Směrnice Rady
ze dne 7. února 1983,
kterou se mění směrnice 72/462/EHS o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí a směrnice 77/96/EHS o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na svalovce (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí
(83/91/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 72/462/EHS [4], naposledy pozměněná směrnicí 81/476/EHS [5], stanoví požadavky na hygienické a veterinární kontroly při dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že od přijetí výše zmíněné směrnice došlo k pokroku vědeckého poznání a techniky; že by měly být vzaty v úvahu zkušenosti získané v průběhu kontrol, které veterinární lékaři Společenství prováděli ve třetích zemích; že je žádoucí, aby předpisy Společenství byly s ohledem na tento vývoj a zkušenosti upraveny;
vzhledem k tomu, že v určitých ohledech lze metody určené k zajištění zdravotní nezávadnosti čerstvého masa považovat za odpovídající normám Společenství díky doplňkovým nebo alternativním hygienickým zárukám, jejichž dodržování je třeba kontrolovat v každém jednotlivémzařízení;
vzhledem k tomu, že v souvislosti se zákazem dovozu skotu ze třetích zemí zamořených katarální horečkou ovcí se nyní uznává, že dvanáctiměsíční období bez výskytu choroby je vhodnější a poskytne lepší záruku pro stáda Společenství;
vzhledem k tomu, že záruky, jež mohou být požadovány pro skot v souvislosti s tuberkulózou a brucelózou a pro prasata v souvislosti s brucelózou, lze přizpůsobit normám Společenství prostřednictvím doplňkových nebo alternativních záruk;
vzhledem k tomu, že k zamezení přenosu určitých infekčních nebo nakažlivých chorob, k němuž může docházet i jen společnou přítomností zvířat, je třeba, aby veterinární kontroly zvířat určených pro dovoz do Společenství a také zvířat převážených přes území Společenství byly prováděny okamžitě poté, co dorazí na území Společenství;
vzhledem k tomu, že po takové veterinární kontrole zvířat by měla být jasně definována opatření, která by členské státy měly učinit;
vzhledem k tomu, že ke snížení počtu dokumentů by mělo být veterinární osvědčení na stejném formuláři spolu s osvědčením o zdravotní nezávadnosti, kdykoli je to možné;
vzhledem k tomu, že definice stáda prostého tuberkulózy a stáda prostého brucelózy by měly být aktualizovány;
vzhledem k tomu, že do působnosti směrnice 72/462/EHS by mělo být zahrnuto také čerstvé maso volně žijících sudokopytníků a volně žijících lichokopytníků, aby mohl být sestaven seznam třetích zemí, ze kterých může být takové maso dováženo do Společenství;
vzhledem k tomu, že by zpravidla měly být v rámci vnitřního trhu Společenství vyžadovány stejné základní hygienické a veterinární záruky jako v rámci obchodu se třetími zeměmi; že technické přílohy ke směrnici Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [6] a ke směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [7], které byly obě naposledy pozměněny směrnicí 81/476/EHS, by se měly vztahovat také na dovoz ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že by měl být schválen postup, kterým lze s ohledem na technický pokrok a zkušenosti provádět změny technických požadavků týkajících se metod vyšetřování, vyšetřovacích laboratoří a postupu označování zkontrolovaného masa, jež jsou obsaženy v příloze ke směrnici Rady 77/96/EHS ze dne 21. prosince 1976 o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na svalovce (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí [8], naposledy pozměněné směrnicí 81/476/EHS;
vzhledem k tomu, že by měly být odstraněny určité terminologické nedostatky, zejména co se týče vzájemné shody mezi různými jazykovými verzemi, jež by mohly vést k potížím při používání dotyčných ustanovení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 72/462/EHS se mění takto:
1. Články 1 až 28 se nahrazují tímto:
"KAPITOLA I
Obecná ustanovení
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na dovoz ze třetích zemí:
- domácího plemenného, užitkového nebo jatečného skotu a prasat,
- čerstvého masa z domácích zvířat těchto druhů: skot (včetně buvolů), prasata, ovce a kozy, jakož i z domácích lichokopytníků,
- pro účely článku 3, čerstvé maso volně žijící spárkaté zvěře a volně žijících lichokopytníků, pokud se týče povoleného dovozu z určitých třetích zemí původu.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a) zvířata určená dočasně výlučně na pastvu nebo k tahu, která přebývají poblíž hranic Společenství;
b) maso uložené v osobních cestovních zavazadlech a určené k osobní spotřebě cestujících, pokud přepravované množství nepřesahuje jeden kilogram na osobu a za předpokladu, že maso pochází ze třetí země nebo její části, která je na seznamu vypracovaném podle článku 3 a z níž není podle článku 28 dovoz masa zakázán;
c) maso zasílané v malých zásilkách soukromým osobám za předpokladu, že se nedováží za žádným obchodním účelem, že hmotnost zásilky nepřesahuje jeden kilogram a že zásilka pochází ze třetí země nebo z její části, která je na seznamu vypracovaném podle článku 3 a z níž není podle článku 28 dovoz masa zakázán;
d) maso určené ke konzumaci pro posádku a cestující v dopravních prostředcích na mezinárodních trasách.
Pokud se takové maso a kuchyňský odpad vykládá, musí se hned zlikvidovat. Likvidaci však není nutno provádět v případech, kdy se maso přímo nebo po dočasném umístění pod celní dozor překládá z jednoho dopravního prostředku do jiného.
Článek 2
Pro účely této směrnice se podle potřeby použijí definice uvedené v článcích 2 směrnice 64/432/EHS, směrnice 64/433/EHS a ve směrnici Rady 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1] Úř. věst. L 302, 31.12.1972, s. 24., jež byly všechny naposledy pozměněny směrnicí 81/476/EHS.
Kromě toho pro účely této směrnice:
a) "úředním veterinárním lékařem" se rozumí veterinární lékař určený příslušným ústředním orgánem členského státu nebo třetí země;
b) "zemí určení" se rozumí členský stát, do něhož se zvířata nebo čerstvé maso ze třetí země dováží;
c) "třetí zemí" se rozumí země mimo působnost směrnic 64/432/EHS a 64/433/EHS;
d) "dovozem" se rozumí vstup zvířat nebo čerstvého masa ze třetích zemí na území Společenství;
e) "hospodářstvím" se rozumí zemědělský, průmyslový nebo obchodní podnik pod úřední kontrolou na území třetí země, ve kterém jsou plemenná, užitková nebo jatečná zvířata běžně držena nebo chována;
f) "oblastí prostou nákazy" se rozumí oblast, ve které nejsou dle úředního zjištění zvířata postižena žádnou z nakažlivých nebo infekčních chorob, které jsou uvedeny na seznamu vypracovaném podle postupu stanoveného v článku 29, a to po dobu a v okruhu, které jsou definovány podle téhož postupu.
Článek 3
1. Na návrh Komise vypracuje Rada seznam třetích zemí nebo jejich částí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat a čerstvého masa nebo jedné či více kategorií těchto zvířat a čerstvého masa, jakož i čerstvého masa volně žijících sudokopytníků a volně žijících lichokopytníků, s ohledem na nákazovou situaci v těchto zemích nebo jejich částech. Tento seznam lze upravovat a doplňovat postupem stanoveným v článku 30.
2. Při rozhodování, zda v případě skotu, prasat a čerstvého masa může být určitá země či její část zanesena na seznam zmíněný v odstavci 1, je nutno brát zejména v úvahu:
a) zdravotní stav skotu, ostatních domácích zvířat a volně žijících zvířat v dané třetí zemi se zvláštním ohledem na exotické choroby zvířat a dále hygienickou situaci v dané zemi, která by mohla ohrozit zdraví obyvatelstva a zvířat v členských státech;
b) pravidelnost a rychlost, s jakými daná třetí země poskytuje informace týkající se výskytu infekčních nebo nakažlivých chorob zvířat na jejím území, a to především chorob uvedených na seznamech A a B Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat;
c) předpisy dané země o prevenci a boji proti nákazám zvířat;
d) strukturu veterinární inspekce v dané zemi a její pravomoci;
e) organizaci a realizaci opatření k prevenci a tlumení infekčních chorob zvířat.
3. Seznam zmíněný v odstavci 1 a všechny změny v něm prováděné se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
1. Postupem podle článku 29 se vypracuje jeden či více seznamů zařízení, z nichž mohou členské státy povolit dovoz čerstvého masa. Tento seznam či seznamy mohou být pozměňovány nebo doplňovány v souladu s postupem stanoveným v článku 30.
2. Při rozhodování, zda mohou být určité jatky, bourárna nebo mrazírenský sklad nacházející se mimo jatky nebo bourárnu zaneseny na jeden ze seznamů zmíněných v odstavci 1, je nutno brát zejména v úvahu:
a) záruky, jež může daná třetí země nabídnout, co se týče dodržování této směrnice;
b) předpisy třetích zemí týkající se podávání jakýchkoli látek jatečným zvířatům, které mohou ovlivnit zdravotní nezávadnost jejich masa;
c) v každém konkrétním případu dodržování této směrnice a přílohy I ke směrnici 64/433/EHS.
V souladu s postupem stanoveným v článku 29 se však povolují odchylky od druhé, třetí a čtvrté odrážky odst. 13 písm. c) a od odstavce 24 a 41 písm. C uvedené přílohy, pokud dotyčná třetí země poskytne podobné záruky; v takovém případě je nutno v souladu s daným postupem případ od případu uplatňovat hygienické podmínky o nic méně přísné, než které stanoví uvedená příloha;
d) organizaci veterinární služby/služeb třetí země, která/které provádí/provádějí kontrolu masa, a pravomoci této/těchto služby/služeb a dozor, jemuž je/jsou podrobena/podrobeny.
3. Jatky, bourárna ani mrazírenský sklad umístěný mimo jatky nebo bourárnu nelze zanést do seznamu nebo seznamů zmíněných v odstavci 1, pokud se nenacházejí v některé ze třetích zemí nebo jejich částí, jež jsou na seznamu zmíněném v čl. 3 odst. 1, a pokud byly navíc příslušnými orgány třetí země úředně schváleny pro vývoz do Společenství. Takové schválení je podmíněno dodržováním těchto požadavků:
a) soulad s ustanoveními přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
b) neustálý dozor úředního veterinárního lékaře dané třetí země.
4. Seznam zmíněný v odstavci 1 a všechny změny v něm prováděné se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Veterinární znalci členských států a Komise provádějí inspekce přímo na místě, aby prověřili, zda jsou v praxi používána ustanovení této směrnice a zejména čl. 3 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 a 3.
Pokud by inspekce prováděná za podmínek uvedených v tomto článku zjistila vážné skutečnosti v neprospěch schváleného zařízení, Komise je povinna okamžitě informovat členské státy a neprodleně přijmout rozhodnutí o dočasném zrušení takového schválení. Konečné rozhodnutí je nutno přijmout za použití postupu stanoveného v článku 30.
Znalce z členských států pověřené prováděním těchto inspekcí jmenuje Komise na návrh členských států.
Tyto inspekce se provádějí jménem Evropského společenství a na jeho náklady.
Četnost a způsob provádění těchto inspekcí se stanovuje za použití postupu stanoveného v článku 29.
