Rozhodnutí Rady
ze dne 23. října 2001
o vytvoření mechanismu Společenství na podporu zesílené spolupráce při asistenčních zásazích v oblasti civilní ochrany
(2001/792/ES, Euratom)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy, a na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 203 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Zatímco prováděcí opatření Společenství k usnesení Rady a zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě, ze dne 8. července 1991 o zlepšování vzájemné pomoci členských států v případě přírodní nebo technologické katastrofy [5] pomohlo ochránit obyvatele, životní prostředí a majetek, v současnosti je potřeba zajistit ještě kvalitnější ochranu v případě přírodních, technologických, radiologických a ekologických katastrof, včetně znečištění vod v důsledku námořních havárií, ke kterému dochází jak uvnitř, tak vně Evropské unie, a zpřísnit ustanovení tohoto usnesení.
(2) Úmluva Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) o účincích průmyslových havárií přesahujících hranice států, která obsahuje ustanovení např. o prevenci, připravenosti na mimořádné události, veřejné informovanosti a spoluúčasti veřejnosti, systémech ohlašování průmyslových havárií, schopnosti reagovat a o vzájemné pomoci vstoupila v platnost dne 19. dubna 2000. Úmluvu schválilo Společenství rozhodnutím Rady 98/685/ES [6].
(3) Mechanismus na podporu zesílené spolupráce při asistenčních zásazích v oblasti civilní ochrany by mohl doplnit současný akční program Společenství zaměřený na civilní ochranu [7] o ustanovení týkající se poskytování rychlé pomoci v případě výskytu závažné mimořádné události, která vyžaduje přijetí opatření okamžité reakce. Usnadnil by mobilizaci zásahových týmů, odborníků a dalších zdrojů podle požadavků dané situace prostřednictvím zesílené infrastruktury Společenství v oblasti civilní ochrany, která zahrnuje monitorovací a informační středisko a společný komunikační a informační systém pro mimořádné události. Mechanismus by rovněž umožnil shromažďování ověřených informací o mimořádných událostech za účelem jejich šíření v členských státech a předávání zkušeností z provedených zásahů.
(4) Uvedený mechanismus by náležitě zohledňoval příslušné právní předpisy a mezinárodní závazky Společenství. Toto rozhodnutí se tedy nedotýká vzájemných práv a povinností členských států zakotvených ve dvoustranných nebo mnohostranných smlouvách, které se týkají předmětu tohoto rozhodnutí.
(5) Prevence má pro ochranu proti přírodním, technologickým a ekologickým katastrofám zásadní význam a bude třeba uvažovat o dalších opatřeních.
(6) V případě výskytu závažné mimořádné události v rámci Společenství nebo bezprostředního nebezpečí jejího výskytu, které má nebo by mohlo mít přeshraniční účinky nebo které vede k žádosti o poskytnutí pomoci ze strany jednoho nebo více členských států, je zapotřebí provést náležité ohlášení prostřednictvím zavedeného a spolehlivého společného komunikačního a informačního systému.
(7) Na úrovni členských států a Společenství musí být přijata přípravná opatření, která umožní rychlou mobilizaci zásahových týmů při výskytu mimořádné události a jejich požadovanou flexibilní koordinaci a která prostřednictvím výcvikového programu zajistí týmy schopné účinného nasazení a posouzení situace nebo koordinace, zásahové týmy a další prostředky podle požadavků situace. Další přípravná opatření zahrnují shromažďování informací o nezbytných zdravotnických prostředcích a podněty k využívání nových technologií.
(8) V souladu se zásadou subsidiarity by mechanismus Společenství vytvářel přidanou hodnotu v podobě podpory a doplňování vnitrostátních politik v oblasti poskytování vzájemné pomoci při ochraně civilních osob. Není-li připravenost žadatelského státu dostatečná, pokud jde o dostupné prostředky nezbytné k přiměřené reakci na závažnou mimořádnou událost, může dotyčný stát svou připravenost dodatečně zvýšit tím, že využije uvedeného mechanismu Společenství.
(9) Mechanismus by měl umožňovat mobilizaci a snazší koordinaci asistenčních zásahů, aby byla zajištěna lepší ochrana zejména osob, ale také životního prostředí a majetku, včetně kulturního dědictví, a tak se snížily ztráty na životech, počty zraněných, hmotné škody, škody na hospodářství a na životním prostředí a stal se dosažitelnější cíl společenské soudržnosti a solidarity.
(10) Odlehlá území a okrajové regiony a některé další oblasti Společenství se často vyznačují specifickými rysy a potřebami vzhledem ke své geografické poloze, terénu a společenské a hospodářské situaci. Tyto aspekty mají nepříznivé důsledky, brání poskytování pomoci a nasazení zásahových prostředků tím, že ztěžují zásobování záchrannými prostředky a vytvářejí specifické potřeby pomoci v případě vážného nebezpečí v důsledku mimořádné události. Uvedený mechanismus Společenství by mimo jiné umožnil lépe reagovat na podobné situace a potřeby.
(11) S ohledem na asistenční zásahy v oblasti civilní ochrany mimo území Společenství by takový mechanismus mohl být využit jako nástroj k usnadnění a podpoře opatření přijatých Společenstvím a členskými státy v rámci jejich pravomocí.
