vyplývají; že pro zajištění toho, aby byla případně přijata nezbytná opatření vůči produktům pocházejícím z takových zemí, by Komise měla mít odpovídající pravomoc uplatňovanou prostřednictvím řídícího výboru;
vzhledem k tomu, že na základě dohody je poskytování vývozních subvencí omezeno na některé skupiny zemědělských produktů, které dohoda stanoví; že kromě toho podléhá omezením, pokud jde o množství a hodnotu;
vzhledem k tomu, že dodržování omezení, pokud jde o hodnotu, může být zajištěno při stanovení náhrad a sledováním plateb podle předpisů vztahujících se k Evropskému zemědělskému orientačnímu a záručnímu fondu; že sledování lze usnadnit povinným stanovením náhrad předem, aniž by se v případě rozlišených náhrad předpokládala možnost změny předem stanoveného místa určení uvnitř zeměpisné oblasti, na níž se vztahuje jednotná sazba náhrad; že v případě změny místa určení by měla být vyplacena náhrada uplatňovaná pro skutečné místo určení, se stropem na úrovni částky použitelné pro místo určení stanovené předem;
vzhledem k tomu, že sledování toho, jak jsou plněna omezení, pokud jde o množství, vyžaduje zavedení spolehlivého a účinného systému kontroly; že by proto poskytování náhrad mělo být podmíněno vývozní licencí; že by náhrady měly být poskytovány v dostupných mezích v závislosti na konkrétní situaci každého dotyčného produktu; že výjimky mohou být povolovány pouze v případě zpracovaných produktů neuvedených v příloze II Smlouvy, na něž se nevztahují omezení, pokud jde o hodnotu, a v případech potravinové pomoci, které jsou osvobozeny od jakéhokoli omezení; že by mělo být přijato ustanovení o výjimkách z přísných předpisů týkajících se správy v případech, kdy vývozy, při nichž jsou poskytovány náhrady, nepřekračují stanovená omezení, pokud jde o množství; že sledování množství vyvezených pomocí náhrad během hospodářských roků uvedených v dohodě bude zajištěno na základě vývozních licencí vydávaných pro každý hospodářský rok;
vzhledem k tomu, že ve většině společných organizací trhů spadá výjimka použití režimu aktivního zušlechťovacího styku výhradně do pravomoci Rady; že v hospodářských podmínkách vyplývajících z dohody by mohlo být nezbytné rychle reagovat na problémy trhu vznikající z uplatňování výše uvedeného režimu; že z tohoto hlediska by měla být pravomoc udělena Komisi, aby mohla přijímat naléhavá opatření, která jsou časově omezena; že by uvedená opatření měla být podmíněna použitím postupu podle článku 3 rozhodnutí Rady 87/373/EHS ze dne 13. července 1987 [4];
vzhledem k tomu, že musí být rovněž zajištěn soulad s Dohodou o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví; že proto musí být včleněna nezbytná ustanovení do nařízení Rady (EHS) č. 822/87 ze dne 16. března 1987 o společné organizaci trhu s vínem [5];
vzhledem k tomu, že v důsledku změn právních předpisů o zemědělství uvedených v tomto nařízení již mnoho nařízení Rady odvozených ze základních nařízení neslouží svému účelu; že v zájmu právní jasnosti by měla být zrušena; že by měla být rovněž zrušena některá ustanovení, která, aniž jsou přímo spojena s dohodami GATT, se stala neúčinnými; že totéž platí pro některá nařízení Rady uváděná jako "druhá generace", jež mohou být z velké části včleněna do dotyčných základních nařízení;
vzhledem k tomu, že však nebylo možno začlenit existující obecná pravidla Rady o použití ochranné doložky do základních nařízení; že s ohledem na význam dodatků, které se staly nezbytnými v této oblasti na základě dohod GATT, nemohou být dotyčná nařízení zachována; že by proto měla být zrušena a přitom stanoveny právní základy umožňující jejich nahrazení;
vzhledem k tomu, že uplatňování Dohody o zemědělství by mohlo být ohroženo, pokud by se vnitřní postupy mezi jednotlivými odvětvími značně lišily; že z toho důvodu je vhodné tyto postupy sjednotit;
vzhledem k tomu, že stanovení obecných prováděcích pravidel Radou v minulosti umožňovalo stanovit vhodný rámec pro konkrétnější pravidla nutná pro; že provádění uvedené Dohody o zemědělství by nemělo zpochybňovat mechanismy a postupy pro řízení společné zemědělské politiky;
vzhledem k tomu, že bude později užitečné analyzovat jak fungování právních úprav stanovených tímto nařízením, tak získané zkušenosti s opatřeními přijatými třetími zeměmi pro provádění dohod GATT; že proto po uplynutí prvních dvou let uplatňování tohoto nařízení by měla Komise předložit zprávu Radě a Evropskému parlamentu;
vzhledem k tomu, že přechod od stávající právní úpravy na právní úpravu vyplývající z dohod GATT může způsobit obtíže v přizpůsobení, s nimiž se v tomto nařízení nepočítá; že z toho důvodu, aby se počítalo s touto možností, by mělo být přijato obecné ustanovení umožňující Komisi přijmout na určité období nezbytná přechodná opatření,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví úpravy a přechodná opatření v odvětí zemědělství, která jsou nezbytná k provádění dohod uzavřených v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání.
