Nařízení Rady (ES) č. 1030/2002
ze dne 13. června 2002,
kterým se stanoví jednotný vzor povolení k pobytu pro státní příslušníky třetích zemí
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 63 bod 3 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Cílem Amsterodamské smlouvy je postupné vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva. Tato smlouva přiznává Komisi podíl na právu podávat návrhy na přijetí opatření při dosahování harmonizované přistěhovalecké politiky.
(2) V odst. 38 písm. c) bodu ii) akčního plánu Rady a Komise o nejlepších způsobech provádění ustanovení Amsterodamské smlouvy o vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva [3] je stanoven požadavek na vypracování pravidel pro postup při udělování dlouhodobých víz a vydávání povolení k pobytu členskými státy.
(3) Evropská rada na svém zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 zdůraznila potřebu této harmonizované přistěhovalecké politiky, zejména s ohledem na ustanovení Smlouvy, která se týkají vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí.
(4) Společná akce Rady 97/11/SVV [4] o jednotném vzoru povolení k pobytu potvrzuje požadavek na harmonizaci vzoru povolení k pobytu, která vydávají členské státy státním příslušníkům třetích zemí. Proto je vhodné, aby byla napříště společná akce 97/11/SVV nahrazena aktem Společenství.
(5) Je nezbytné, aby jednotný vzor povolení k pobytu obsahoval všechny nezbytné informace a splňoval velmi vysoké technické požadavky, zejména pokud jde o ochranu proti padělání a pozměňování. Tím se přispěje k předcházení nedovolenému přistěhovalectví a nedovolenému pobytu a boje proti těmto jevům. Jednotný vzor musí také vyhovovat potřebám všech členských států a nést harmonizované všeobecně rozpoznatelné bezpečnostní prvky, které jsou jasně viditelné pouhým okem.
(6) K lepší ochraně povolení k pobytu proti padělání a pozměňování budou členské státy a Komise v pravidelně a v souladu s technickým rozvojem posuzovat případné změny v bezpečnostních prvcích, které jsou do dokladu o povolení zabudovány, zejména zařazení a užití nových biometrických prvků.
(7) Toto nařízení obsahuje pouze takový výčet technických podmínek, které nejsou tajné. Tyto specifikace musí být doplněny o další technické podmínky, které musí zůstat utajeny proto, aby se zabránilo padělání a pozměňování, a které nemohou zahrnovat osobní údaje nebo odkazy na tyto údaje. Pravomoc stanovit tyto další technické podmínky by měla být svěřena Komisi, které bude nápomocen výbor zřízený článkem 6 nařízení Rady (ES) č. 1683/95 ze dne 29. května 1995, kterým se stanoví jednotný vzor víz [5]. V této souvislosti je nezbytné zajistit, aby nedošlo k žádnému přerušení spojitosti s ohledem na povolení k pobytu vydaná na základě rozhodnutí Rady ze dne 17. prosince 1997 a 8. června 2001.
(8) Je také nezbytné zajistit, že uvedené informace nebudou dostupné více osobám, než je nezbytné, a je proto také důležité, aby každý členský stát určil nejvýše jeden subjekt odpovědný za tisk povolení k pobytu podle jednotného vzoru, přičemž členské státy mohou tento subjekt změnit, bude-li to potřebné. Z bezpečnostních důvodů musí každý členský stát sdělit Komisi a ostatním členským státům název příslušného subjektu.
(9) Členské státy musí po konzultaci s Komisí provést nezbytná opatření, která zajistí zpracování osobních údajů v souladu s úrovní ochrany uvedenou ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [6].
(10) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
(11) Tímto nařízením není dotčena pravomoc členských států v oblasti uznávání států a územních jednotek a cestovních pasů, dokladů totožnosti a cestovních dokladů vydávaných jejich orgány.
(12) Podle článků 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko přijímání tohoto nařízení neúčastní a není pro to pro ně závazné ani použitelné. Vzhledem k tomu, že účelem tohoto toto nařízení je rozvoj schengenského acquis na základě třetí části hlavy IV Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko podle článku 5 uvedeného protokolu šesti měsíců od přijetí tohoto nařízení Radou, zda je provede ve svém vnitrostátním právu.