KAPITOLA II
Dovoz skotu a prasat
Článek 6
Bez ohledu na ustanovení čl. 3 odst. 1 povolí členské státy dovoz zvířat, na která se vztahuje tato směrnice, pouze ze třetích zemí:
a) prostých nákaz, vůči nimž jsou zvířata vnímavá:
- po dobu předchozích dvanácti měsíců: mor skotu, slintavka a kulhavka exotického typu, plicní nákaza skotu, katarální horečka ovcí, africký mor prasat a nakažlivá obrna prasat (těšínská choroba prasat);
- po dobu šesti měsíců: nakažlivá vezikulární stomatitida;
b) ve kterých se v uplynulých dvanácti měsících neprovádělo očkování proti nákazám uvedeným v písm. a) první odrážce, vůči nimž jsou tato zvířata vnímavá.
Článek 7
Postupem podle článku 29 lze rozhodnout, že ustanovení čl. 6 písm. a) se použije pouze na část území třetí země.
Podle téhož postupu a odchylně od ustanovení čl. 6 písm. b) lze za určitých podmínek povolit dovoz zvířat, na něž se vztahuje tato směrnice, i ze třetích zemí nebo z jejich částí, kde se provádí očkováníproti jedné nebo více nákazám uvedeným v čl. 6 písm. a) první odrážce.
Článek 8
1. Aniž jsou dotčena ustanovení článků 6 a 7, mohou členské státy povolit dovoz zvířat, na něž se vztahuje tato směrnice, ze třetí země pouze tehdy, pokud tato zvířata splňují veterinární podmínky přijaté postupem podle článku 29 pro dovoz z dané třetí země podle druhu a místa určení těchto zvířat.
2. Podle postupu stanoveného v článku 29 lze rozhodnout, že povolení mají být omezena pouze na určité druhy zvířat, na jatečná, plemenná nebo užitková zvířata, případně na zvířata dovážená ke zvláštním účelům, a že po dovozu mají být uplatněna všechna nezbytná veterinární opatření.
U plemenných nebo užitkových zvířat se požadavky uplatňované podle tohoto odstavce mohou v jednotlivých členských státech vzájemně lišit s ohledem na ustanovení, jež pro daný členský stát platí v rámci vnitřního trhu Společenství.
3. Základem pro stanovení veterinárních podmínek podle odstavce 1 jsou u tuberkulózy skotu a brucelózy skotu a prasat podmínky stanovené v příloze A ke směrnici 64/432/EHS. Podle postupu stanoveného v článku 29 lze případ od případu rozhodnout o neuplatňování těchto podmínek, pokud dotyčná třetí země poskytne podobné veterinární záruky; v takovém případě je nutno podle téhož postupu stanovit veterinární podmínky alespoň stejně přísné jako podmínky, jež jsou uvedeny v příloze A k uvedené směrnici, aby taková zvířata mohla být zařazena do stád Společenství.
Článek 9
Má-li členský stát zato, že očkovací látky proti slintavce a kulhavce užívané v některé třetí zemi proti virům typu A, O nebo C vykazují určité nedostatky, zakáže dovoz skotu a prasat z dotyčné třetí země na své území. Zároveň o svém rozhodnutí co nejdříve informuje ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody, které jej k přijetí tohoto rozhodnutí vedly. Po tomto oznámení se co nejrychleji sejde Stálý veterinární výbor. Rozhodnutí se přijímá postupem stanoveným v článku 30.
Článek 10
Členské státy nepovolí dovoz skotu a prasat, pokud tato zvířata až do dne jejich nakládky za účelem přepravy do země určení nepřebývala neustále na území nebo části území třetí země, která je na seznamu sestaveném podle čl. 3 odst. 1, alespoň po dobu předchozích:
a) šesti měsíců, jedná-li se o plemenná nebo užitková zvířata;
b) tří měsíců, jedná-li se o jatečná zvířata.
U zvířat mladších šesti měsíců v prvním případě a tří měsíců ve druhém případě se požaduje, aby na takovém území pobývala již od narození.
Článek 11
1. Členské státy nepovolí dovoz skotu a prasat, pokud není předloženo osvědčení vystavené úředním veterinárním lékařem vyvážející třetí země.
Toto osvědčení musí:
a) být vystaveno v den nakládky zvířat za účelem jejich vývozu do země určení;
b) být sepsáno alespoň v jednom z úředních jazyků země určení a alespoň v jednom z úředních jazyků země, která provádí dovozní kontrolu podle článku 12;
c) doprovázet přepravovaná zvířata v prvopise;
d) potvrzovat, že skot a prasata vyhovují podmínkám této směrnice a podmínkám stanoveným na jejím základě pro dovoz ze třetích zemí;
e) sestávat z jediné listiny;
f) být určeno pouze jedinému příjemci.
2. Toto osvědčení musí být v souladu se vzorem vytvořeným podle postupu stanoveného v článku 29.
Článek 12
1. Členské státy zajistí, aby domácí skot a domácí prasata byla při vstupu na území Společenství podrobena veterinární kontrole, kterouprovede úřední veterinární lékař, bez ohledu nacelní režim, v jakém byla zvířata deklarována.
2. Členské státy zajistí, aby bylo zakázáno přemístění skotu a prasat uvnitř Společenství, pokud se při kontrole podle odstavce 1 zjistí, že:
- daná zvířata nepocházejí z území třetí země nebo její části uvedené na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst. 1,
- daná zvířata jsou nakažena nebo podezřelá z nákazy nebo jsou podezřelá z nakažení některou infekční nebo nakažlivou chorobou,
- vyvážející třetí země nedodržela podmínky stanovené v této směrnici a v přílohách A až D ke směrnici 64/432/EHS,
- osvědčení doprovázející zvířata nevyhovuje podmínkám stanoveným v článku 11.
3. Členský stát, který provedl kontrolu podle odstavce 1 učiní veškerá opatření, která považuje za nezbytná, včetně:
a) - karantény pro zvířata podezřelá z nákazy nebo podezřelá z nakažení některou infekční nebo nakažlivou chorobou;
- v případě uvedeném v odst. 2 čtvrté odrážce na žádost vývozce, příjemce nebo jejich zástupce umístění zvířat pod dozor do doby, než dojde k vystavení řádného osvědčení;
b) vrácení zvířat, jejichž přeprava nemůže být podle odstavce 2 povolena, jestliže proti tomu nejsou námitky z veterinárních důvodů;
Není-li možné zvířata odeslat zpět, příslušný orgán nařídí jejich porážku a určí místo porážky.
c) usmrcení a likvidaci všech zvířat dané zásilky, jestliže provedená kontrola zjistí postižení některou z nákaz nebo podezření na některou z nákaz uvedených na seznamu sestaveném podle postupu stanoveného v článku 29.
4. V osvědčení, které doprovází skot a prasata při dovozu, musí být jasně uvedeno, zda byla zvířata po provedení veterinární kontroly (dovozní kontroly) přijata nebo odmítnuta.
5. Při přepravě zvířat přes území Společenství do členského státu určení mohou členské státy uplatnit opatření uvedená v odst. 3 písm. a) první odrážce a v odst. 3 písm. c), jestliže jsou přepravovaná zvířata nakažena nebo podezřelá z nákazy nebo podezřelá z nakažení některou infekční nebo nakažlivou chorobou.
6. Zvířata, jejichž dovoz byl povolen a jejichž zemí určení není členský stát, který provedl dovozní kontrolu uvedenou v odstavci 1, musí být dovezena do země určení pod celním dozorem, aniž by byla vyložena.
7. Zvířata, která vyhověla dovozní kontrole uvedené v odstavci 1, musí být v zemi určení podrobena dalším kontrolám nezbytným pro prověření, zda byly dodrženy požadavky uvedené v této směrnici, včetně zvláštních podmínek stanovených postupem podle článku 29 na základě článku 8.
Tyto kontroly mohou být prováděny buď na hranicích nebo na jakémkoli jiném místě, které stanoví příslušný orgán země určení, případně mohou být prováděny jak na hranicích, tak na takto stanoveném místě.
8. Veškeré náklady vzniklé na základě tohoto článku, včetně nákladů vzniklých porážkou nebo likvidací zvířat, nese odesílatel, příjemce nebo jejich zástupce bez nároku na náhradu od státu.
Článek 13
Ihned po příjezdu do země určení jsou jatečná zvířata odvezena přímo na jatky a v souladu s veterinárními požadavky poražena nejpozději třetí pracovní den poté, co na jatky dorazila.
Aniž jsou tím dotčeny případné zvláštní podmínky, jež mohou být stanoveny postupem podle článku 29, příslušný orgán země určení můžez veterinárních důvodů určit jatky, na kterémusí být tato zvířata odvezena.
KAPITOLA III
Dovoz čerstvého masa
Článek 14
1. Čerstvé maso musí pocházet ze zvířat, která se po dobu nejméně tří měsíců před porážkou, případně od narození, jedná-li se o zvířata mladší než tři měsíce, nacházela na území nebo na části území třetí země, která je uvedena na seznamu sestaveném podle čl. 3 odst. 1.
2. Bez ohledu na ustanovení čl. 3 odst. 1 členské státy nepovolí dovoz čerstvého masa, pokud nepochází ze třetích zemí:
a) které jsou po dobu předchozích dvanácti měsíců prosté každé z těchto nákaz, vůči kterým jsou zvířata, z nichž maso pochází, vnímavá: mor skotu, slintavka a kulhavka exotického typu, africký mor prasat a nakažlivá obrna prasat (těšínská choroba prasat);
b) ve kterých se po dobu předchozích dvanácti měsíců neprováděla očkování proti nákazám uvedeným v písmenu a), vůči kterým jsou zvířata, z nichž maso pochází, vnímavá.
Článek 15
Postupem podle článku 29 lze rozhodnout, že se ustanovení čl. 14 odst. 2 písm. a) použijí pouze na část území třetí země.
Týmž postupem a odchylně od ustanovení čl. 14 odst. 2 písm. b) je možno za určitých podmínek povolit dovoz čerstvého masa i ze třetí země nebo z části jejího území, kde se provádí očkování proti jedné nebo více nákazám uvedeným v čl. 14 odst. 2 písm. a).
Článek 16
Aniž jsou dotčena ustanovení článků 14 a 15, členské státy nepovolí dovoz čerstvého masa ze třetí země, pokud maso nevyhovuje hygienickým a veterinárním podmínkám stanoveným postupem podle článku 29 pro dovoz čerstvého masa z dané třetí země podle druhu dotyčného zvířete.
Článek 17
1. Členské státy nepovolí dovoz čerstvého masa ve formě jatečných těl, případně prasečích půlek a půlek nebo čtvrtí u skotu a lichokopytníků, jestliže nelze z těchto částí sestavit celé tělo každého zvířete.
2. Tento dovoz se řídí těmito podmínkami: čerstvé maso musí:
a) pocházet z jatek, které jsou uvedeny na seznamu vypracovaném podle čl. 4 odst. 1;
b) pocházet z jatečného zvířete, které bylo v souladu s kapitolou V přílohy I ke směrnici 64/433/EHS před porážkou vyšetřeno úředním veterinárním lékařem, který porážku za účelem vývozu do Společenství schválil v souladu s touto směrnicí;
c) být zpracováno za hygienických podmínek uvedených v kapitole VI přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
d) v souladu s kapitolou VII přílohy I ke směrnici 64/433/EHS projít vyšetřením po porážce provedeným na zodpovědnost úředního veterinárního lékaře a pod jeho přímým dozorem, které neprokáže žádné změny, s výjimkou traumatických změn vzniklých těsně před porážkou a některých lokálních malformací či změn, u kterých však musí být v případě potřeby vhodnými laboratorními testy prokázáno, že jatečné tělo a droby nejsou v jejich důsledku nezpůsobilé k výživě lidí nebo nebezpečné lidskému zdraví;
e) nést označení zdravotní nezávadnosti, o němž se rozhoduje postupem podle článku 29;
f) být po kontrole zdravotní nezávadnosti po porážce provedené podle písmene d) uskladněno v podnicích za vyhovující chhygienických podmínek a v souladu s ustanoveními kapitoly XIII přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
g) být převáženo v souladu s ustanoveními kapitoly XIV přílohy I ke směrnici 64/433/EHS a musí s ním být nakládáno za vyhovujících hygienických podmínek.