Článek 2
Úpravy uvedené v článku 1 jsou stanoveny v přílohách tohoto nařízení.
Článek 3
1. Pokud jsou přechodná opatření v rámci společné zemědělské politiky nezbytná k usnadnění přechodu od stávající právní úpravy na právní úpravu vyplývající z úprav požadavků vzešlých z dohod uvedených v článku 1, musí být taková opatření přijata postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS [6], nebo případně podle odpovídajících článků jiných nařízení o společné organizaci zemědělských trhů, nebo nařízení (ES) č. 3448/93 [7].
Pokud jsou taková opatření přijímána, přihlíží se ke zvláštnímu charakteru jednotlivých odvětví v oblasti zemědělství a k závazkům vyplývajícím z dohod uvedených v článku 1.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 mohou být přijímána do 30. června 1996 a po tomto dni se nesmí používat. Rada může na návrh Komise kvalifikovanou většinou toto období prodloužit.
Článek 4
1. Pokud, s ohledem na zvláštní situaci zemědělského produktu, lze zajistit dodržení závazků týkajících se úrovně podpory vývozu, vyplývajících z dohod uvedených v článku 1, pomocí prostředků s nižší účinností, než jsou prostředky za tím účelem zavedené, může Komise osvobodit takový produkt od použití ustanovení o vývozních náhradách upravených tímto nařízením.
2. Aniž je dotčeno toto nařízení, může Komise přijmout jakákoli opatření nezbytná k ochraně trhu Společenství proti dovozu zemědělských produktů pocházejících ze třetích zemí, k nimž nemá Společenství v rámci dohod uvedených v článku 1 žádné závazky.
3. Opatření podle odstavců 1 a 2 jsou přijata postupem podle čl. 3 odst. 1.
Článek 5
Komise podá do 30. června 1997 zprávu Radě a Evropskému parlamentu o fungování právní úpravy vyplývající z tohoto nařízení a o zkušenostech získaných s opatřeními přijatými třetími zeměmi za účelem provádění dohod uzavřených v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání.
Rada rozhodne na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy o jakýchkoli změnách vyplývajících z výsledků a závěrů uvedené zprávy.
Článek 6
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1995.
2. Použije se ode dne 1. července 1995.
Avšak:
a) článek 3 a čl. 4 odst. 2 se použije ode dne 1. ledna 1995;
b) ustanovení uvedená v přílohách a týkající se dovozních cel a dodatečných dovozních cel, která se vztahují na produkty uvedené v přílohách XIII a XVI, u nichž se používá vstupní cena, se použijí od počátku obchodního roku dotyčných produktů v roce 1995;
c) ustanovení o vývozních náhradách se použijí:
- ode dne 1. září 1995, pokud jde o přílohy II a XVI,
- ode dne 1. října 1995, pokud jde o přílohu IV,
- ode dne 1. listopadu 1995, pokud jde o přílohu V,
d) ustanovení uvedená v příloze XV se použijí ode dne 1. ledna 1995,
e) ustanovení uvedená v příloze XVI části I bodu 2 se použijí ode dne 1. ledna 1996.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 22. prosince 1994.