(12) Takový mechanismus Společenství by mohl za určitých stanovených podmínek být využíván i jako nástroj k usnadnění řešení krizí uvedeného v hlavě V Smlouvy o Evropské unii a k jeho podpoře.
(13) Asistenční zásahy by byly prováděny buď autonomně, nebo jako součást operace vedené mezinárodní organizací; pro tento případ musí Společenství rozvíjet vztahy s příslušnými celosvětovými a regionálními mezinárodními organizacemi.
(14) Kandidátské země by měly možnost se do takového mechanismu zapojit.
(15) Je zapotřebí zvýšit transparentnost různých stávajících opatření v oblasti civilní ochrany, sjednotit je a zesílit v rámci soustavného úsilí o plnění cílů Smlouvy.
(16) Opatření nezbytná k provádění tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [8].
(17) Využije-li se pro tento mechanismus činnosti téhož výboru, který se zabývá současným akčním programem Společenství v oblasti civilní ochrany, bude tím zajištěn jednotný postup a návaznost při používání mechanismu.
(18) Smlouva o založení Evropského společenství a Smlouva o založení Evropského společenství pro atomovou energii neposkytují pravomoci k přijetí tohoto rozhodnutí, s výjimkou článku 308 v případě Smlouvy o ES a článku 203 v případě Smlouvy o ESAE,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Vytváří se mechanismus Společenství (dále jen "mechanismus") na podporu zesílené spolupráce mezi Společenstvím a členskými státy při asistenčních zásazích v oblasti civilní ochrany v případě výskytu závažných mimořádných událostí nebo bezprostředního nebezpečí jejich výskytu, které vyžadují přijetí opatření okamžité reakce.
2. Účelem mechanismu je pomoci zajistit lepší ochranu především osob, ale také životního prostředí a majetku, včetně kulturního dědictví, v případě výskytu závažných mimořádných událostí, např. přírodních, technologických, radiologických nebo ekologických havárií uvnitř nebo vně Společenství, včetně námořních havárií způsobujících znečištění vod, na základě ustanovení rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2850/2000/ES ze dne 20. prosince 2000 o stanovení rámce Společenství pro spolupráci v oblasti havarijního nebo záměrného znečišťování moře [9].
Mechanismus se nedotýká povinností uložených příslušnými platnými právními předpisy Evropského společenství nebo Evropského společenství pro atomovou energii, případně platnými mezinárodními dohodami.
Obecným cílem mechanismu je poskytovat na základě žádosti podporu při výskytu mimořádných událostí a napomáhat lepší koordinaci asistenčního zásahu prováděného členskými státy a Společenstvím, s ohledem na zvláštní potřeby odlehlých, okrajových a dalších regionů nebo ostrovů, které jsou součástí Společenství.
3. Mechanismus zahrnuje řadu prvků a opatření, k nimž náleží:
- získání přehledu o zásahových týmech a další intervenční podpoře využitelných v členských státech k asistenčnímu zásahu v případě výskytu mimořádné události,
- vypracování a provádění výcvikového programu pro zásahové týmy a pomocný zásahový personál a pro experty z posuzovacích nebo koordinačních týmů,
- workshopy, semináře a pilotní projekty k nejdůležitějším aspektům zásahu,
- sestavování a podle potřeby vysílání posuzovacích nebo koordinačních týmů,
- zřízení a řízení monitorovacího a informačního střediska,
- vytvoření a řízení společného komunikačního a informačního systému pro případ výskytu mimořádné události,
- další podpůrná opatření, např. opatření pro usnadnění přepravy prostředků pro asistenční zásah.
Článek 2
1. V případě výskytu závažné mimořádné události uvnitř Společenství nebo bezprostředního nebezpečí jejího výskytu, které má nebo může mít přeshraniční účinky, nebo vede k žádosti o poskytnutí pomoci ze strany jednoho nebo více členských států, je členský stát, na jehož území se mimořádná událost vyskytla, povinen bez prodlení tuto událost ohlásit:
a) členským státům, které mohou být mimořádnou událostí postiženy, nebyla-li tato ohlašovací povinnost již splněna na základě příslušných právních předpisů Evropského společenství nebo Evropského společenství pro atomovou energii, případně na základě platných mezinárodních dohod, a
b) Komisi, dá-li se očekávat případná žádost o poskytnutí pomoci prostřednictvím monitorovacího a informačního střediska, aby Komise mohla v případě potřeby uvědomit ostatní členské státy a aktivovat příslušné služby.