3. Při vyšetření po porážce podle odst. 2 písm. d) a při kontrole dodržování hygienických podmínek zmíněných v odst. 2 písm. c) a požadavků kapitoly XIII přílohy I ke směrnici 64/433/EHS mohou úřednímu veterinárnímu lékaři pomáhat pomocní veterinární pracovníci pod jeho vedením a na jeho zodpovědnost.
Tito pomocní veterinární pracovníci:
a) musí být jmenováni příslušným ústředním orgánem vyvážející země v souladu s platnými předpisy;
b) musí mít odpovídající vzdělání;
c) musí požívat statutu zaručujícího jejich nestrannost vůči provozovatelům daných zařízení;
d) nesmí mít žádnou rozhodovací pravomoc, co se týče konečného výsledku hygienické kontroly.
Článek 18
1. Odlišně od ustanovení čl. 17 odst. 1 mohou členské státy povolit dovoz:
a) jatečných půlek, půlek rozdělených na nejvýše tři části, čtvrtí nebo drobů vyhovujících podmínkám stanoveným v čl. 17 odst. 2 a 3 a pocházejících z jatek určených k tomuto účelu postupem uvedeným v článku 29;
b) kusů masa menších než čtvrti nebo vykostěného masa pocházejícího z bouráren kontrolovaných podle článku 4 a schválených k tomuto účelu postupem uvedeným v článku 29. Takovéto maso musí mimo podmínek uvedených v čl. 17 odst. 2 a 3 splňovat tyto požadavky:
i) musí být bouráno a získáno v souladu s ustanoveními kapitoly VIII přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
ii) musí být podrobeno kontrole provedené úředním veterinárním lékařem v souladu s ustanoveními kapitoly IX přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
iii) musí být zabaleno v souladu s požadavky stanovenými v kapitole XI přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
iv) musí být podrobeno veškerým kontrolám prováděným úředními veterinárními lékaři Společenství, které jsou nutné k prověření, zda jsou dodržována výše uvedená ustanovení;
v) čerstvé maso z lichokopytníků musí projít v zemi určení kontrolami, které případně omezí jeho použití.
2. Bez ohledu na ustanovení čl. 20 písm. k) mohou členské státy povolit na své území dovoz žvýkacích svalů a mozků za předpokladu, že vyhovují požadavkům čl. 17 odst. 2 a ustanovením odst. 1 písm. b) bodů iii), iv) a v) tohoto článku.
3. Podle postupu uvedeného v článku 29 lze rozhodnout, že v podnicích zvlášť k tomu účelu určených se může provádět bourání nevychlazeného masa za zvláštních podmínek, odlišných od podmínek, jež jsou stanoveny v odst. 45 písm. c) kapitoly VIII přílohy I ke směrnici 64/433/EHS.
Článek 19
Ustanovení článků 17 a 18 se nevztahují na:
a) čerstvé maso dovezené s povolením země určení za jiným účelem než k výživě lidí;
b) čerstvé maso určené na výstavu, ke speciálnímu výzkumu nebo dovezené za účelem provedení rozborů, pokud dozor správních orgánů umožňuje zaručit, že maso nebude použito k výživě lidí a že, s výjimkou vzorků použitých při rozborech, po skončení výstavy nebo po provedení speciálního výzkumu či rozborů opustí území Společenství nebo bude zlikvidováno.
V takovém případě a v případě uvedeném pod písm. a) musí země určení zajistit, že dané maso nebude moci bý tpoužito k jinému účelu, než ke kterému byl jeho dovoz povolen;
c) čerstvé maso určené výlučně k zásobování mezinárodních organizací pod podmínkou, že je to schváleno podle postupu uvedeného v článku 29, že toto maso pochází ze země uvedené na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst. 1 a že byly dodrženy veterinární požadavky. Členské státy, na jejichž území se dané mezinárodní organizace nacházejí, zajistí, aby se toto maso nedostalo do volného oběhu.
Článek 20
Členské státy zakáží dovoz:
a) čerstvého masa z kanců nebo kryptorchidních prasat;
b) čerstvého masa:
i) ze zvířat, kterým byl podáván stilben nebo jeho deriváty, jejich soli nebo estery, případně látky s estrogenním nebo tyreostatickým účinkem, jakož i masa obsahujícího rezidua takových látek;
ii) obsahujícího rezidua jiných hormonálních látek nebo antibiotik, antimonu, arzénu, pesticidů nebo dalších škodlivých látek nebo látek, kvůli kterým může být konzumace čerstvého masa nebezpečná nebo škodlivá pro lidské zdraví, přesahují-li obsahy těchto látek povolenou hranici.
Povolené hranice stanoví Rada na návrh Komise a následně je lze měnit podle postupu uvedeného v článku 29;
c) čerstvého masa, které bylo vystaveno působení ionizujícího nebo ultrafialového záření, jakož i čerstvého masa pocházejícího ze zvířat, jimž byly podávány přípravky k tenderizaci masa nebo jiné látky, které mohou nepříznivě ovlivnit jeho složení nebo organoleptické vlastnosti;
d) čerstvého masa, do kterého byly za účelem označení jeho zdravotní nezávadnosti vpraveny jiné látky, než které jsou uvedeny v odst. 57 kapitoly X přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
e) čerstvého masa ze zvířat, u nichž byla zjištěna jakákoli forma tuberkulózy, a čerstvého masa ze zvířat, u kterých byla po porážce zjištěna buď jakákoli forma tuberkulózy nebo přítomnost jednoho či více živých nebo mrtvých boubelů tasemnice bezbranné (cysticerci bovis) nebo tasemnice dlouhočlenné (cysticerci cellulosae), případně pokud byla u prasat zjištěna přítomnost svalovců;
f) čerstvého masa ze zvířat, která byla poražena jako příliš mladá;
g) částí jatečných těl nebo drobů, které vykazují traumatické změny vzniklé těsně před porážkou nebo malformace či změny uvedené v čl. 17 odst. 2 písm. d);
h) krve;
i) mletého masa, masa sekaného podobným způsobem a mechanicky separovaného masa;
j) čerstvého masa v kusech o hmotnosti nižší než 100 gramů;
k) hlav skotu a částí svalových a jiných tkání hlavy s výjimkou jazyka a mozku.
Článek 21
Metodu a postupy pro zjišťování přítomnosti svalovců v čerstvém mase prasat stanoví Rada na návrh Komise.
Článek 22
1. Členské státy nepovolí dovoz čerstvého masa bez předložení veterinárního osvědčení a osvědčení o zdravotní nezávadnosti vystavených úředním veterinárním lékařem vyvážející třetí země.
Tato osvědčení musí:
a) být sepsána alespoň v jednom z úředních jazyků země určení a alespoň v jednom z úředních jazyků členského státu, který provádí dovozní kontroly podle článků 23 a 24;
b) doprovázet čerstvé maso v prvopise;
c) sestávat z jediné listiny;
d) být určena pouze jedinému příjemci.
Veterinární osvědčení musí potvrzovat, že čerstvé maso vyhovuje veterinárním podmínkám stanoveným touto směrnicí a podmínkám stanoveným na jejím základě pro dovoz čerstvého masa z dané třetí země.
2. Toto osvědčení musí být v souladu se vzorem vytvořeným podle postupu stanoveného v článku 29.
Podle téhož postupu je možno případ od případu rozhodnout, že takové veterinární osvědčení a osvědčení o zdravotní nezávadnosti mají tvořit jedinou listinu.
3. Osvědčení o zdravotní nezávadnosti musí obsahově i formálně odpovídat vzoru uvedenému v příloze A a musí být vystaveno v den nakládky čerstvého masa za účelem vývozu do země určení.
Článek 23
1. Členské státy zajistí, aby bylo čerstvé maso ihned po příjezdu na území Společenství neprodleně podrobeno veterinární kontrole, kterou provede příslušný orgán bez ohledu na celní režim, v jakém bylo deklarováno.
Podrobná pravidla potřebná k zajištění toho, aby kontroly zmíněné v tomto odstavci byly prováděny jednotně, se stanoví v souladu s postupem uvedeným v článku 29.
2. Aniž je dotčeno ustanovení odstavce 3, členské státy zajistí, aby dovoz byl zakázán, jestliže tato kontrola zjistí, že:
- maso nepochází z území nebo z části území třetí země uvedené na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst. 1;
- maso pochází z území nebo části území třetí země, z nichž je podle článků 14 a 27 dovoz zakázán;
- veterinární osvědčení doprovázející maso nesplňuje podmínky stanovené na základě čl. 22 odst. 1 a 2.
3. Členské státy povolí přepravu čerstvého masa ze třetí země do jiné třetí země pod podmínkou, že:
a) dotyčná strana prokáže, že první třetí země, do které maso směřuje po tranzitu územím Společenství, se zavazuje, že v žádném případě neodmítne ani nevrátí na území Společenství maso, jehož dovoz nebo tranzit povolila;
b) taková přeprava byla předem povolena příslušnými orgány členského státu, na jehož území se provádí veterinární kontrola podle odstavce 1;
c) taková přeprava na území Společenství se provádí bez vykládky, pod dozorem příslušných orgánů, v zapečetěných vozech nebo kontejnerech; jediná manipulace, která je během přepravy povolena, je manipulace při vstupu na území Společenství nebo při výstupu z něj za účelem přímého přeložení nákladu z lodi či letadla na jakýkoli jiný dopravní prostředek nebo naopak.
4. Veškeré náklady vzniklé na základě tohoto článku nese odesílatel, příjemce nebo jejich zástupce bez nároku na náhradu od státu.
Článek 24
1. Členské státy zajistí, aby každá zásilka čerstvého masa byla před uvolněním pro účely spotřeby na území Společenství podrobena hygienické kontrole zdravotní nezávadnosti a veterinární kontrole, kterou provede úřední veterinární lékař.
Členské státy zajistí, aby dovozci byli povinni vždy alespoň dva pracovní dny předem informovat místní orgán pověřený prováděním dovozní kontroly o místě, kde bude čerstvé maso ke kontrole předloženo, přičemž uvedou jeho množství, druh a dobu, kdy bude možno kontrolu zahájit.
2. Hygienická kontrola zdravotní nezávadnosti uvedená v odstavci 1 se u dovozů podle čl. 17 a čl. 18 odst. 1 a 2 provádí namátkovým odběrem vzorků. Cílem této kontroly je především, v souladu s ustanovením odstavce 3, zkontrolovat:
a) osvědčení o zdravotní nezávadnosti, zda čerstvé maso odpovídá údajům v tomto osvědčení, označení zdravotní nezávadnosti;
b) stav konzervace a přítomnost nečistot či patogenních látek;
c) přítomnost reziduí látek uvedených v článku 20;
d) zda porážka a bourání bylo provedeno v podnicích schválených pro tento účel;
e) přepravní podmínky.