VERORDNUNG (EG) Nr. 3290/94 DES RATES vom 22. Dezember 1994 über erforderliche Anpassungen und Übergangsmaßnahmen im Agrarsektor zur Anwendung der im Rahmen der multilateralen Handelsverhandlungen der Uruguay-Runde geschlossenen Übereinkünfte
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, insbesondere auf Artikel 43,
gestützt auf die Verordnung (EWG) Nr. 805/68 des Rates vom 27. Juni 1968 über die gemeinsame Marktorganisation für Rindfleisch (1), insbesondere auf Artikel 7 Absatz 2,
auf Vorschlag der Kommission,
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments (2),
in Erwägung nachstehender Gründe:
Die Gemeinschaft hat ein Paket von Vorschriften zur gemeinsamen Agrarpolitik verabschiedet.
Im Rahmen der multilateralen Handelsverhandlungen der Uruguay-Runde hat die Gemeinschaft eine Reihe von Übereinkünften (nachfolgend "GATT-Übereinkünfte" genannt) geschlossen. Mehrere dieser Übereinkünfte namentlich das Übereinkommen über die Landwirtschaft (nachfolgend "Übereinkommen" genannt), betreffen den Agrarsektor. Da die Zugeständnisse in der Frage der internen Stützung durch eine Festsetzung der Preise und Beihilfebeträge auf ein angemessenes Niveau eingehalten werden können, bedarf es keiner spezifischen Festlegungen dazu. Das Übereinkommen sieht einerseits für einen Zeitraum von sechs Jahren die Erweiterung des Zugangs zum Gemeinschaftsmarkt für landwirtschaftliche Erzeugnisse aus den Drittländern und andererseits die schrittweise Absenkung des Niveaus der von der Gemeinschaft für die Ausfuhr von landwirtschaftlichen Erzeugnissen gewährten Stützung vor. Somit besteht Anlaß zur Anpassung der für den Agrarbereich geltenden Rechtsvorschriften hinsichtlich der Regelung des Handels mit Drittländern.
Da sämtliche Maßnahmen zur Beschränkung der Einfuhr landwirtschaftlicher Erzeugnisse in Zolltarife umgewandelt werden (Tarifizierung) und die künftige Anwendung solcher Maßnahmen untersagt wird, erfordert das Übereinkommen die Aufhebung der variablen Einfuhrabschöpfungen sowie aller sonstigen Maßnahmen und Belastungen bei der Einfuhr, die jetzt in den gemeinsamen Marktorganisationen vorgesehen sind. Die entsprechend dem Übereinkommen auf landwirtschaftliche Erzeugnisse anwendbaren Zollsätze werden im Gemeinsamen Zolltarif festgelegt. In einigen Sektoren, so im Getreide-, Reis-, Wein sowie im Obst- und Gemüsesektor, ist es aufgrund der Schaffung zusätzlicher Mechanismen oder von Mechanismen ausser der Erhebung stabiler Zölle erforderlich, in die Grundverordnungen abweichende Vorschriften aufzunehmen. Ferner können die Maßnahmen zum Schutz des Gemeinschaftsmarkts vor der Einfuhr von getrockneten Weintrauben und Verarbeitungserzeugnissen aus Kirschen nach Maßgabe des Übereinkommens über Schutzmaßnahmen für einen Zeitraum von fünf Jahren beibehalten werden. Des weiteren ist zur Vermeidung von Versorgungsproblemen auf dem Gemeinschaftsmarkt angezeigt, eine Aussetzung der Anwendung der Zollsätze für einige Erzeugnisse im Zuckersektor zuzulassen.
Zur Aufrechterhaltung eines Mindestschutzes vor Nachteilen, die sich aus der Tarifizierung auf dem Markt ergeben können, gestattet das Übereinkommen die Anwendung zusätzlicher Zölle unter genau festgelegten Bedingungen, die ausschließlich für die unter die Tarifizierung fallenden Erzeugnisse gelten. Infolgedessen ist eine entsprechende Bestimmung in die betreffende Grundverordnungen aufzunehmen.