(13) Pro Islandskou republiku a Norské království představuje toto nařízení rozvoj schengenského acquis, který spadá do oblasti uvedené v článku 1 písm. B rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis [8].
(14) Podle článku 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství oznámilo Spojené království dopisem ze dne 3. července 2001 své přání účastnit se přijímání a používání tohoto nařízení.
(15) Podle článku 1 uvedeného protokolu se Irsko přijímání tohoto nařízení neúčastní. V důsledku toho, a aniž je dotčen článek 4 výše uvedeného protokolu, se toto nařízení na Irsko nevztahuje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Povolení k pobytu, která členské státy vydávají státním příslušníkům třetích zemí, se vypracovávají podle jednotného vzoru a poskytují dostatečný prostor pro údaje uvedené v příloze tohoto nařízení. Jednotný vzor může být použit jako štítek, nebo jako samostatný doklad. Každý členský stát může doplnit do vyhrazeného prostoru jednotného vzoru veškeré důležité údaje o povaze povolení a právním postavení dotyčné osoby, zejména zda je dotyčné osobě povoleno pracovat.
2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "povolením k pobytu" každé oprávnění vydané orgány členského státu, které dovoluje státnímu příslušníkovi třetí země oprávněně pobývat na jeho území, s výjimkou
i) víz,
ii) povolení vydaných na dobu posuzování žádosti o povolení k pobytu nebo o azyl,
iii) povolení pro pobyt, jehož délka nesmí překročit šest měsíců, vydaných členskými státy, v nichž se neuplatňuje článek 21 úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích [9];
b) "státním příslušníkem třetí země" každá osoba, která není občanem Unie ve smyslu čl. 17 odst. 1 Smlouvy.
Článek 2
1. Postupem podle čl. 7 odst. 2 budou stanoveny další technické podmínky pro jednotný vzor povolení k pobytu, které se budou týkat
a) dalších bezpečnostních prvků a požadavků včetně zdokonalených norem proti padělání, napodobování a pozměňování;
b) technických norem a metod pro vyplňování jednotného povolení k pobytu;
c) dalších pravidel pro vyplňování jednotného povolení k pobytu.
2. Barvy jednotného povolení k pobytu se mohou měnit postupem podle čl. 7 odst. 2.
Článek 3
Technické podmínky uvedené v článku 2 jsou tajné a nezveřejňují se. Zpřístupní pouze subjektům určeným členskými státy určily pro tisk a osobám, řádně pověřeným členským státem nebo Komisí.
Každý členský stát určí jeden subjekt, který bude odpovědný za tisk jednotného povolení k pobytu. Název tohoto subjektu sdělí Komisi a ostatním členským státům. K tomuto účelu může být dvěma nebo více členskými státy určen tentýž subjekt. Každý členský stát je oprávněn změnit jím uvedený subjekt. Uvědomí o tom Komisi a ostatní členské státy.
Článek 4
Aniž jsou dotčena pravidla o ochraně údajů, má osoba, jíž je vydáno povolení k pobytu, právo ověřit osobní údaje uvedené v povolení k pobytu a případně požadovat provedení oprav nebo výmazů.
Na povolení k pobytu se neuvádějí žádné strojově čitelné informace, pokud nejsou uvedeny v příloze k tomuto nařízení nebo pokud nejsou uvedeny v odpovídajícím cestovním dokladu.
Článek 5
Toto nařízení se nevztahuje na státní příslušníky třetích zemí, kteří jsou
- rodinnými příslušníky občanů Unie vykonávajícími své právo volného pohybu,
- státními příslušníky členských států Evropského sdružení volného obchodu, které jsou smluvní stranou Dohody o Evropském hospodářském prostoru, a jejich rodinnými příslušníky vykonávajícími své právo volného pohybu v souladu s uvedenou dohodou,
- státními příslušníky třetích zemí, kteří jsou osvobozeni od vízové povinnosti a kteří mají povolení pobývat v členském státě po dobu kratší než tři měsíce.