3. Postupem stanoveným v článku 29 je nutno přijmout prováděcí předpisy potřebné k zajištění jednotného provádění kontrol uvedených v odstavci 1, zejména co se týče dodržování ustanovení článku 20 a především metod analýzy, četnosti odběrů a norem pro odběr vzorků.
4. Členské státy zakáží uvedení čerstvého masa na trh, pokud se při provádění kontrol uvedených v odstavci 1 zjistí, že:
- dané čerstvé maso není vhodné k výživě lidí;
- nebyly splněny podmínky stanovené touto směrnicí a přílohou I ke směrnici 64/433/EHS;
- některé z osvědčení zmíněných v článku 22, která doprovázejí každou zásilku, nevyhovuje podmínkám stanoveným v uvedeném článku.
5. Jestliže nelze čerstvé maso dovézt, je nutno je vrátit zpět, pokud proti tomu nejsou námitky z veterinárních nebo hygienických důvodů.
Pokud není možné maso vrátit, musí být zlikvidováno na území členského státu, ve kterém byly kontroly provedeny.
Odchylně od tohoto ustanovení a na žádost dovozce nebo jeho zástupce může členský stát provádějící veterinární a hygienické kontroly povolit dovoz masa k jiným účelům než k výživě lidí, pokud to nepředstavuje žádné nebezpečí pro lidi ani pro zvířata, pokud maso pochází ze třetí země, která je uvedena na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst. 1 a pokud není dovoz podle článku 28 zakázán. Takové maso nesmí opustit území daného členského státu, který musí prověřit konečné místo jeho určení.
6. Ve všech případech musí po provedení kontrol uvedených v odstavci 1 osvědčení obsahovat poznámku, která jasně definuje povolený způsob použití takového masa.
Článek 25
K čerstvému masu z každé zásilky, která byla některým členským státem propuštěna do oběhu ve Společenství na základě kontrol uvedených ve čl. 24 odst. 1, musí být při vypravení do země určení připojeno osvědčení obsahově i formálně odpovídající vzoru uvedenému v příloze B.
Toto osvědčení musí:
a) být vystaveno úředním veterinárním lékařem, do jehož kompetence dané kontrolní nebo skladovací místo patří;
b) být vystaveno v den nakládky čerstvého masa za účelem jeho odeslání do země určení;
c) být sepsáno alespoň v jednom z úředních jazyků země určení;
d) doprovázet zásilku čerstvého masa v prvopise.
Článek 26
Všechny náklady vzniklé na základě článků 24 a 25 a především náklady na kontrolu čerstvého masa, na jeho uskladnění a na jeho případnou likvidaci nese odesílatel, příjemce nebo jejich zástupce bez nároku na náhradu od státu.
KAPITOLA IV
Společná ustanovení
Článek 27
1. Členské státy vypracují a poskytnou Komisi seznamy:
a) hraničních přechodů určených pro dovoz skotu a prasat,
b) kontrolních míst pro dovoz čerstvého masa.
Tyto hraniční přechody a kontrolní místa musí být schválena za použití postupu stanoveného v článku 29.
2. Ke schválení hraničních přechodů zmíněných v odst. 1 písm. a) je zejména třeba, aby měly k dispozici zařízení nezbytná k provádění kontroly uvedené v čl. 12 odst. 1 a k dezinfekci, k likvidaci odpadu z krmiva a podestýlky, hnoje, moči a veškerého dalšího odpadu.
3. Ke schválení kontrolních míst uvedených v odst. 1 písm. b) je třeba, aby měla k dispozici alespoň:
a) dostatečně velké prostory, které umožní provádění kontrol normálním způsobem;
b) přiměřené chladicí a mrazicí prostory;
c) přiměřený prostor k rozmrazování;
d) laboratoř.
4. Za kontroly přebírá zodpovědnost úřední veterinární lékař. Při provádění čistě praktických úkonů mu mohou pomáhat asistenti zvlášť k tomuto účelu vyškolení.
Podrobná pravidla, kterými se tato asistence řídí, se stanoví v souladu s postupem uvedeným v článku 29.
5. Veterinární znalci prověří, zda zařízení na schválených hraničních přechodech a kontrolních místech vyhovují podmínkám tohoto článku a zda jsou kontroly prováděny v souladu s touto směrnicí.
Tito znalci musí být státními příslušníky jiného členského státu, než ve kterém se dané kontrolní místo nachází.
Podmínky používání tohoto odstavce, zejména jmenování veterinárních znalců a způsoby prověřování, se stanoví za použití postupu uvedeného v článku 29.
6. Všechny náklady vzniklé používáním odst. 5 prvního pododstavce nese Společenství.
Článek 28
1. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 6, pokud ve třetí zemi propukne nebo se rozšíří infekční nebo nakažlivá choroba zvířat, která může ohrozit zdravotní stav hospodářských zvířat některého ze členských států, nebo pokud k tomu opravňuje jakýkoli jiný důvod týkající se zdraví zvířat, zakáže dotyčný členský stát dovoz zvířat druhů, na něž se vztahuje tato směrnice, ať už dováženého přímo nebo nepřímo přes jiný členský stát, buď z celé takové třetí země nebo z části jejího území.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 14, pokud ve třetí zemi uvedené na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst. 1 propukne nebo se rozšíří infekční nebo nakažlivá choroba zvířat, která může být přenesena čerstvým masem a která může ohrozit zdravotní stav obyvatelstva nebo zvířat některého ze členských států, nebo pokud k tomu opravňuje jakýkoli jiný důvod týkající se zdraví zvířat, zakáže dotyčný členský stát dovoz masa, ať už dováženého přímo nebo nepřímo přes jiný členský stát, buď z celé takové třetí země nebo z části jejího území.
3. Opatření přijatá členskými státy na základě odstavců 1 a 2, jakož i jejich zrušení, musí být neprodleně i s odůvodněním sdělena ostatním členským státům a Komisi.
Stálý veterinární výbor se po takovém oznámení sejde v nejkratší možné době a postupem podle článku 30 rozhodne, zda je nutno opatření pozměnit, zejména s cílem zajistit jejich koordinaci s opatřeními, která byla přijata ostatními členskými státy, nebo zda mají být zrušena.
Nastane-li situace uvedená v odstavcích 1 a 2 a je-li nutné, aby daná opatření, případně pozměněná podle předchozího pododstavce, přijaly i ostatní členské státy, je nutno přijmout vhodná opatření postupem podle článku 30.
4. Obnovení dovozu z dotyčných třetích zemí se povoluje týmž postupem."
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 32a
1. Tato směrnice se nevztahuje na dovoz ze třetích zemí v případě masa ze zvířat uvedených v čl. 1 odst. 1 třetí odrážce, dokud nevstoupí v platnost rozhodnutí Komise přijatá postupem podle článku 29 za účelem provedení potřebných úprav seznamu zmíněného v článku 3.
2. Vnitrostátní právní předpisy o veřejném zdraví nadále platí pro dovoz uvedeného masa ze třetích zemí, dokud nevstoupí v platnost právní předpisy Společenství týkající se této problematiky."
3. Přílohy A až D se nahrazují tímto:"
PŘÍLOHA A
VZOR
+++++ TIFF +++++
+++++ TIFF +++++
PŘÍLOHA B
VZOR
+++++ TIFF +++++
+++++ TIFF +++++
"
Článek 2
Ve směrnici Rady 77/96/EHS se článek 8 nahrazuje tímto:
"Článek 8
Za použití postupu stanoveného v článku 9 lze přijmout rozhodnutí upravit nebo rozšířit přílohy k této směrnici s ohledem na technický vývoj; taková rozhodnutí musí zaručovat, že zdravotní záruky budou zachovány na současné úrovni."
Článek 3
Členské státy uvedou v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 12 měsíců od oznámení této směrnice a neprodleně o nich informují Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 7. února 1983.
Richtlinie des Rates
vom 7. Februar 1983
zur Änderung der Richtlinie 72/462/EWG zur Regelung viehseuchenrechtlicher und gesundheitlicher Fragen bei der Einfuhr von Rindern und Schweinen und von frischem Fleisch aus Drittländern und der Richtlinie 77/96/EWG über die Untersuchung von frischem Schweinefleisch auf Trichinen bei der Einfuhr aus Drittländern
(83/91/EWG)
DER RAT DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft, insbesondere auf die Artikel 43 und 100,
auf Vorschlag der Kommission [1],
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments [2],
nach Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses [3],
in Erwägung nachstehender Gründe:
Die Richtlinie 72/462/EWG [4], zuletzt geändert durch die Richtlinie 81/476/EWG [5], legt die tierseuchenrechtlichen und gesundheitlichen Erfordernisse bei der Einfuhr von Rindern und Schweinen und von frischem Fleisch aus Drittländern fest.
Seit dem Erlaß der vorgenannten Richtlinie sind bei den wissenschaftlichen Kenntnissen und den Techniken Fortschritte gemacht worden. Auch sollten die Erfahrungen berücksichtigt werden, die bei den durch die Tierärzte der Gemeinschaft in den Drittländern durchgeführten Kontrollen gemacht worden sind. Es empfiehlt sich, die Gemeinschaftsbestimmungen anzupassen, um diesen Entwicklungen Rechnung zu tragen.
Unter bestimmten Voraussetzungen können Verfahren, durch die die Qualität von frischem Fleisch in gesundheitlicher Hinsicht geschützt werden soll, durch zusätzliche oder alternative Gesundheitsgarantien, die für jeden einzelnen Betrieb geprüft werden sollten, als den Gemeinschaftsnormen entsprechend angesehen werden.
Hinsichtlich des Verbots der Rindereinfuhr aus Drittländern, in denen die Blauzungenkrankheit aufgetreten ist, steht nunmehr fest, daß ein seuchenfreier Zeitraum von zwölf Monaten angemessener ist und für die Bestände in der Gemeinschaft eine größere Sicherheit bietet.
Die Garantien, die für Rinder hinsichtlich Tuberkulose und Brucellose und für Schweine hinsichtlich Brucellose gefordert werden können, lassen sich durch zusätzliche oder alternative Garantien an die Gemeinschaftsnormen anpassen.
Um die Übertragung bestimmter ansteckender Krankheiten, die nur aufgrund der Anwesenheit von Tieren auftreten können, zu verhindern, sollten die zur Einfuhr in die Gemeinschaft bestimmten sowie die auf der Durchfuhr befindlichen Tiere unverzüglich nach ihrem Eintreffen im Gebiet der Gemeinschaft einer tierseuchenrechtlichen Kontrolle unterzogen werden.
Die Maßnahmen, die der Mitgliedstaat anschließend an diese Kontrolle zu treffen hat, sind genau festzulegen.
Um die Zahl der Schriftstücke zu verringern, sollte die Möglichkeit bestehen, die Gesundheitsbescheinigung so oft wie möglich auf demselben Blatt wie die Genußtauglichkeitsbescheinigung zu erteilen.
Es empfiehlt sich, die Begriffsbestimmungen für tuberkulose- und brucellosefreie Bestände auf den neuesten Stand zu bringen.
Damit die Liste der Drittländer aufgestellt werden kann, aus denen frisches Fleisch von wilden Klauentieren und von wilden Einhufern in die Gemeinschaft eingeführt werden darf, muß der Geltungsbereich der Richtlinie 72/462/EWG auf dieses Fleisch ausgedehnt werden.