2. Ohlášení se podle potřeby provádí prostřednictvím komunikačního a informačního systému.
Článek 3
Pro zajištění své schopnosti účinného zásahu v případě výskytu závažné mimořádné události jsou členské státy povinny:
a) v rámci svých příslušných služeb, zejména orgánů civilní ochrany nebo jiných zásahových služeb, zajistit v předstihu zásahové týmy, které budou k dispozici pro případný zásah nebo které by mohly být pro tento účel sestaveny ve velmi krátkém časovém horizontu, aby mohly být vyslány na místo určení přibližně do 12 hodin od obdržení žádosti o poskytnutí pomoci s přihlédnutím k tomu, že složení týmu by mělo záviset na druhu závažné mimořádné události a na zvláštních potřebách s ní spojených;
b) vybrat odborníky, kteří mohou být povoláni na místo výskytu mimořádné události jako členové posuzovacího nebo koordinačního týmu;
c) poskytnout příslušné obecné informace o těchto týmech a odbornících a o zdravotnických prostředcích, jak stanoví čl. 4 písm. e), do šesti měsíců od přijetí tohoto rozhodnutí a neprodleně tyto informace v případě potřeby aktualizovat;
d) zvážit možnost poskytovat podle potřeby další formy podpory, které mohou zajistit příslušné služby, např. specializovaný personál a vybavení k řešení specifických mimořádných událostí, a možnost využít zdroje, které mohou být poskytnuty nevládními organizacemi a dalšími příslušnými subjekty;
e) pro účely uplatňování tohoto rozhodnutí jmenovat příslušné orgány, stanovit kontaktní místa a uvědomit o nich Komisi.
Článek 4
Za účelem dosažení stanovených cílů a provedení opatření stanovených v článku 1 učiní Komise tyto kroky:
a) zřídí a bude řídit monitorovací a informační středisko, jehož služby, včetně možnosti okamžitého nasazení, budou k dispozici 24 hodin denně, a které bude pro účely daného mechanismu sloužit členským státům a Komisi;
b) vytvoří a bude řídit spolehlivý společný komunikační a informační systém pro případy mimořádných událostí, který umožní komunikaci a výměnu informací mezi monitorovacím a informačním střediskem a kontaktními místy, která pro tento účel členské státy stanoví;
c) zajistí možnost co nejrychlejší mobilizace a vyslání malých týmů odborníků, odpovědných za:
- posouzení situace pro potřeby členských států, monitorovacího a informačního střediska státu, který požádal o poskytnutí pomoci,
- usnadnění koordinace asistenčních operací na místě události podle aktuální potřeby a udržování kontaktů s příslušnými orgány státu, který požádal o poskytnutí pomoci, je-li to nezbytné a vhodné;
d) vypracuje výcvikový program zaměřený na zlepšení koordinace asistenčního zásahu v oblasti civilní ochrany; toho lze dosáhnout zajištěním kompatibility a komplementarity jednotlivých zásahových týmů, jak stanoví čl. 3 písm. a), nebo v případě potřeby další zásahové pomoci, jak stanoví čl. 3 písm. b), a zvyšováním odborné způsobilosti odborníků na posuzování situace. Program by měl také zahrnovat společné kurzy a společná cvičení a výměnný systém, v rámci něhož mohou být jednotlivci dočasně vysláni do týmů v jiných členských státech;
e) shromáždí informace o schopnostech členských států udržovat výrobu sér a očkovacích látek nebo jiných nezbytných zdravotnických prostředků a o zásobách využitelných při zásahu v případě závažné mimořádné události a uloží tyto informace v informačním systému;
f) vypracuje program vycházející ze zkušeností získaných při zásazích vedených v rámci tohoto mechanismu a prostřednictvím informačního systému tyto zkušenosti šíří dál;
g) podněcuje a podporuje zavádění a využívání nových technologií pro účely tohoto mechanismu, včetně systémů ohlašování mimořádných událostí a varování, výměnu informací, využívání satelitní techniky a pomoc při rozhodování o řešení mimořádných událostí;
h) přijme opatření k usnadnění přepravy prostředků pro asistenční zásah a další podpůrná opatření.
Článek 5
1. Vyskytne-li se mimořádná událost v rámci Společenství, požádá členský stát co nejkonkrétnějším způsobem o poskytnutí pomoci:
a) prostřednictvím monitorovacího a informačního střediska ostatní členské státy, přičemž Komise neprodleně po obdržení této žádosti:
- odešle žádost kontaktním místům v ostatních členských státech,
- pomůže zmobilizovat týmy, odborníky a další zásahovou pomoc,
- shromáždí ověřené informace o mimořádné události a rozešle je členským státům; nebo
b) přímo ostatní členské státy.
2. Každý členský stát, jemuž je určena žádost o poskytnutí pomoci, neprodleně určí, zda je schopen požadovanou pomoc poskytnout, a uvědomí o svém rozhodnutí žadatelský stát buď prostřednictvím monitorovacího a informačního střediska, nebo přímo, a poté v závislosti na okolnostech uvědomí rovněž středisko a uvede rozsah a podmínky pomoci, kterou je schopen poskytnout.
3. Žadatelský členský stát je odpovědný za řízení asistenčních zásahů. Orgány žadatelského státu stanoví obecné zásady a v případě potřeby vymezí hranice pro plnění úkolů svěřených zásahovým týmům, aniž by uváděly podrobnosti týkající se způsobu jejich plnění, které jsou v pravomoci odpovědné osoby pověřené členským státem, který pomoc poskytuje.
4. Žadatelský stát může požádat zásahové týmy, aby řídily zásah jeho jménem. V takovém případě se týmy vyslané jednotlivými členskými státy a týmy Společenství snaží o koordinaci svých zásahů.