Článek 6
Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení se přijímají regulativním postupem podle čl. 7 odst. 2.
Článek 7
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený čl. 6 odst. 2 nařízení (ES) č. 1683/95.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 8
Tímto nařízením nejsou dotčeny pravomocí členských států v oblasti o uznávání států a územních jednotek a cestovních pasů, dokladů totožnosti a cestovních dokladů vydávaných jejich orgány.
Článek 9
Členské státy vydají jednotný vzor povolení k pobytu vymezený v článku 1 nejpozději do jednoho roku od přijetí doplňujících bezpečnostních prvků a požadavků uvedených v čl. 2 odst. 1 písm. a).
Od uvedeného dne nahrazuje toto nařízení v dotyčných členských státech společnou akci 97/11/SVV.
Vkládání fotografie do povolení k pobytu pro státní příslušníky třetích zemí ve formě štítku, stanovené v bodě 14 přílohy, se zavede nejpozději do pěti let po přijetí technických podmínek stanovených pro přijetí tohoto opatření v článku 2.
Avšak platnost oprávnění vydaných podle jiného vzoru povolení k pobytu není zavedením jednotného vzoru povolení k pobytu dotčena, pokud dotyčný členský stát nerozhodne jinak.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.
V Lucemburku dne 13. června 2002.
Verordnung (EG) Nr. 1030/2002 des Rates
vom 13. Juni 2002
zur einheitlichen Gestaltung des Aufenthaltstitels für Drittstaatenangehörige
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, insbesondere auf Artikel 63 Nummer 3,
auf Vorschlag der Kommission(1),
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments(2),
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1) Im Vertrag von Amsterdam wurde der schrittweise Aufbau eines Raums der Freiheit, der Sicherheit und des Rechts vorgesehen und der Kommission ein nicht ausschließliches Initiativrecht übertragen, um die erforderlichen Maßnahmen für eine harmonisierte Einwanderungspolitik zu ergreifen.
(2) Der Aktionsplan des Rates und der Kommission zur bestmöglichen Umsetzung der Bestimmungen des Amsterdamer Vertrags über den Aufbau eines Raums der Freiheit, der Sicherheit und des Rechts(3) sieht unter Nummer 38 Buchstabe c) Ziffer ii) die Ausarbeitung von Regeln für die Verfahren zur Erteilung von Visa für einen langfristigen Aufenthalt und Aufenthaltstiteln durch die Mitgliedstaaten vor.
(3) Der Europäische Rat hat auf seiner Tagung in Tampere am 15. und 16. Oktober 1999 betont, dass diese harmonisierte Einwanderungspolitik insbesondere im Hinblick auf die Vertragsbestimmungen über die Einreise und den Aufenthalt von Drittstaatenangehörigen erforderlich ist.
(4) In der Gemeinsamen Maßnahme 97/11/JI des Rates vom 16. Dezember 1996 zur einheitlichen Gestaltung der Aufenthaltstitel(4) wird die Notwendigkeit der Harmonisierung der von den Mitgliedstaaten für Drittstaatenangehörige ausgestellten Aufenthaltstitel bestätigt. Daher sollte die Gemeinsame Maßnahme 97/11/JI nun durch einen Gemeinschaftsrechtsakt ersetzt werden.
(5) Es ist wesentlich, dass der einheitliche Aufenthaltstitel alle notwendigen Informationen enthält und sehr hohen technischen Anforderungen, insbesondere an den Schutz vor Fälschungen und Verfälschungen, genügt. Dadurch wird zur Verhinderung und Bekämpfung der illegalen Einwanderung und des illegalen Aufenthalts beigetragen. Der einheitliche Aufenthaltstitel sollte zudem zur Verwendung durch alle Mitgliedstaaten geeignet sein und von jedermann erkennbare und mit bloßem Auge wahrnehmbare harmonisierte Sicherheitsmerkmale tragen.