Im allgemeinen müßten im innergemeinschaftlichen Handel wie im Handel mit Drittländern die gleichen gesundheitlichen und viehseuchenrechtlichen Grundgarantien vorgeschrieben werden. Daher sollten die technischen Anlagen zur Richtlinie 64/432/EWG des Rates vom 26. Juni 1964 zur Regelung viehseuchenrechtlicher Fragen beim innergemeinschaftlichen Handelsverkehr mit Rindern und Schweinen [6] und der Richtlinie 64/433/EWG des Rates vom 26. Juni 1964 zur Regelung gesundheitlicher Fragen beim innergemeinschaftlichen Handelsverkehr mit frischem Fleisch [7], beide Richtlinien zuletzt geändert durch die Richtlinie 81/476/EWG, auch für Einfuhren aus Drittländern gelten.
Es ist das Verfahren festzulegen, nach dem die technischen Vorschriften, die in den Anhängen zur Richtlinie 77/96/EWG des Rates vom 21. Dezember 1976 über die Untersuchung von frischem Schweinefleisch auf Trichinen bei der Einfuhr aus Drittländern [8], zuletzt geändert durch die Richtlinie 81/476/EWG, enthalten sind und insbesondere die Untersuchungsverfahren, die Auflagen für die Laboratorien und die Einzelheiten der Kennzeichnung des untersuchten Fleisches betreffen, nach Maßgabe der technischen Entwicklung und der gewonnenen Erfahrungen angepaßt werden können.
Ferner erscheint es angezeigt, bestimmte terminologische Ungenauigkeiten, die insbesondere die Übereinstimmung der Fassungen in den verschiedenen Sprachen betreffen und bei der Durchführung der betreffenden Vorschriften zu Schwierigkeiten führen könnten, zu berichtigen -
HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN:
Artikel 1
Die Richtlinie 72/462/EWG wird wie folgt geändert:
1. Die Artikel 1 bis 28 erhalten folgende Fassung:
"KAPITEL I
Allgemeine Vorschriften
Artikel 1
(1) Diese Richtlinie betrifft die aus Drittländern erfolgende Einfuhr von
- Zucht-, Nutz- oder Schlachttieren der Gattungen Rinder und Schweine;
- frischem Fleisch von Rindern (einschließlich Büffeln), Schweinen, Schafen, Ziegen sowie Einhufern, die als Haustiere gehalten werden;
- frischem Fleisch von wilden Klauentieren und von wilden Einhufern insoweit, als es sich um die Zulässigkeit der Einfuhr aus bestimmten Herkunftsländern handelt, sofern Artikel 3 betroffen ist.
(2) Diese Richtlinie gilt nicht für
a) Tiere, die lediglich in der Nähe der Grenze der Gemeinschaft vorübergehend zu Weidezwecken oder zur Arbeit genutzt werden;
b) Fleisch, das im persönlichen Gepäck von Reisenden für ihren eigenen Verbrauch mitgeführt wird, sofern die beförderte Menge 1 kg pro Person nicht überschreitet und sofern das Fleisch aus einem Drittland oder einem Teilgebiet eines Drittlandes stammt, das in der nach Artikel 3 erstellten Liste aufgeführt ist und aus dem die Einfuhr gemäß Artikel 28 nicht verboten ist;
c) Fleisch, das in Kleinsendungen an Privatpersonen eingeht, sofern diesen Einfuhren keine kommerziellen Überlegungen zugrunde liegen, die versandte Menge 1 kg nicht überschreitet und das Fleisch aus einem Drittland oder einem Teilgebiet eines Drittlandes stammt, das in der nach Artikel 3 erstellten Liste aufgeführt ist und aus dem die Einfuhr gemäß Artikel 28 nicht verboten ist;
d) Fleisch, das zur Verpflegung des Personals und der Fahrgäste in Beförderungsmitteln im grenzüberschreitenden Verkehr mitgeführt wird.
Werden dieses Fleisch und dessen Küchenabfall ausgeladen, so müssen sie unschädlich beseitigt werden. Von der Beseitigung kann jedoch abgesehen werden, wenn das Fleisch - unmittelbar oder nach vorübergehender Verwahrung unter zollamtlicher Überwachung - von einem Beförderungsmittel auf ein anderes Beförderungsmittel umgeladen wird.
Artikel 2
Für diese Richtlinie gelten, soweit erforderlich, die Definitionen, die in Artikel 2 der Richtlinie 64/432/EWG, der Richtlinie 64/433/EWG und der Richtlinie 72/461/EWG des Rates vom 12. Dezember 1972 zur Regelung viehseuchenrechtlicher Fragen beim innergemeinschaftlichen Handelsverkehr mit frischem Fleisch [1] ABl. Nr. L 302 vom 31. 12. 1972, S. 24., zuletzt geändert durch die Richtlinie 81/476/EWG, festgelegt sind.
Ferner sind im Sinne dieser Richtlinie:
a) amtlicher Tierarzt: von der zuständigen Zentralbehörde eines Mitgliedstaats oder Drittlandes bezeichneter Tierarzt;
b) Bestimmungsland: Mitgliedstaat, in den Tiere oder frisches Fleisch aus einem Drittland versandt werden;
c) Drittland: Land außerhalb des Geltungsbereichs der Richtlinien 64/432/EWG und 64/433/EWG;
d) Einfuhr: das Verbringen von Tieren oder von frischem Fleisch aus Drittländern in das Gebiet der Gemeinschaft;
e) Produktionsbetrieb: amtlich überwachter landwirtschaftlicher, gewerblicher oder kommerzieller Betrieb, der im Hoheitsgebiet eines Drittlandes liegt und in dem Zucht-, Nutz- oder Schlachttiere gehalten oder aufgezogen werden;
f) seuchenfreie Zone: Zone, in der die Tiere nach amtlichen Feststellungen während einer bestimmten, nach dem Verfahren des Artikels 29 festzusetzenden Zeit in einem ebenfalls nach diesem Verfahren festzulegenden Umkreis von keiner der ansteckenden Krankheiten der nach demselben Verfahren aufgestellten Liste befallen waren.
Artikel 3
(1) Der Rat stellt auf Vorschlag der Kommission eine Liste der Drittländer oder Teilgebiete von Drittländern auf, aus denen die Einfuhr von Rindern und Schweinen sowie von frischem Fleisch von Tieren dieser Gattungen oder von einer oder mehreren Gruppen dieser Tiere und dieses Fleisches sowie von frischem Fleisch von wilden Klauentieren und von wilden Einhufern unter Berücksichtigung der tierseuchenrechtlichen Lage der betreffenden Länder oder Teilgebiete von Ländern in den Mitgliedstaaten zugelassen wird. Diese Liste kann nach dem Verfahren des Artikels 30 geändert oder ergänzt werden.
(2) Bei der Beurteilung der Frage, ob ein Land oder ein Teil eines Landes sowohl in bezug auf Rinder und Schweine als auch in bezug auf frisches Fleisch auf die in Absatz 1 genannte Liste gesetzt werden kann, ist insbesondere folgendes zu berücksichtigen:
a) der Gesundheitszustand des Viehbestands, der anderen Haustiere und der Wildtiere des Drittlandes, wobei vor allem das Vorkommen exotischer Tierseuchen einerseits und die Tierseuchenlage in den benachbarten Gebieten andererseits zu beachten sind, die eine Gefahr für die Gesundheit von Menschen und Tieren in den Mitgliedstaaten darstellen können;
b) die Regelmäßigkeit und Schnelligkeit, mit der das Drittland Auskünfte über das Auftreten ansteckender Tierkrankheiten, insbesondere der in den Listen A und B des Internationalen Tierseuchenamts genannten Krankheiten, erteilt;
c) die Vorschriften dieses Landes zur Vorbeugung und Bekämpfung von Tierkrankheiten;
d) die Struktur und die Befugnisse der tierärztlichen Dienste in diesem Land;
e) die Gestaltung und die Durchführung der Maßnahmen zur Vorbeugung sowie zur Bekämpfung ansteckender Tierkrankheiten.
(3) Die in Absatz 1 genannte Liste und alle daran vorgenommenen Änderungen werden im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften veröffentlicht.
Artikel 4
(1) Nach dem Verfahren des Artikels 29 werden eine oder mehrere Listen der Betriebe aufgestellt, aus denen die Einfuhr von frischem Fleisch in den Mitgliedstaaten zugelassen werden kann. Diese Liste bzw. Listen können nach dem Verfahren des Artikels 30 geändert oder ergänzt werden.
(2) Bei der Beurteilung der Frage, ob ein Schlachtbetrieb, ein Zerlegungsbetrieb oder ein außerhalb eines Schlacht- oder Zerlegungsbetriebs gelegenes Kühl- oder Gefrierhaus auf eine der in Absatz 1 genannten Listen gesetzt werden kann, ist insbesondere folgendes zu berücksichtigen:
a) die Garantien, die das Drittland hinsichtlich der Einhaltung dieser Richtlinie bieten kann;
b) die Vorschriften des Drittlandes betreffend die Verabreichung von Stoffen, die die Genußtauglichkeit des Fleisches beeinträchtigen können, an Schlachttiere;
c) die Einhaltung der Bestimmungen dieser Richtlinie und des Anhangs I der Richtlinie 64/433/EWG im Einzelfall.
Nach dem Verfahren des Artikels 29 kann jedoch von Nummer 13 Buchstabe c) zweiter, dritter und vierter Gedankenstrich, Nummer 24 und Nummer 41 Abschnitt C des genannten Anhangs abgewichen werden, wenn das betreffende Drittland entsprechende Garantien bietet; in diesem Fall werden nach diesem Verfahren von Fall zu Fall gesundheitliche Bedingungen festgelegt, die den in diesem Anhang genannten Bedingungen mindestens gleichwertig sind;
d) Die Organisation der Fleischuntersuchungsstellen des Drittlandes oder Teils dieses Landes, die Befugnisse dieser Stellen und die Kontrolle, der sie unterworfen sind.
(3) Schlachtbetriebe, Zerlegungsbetriebe oder außerhalb von Schlacht- oder Zerlegungsbetrieben gelegene Kühl- und Gefrierhäuser können nur dann in die Liste bzw. Listen nach Absatz 1 aufgenommen werden, wenn sie in einem Drittland oder in einem Teilgebiet eines Drittlandes liegen, das in der in Artikel 3 Absatz 1 genannten Liste aufgeführt ist, und wenn sie von den zuständigen Behörden des Drittlandes für Ausfuhren nach der Gemeinschaft amtlich zugelassen worden sind. Diese Zulassung setzt folgendes voraus:
a) Übereinstimmung mit den Vorschriften des Anhangs I der Richtlinie 64/433/EWG;
b) ständige Überwachung durch einen amtlichen Tierarzt des Drittlandes.
(4) Die Liste bzw. Listen nach Absatz 1 und alle daran vorgenommenen Änderungen werden im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften veröffentlicht.
Artikel 5
Tierärztliche Sachverständige der Mitgliedstaaten und der Kommission kontrollieren an Ort und Stelle, ob die Bestimmungen dieser Richtlinie insbesondere Artikel 3 Absatz 2 und Artikel 4 Absätze 2 und 3 tatsächlich eingehalten werden.