5. Posuzovací nebo koordinační tým by měl napomáhat koordinaci jednotlivých zásahových týmů a v případě potřeby udržovat spojení s příslušnými orgány žadatelského členského státu.
Článek 6
Ustanovení článku 5 lze provádět na základě žádosti i u zásahů vně Společenství. Takové zásahy se provádějí formou autonomního asistenčního zásahu nebo jako součást zásahu vedeného mezinárodní organizací.
Koordinace asistenčních zásahů v oblasti civilní ochrany prováděných v rámci tohoto mechanismu mimo území Společenství je zajišťována členským státem pověřeným předsednictvím Rady Evropské unie.
Článek 7
Možnost zapojit se do tohoto mechanismu mají:
- kandidátské země střední a východní Evropy v souladu s podmínkami stanovenými v Evropských dohodách, v jejich dodatkových protokolech a v rozhodnutích příslušných Rad přidružení,
- Kypr, Malta a Turecko na základě dvoustranných dohod, které budou s těmito zeměmi uzavřeny.
Článek 8
1. Komise provádí opatření týkající se uvedeného mechanismu postupy podle čl. 9 odst. 2.
2. Komise také postupy podle čl. 9 odst. 3 stanoví společná pravidla, která se týkají zejména:
a) prostředků využitelných pro asistenční zásah, jak stanoví článek 3;
b) monitorovacího a informačního střediska, jak stanoví čl. 4 písm. a);
c) společného komunikačního a informačního systému, jak stanoví čl. 4 písm. b);
d) posuzovacích nebo koordinačních týmů, jak stanoví článek 4 písm. c), včetně kritérií pro výběr odborníků;
e) výcvikového programu, jak stanoví čl. 4 písm. d);
f) údajů o zdravotnických prostředcích, jak stanoví čl. 4 písm. e);
g) zásahů v rámci Společenství na základě usnesení ze dne 8. července 1991 a také zásahů mimo území Společenství, jak stanoví článek 6.
Článek 9
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený podle čl. 4 odst. 1 rozhodnutí 1999/847/ES.
2. Odkazuje-li na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Odkazuje-li na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 10
Komise vyhodnotí provádění tohoto rozhodnutí každý třetí rok ode dne jeho vstupu v platnost a závěry tohoto hodnocení předá spolu s návrhy na změny tohoto rozhodnutí Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 11
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem 1. ledna 2002.
Článek 12
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Lucemburku dne 23. října 2001.
Entscheidung des Rates
vom 23. Oktober 2001
über ein Gemeinschaftsverfahren zur Förderung einer verstärkten Zusammenarbeit bei Katastrophenschutzeinsätzen
(2001/792/EG, Euratom)
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, insbesondere auf Artikel 308, gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Atomgemeinschaft, insbesondere auf Artikel 203,
auf Vorschlag der Kommission(1),
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments(2),
nach Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses(3),
nach Stellungnahme des Ausschusses der Regionen(4),
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1) Die Maßnahmen der Gemeinschaft zur Umsetzung der Entschließung des Rates vom 8. Juli 1991 zur Verbesserung der gegenseitigen Hilfeleistung zwischen Mitgliedstaaten bei natur- oder technologiebedingten Katastrophen(5) haben bereits zum Schutz von Menschen, Umwelt und Sachwerten beigetragen; dennoch ist es jetzt erforderlich, bei Natur- und Technologiekatastrophen, Strahlenunfällen sowie Umweltkatastrophen, einschließlich unfallbedingter Meeresverschmutzung, die sich innerhalb und außerhalb der Europäischen Union ereignen, den Schutz noch weiter zu verbessern und die Bestimmungen der Entschließung zu verschärfen.
(2) Das Übereinkommen im Rahmen der UN-Wirtschaftskommission für Europa über die grenzüberschreitenden Auswirkungen von Industrieunfällen, das Bestimmungen über Vorbeugung, Vorsorge für den Ernstfall, Unterrichtung und Beteiligung der Öffentlichkeit, Informationssysteme bei Industrieunfällen, Abhilfemaßnahmen und gegenseitige Unterstützung enthält, ist am 19. April 2000 in Kraft getreten. Das Übereinkommen wurde von der Gemeinschaft durch den Beschluss des Rates 98/685/EG(6) gebilligt.
(3) Ein Verfahren zur Förderung einer verstärkten Zusammenarbeit bei Katastrophenschutzeinsätzen könnte das laufende gemeinschaftliche Aktionsprogramm für den Katastrophenschutz(7) ergänzen, indem es Unterstützung in schweren Notfällen, die sofortige Hilfe erfordern, verfügbar macht. Es würde je nach Bedarf die Mobilisierung von Einsatzteams, Experten und sonstigen Ressourcen über eine verstärkte gemeinschaftliche Infrastruktur für den Katastrophenschutz, die ein Beobachtungs- und Informationszentrum und ein gemeinsames Kommunikations- und Informationssystem für Notfälle umfasst, erleichtern. Es würde ferner die Möglichkeit bieten, gesicherte Daten über Katastrophen zu sammeln, diese an die Mitgliedstaaten weiterzugeben und die bei den Einsätzen gesammelten Erfahrungen auszutauschen.