(6) Damit der Schutz der Aufenthaltstitel vor Fälschungen und Verfälschungen verstärkt werden kann, prüfen die Mitgliedstaaten und die Kommission in regelmäßigen Abständen, entsprechend dem technischen Fortschritt, welche Änderungen an den Sicherheitsmerkmalen des Titels, insbesondere was die Einbeziehung und Verwendung neuer biometrischer Merkmale angeht, vorzunehmen sind.
(7) Diese Verordnung enthält nur diejenigen Spezifikationen, die nicht geheim sind. Diese sollten durch weitere Spezifikationen ergänzt werden, die geheim bleiben müssen, um Fälschungen und Verfälschungen zu verhindern und die keine personenbezogenen Daten oder Hinweise auf personenbezogene Daten umfassen dürfen. Die Befugnis zum Erlass dieser zusätzlichen technischen Spezifikationen sollte der Kommission übertragen werden, die von dem Ausschuss nach Artikel 6 der Verordnung (EG) Nr. 1683/95 des Rates vom 29. Mai 1995 über eine einheitliche Visagestaltung unterstützt wird(5). In diesem Zusammenhang ist unbedingt dafür Sorge zu tragen, dass jeder Bruch der Kontinuität mit den Aufenthaltstiteln auf der Grundlage der Beschlüsse des Rates vom 17. Dezember 1997 und vom 8. Juni 2001 vermieden wird.
(8) Um sicherzustellen, dass die genannten Informationen nicht mehr Personen als erforderlich zugänglich gemacht werden, ist es auch wichtig, dass jeder Mitgliedstaat eine einzige Stelle für das Drucken der einheitlichen Aufenthaltstitel bestimmt, jedoch die Befugnis behält, die Stelle erforderlichenfalls zu wechseln. Aus Sicherheitsgründen sollte jeder Mitgliedstaat den Namen der zuständigen Stelle der Kommission und den anderen Mitgliedstaaten mitteilen.
(9) Die Mitgliedstaaten sollten im Benehmen mit der Kommission die Maßnahmen ergreifen, die erforderlich sind, um sicherzustellen, dass bei der Verarbeitung der personenbezogenen Daten das in der Richtlinie 95/46/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 24. Oktober 1995 zum Schutz natürlicher Personen bei der Verarbeitung personenbezogener Daten und zum freien Datenverkehr(6) vorgesehene Schutzniveau eingehalten wird.
(10) Die Maßnahmen, die zur Umsetzung dieser Verordnung erforderlich sind, sollten gemäß dem Beschluss 1999/468/EG des Rates vom 28. Juni 1999 zur Festlegung der Modalitäten für die Ausübung der der Kommission übertragenen Durchführungsbefugnisse(7) erlassen werden.
(11) Diese Verordnung berührt nicht die Zuständigkeit der Mitgliedstaaten für die Anerkennung von Staaten und Gebietseinheiten sowie von Pässen, Reise- und Identitätsdokumenten, die von deren Behörden ausgestellt wurden.
(12) Nach den Artikeln 1 und 2 des dem Vertrag über die Europäische Union und dem Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft beigefügten Protokolls über die Position Dänemarks beteiligt sich Dänemark nicht an der Annahme dieser Verordnung, die daher für Dänemark nicht bindend oder anwendbar ist. Da diese Verordnung auf die Ergänzung des Schengen-Besitzstands nach den Bestimmungen des dritten Teils des Titels IV des Vertrags zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft abzielt, beschließt Dänemark gemäß Artikel 5 des vorgenannten Protokolls innerhalb von sechs Monaten, nachdem der Rat diese Verordnung erlassen hat, ob es sie in einzelstaatliches Recht umsetzt.