Ergeben sich bei einer Inspektion nach diesem Artikel schwerwiegende Sachverhalte zu Lasten des zugelassenen Unternehmens, so unterrichtet die Kommission hiervon sofort die Mitgliedstaaten und erläßt umgehend eine Entscheidung zur vorläufigen Aussetzung der Zulassung. Eine endgültige Entscheidung erfolgt nach dem Verfahren des Artikels 30.
Die Sachverständigen der Mitgliedstaaten, die diese Kontrollen durchführen sollen, werden von der Kommission auf Vorschlag der Mitgliedstaaten bezeichnet.
Die Kontrollen werden im Auftrag der Gemeinschaft vorgenommen, die die entsprechenden Kosten trägt.
Periodizität und Einzelheiten der Durchführung dieser Kontrollen werden nach dem Verfahren des Artikels 29 festgelegt.
KAPITEL II
Einfuhr von Rindern und Schweinen
Artikel 6
Unbeschadet des Artikels 3 Absatz 1 lassen die Mitgliedstaaten die Einfuhr von unter diese Richtlinie fallenden Tieren nur aus Drittländern zu,
a) die von den Krankheiten frei sind, für die die Tierart empfänglich ist, und zwar
- seit zwölf Monaten von Rinderpest, exotischer Maul- und Klauenseuche, ansteckender Lungenseuche der Rinder, Blauzungenkrankheit, afrikanischer Schweinepest und ansteckender Schweinelähmung (Teschener Krankheit);
- seit sechs Monaten von Stomatitis vesicularis specifica;
b) in denen seit 12 Monaten gegen die unter Buchstabe a) erster Gedankenstrich aufgeführten Krankheiten, für die die Tierart empfänglich ist, keine Impfungen mehr vorgenommen worden sind.
Artikel 7
Nach dem Verfahren des Artikels 29 kann beschlossen werden, daß Artikel 6 Buchstabe a) nur für einen Teil des Hoheitsgebiets eines Drittlandes gilt.
Nach dem gleichen Verfahren kann abweichend von Artikel 6 Buchstabe b) die Einfuhr von unter diese Richtlinie fallenden Tieren aus einem Drittland oder einem Teilgebiet eines Drittlandes, in dem Impfungen gegen eine oder mehrere der in Artikel 6 Buchstabe a) erster Gedankenstrich genannten Krankheiten vorgenommen werden, unter bestimmten Bedingungen zugelassen werden.
Artikel 8
(1) Unbeschadet der Artikel 6 und 7 lassen die Mitgliedstaaten die Einfuhr von unter diese Richtlinie fallenden Tieren aus einem Drittland nur dann zu, wenn diese den tierseuchenrechtlichen Bedingungen entsprechen, die nach dem Verfahren des Artikels 29 für Einfuhren aus diesem Drittland je nach Tierart und Bestimmungszweck der Tiere festgelegt worden sind.
(2) Nach dem Verfahren des Artikels 29 kann beschlossen werden, die Genehmigung der Einfuhr auf einzelne Tierarten, auf Schlacht-, Nutz- oder Zuchttiere oder auf für besondere Zwecke bestimmte Tiere zu beschränken und nach der Einfuhr alle erforderlichen tierseuchenrechtlichen Maßnahmen durchzuführen.
Bei Zucht- und Nutztieren können die in diesem Absatz vorgesehenen Anforderungen für die Mitgliedstaaten unterschiedlich festgesetzt werden, um die Sonderbestimmungen zu berücksichtigen, die für sie im Rahmen des innergemeinschaftlichen Handelsverkehrs gelten.
(3) Bei der Festsetzung der tierseuchenrechtlichen Bedingungen nach Absatz 1 hinsichtlich Rindertuberkulose sowie Rinder- und Schweinebrucellose gelten die in Anlage A der Richtlinie 64/432/EWG aufgeführten Normen als Bezugsgrundlage. Nach dem Verfahren des Artikels 29 kann von Fall zu Fall beschlossen werden, von diesen Bestimmungen abzuweichen, sofern das betroffene Drittland den Nachweis entsprechender tierseuchenrechtlicher Garantien liefert; in diesem Fall werden nach dem gleichen Verfahren die Gesundheitsbedingungen, die den in dieser Anlage A genannten mindestens gleichwertig sind, festgelegt, um die Aufnahme dieser Tiere in Bestände der Gemeinschaft zu ermöglichen.
Artikel 9
Ist ein Mitgliedstaat der Auffassung, daß die in einem Drittland zur Impfung gegen die Maulund Klauenseuchetypen A, O oder C verwendeten Impfstoffe bestimmte Mängel aufweisen, so untersagt er das Verbringen von Rindern und Schweinen mit Herkunft aus dem betreffenden Drittland in sein Hoheitsgebiet. Er unterrichtet so bald wie möglich und unter Angabe der entsprechenden Gründe die anderen Mitgliedstaaten und die Kommission über die von ihm getroffene Entscheidung. Der Ständige Veterinärausschuß tritt binnen kürzester Frist nach dieser Mitteilung zusammen. Er faßt einen Beschluß nach dem Verfahren des Artikels 30.
Artikel 10
Die Mitgliedstaaten lassen die Einfuhr von Rindern und Schweinen nur dann zu, wenn die Tiere am Tag ihrer Verladung zum Versand nach dem Bestimmungsland,
a) sofern es sich um Zucht- oder Nutztiere handelt, seit mindestens sechs Monaten,
b) sofern es sich um Schlachttiere handelt, seit mindestens drei Monaten
ohne Unterbrechung im Hoheitsgebiet oder in einem Teil des Hoheitsgebiets eines in der Liste nach Artikel 3 Absatz 1 aufgeführten Drittlandes gehalten worden sind.
Wenn diese Tiere weniger als 6 bzw. 3 Monate alt sind, müssen sie seit ihrer Geburt dort gehalten worden sein.
Artikel 11
(1) Die Mitgliedstaaten lassen die Einfuhr von Rindern und Schweinen nur gegen Vorlage einer von einem amtlichen Tierarzt des Ausfuhrdrittlandes ausgestellten Bescheinigung zu.
Die Bescheinigung muß
a) am Tag der Verladung der Tiere im Hinblick auf ihre Versendung nach dem Bestimmungsland ausgestellt worden sein;
b) mindestens in einer der Amtssprachen des Bestimmungslandes und einer der Amtssprachen des Mitgliedstaats ausgestellt worden sein, in dem die in Artikel 12 vorgesehene Einfuhrkontrolle vorgenommen wird;
c) der Sendung in der Urschrift beigefügt werden;
d) bestätigen, daß die Rinder und Schweine den Bedingungen, die in dieser Richtlinie vorgesehen sind, und den Bedingungen, die in Anwendung dieser Richtlinie für die Einfuhr aus Drittländern festgelegt worden sind, entsprechen;
e) aus einem einzigen Blatt bestehen;
f) für einen einzigen Empfänger bestimmt sein.
(2) Die Bescheinigung muß einem nach dem Verfahren des Artikels 29 erstellten Muster entsprechen.
Artikel 12
(1) Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß Haustiere der Gattungen Rinder und Schweine - unabhängig davon, nach welchem Verfahren die zollamtliche Abfertigung erfolgt - beim Eingang in das Gebiet der Gemeinschaft unverzüglich einer tierseuchenrechtlichen Kontrolle durch einen amtlichen Tierarzt unterzogen werden.
(2) Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß das Inverkehrbringen von Rindern und Schweinen in der Gemeinschaft verboten wird, wenn die Kontrolle gemäß Absatz 1 ergibt, daß
- die Tiere nicht aus dem Hoheitsgebiet oder einem Teil des Hoheitsgebiets eines in der Liste nach Artikel 3 Absatz 1 aufgeführten Drittlandes stammen;
- die Tiere von einer übertragbaren Krankheit tatsächlich oder vermutlich befallen oder mit einer solchen Krankheit angesteckt sind;
- die in dieser Richtlinie und der Anlagen A bis D der Richtlinie 64/432/EWG vorgesehenen Bedingungen von dem Ausfuhrdrittland nicht eingehalten worden sind;
- die der Sendung beigefügte Bescheinigung die Bedingungen des Artikels 11 nicht erfüllt.
(3) Der Mitgliedstaat, der die Kontrolle nach Absatz 1 durchgeführt hat, trifft alle erforderlichen Maßnahmen, insbesondere:
a) - Quarantäne, wenn der Verdacht besteht, daß die Tiere von einer übertragbaren Krankheit befallen oder mit einer solchen Krankheit angesteckt sind;
- in dem in Absatz 2 vierter Gedankenstrich genannten Fall auf Antrag des Ausführers, des Empfängers oder ihres Bevollmächtigten, Sicherstellung unter amtlicher Überwachung bis zur Beibringung einer ordnungsgemäß ausgestellten Bescheinigung;
b) Rückbeförderung der Tiere, die gemäß Absatz 2 nicht in den Verkehr gebracht werden dürfen, sofern dem keine tierseuchenrechtlichen Bedenken entgegenstehen.
Ist es nicht möglich, die Tiere zurückzubefördern, so ordnet die zuständige Stelle ihre Schlachtung an einem hierfür bestimmten Ort oder ihre Tötung an;
c) Tötung und unschädliche Beseitigung sämtlicher Tiere der betreffenden Sendung, wenn die genannte Kontrolle zu der Feststellung oder zu dem Verdacht führt, daß eine der Tierseuchen vorliegt, die in der nach dem Verfahren des Artikels 29 aufgestellten Liste aufgeführt sind.
(4) Die Bescheinigung, die Rinder und Schweine bei der Einfuhr begleitet, ist nach der tierseuchenrechtlichen Kontrolle (Einfuhrkontrolle) mit einem Vermerk zu versehen, der deutlich erkennen läßt, daß das Inverkehrbringen der Tiere zugelassen oder abgelehnt worden ist.
(5) Bei der Beförderung der Tiere durch das Gebiet der Gemeinschaft nach dem Bestimmungsland können die Mitgliedstaaten die tierseuchenrechtlichen Maßnahmen nach Absatz 3 Buchstabe a) erster Gedankenstrich und Buchstabe c) anwenden, wenn die Tiere von einer übertragbaren Krankheit tatsächlich oder vermutlich befallen oder mit einer solchen Krankheit angesteckt sind.
(6) Tiere, deren Einfuhr zugelassen ist und die nicht für den Mitgliedstaat bestimmt sind, der die Einfuhrkontrolle nach Absatz 1 durchgeführt hat, sind unter zollamtlicher Überwachung ohne Umladen in das Bestimmungsland zu verbringen.
(7) Tiere, die bei der Einfuhrkontrolle nach Absatz 1 den Vorschriften entsprochen haben, sind im Bestimmungsland den zusätzlichen Kontrollen zu unterwerfen, die notwendig sind, um festzustellen, ob diese Richtlinie, einschließlich der in Anwendung des Artikels 8 nach dem Verfahren des Artikels 29 festgelegten besonderen Bedingungen und Auflagen eingehalten worden sind.
Diese Kontrollen können entweder an der Grenze oder an jedem anderen von der zuständigen Behörde des Bestimmungslandes bestimmten Ort oder auch an beiden Orten erfolgen.
(8) Die Durchführung der in diesem Artikel vorgesehenen Maßnahmen, einschließlich der Schlachtung, Tötung und unschädlichen Beseitigung der Tiere, geht zu Lasten des Versenders, des Empfängers oder ihrer Bevollmächtigten, ohne daß der Staat eine Entschädigung zahlt.