(4) Ein solches Verfahren müsste den einschlägigen Rechtsvorschriften der Europäischen Gemeinschaft sowie ihren internationalen Verpflichtungen gebührend Rechnung tragen. Diese Entscheidung darf daher die gegenseitigen Rechte und Pflichten der Mitgliedstaaten im Rahmen bilateraler oder multilateraler Übereinkünfte, die sich auf die in dieser Entscheidung behandelten Bereiche beziehen, nicht beeinträchtigen.
(5) Die Vorbeugung ist für den Schutz vor Natur-, Technologie- und Umweltkatastrophen von großer Bedeutung; daher müssten Überlegungen über entsprechende weitere Maßnahmen angestellt werden.
(6) Bei schweren Notfällen in der Gemeinschaft oder unmittelbar drohenden Notfällen, die grenzüberschreitende Auswirkungen haben bzw. haben können oder die zu Hilfeersuchen von einem oder mehreren Mitgliedstaaten führen können, müssen entsprechende Mitteilungen gegebenenfalls über ein funktionsfähiges und zuverlässiges gemeinsames Kommunikations- und Informationssystem für Notfälle weitergeleitet werden.
(7) Auf Ebene der Mitgliedstaaten und der Gemeinschaft müssen Vorkehrungen getroffen werden mit dem Ziel, im Ernstfall Einsatzteams rasch zu mobilisieren und mit der gebotenen Flexibilität zu koordinieren, wie auch durch ein Ausbildungsprogramm gegebenenfalls bei Evaluierungs- und/oder Koordinierungsteams, Einsatzteams und sonstigen Ressourcen die wirksame Reaktionsfähigkeit sowie Komplementarität zu gewährleisten. Zu den weiteren Vorkehrungen würde die Sammlung von Informationen über die erforderlichen medizinischen Ressourcen und die Förderung der Nutzung neuer Technologien zählen.
(8) In Einklang mit dem Subsidiaritätsprinzip würde ein Gemeinschaftsverfahren zusätzlichen Nutzen bieten, indem es die Strategien der einzelnen Mitgliedstaaten im Bereich der gegenseitigen Unterstützung im Katastrophenschutz stärkt und ergänzt. Wenn der Stand der Katastrophenvorsorge des ersuchenden Mitgliedstaats nicht ausreichend ist, um bei einem schweren Notfall mit den zur Verfügung stehenden Ressourcen angemessen zu reagieren, könnte dieser Staat ein solches Gemeinschaftsverfahren in Anspruch nehmen, um sein Instrumentarium der Katastrophenvorsorge zu ergänzen.
(9) Durch ein Verfahren sollte es ermöglicht werden, Hilfseinsätze so zu organisieren und zu koordinieren, dass ein besserer Schutz vor allem der Menschen, aber auch der Umwelt und von Sachwerten, einschließlich von Kulturgütern, gewährleistet wird und dadurch Verluste von Menschenleben, Verletzungen, sowie materielle, wirtschaftliche und ökologische Schäden möglichst gering zu halten und zur Erreichung der Ziele des sozialen Zusammenhalts und der Solidarität beizutragen.
(10) Die abgelegenen Gebiete und die Regionen in äußerster Randlage sowie einige andere Gebiete der Gemeinschaft weisen aufgrund ihrer geografischen, geländespezifischen, sozialen und wirtschaftlichen Merkmale oft besondere Gegebenheiten auf und haben oft besondere Bedürfnisse. Diese wirken sich ungünstig aus, erschweren die Hilfeleistung und die Bereitstellung von Einsatzmitteln, d. h. die Bereitstellung von Hilfe und Hilfsmitteln, und bedingen in einem ernstlich drohenden Katastrophenfall einen besonderen Bedarf an Hilfe. Durch ein solches Gemeinschaftsverfahren wäre es auch möglich, angemessener auf diese Gegebenheiten und Bedürfnisse einzugehen.
(11) Bei Katastrophenschutzeinsätzen außerhalb der Gemeinschaft könnte ein Verfahren angewandt werden, das die von der Gemeinschaft und den Mitgliedstaaten im Rahmen ihrer jeweiligen Zuständigkeiten getroffenen Maßnahmen erleichtert und unterstützt.
(12) Ein solches Gemeinschaftsverfahren könnte außerdem unter noch festzulegenden Bedingungen ein Instrument zur Erleichterung und Unterstützung der Krisenbewältigung im Sinne des Titels V des Vertrags über die Europäische Union sein.
(13) Die Hilfseinsätze würden entweder eigenständig oder als Beitrag zu einem Einsatz unter Führung einer internationalen Organisation durchgeführt; hierfür sollte die Gemeinschaft ihre Beziehungen zu den einschlägigen, global und regional tätigen internationalen Organisationen ausbauen.
(14) Ein solches Verfahren stuende den Bewerberländern zur Beteiligung offen.
(15) Die Transparenz muss verbessert werden, und es müssen die verschiedenen bereits bestehenden Maßnahmen im Katastrophenschutz im Zuge der Verwirklichung der Ziele des Vertrags konsolidiert und gestärkt werden.
(16) Die Maßnahmen zur Durchführung dieser Entscheidung sollten gemäß der Entscheidung 1999/468/EG des Rates vom 28. Juni 1999 zur Festlegung der Modalitäten für die Ausübung der der Kommission übertragenen Durchführungsbefugnisse(8) verabschiedet werden.