Das Übereinkommen sieht zahlreiche Zollkontingente zu den Bedingungen des "üblichen Zugangs" und des "Mindestzugangs" vor. Die auf diese Kontingente anwendbaren Bedingungen sind im Übereinkommen ausführlich dargelegt. In Anbetracht der zahlreichen Kontingente und im Interesse einer möglichst effizienten Anwendung sollte die Kommission die Befugnis erhalten, sie nach dem sogenannten Verwaltungsausschuß-Verfahren zu eröffnen und zu verwalten.
Die Änderungen, die sich aus dem Rahmenabkommen über Bananen ergeben, das im Rahmen der Uruguay-Runde mit einigen lateinamerikanischen Ländern geschlossen wurde, sollten in die Verordnung (EWG) Nr. 404/93 des Rates vom 13. Februar 1993 über die gemeinsame Marktorganisation für Bananen (3) aufgenommen werden.
Da das Übereinkommen über Schutzmaßnahmen genaue Vorschriften für die Anwendung der Schutzklauseln festlegt, wie sie in den Marktorganisationen vorgesehen sind, sind diese Klauseln durch eine Bezugnahme auf die Verpflichtungen aus internationalen Übereinkünften zu ergänzen.
In den Handelsbeziehungen mit den Drittländern, die nicht unter die GATT-Übereinkünfte fallen, ist die Gemeinschaft nicht an die sich daraus ergebenden Bedingungen für den Zugang zum Gemeinschaftsmarkt gebunden. Um zu gewährleisten, daß die erforderlichen Maßnahmen zu den aus diesen Ländern stammenden Erzeugnissen gegebenenfalls getroffen werden können, ist der Kommission eine entsprechende Befugnis zu erteilen, die sie im Rahmen des Verwaltungsausschuß-Verfahrens wahrzunehmen hat.
Nach Maßgabe des Übereinkommens wird die Gewährung von Ausfuhrsubventionen künftig auf bestimmte Gruppen von landwirtschaftlichen Erzeugnissen, die darin aufgeführt sind, beschränkt. Sie unterliegt ferner mengen- und wertmässigen Beschränkungen.
Die Einhaltung der wertmässigen Beschränkungen kann bei der Festlegung der Erstattungen und durch die Kontrolle der Zahlungen im Rahmen der entsprechenden EAGFL-Regelung gewährleistet werden. Die Kontrolle kann durch die obligatorische Vorausfestsetzung der Erstattungen erleichtert werden, unbeschadet der Möglichkeit, im Fall differenzierter Erstattungen die im voraus festgesetzte Bestimmung zu ändern. Bei einer Änderung der Bestimmung ist die für die tatsächliche Bestimmung anwendbare Erstattung zu zahlen, die jedoch auf die Höhe der Erstattung für die im voraus festgesetzte Bestimmung zu begrenzen ist.
Die Überwachung der mengenmässigen Vorgaben erfordert die Schaffung eines zuverlässigen und effizienten Kontrollsystems. Zu diesem Zweck ist zur Gewährung einer Erstattung die Vorlage einer Ausfuhrlizenz zu fordern. Die Gewährung der Erstattungen in den verfügbaren Grenzen hat ausgehend von der besonderen Situation der jeweiligen Erzeugnisse zu erfolgen. Abweichungen davon sind nur für Verarbeitungserzeugnisse, die nicht unter Anhang II des Vertrags fallen und für die keine wertmässigen Beschränkungen gelten, sowie im Rahmen von Maßnahmen der Nahrungsmittelhilfe zugelassen, wobei letztere Maßnahmen von jeder Beschränkung befreit sind. Zweckmässigerweise ist die Möglichkeit vorzusehen, daß für Erzeugnisse, bei deren unter Gewährung einer Erstattung erfolgenden Ausfuhr eine Überschreitung der mengenmässigen Beschränkungen nicht möglich ist, von den strengen Verwaltungsvorschriften abgewichen werden kann. Zur Kontrolle der Mengen, die in den vom Übereinkommen genannten Wirtschaftsjahren unter Gewährung von Erstattungen ausgeführt werden, müssen diese Mengen anhand der Ausfuhrlizenzen festgestellt werden, die für das jeweilige Wirtschaftsjahr ausgestellt werden.