(13) Für die Republik Island und das Königreich Norwegen stellt diese Verordnung eine Weiterentwicklung der Bestimmungen des Schengen-Besitzstands dar, die in den Visumbereich gemäß Artikel 1 Buchstabe B des Beschlusses 1999/437/EG des Rates vom 17. Mai 1999 zum Erlass bestimmter Durchführungsvorschriften zu dem Übereinkommen zwischen dem Rat der Europäischen Union und der Republik Island und dem Königreich Norwegen über die Assoziierung dieser beiden Staaten bei der Umsetzung, Anwendung und Entwicklung des Schengen-Besitzstands(8) fällt.
(14) Gemäß Artikel 3 des dem Vertrag über die Europäische Union und dem Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft beigefügten Protokolls über die Position des Vereinigten Königreichs und Irlands hat das Vereinigte Königreich mit Schreiben vom 3. Juli 2001 mitgeteilt, dass es sich an der Annahme und Anwendung dieser Verordnung beteiligen möchte.
(15) Gemäß Artikel 1 des genannten Protokolls beteiligt sich Irland nicht an der Annahme dieser Verordnung. Unbeschadet des Artikels 4 des genannten Protokolls gilt diese Verordnung daher nicht für Irland -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
(1) Die von den Mitgliedstaaten ausgestellten Aufenthaltstitel für Drittstaatenangehörige werden einheitlich gestaltet und müssen Felder für die im Anhang aufgeführten Angaben vorsehen. Der entsprechende einheitliche Vordruck kann als Aufkleber oder als eigenständiges Dokument verwendet werden. Jeder Mitgliedstaat kann dem einheitlichen Vordruck in dem dafür vorgesehenen Feld wichtige Angaben über die Art des Aufenthaltstitels und über die Rechtsstellung der betreffenden Person, insbesondere auch Angaben über den Besitz einer Arbeitserlaubnis, hinzufügen.
(2) Im Sinne dieser Verordnung bezeichnet der Ausdruck
a) "Aufenthaltstitel" jede von den Behörden eines Mitgliedstaats ausgestellte Erlaubnis, die einen Drittstaatenangehörigen zum rechtmäßigen Aufenthalt im Hoheitsgebiet des jeweiligen Mitgliedstaats berechtigt, mit Ausnahme von
i) Visa,
ii) Titeln, die für die Dauer der Prüfung eines Antrags auf Erteilung eines Aufenthaltstitels oder die Gewährung von Asyl ausgestellt worden sind,
iii) Genehmigungen für einen Aufenthalt von bis zu sechs Monaten, die von den Mitgliedstaaten ausgestellt werden, die Artikel 21 des Übereinkommens zur Durchführung des Übereinkommens von Schengen vom 14. Juni 1985 zwischen den Regierungen der Staaten der Benelux-Wirtschaftsunion, der Bundesrepublik Deutschland und der Französischen Republik betreffend den schrittweisen Abbau der Kontrollen an den gemeinsamen Grenzen(9) nicht anwenden;
b) "Drittstaatenangehöriger" jede Person, die kein Unionsbürger im Sinne von Artikel 17 Absatz 1 des Vertrags ist.
Artikel 2
(1) Weitere technische Spezifikationen für die einheitliche Gestaltung der Aufenthaltstitel werden nach Maßgabe des Verfahrens nach Artikel 7 Absatz 2 festgelegt in Bezug auf:
a) weitere Sicherheitselemente und -anforderungen, einschließlich erhöhter Standards zum Schutz vor Fälschung, Nachahmung und Verfälschung;
b) technische Verfahren und Modalitäten für das Ausfuellen des einheitlichen Aufenthaltstitels;
c) die übrigen beim Ausfuellen des einheitlichen Aufenthaltstitels zu beachtenden Modalitäten.
(2) Die Farben des einheitlichen Aufenthaltstitels können nach dem Verfahren in Artikel 7 Absatz 2 geändert werden.
Artikel 3
Die Spezifikationen gemäß Artikel 2 sind geheim und werden nicht veröffentlicht. Sie sind ausschließlich den von den Mitgliedstaaten für das Drucken bestimmten Produktionsstätten sowie Personen zugänglich, die von einem Mitgliedstaat oder der Kommission hierzu ordnungsgemäß ermächtigt worden sind.