(17) Der Einsatz ein und desselben Ausschusses für das hier vorgeschlagene Verfahren und für das bestehende Aktionsprogramm der Gemeinschaft für den Katastrophenschutz sollte Kohärenz und Komplementarität bei der Anwendung des Verfahrens gewährleisten.
(18) Im Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft und im Vertrag zur Gründung der Europäischen Atomgemeinschaft sind Befugnisse für die Verabschiedung dieser Entscheidung lediglich in Artikel 308 bzw. Artikel 203 vorgesehen -
HAT FOLGENDE ENTSCHEIDUNG ERLASSEN:
Artikel 1
(1) Mit dieser Entscheidung wird ein Gemeinschaftsverfahren (nachstehend "das Verfahren") zur Förderung einer verstärkten Zusammenarbeit zwischen der Europäischen Gemeinschaft und den Mitgliedstaaten bei Katastrophenschutzeinsätzen in schweren Notfällen oder unmittelbar drohenden schweren Notfällen, die möglicherweise sofortige Hilfe erfordern, eingeführt.
(2) Das Verfahren soll bei schweren Notfällen wie Natur- und Technologiekatastrophen, Strahlenunfällen und Umweltkatastrophen, einschließlich unfallbedingter Meeresverschmutzung im Sinne der Entscheidung Nr. 2850/2000/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 20. Dezember 2000 über einen gemeinschaftlichen Rahmen für die Zusammenarbeit im Bereich der unfallbedingten oder vorsätzlichen Meeresverschmutzung(9), die sich innerhalb oder außerhalb der Europäischen Union ereignen, einen Beitrag zu einem besseren Schutz vor allem der Menschen, aber auch der Umwelt und von Sachwerten einschließlich Kulturgütern leisten.
Das Verfahren berührt nicht die Verpflichtungen, die sich aus den geltenden einschlägigen Rechtsvorschriften der Europäischen Gemeinschaft oder der Europäischen Atomgemeinschaft oder der geltenden internationalen Übereinkünfte ergeben.
Der allgemeine Zweck des Verfahrens besteht darin, in solchen Notfällen auf ein entsprechendes Ersuchen hin Unterstützung bereitzustellen und eine bessere Koordinierung der Hilfseinsätze der Mitgliedstaaten und der Gemeinschaft zu unterstützen, wobei die besonderen Erfordernisse der abgelegenen Gebiete, der Regionen in äußerster Randlage und sonstiger Regionen oder Inseln der Gemeinschaft berücksichtigt werden.
(3) Das Verfahren umfasst eine Reihe von Komponenten und Maßnahmen, zu denen insbesondere Folgende gehören:
- Ermittlung der in den Mitgliedstaaten für Hilfseinsätze bei Notfällen verfügbaren Einsatzteams und sonstigen Unterstützung;
- Entwicklung und Durchführung eines Ausbildungsprogramms für die Einsatzteams und für sonstiges Unterstützungspersonal und für die Experten der Evaluierungs- und/oder Koordinierungsteams;
- Workshops, Seminare und Pilotprojekte zu wichtigen Einsatzaspekten;
- Aufstellung und nötigenfalls Entsendung von Evaluierungs- und/oder Koordinierungsteams;
- Schaffung und Verwaltung eines Beobachtungs- und Informationszentrums;
- Einrichtung und Verwaltung eines gemeinsamen Kommunikations- und Informationssystems für Notfälle;
- weitere Unterstützungsmaßnahmen, wie beispielsweise Maßnahmen zur Erleichterung der Beförderung der Ressourcen für Hilfseinsätze.
Artikel 2
(1) Bei schweren Notfällen in der Gemeinschaft oder unmittelbar drohenden schweren Notfällen, die grenzüberschreitende Auswirkungen haben bzw. haben können oder die zu Hilfeersuchen von einem oder mehreren Mitgliedstaaten führen können, unterrichtet der Mitgliedstaat, in dem der Notfall eingetreten ist, unverzüglich
a) die Mitgliedstaaten, auf die der Notfall möglicherweise Auswirkungen hat, sofern dieser Pflicht zur Unterrichtung nicht bereits im Rahmen der einschlägigen Rechtsvorschriften der Europäischen Gemeinschaft oder der Europäischen Atomgemeinschaft oder der geltenden internationalen Übereinkünfte nachgekommen wurde, und
b) wenn mit einem möglichen Hilfeersuchen über das Beobachtungs- und Informationszentrum zu rechnen ist, die Kommission, damit diese gegebenenfalls die übrigen Mitgliedstaaten unterrichten und ihre zuständigen Dienststellen mobilisieren kann.
(2) Diese Unterrichtung erfolgt gegebenenfalls über das Kommunikations- und Informationssystem.