Nach den meisten gemeinsamen Marktordnungen fällt es in die alleinige Zuständigkeit des Rates, den Rückgriff auf die Regelung des aktiven Veredelungsverkehrs auszuschließen. Bei den sich aus dem Übereinkommen ergebenden wirtschaftlichen Bedingungen könnte es sich als erforderlich erweisen, schnell auf Probleme des Marktes zu reagieren, die sich aus der Anwendung der genannten Regelung ergeben. Daher ist der Kommission die Zuständigkeit zu übertragen, befristete Sofortmaßnahmen zu treffen. Für diese Maßnahmen gilt das Verfahren des Artikels 3 des Beschlusses 87/373/EWG des Rates vom 13. Juli 1987 (4).
Des weiteren ist es notwendig, die Einhaltung der Bestimmungen des Übereinkommens über handelsbezogene Aspekte der Rechte des geistigen Eigentums zu gewährleisten. Zu diesem Zweck sind die erforderlichen Präzisierungen in die Verordnung (EWG) Nr. 822/87 des Rates vom 16. März 1987 über die gemeinsame Marktorganisation für Wein (5) aufzunehmen.
Als Folge der in dieser Verordnung vorgesehenen agrarrechtlichen Änderungen werden zahlreiche Verordnungen des Rates, die sich aus den Grundverordnungen ableiten, gegenstandslos. Zur Wahrung der rechtlichen Transparenz ist ihre Aufhebung erforderlich. Gleichzeitig sind auch einige nicht unmittelbar mit den GATT-Übereinkünften zusammenhängende Bestimmungen aufzuheben, da sie gegenstandslos geworden sind. Das gleiche gilt für bestimmte Verordnungen des Rates "der zweiten Generation", die grösstenteils in die betreffenden Grundverordnungen eingearbeitet werden können.
Jedoch konnten die allgemeinen Vorschriften des Rates über die Anwendung der Schutzklausel nicht in die Grundverordnungen eingearbeitet werden. Angesichts der Bedeutung der Änderungen, die in diesem Bereich aufgrund der GATT-Übereinkünfte erforderlich werden, können die betreffenden Verordnungen nicht beibehalten werden. Diese sind daher aufzuheben, wobei die Rechtsgrundlagen für den Erlaß sie ersetzender Verordnungen vorzusehen sind.
Die Anwendung des Übereinkommens könnte erschwert werden, wenn zwischen den zu verwendenden internen Verfahren in den verschiedenen Sektoren grosse Unterschiede bestuenden. Diese Verfahren sind daher zu vereinheitlichen.
Mit dem Erlaß allgemeiner Durchführungsbestimmungen durch den Rat konnten in der Vergangenheit spezifischere für die Verwaltung der Märkte erforderliche Regeln in angemessener Weise berücksichtigt werden. Die Durchführung des Übereinkommens sollte die Mechanismen und Verfahren zur Verwaltung der gemeinsamen Agrarpolitik nicht in Frage stellen.
Es ist nützlich, zu einem späteren Zeitpunkt sowohl das Funktionieren der mit dieser Verordnung eingeführten Regelungen als auch die Erfahrungen mit den Maßnahmen zu analysieren, die von den Drittländern zur Durchführung der GATT-Übereinkünfte getroffen werden. Zu diesem Zweck legt die Kommission dem Europäischen Parlament und dem Rat nach zwei Jahren der Anwendung dieser Verordnung einen Bericht vor.
Beim Übergang von den bestehenden Rechtsvorschriften zu der Regelung, die sich aus den GATT-Übereinkünften ergibt, können Anpassungsschwierigkeiten auftreten, die von dieser Verordnung nicht abgedeckt werden. Für diesen Fall ist eine allgemeine Bestimmung vorzusehen, mit der der Kommission die Möglichkeit gegeben wird, für einen bestimmten Zeitraum die erforderlichen Übergangsmaßnahmen zu ergreifen -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
In dieser Verordnung sind die erforderlichen Anpassungen und Übergangsmaßnahmen zur Umsetzung der im Rahmen der multilateralen Handelsverhandlungen der Uruguay-Runde geschlossenen Übereinkünfte im Agrarsektor festgelegt.
Artikel 2
Die in Artikel 1 genannten Anpassungen sind in den Anhängen enthalten.