Artikel 13
Schlachttiere müssen sofort nach ihrem Eingang in das Bestimmungsland unmittelbar in einen Schlachtbetrieb verbracht werden und entsprechend den tierseuchenrechtlichen Erfordernissen spätestens innerhalb von drei Werktagen nach ihrem Eingang in diesem Schlachtbetrieb geschlachtet werden.
Unbeschadet der besonderen Bedingungen, die gegebenenfalls nach dem Verfahren des Artikels 29 festgelegt werden, kann die zuständige Behörde des Bestimmungslandes aufgrund tierseuchenrechtlicher Erfordernisse den Schlachtbetrieb bestimmen, in den diese Tiere verbracht werden müssen.
KAPITEL III
Einfuhr von frischem Fleisch
Artikel 14
(1) Frisches Fleisch muß von Tieren stammen, die zumindest in den drei Monaten vor ihrer Schlachtung oder, wenn es sich um weniger als drei Monate alte Tiere handelt, seit ihrer Geburt im Hoheitsgebiet oder in einem Teil des Hoheitsgebiets eines in der Liste nach Artikel 3 Absatz 1 aufgeführten Landes gehalten worden sind.
(2) Unbeschadet des Artikels 3 Absatz 1 lassen die Mitgliedstaaten die Einfuhr von frischem Fleisch nur aus Drittländern zu, in denen
a) seit zwölf Monaten keine der folgenden Krankheiten aufgetreten ist, für die die Tiere, von denen dieses Fleisch stammt, empfänglich sind: Rinderpest, exotische Maul- und Klauenseuche, afrikanische Schweinepest und ansteckende Schweinelähmung (Teschener Krankheit);
b) seit zwölf Monaten gegen die unter Buchstabe a) aufgeführten Krankheiten, für die die Tiere, von denen dieses Fleisch stammt, empfänglich sind, keine Impfungen mehr vorgenommen worden sind.
Artikel 15
Nach dem Verfahren des Artikels 29 kann beschlossen werden, daß Artikel 14 Absatz 2 Buchstabe a) nur für einen Teil des Hoheitsgebiets eines Drittlandes gilt.
Nach dem gleichen Verfahren kann abweichend von Artikel 14 Absatz 2 Buchstabe b) die Einfuhr von frischem Fleisch aus einem Drittland oder einem Teil des Hoheitsgebiets eines Drittlandes, in dem Impfungen gegen eine oder mehrere der in Artikel 14 Absatz 2 Buchstabe a) genannten Krankheiten vorgenommen werden, unter bestimmten Bedingungen zugelassen werden.
Artikel 16
Unbeschadet der Artikel 14 und 15 lassen die Mitgliedstaaten die Einfuhr von frischem Fleisch aus einem Drittland nur dann zu, wenn das Fleisch den gesundheitlichen und tierseuchenrechtlichen Bedingungen entspricht, die nach dem Verfahren des Artikels 29 für die Einfuhr von frischem Fleisch aus diesem Drittland entsprechend der Tierart festgelegt worden sind.
Artikel 17
(1) Die Mitgliedstaaten lassen die Einfuhr von frischem Fleisch in Form von Tierkörpern, und zwar bei Schweinen gegebenenfalls in Hälften und bei Rindern und Einhufern gegebenenfalls in Hälften oder in Viertel zerteilt, nur dann zu, wenn es möglich ist, jeden Tierkörper wieder zusammenzufügen.
(2) Die Einfuhr unterliegt folgenden Bedingungen:
Das frische Fleisch muß
a) in einem Schlachtbetrieb gewonnen sein, der in der Liste nach Artikel 4 Absatz 1 aufgeführt ist;
b) von einem Schlachttier stammen, das gemäß Anhang I Kapitel V der Richtlinie 64/433/EWG einer Schlachttieruntersuchung durch einen amtlichen Tierarzt unterzogen und hierbei für die Schlachtung gemäß der vorliegenden Richtlinie im Hinblick auf die Ausfuhr nach der Gemeinschaft für geeignet befunden worden ist;
c) in hygienisch einwandfreier Weise nach Anhang I Kapitel VI der Richtlinie 64/433/EWG behandelt worden sein;
d) gemäß Anhang I Kapitel VII der Richtlinie 64/433/EWG einer Fleischuntersuchung unter der Verantwortung und direkten Kontrolle eines amtlichen Tierarztes unterzogen worden sein und darf keinerlei Veränderungen aufgewiesen haben, mit Ausnahme von kurz vor der Schlachtung entstandenen Verletzungen oder von Mißbildungen oder von örtlich begrenzten Veränderungen, soweit - gegebenenfalls durch geeignete Laboruntersuchungen - festgestellt worden ist, daß diese Verletzungen, Mißbildungen oder Veränderungen sich nicht nachteilig auf die Genußtauglichkeit des Tierkörpers, einschließlich der dazugehörigen Nebenprodukte der Schlachtung, auswirken und die menschliche Gesundheit nicht gefährden;
e) eine Kennzeichnung der Genußtauglichkeit tragen, die nach dem Verfahren des Artikels 29 festgelegt wird;
f) nach der Fleischuntersuchung gemäß Buchstabe d) in hygienisch einwandfreier Weise und in Übereinstimmung mit Anhang I Kapitel XIII der Richtlinie 64/433/EWG in Betrieben gelagert worden sein;
g) gemäß Anhang I Kapitel XIV der Richtlinie 64/433/EWG befördert und in hygienisch einwandfreier Weise behandelt worden sein.
(3) Bei der Fleischuntersuchurig nach Absatz 2 Buchstabe d), der Kontrolle gemäß Absatz 2 Buchstabe c) und der Überwachung der Einhaltung von Anhang I Kapitel XIII der Richtlinie 64/433/EWG kann der amtliche Tierarzt von unter seiner Verantwortung tätigen Hilfskräften unterstützt werden.
Diese Hilfskräfte
a) müssen von der zuständigen Zentralbehörde des Versandlandes nach den geltenden Vorschriften ernannt werden;
b) müssen über die erforderliche Ausbildung verfügen;
c) müssen eine Rechtsstellung haben, die ihre Unabhängigkeit gegenüber den Verantwortlichen der Betriebe gewährleistet;
d) dürfen keinerlei Entscheidungsbefugnis hinsichtlich des Endergebnisses der Fleischuntersuchung besitzen.
Artikel 18
(1) Abweichend von Artikel 17 Absatz 1 können die Mitgliedstaaten zulassen, daß folgende Erzeugnisse eingeführt werden:
a) einzelne Tierkörperhälften, in höchstens drei Stücke zerteilte Tierkörperhälften, Tierkörperviertel oder Nebenprodukte der Schlachtung, die den Bedingungen des Artikels 17 Absätze 2 und 3 entsprechen und aus Schlachtbetrieben stammen, die nach dem Verfahren des Artikels 29 dazu bestimmt worden sind;
b) kleinere Stücke als Viertel oder entbeintes Fleisch; diese Erzeugnisse müssen aus gemäß Artikel 4 überwachten Zerlegungsbetrieben stammen, die nach dem Verfahren des Artikels 29 hierfür zugelassen worden sind; sie müssen neben den Bedingungen des Artikels 17 Absätze 2 und 3 zumindest den nachstehenden Vorschriften entsprechen:
Sie müssen
i) unter Einhaltung der Bedingungen von Anhang I Kapitel VIII der Richtlinie 64/433/EWG zerlegt und gewonnen worden sein;
ii) gemäß Anhang I Kapitel IX der Richtlinie 64/433/EWG der Untersuchung durch einen amtlichen Tierarzt unterzogen worden sein;
iii) bezüglich ihrer Verpackung den Bedingungen von Anhang I Kapitel XI der Richtlinie 64/433/EWG entsprechen;
iv) allen von Tierärzten der Gemeinschaft durchzuführenden Kontrollen unterzogen werden, die zur Sicherstellung der Einhaltung der vorstehenden Bestimmungen erforderlich sind;
v) wenn es sich um frisches Fleisch von Einhufern handelt, im Bestimmungsland Kontrollen im Hinblick auf etwaige Beschränkungen ihrer Verwendung unterzogen werden.
(2) Abweichend von Artikel 20 Buchstabe k) können die Mitgliedstaaten die Einfuhr von Kaumuskeln und Hirn in ihr Hoheitsgebiet zulassen, sofern sie den Bedingungen des Artikels 17 Absatz 2 und des Absatzes 1 Buchstabe b) Ziffern iii), iv) und v) des vorliegenden Artikels entsprechen.
(3) Gemäß dem Verfahren des Artikels 29 kann beschlossen werden, daß in eigens zu diesem Zweck bestimmten Betrieben das Fleisch unter anderen Sonderbedingungen als denen von Anhang I Kapitel VIII Nummer 45 Buchstabe c) der Richtlinie 64/433/EWG in warmem Zustand zerlegt werden kann.
Artikel 19
Die Artikel 17 und 18 gelten nicht für
a) frisches Fleisch, das mit Zustimmung des Bestimmungslandes für andere Zwecke als zum Genuß für Menschen eingeführt wird;
b) frisches Fleisch, das für Ausstellungen, besondere Untersuchungen oder Analysen bestimmt ist, sofern durch amtliche Überwachung sichergestellt ist, daß das Fleisch nicht zum Genuß für Menschen abgegeben wird und daß es nach Beendigung der Ausstellung oder nach Abschluß der besonderen Untersuchungen bzw. der Analysen - mit Ausnahme der bei den Analysen verbrauchten Menge - aus dem Gebiet der Gemeinschaft verbracht oder unschädlich beseitigt wird.
In diesem und in dem unter Buchstabe a) genannten Fall sorgt das Bestimmungsland dafür, daß das betreffende Fleisch nicht für andere Zwecke verwendet wird als diejenigen, für die es in sein Hoheitsgebiet verbracht wurde;
c) frisches Fleisch, das ausschließlich für die Versorgung internationaler Organisationen bestimmt ist, sofern die Einfuhr nach dem Verfahren des Artikels 29 zugelassen wird und sofern das Fleisch aus Ländern stammt, die auf der Liste nach Artikel 3 Absatz 1 aufgeführt sind, und die tierseuchenrechtlichen Bestimmungen eingehalten werden. Die Mitgliedstaaten, in deren Hoheitsgebiet sich die internationalen Organisationen befinden, sorgen dafür, daß das Fleisch nicht in den freien Verkehr gelangt.
Artikel 20
Die Mitgliedstaaten untersagen die Einfuhr von
a) frischem Fleisch von Ebern und kryptorchiden Schweinen;
b) frischem Fleisch
i) von Tieren, denen Stilbene, Stilbenderivate, ihre Salze und Ester sowie Stoffe mit thyreostatischer Wirkung verabfolgt wurden, sowie Fleisch, das Rückstände von diesen Stoffen enthält;
ii) mit Rückständen von anderen Stoffen mit hormonaler Wirkung, Antibiotika, Antimon, Arsen, Pestiziden oder anderen Stoffen, die schädlich sind oder durch die gegebenenfalls der Genuß des frischen Fleisches für die menschliche Gesundheit gefährlich oder schädlich werden könnte, sofern diese Rückstände die zulässigen Toleranzen überschreiten.