Artikel 3
Um in schweren Notfällen wirksam intervenieren zu können, ergreifen die Mitgliedstaaten folgende Maßnahmen:
a) Sie ermitteln vorab in ihren zuständigen Diensten, insbesondere in ihren Katastrophenschutzdiensten oder anderen Notfalldiensten die Einsatzteams, die für diese Einsätze verfügbar sein oder sehr kurzfristig zusammengestellt werden könnten, um im Allgemeinen binnen zwölf Stunden nach dem Hilfeersuchen entsandt zu werden; dabei berücksichtigen sie, dass die Zusammensetzung des Teams an den jeweiligen Notfall und seine besonderen Erfordernisse anzupassen ist.
b) Sie benennen Experten, die bei Notfällen in einem Evaluierungs- und/oder Koordinierungsteam an Ort und Stelle eingesetzt werden können.
c) Sie übermitteln binnen sechs Monaten nach Annahme dieser Entscheidung die entsprechenden allgemeinen Informationen über diese Teams und Experten sowie über die in Artikel 4 Buchstabe e) vorgesehenen medizinischen Ressourcen und teilen etwaige Aktualisierungen unverzüglich mit.
d) Sie prüfen die Möglichkeit, gegebenenfalls sonstige, in den zuständigen Diensten möglicherweise verfügbare Unterstützung, z. B. Fachpersonal und spezielle Ausrüstung für besondere Notfälle, bereitzustellen sowie etwaige Ressourcen von Nichtregierungsorganisationen und anderen einschlägigen Einrichtungen heranzuziehen.
e) Zum Zwecke der Durchführung dieser Entscheidung benennen sie die zuständigen Behörden, bestimmen die Kontaktstellen und unterrichten die Kommission darüber.
Artikel 4
Zur Erreichung der Ziele und Durchführung der Maßnahmen nach Artikel 1 trifft die Kommission folgende Maßnahmen:
a) Sie richtet ein rund um die Uhr besetztes und unmittelbar reaktionsfähiges Beobachtungs- und Informationszentrum ein, das den Mitgliedstaaten und der Kommission für die Zwecke des Verfahrens zur Verfügung steht, und verwaltet es.
b) Sie richtet ein zuverlässiges gemeinsames Kommunikations- und Informationssystem für Notfälle ein und verwaltet es, um die Kommunikation und den Informationsaustausch zwischen dem Beobachtungs- und Informationszentrum und den von den Mitgliedstaaten dafür benannten Kontaktstellen zu ermöglichen.
c) Sie sorgt dafür, dass schnellstmöglich kleine Expertenteams zusammengestellt und entsandt werden können, deren Mitglieder den Auftrag haben,
- für die Mitgliedstaaten, das Beobachtungs- und Informationszentrum und den hilfeersuchenden Staat die Lage zu beurteilen und
- bei Bedarf die Koordinierung der Hilfseinsätze vor Ort zu fördern und, sofern dies zweckmäßig und erforderlich ist, die Verbindung mit den zuständigen Behörden des hilfeersuchenden Landes herzustellen.
d) Sie erstellt ein Ausbildungsprogramm zur Verbesserung der Koordinierung der Katastrophenschutzeinsätze, indem sie für die Kompatibilität und Komplementarität der Einsatzteams im Sinne des Artikels 3 Buchstabe a) oder gegebenenfalls sonstiger Unterstützung im Sinne des Artikels 3 Buchstabe b) und eine Verbesserung der Kompetenz der mit der Evaluierung betrauten Experten sorgt. Das Programm sollte gemeinsame Kurse und Übungen sowie ein Austauschsystem einschließen, in dessen Rahmen Teammitglieder zu Teams in anderen Mitgliedstaaten entsandt werden können.
e) Sie trägt Angaben über die Kapazitäten der Mitgliedstaaten zur Aufrechterhaltung einer Serum- und Impfstoffproduktion oder anderer erforderlicher medizinischer Ressourcen sowie über die entsprechenden Reserven zusammen, die bei einem schweren Notfall bereitgestellt werden können, und nimmt diese Angaben in das Informationssystem auf.
f) Sie erstellt ein Programm zur Auswertung der bei den Einsätzen im Rahmen dieses Verfahrens gesammelten Erfahrungen und verbreitet die entsprechenden Erkenntnisse über das Informationssystem.
g) Für das Verfahren empfiehlt und fördert sie die Einführung und den Einsatz neuer Technologien, die auch Melde- und Alarmsysteme sowie Systeme für Informationsaustausch, Einsatz von Satellitentechnologie und Entscheidungshilfen bei der Handhabung von Notfallsituationen umfassen.
h) Sie ergreift Maßnahmen, um die Beförderung der Ressourcen für Hilfseinsätze und weitere Unterstützungsmaßnahmen zu erleichtern.
Artikel 5
(1) Bei einem Notfall in der Gemeinschaft kann ein Mitgliedstaat ein Hilfeersuchen, dass so konkret wie möglich sein sollte,
a) über das Informations- und Beobachtungszentrum an die anderen Mitgliedstaaten richten; in diesem Fall ist es nach Eingang des Ersuchens Aufgabe der Kommission, je nach Lage unverzüglich
- das Ersuchen an die Kontaktstellen der anderen Mitgliedstaaten weiterzuleiten;
- die Bereitstellung von Teams, Experten und sonstigen Einsatzmitteln zu erleichtern;
- gesicherte Informationen über die Notfalllage zu sammeln und an die Mitgliedstaaten weiterzuleiten,
b) oder auf direktem Wege an die anderen Mitgliedstaaten richten.