Artikel 3
(1) Wenn im Rahmen der gemeinsamen Agrarpolitik Übergangsmaßnahmen erforderlich werden, um den Übergang von der bestehenden Regelung zu der Regelung zu erleichtern, die sich aus den Anpassungen an die Anforderungen der in Artikel 1 genannten Übereinkünfte ergibt, so werden diese Maßnahmen nach dem Verfahren des Artikel 38 der Verordnung Nr. 136/66/EWG (6) oder, je nach Fall, nach dem Verfahren der entsprechenden Artikel der anderen Verordnungen über gemeinsame Marktordnungen oder der Verordnung (EG) Nr. 3448/93 (7) erlassen.
Beim Erlaß dieser Maßnahmen werden die in den einzelnen Agrarsektoren bestehenden Besonderheiten unter Einhaltung der Verpflichtungen aus den in Artikel 1 aufgeführten Übereinkünften berücksichtigt.
(2) Die in Absatz 1 genannten Maßnahmen können in einem Zeitraum getroffen werden, der am 30. Juni 1996 abläuft, wobei ihre Anwendung auf diesen Zeitraum begrenzt ist. Auf Vorschlag der Kommission kann der Rat diesen Zeitraum mit qualifizierter Mehrheit verlängern.
Artikel 4
(1) Wenn in Anbetracht der besonderen Situation eines landwirtschaftlichen Erzeugnisses die Einhaltung der Verpflichtungen zum Niveau der Ausfuhrstützung gemäß den in Artikel 1 genannten Übereinkünften durch Mittel gewährleistet werden kann, die von geringerer Wirkung als die zu diesem Zwecke eingeführten Mittel sind, kann die Kommission dieses Erzeugnis von der Anwendung der Bestimmungen über Ausfuhrerstattungen nach dieser Verordnung befreien.
(2) Unbeschadet der Bestimmungen dieser Verordnung kann die Kommission bei der Einfuhr von landwirtschaftlichen Erzeugnissen aus Drittländern, gegenüber denen die Gemeinschaft nicht an die Verpflichtungen aus den in Artikel 1 genannten Übereinkünften gebunden ist, die zum Schutz des Gemeinschaftsmarktes erforderlichen Maßnahmen ergreifen.
(3) Die nach Maßgabe der Absätze 1 und 2 getroffenen Maßnahmen werden nach dem in Artikel 3 Absatz 1 genannten Verfahren erlassen.
Artikel 5
Die Kommission unterbreitet dem Rat und dem Europäischen Parlament vor dem 30. Juni 1997 einen Bericht über das Funktionieren der Regelung aufgrund dieser Verordnung sowie über die Erfahrungen, die mit den Maßnahmen gewonnen wurden, die die Drittländer zur Anwendung der im Rahmen der multilateralen Handelsverhandlungen der Uruguay-Runde geschlossenen Übereinkommen ergriffen haben.
Der Rat beschließt auf Vorschlag der Kommission nach dem Verfahren des Artikels 43 Absatz 2 des Vertrags alle Änderungen, die sich aus den Ergebnissen und Schlußfolgerungen dieses Berichts ergeben.
Artikel 6
(1) Diese Verordnung tritt zu dem Zeitpunkt in Kraft, der durch einen Beschluß über das Inkrafttreten der Rechtsakte zur Umsetzung der Ergebnisse der Uruguay-Runde festgelegt wird.
(2) Sie gilt ab 1. Juli 1995.
Jedoch gelten
a) die Bestimmungen des Artikels 3 und des Artikels 4 Absatz 2 ab 1. Januar 1995;
b) die in den Anhängen festgelegten Bestimmungen zu den Einfuhrzöllen und den zusätzlichen Einfuhrzöllen für die Erzeugnisse der Anhänge XIII und XVI, für die ein Einfuhrpreis gilt, ab Beginn des Wirtschaftsjahres für die betreffenden Erzeugnisse im Jahr 1995;
c) die Bestimmungen zu den Ausfuhrerstattungen
- ab 1. September 1995 betreffend die Anhänge II und XVI,
- ab 1. Oktober 1995 betreffend Anhang IV,
- ab 1. November 1995 betreffend Anhang V;
d) die in Anhang XV festgelegten Bestimmungen ab 1. Januar 1995;
e) die in Anhang XVI unter Ziffer I Nummer 2 festgelegten Bestimmungen ab 1. Januar 1996.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Geschehen zu Brüssel am 22. Dezember 1994.