Jeder Mitgliedstaat bestimmt eine einzige für das Drucken der einheitlichen Aufenthaltstitel zuständige Stelle. Er teilt der Kommission und den anderen Mitgliedstaaten den Namen dieser Stelle mit. Eine Stelle kann von zwei oder mehr Mitgliedstaaten gleichzeitig bestimmt werden. Jeder Mitgliedstaat behält die Möglichkeit, die Stelle zu wechseln. Er unterrichtet hierüber die Kommission und die anderen Mitgliedstaaten.
Artikel 4
Unbeschadet der datenschutzrechtlichen Bestimmungen haben die Personen, denen ein Aufenthaltstitel ausgestellt worden ist, das Recht, die Personaldaten im Aufenthaltstitel zu überprüfen und diese gegebenenfalls berichtigen oder löschen zu lassen.
Der Aufenthaltstitel enthält keine maschinenlesbaren Informationen, die nicht im Anhang zu dieser Verordnung genannt werden oder dem jeweiligen Reisedokument zu entnehmen sind.
Artikel 5
Diese Verordnung gilt nicht für Drittstaatenangehörige, die
- Familienangehörige von Unionsbürgern sind, die ihr Recht auf Freizügigkeit ausüben,
- Staatsangehörige der Mitgliedstaaten der Europäischen Freihandelsassoziation sind, die Vertragsparteien des Abkommens über den Europäischen Wirtschaftsraum sind, und deren Familienangehörige, die ihr Recht auf Freizügigkeit nach Maßgabe dieses Abkommens ausüben,
- von der Visumpflicht befreite Drittstaatenangehörige sind, denen der Aufenthalt in einem Mitgliedstaat für einen Zeitraum von weniger als drei Monaten gestattet ist.
Artikel 6
Die Maßnahmen, die für die Umsetzung dieser Verordnung erforderlich sind, werden nach dem in Artikel 7 Absatz 2 genannten Regelungsverfahren erlassen.
Artikel 7
(1) Die Kommission wird durch den gemäß Artikel 6 Absatz 2 der Verordnung (EWG) Nr. 1683/95 eingesetzten Ausschuss unterstützt.
(2) Sofern auf diesen Absatz Bezug genommen wird, gelten die Artikel 5 und 7 des Beschlusses 1999/468/EG.
Der Zeitraum nach Artikel 5 Nummer 6 des Beschlusses 1999/468/EG wird auf zwei Monate festgesetzt.
(3) Der Ausschuss gibt sich eine Geschäftsordnung.
Artikel 8
Diese Verordnung berührt nicht die Zuständigkeit der Mitgliedstaaten für die Anerkennung von Staaten und Gebietseinheiten sowie von Pässen, Reise- und Identitätsdokumenten, die von deren Behörden ausgestellt werden.
Artikel 9
Die Mitgliedstaaten führen den einheitlichen Aufenthaltstitel nach Artikel 1 spätestens ein Jahr nach der Annahme der in Artikel 2 Absatz 1 Buchstabe a) genannten Sicherheitselementen und -anforderungen ein.
Ab diesem Zeitpunkt ersetzt diese Verordnung die Gemeinsame Maßnahme 97/11/JI in dem betreffenden Mitgliedstaat.
Die Anbringung des Lichtbilds nach Nummer 14 des Anhangs auf dem Aufenthaltstitel für Drittstaatenangehörige in Aufkleberform erfolgt spätestens fünf Jahre nach Annahme der technischen Spezifikationen, die für die Annahme dieser Maßnahme in Artikel 2 vorgesehen sind.
Die Gültigkeit von bereits anhand anderer Vordrucke ausgestellten Aufenthaltserlaubnissen wird jedoch durch die Einführung des einheitlichen Aufenthaltstitels nicht berührt, sofern der betreffende Mitgliedstaat nichts anderes beschließt.
Artikel 10
Diese Verordnung tritt am Tag ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften in Kraft.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt gemäß dem Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft unmittelbar in den Mitgliedstaaten.
Geschehen zu Luxemburg am 13. Juni 2002.