(2) Jeder Mitgliedstaat, an den ein Hilfeersuchen gerichtet wird, stellt umgehend fest, ob er die angeforderte Hilfe leisten kann, und teilt dem hilfeersuchenden Staat dies entweder über das Informations- und Beobachtungszentrum oder auf direktem Wege mit; danach informiert er je nach Lage auch das Zentrum darüber, in welchem Umfang und unter welchen Bedingungen er Hilfe leisten kann.
(3) Der ersuchende Mitgliedstaat ist für die Leitung der Hilfseinsätze zuständig. Die Behörden des ersuchenden Mitgliedstaats legen die Leitlinien fest und stecken erforderlichenfalls den Rahmen der den Einsatzteams übertragenen Aufgaben ab, ohne jedoch Einzelheiten für deren Ausführung vorzuschreiben, deren Wahl dem vom hilfeleistenden Mitgliedstaat benannten Verantwortlichen überlassen bleibt.
(4) Der ersuchende Mitgliedstaat kann die Einsatzteams bitten, den Einsatz in seinem Namen zu leiten; in diesem Falle bemühen sich die von den Mitgliedstaaten und von der Gemeinschaft entsandten Teams, ihre Einsätze untereinander zu koordinieren.
(5) Das Evaluierungs- und/oder Koordinierungsteam soll die Koordinierung zwischen den Einsatzteams erleichtern und erforderlichenfalls und je nach Lage die Verbindung mit den zuständigen Behörden des ersuchenden Mitgliedstaats herstellen.
Artikel 6
Artikel 5 kann auf Ersuchen auch bei Hilfseinsätzen außerhalb der Gemeinschaft Anwendung finden. Solche Einsätze können entweder als eigenständiger Hilfseinsatz oder als Beitrag zu einem Einsatz unter Leitung einer internationalen Organisation erfolgen.
Für die Koordinierung von Katastrophenschutz-Hilfseinsätzen, die im Rahmen dieses Verfahrens außerhalb der Gemeinschaft erfolgen, sorgt der Mitgliedstaat, der im Rat der Europäischen Union den Vorsitz innehat.
Artikel 7
Das Verfahren steht folgenden Ländern offen:
- den mittel- und osteuropäischen Beitrittsländern nach Maßgabe der Bestimmungen in den Europa-Abkommen und deren Zusatzprotokollen sowie nach Maßgabe der Entscheidungen der entsprechenden Assoziationsräte;
- Zypern, Malta und der Türkei auf der Grundlage von mit diesen Ländern zu schließenden bilateralen Abkommen.
Artikel 8
(1) Die Kommission führt die Maßnahmen im Zusammenhang mit dem Verfahren nach den in Artikel 9 Absatz 2 genannten Verfahren durch.
(2) Die Kommission legt ferner nach den Verfahren gemäß Artikel 9 Absatz 3 gemeinsame Regeln, insbesondere für folgende Bereiche, fest:
a) die für Hilfseinsätze verfügbaren Ressourcen gemäß Artikel 3;
b) das Informations- und Beobachtungszentrum gemäß Artikel 4 Buchstabe a);
c) das gemeinsame Kommunikations- und Informationssystem für Notfälle gemäß Artikel 4 Buchstabe b);
d) die Evaluierungs- und/oder Koordinierungsteams gemäß Artikel 4 Buchstabe c), einschließlich der Kriterien für die Auswahl der Experten;
e) das Ausbildungsprogramm gemäß Artikel 4 Buchstabe d);
f) Informationen über medizinische Ressourcen gemäß Artikel 4 Buchstabe e);
g) die Einsätze innerhalb der Gemeinschaft auf der Grundlage der Entschließung vom 8. Juli 1991 sowie die Einsätze außerhalb der Gemeinschaft gemäß Artikel 6.
Artikel 9
(1) Die Kommission wird von dem mit Artikel 4 Absatz 1 der Entscheidung 1999/847/EG eingesetzten Ausschuss unterstützt.
(2) Wird auf diesen Absatz Bezug genommen, so gelten die Artikel 4 und 7 des Beschlusses 1999/468/EG.
Der Zeitraum nach Artikel 4 Absatz 3 des Beschlusses 1999/468/EG wird auf drei Monate festgesetzt.
(3) Wird auf diesen Absatz Bezug genommen, so gelten die Artikel 5 und 7 des Beschlusses 1999/468/EG.
Der Zeitraum nach Artikel 5 Absatz 6 des Beschlusses 1999/468/EG wird auf drei Monate festgesetzt.
(4) Der Ausschuss gibt sich eine Geschäftsordnung.
Artikel 10
Die Kommission bewertet die Umsetzung dieser Entscheidung nach dem Inkrafttreten der Entscheidung alle drei Jahre und unterbreitet dem Rat und dem Europäischen Parlament die Ergebnisse dieser Bewertung sowie etwaige Vorschläge für Änderungen dieser Entscheidung.
Artikel 11
Diese Entscheidung tritt am 1. Januar 2002 in Kraft.
Artikel 12
Diese Entscheidung ist an alle Mitgliedstaaten gerichtet.
Geschehen zu Luxemburg am 23. Oktober 2001.