Die zulässigen Toleranzen werden vom Rat auf Vorschlag der Kommission festgesetzt und können nach dem Verfahren des Artikels 29 geändert werden;
c) frischem Fleisch, das mit ionisierenden oder ultravioletten Strahlen behandelt worden ist, sowie frischem Fleisch von Tieren, denen Zartmacher oder andere Stoffe verabreicht worden sind, die die Zusammensetzung und die organoleptischen Eigenschaften des Fleisches ändern könnten;
d) frischem Fleisch, dem fremde Stoffe zugesetzt worden sind; ausgenommen hiervon sind die in Anhang I Kapitel X Nummer 57 der Richtlinie 64/433/EWG für die Kennzeichnung der Genußtauglichkeit vorgesehenen Farbstoffe;
e) frisches Fleisch von Tieren, bei denen irgendeine Art Tuberkulose festgestellt worden ist, und frisches Fleisch von Tieren, bei denen nach der Schlachtung irgendeine Art von Tuberkulose oder eine oder mehrere Zysten von Cysticercus bovis oder Cellulosae, lebend oder abgestorben, oder, im Falle von Schweinen, Trichinen (Trichinella spiralis) festgestellt worden sind;
f) frischem Fleisch, das von zu jung geschlachteten Tieren stammt;
g) Teilen des Tierkörpers oder Nebenprodukten der Schlachtung, die kurz vor dem Schlachten erlittene Verletzungen, Mißbildungen oder Veränderungen gemäß Artikel 17 Absatz 2 Buchstabe d) aufweisen;
h) Blut;
i) Hackfleisch, ähnlich zerkleinertem Fleisch und Separatorenfleisch;
j) frischem Fleisch in Stücken von weniger als 100 Gramm;
k) Köpfen von Rindern sowie Teilen der Muskulatur und anderer Gewebe des Kopfes, mit Ausnahme der Zunge und des Hirns.
Artikel 21
Der Rat legt auf Vorschlag der Kommission eine Methode zur Untersuchung von Schweinefleisch auf Trichinen mit den notwendigen Einzelheiten fest.
Artikel 22
(1) Die Mitgliedstaaten lassen die Einfuhr von frischem Fleisch nur gegen Vorlage einer Gesundheitsbescheinigung und einer Genußtauglichkeitsbescheinigung zu, die von einem amtlichen Tierarzt des Ausfuhrdrittlandes auszustellen sind.
Diese Bescheinigungen müssen
a) in mindestens einer der Amtssprachen des Bestimmungslandes und einer der Amtssprachen des Mitgliedstaats ausgestellt worden sein, in dem die Einfuhrkontrollen nach Artikel 23 und 24 vorgenommen werden;
b) der Sendung in der Urschrift beigefügt werden;
c) jeweils aus einem einzigen Blatt bestehen;
d) für einen einzigen Empfänger bestimmt sein.
In der Gesundheitsbescheinigung muß bestätigt werden, daß das frische Fleisch den tierseuchenrechtlichen Bedingungen, die in dieser Richtlinie vorgesehen sind, und denjenigen Bedingungen, die in Anwendung dieser Richtlinie für die Einfuhr von frischem Fleisch aus Drittländern festgelegt worden sind, entspricht.
(2) Die Gesundheitsbescheinigung muß einem nach dem Verfahren des Artikels 29 erstellten Muster entsprechen.
Nach demselben Verfahren kann von Fall zu Fall beschlossen werden, daß diese Gesundheitsbescheinigung auf demselben Blatt erteilt wird wie die Genußtauglichkeitsbescheinigung.
(3) Die Genußtauglichkeitsbescheinigung muß nach Inhalt und Form dem in Anhang A enthaltenen Muster entsprechen und an dem Tag ausgestellt worden sein, an dem das frische Fleisch zum Versand in das Bestimmungsland verladen worden ist.
Artikel 23
(1) Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß frisches Fleisch unverzüglich nach seinem Eingang in das geographische Gebiet der Gemeinschaft - unabhängig davon, nach welchem Verfahren die zollamtliche Abfertigung erfolgt - von der zuständigen Behörde einer gesundheitlichen Kontrolle unterzogen wird.
Die einzelnen Vorschriften, die zur Gewährleistung einer einheitlichen Durchführung der in Unterabsatz 1 genannten Kontrolle erforderlich sind, werden nach dem Verfahren des Artikels 29 erlassen.
(2) Die Mitgliedstaaten tragen unbeschadet des Absatzes 3 dafür Sorge, daß die Einfuhr verboten wird, wenn diese Kontrolle ergibt, daß
- das Fleisch nicht aus dem Hoheitsgebiet oder einem Teil des Hoheitsgebiets eines auf der Liste nach Artikel 3 Absatz 1 aufgeführten Drittlandes stammt;
- das Fleisch aus dem Hoheitsgebiet oder einem Teil des Hoheitsgebiets eines Drittlandes stammt, aus dem die Einfuhr gemäß den Artikeln 14 und 28 verboten worden ist;
- die der Sendung beigefügte Gesundheitsbescheinigung die gemäß Artikel 22 Absätze 1 und 2 festgelegten Bedingungen nicht erfüllt.
(3) Die Mitgliedstaaten gestatten die Beförderung von frischem Fleisch aus einem Drittland nach einem anderen Drittland, sofern
a) der Antragsteller nachweist, daß das erste Drittland, in welches das Fleisch nach der Durchfuhr durch das Gebiet der Gemeinschaft befördert wird, sich verpflichtet, auf keinen Fall die Fleischsendung, deren Ein- oder Durchfuhr es gestattet, zurückzuweisen oder in die Gemeinschaft zurückzuschikken;
b) diese Beförderung zuvor von den zuständigen Behörden des Mitgliedstaats genehmigt wird, in dessen Hoheitsgebiet die gesundheitliche Kontrolle bei der Einfuhr erfolgt;
c) diese Beförderung unter der Kontrolle der zuständigen Behörden in von diesen Behörden versiegelten Fahrzeugen oder Containern ohne Umladen im Gebiet der Gemeinschaft erfolgt; bei dieser Beförderung ist es nur gestattet, die Fracht beim Eingang in die Gemeinschaft bzw. beim Ausgang aus der Gemeinschaft unmittelbar von einem Schiff oder einem Luftfahrzeug auf ein anderes Transportmittel - oder umgekehrt - umzuladen.
(4) Die Durchführung der in diesem Artikel vorgesehenen Maßnahmen geht zu Lasten des Versenders, des Empfängers oder ihres Bevollmächtigten, ohne daß der Staat eine Entschädigung zahlt.
Artikel 24
(1) Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß jede Sendung von frischem Fleisch bei der Einfuhr vor der Abfertigung zum freien Verkehr im geographischen Gebiet der Gemeinschaft einer Kontrolle der Genußtauglichkeit sowie einer tierseuchenrechtlichen Kontrolle durch einen amtlichen Tierarzt unterzogen wird.
Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß die Einführer der örtlichen Einfuhruntersuchungsstelle, der das frische Fleisch vorgeführt wird, mindestens zwei Werktage im voraus Menge und Art des Fleisches sowie den Zeitpunkt mitteilen, von dem an die Kontrolle vorgenommen werden kann.
(2) Die in Absatz 1 vorgesehene Kontrolle der Genußtauglichkeit wird bei Einfuhren gemäß Artikel 17 Absatz 1 und Artikel 18 Absätze 1 und 2 stichprobenweise vorgenommen. Kontrolliert werden soll gemäß Absatz 3 insbesondere folgendes:
a) die Genußtauglichkeitsbescheinigung, die Übereinstimmung zwischen der Fleischsendung und den Angaben in dieser Bescheinigung, die Kennzeichnung;
b) der Frischezustand, das Vorhandensein von Verunreinigungen und von Krankheitserregern;
c) das Vorhandensein von Rückständen von in Artikel 20 genannten Stoffen;
d) ob die Schlachtung und Zerlegung in hierfür zugelassenen Betrieben vorgenommen worden sind;
e) die Beförderungsbedingungen.
(3) Die für eine einheitliche Durchführung der Kontrollen nach Absatz 1 erforderlichen Einzelheiten werden nach dem Verfahren des Artikels 29 festgelegt; dies betrifft insbesondere die Anwendung des Artikels 20, die Analysemethoden, die Häufigkeit der Probenahme und die Vorschriften für die Probenahme.
(4) Die Mitgliedstaaten verbieten das Inverkehrbringen von frischem Fleisch, wenn die Kontrollen nach Absatz 1 ergeben, daß
- das frische Fleisch zum Genuß für Menschen untauglich ist;
- die in dieser Richtlinie und in Anhang I der Richtlinie 64/433/EWG vorgesehenen Bedingungen nicht erfüllt sind;
- eine der in Artikel 22 bezeichneten Bescheinigungen, die jeder einzelnen Sendung beigefügt sind, die Bedingungen des genannten Artikels nicht erfüllt.
(5) Darf frisches Fleisch nicht eingeführt werden, so muß es zurückbefördert werden, sofern gesundheitliche oder tierseuchenrechtliche Bedenken dem nicht entgegenstehen.
Ist die Rückbeförderung nicht möglich, so muß das Fleisch im Hoheitsgebiet des Mitgliedstaats, in dem die Kontrolle durchgeführt wird, unschädlich beseitigt werden.
Abweichend von dieser Bestimmung kann der Mitgliedstaat, der die tierseuchenrechtliche Kontrolle und die Kontrolle der Genußtauglichkeit durchführt, auf Antrag des Einführers oder seines Bevollmächtigten das Inverkehrbringen des Fleisches für andere Zwecke als zum Genuß für Menschen zulassen, sofern keine Gefahr für Mensch oder Tier besteht und das Fleisch aus einem in der Liste nach Artikel 3 Absatz 1 aufgeführten Land stammt, für das nicht gemäß Artikel 28 ein Einfuhrverbot gilt. Dieses Fleisch darf nicht aus dem Hoheitsgebiet des betreffenden Mitgliedstaats ausgeführt werden; dieser hat die Verwendung dieses Fleisches zu überwachen.
(6) Die Bescheinigungen sind nach den Kontrollen gemäß Absatz 1 in jedem Fall mit einem Vermerk zu versehen, der die Zweckbestimmung des Fleisches deutlich erkennen läßt.
Artikel 25
(1) Jeder Sendung von frischem Fleisch, dessen Inverkehrbringen in der Gemeinschaft von einem Mitgliedstaat aufgrund der Kontrollen nach Artikel 24 Absatz 1 zugelassen worden ist, muß vor der Weiterbeförderung in das Bestimmungsland eine Bescheinigung beigefügt werden, die nach Form und Inhalt dem Muster in Anhang B entspricht.
Diese Bescheinigung muß
a) von dem für die Einfuhruntersuchungsstelle oder für den Ort der Lagerung zuständigen Tierarzt ausgestellt werden;
b) am Tage der Verladung des frischen Fleisches zum Versand in das Bestimmungsland ausgestellt werden;
c) mindestens in der Sprache des Bestimmungslandes abgefaßt werden;
d) der Sendung von frischem Fleisch in der Urschrift beigefügt werden.
Artikel 26
Alle bei der Durchführung der Artikel 24 und 25 anfallenden Kosten, insbesondere die Kosten für die Kontrollen bei frischem Fleisch, die Lagerkosten sowie die etwaigen Kosten für die unschädliche Beseitigung von frischem Fleisch, gehen zu Lasten des Versenders, des Empfängers oder ihres Bevollmächtigten, ohne daß der Staat eine Entschädigung zahlt.
KAPITEL IV
Gemeinsame Vorschriften
Artikel 27
(1) Die Mitgliedstaaten stellen Verzeichnisse
a) der Grenzübergangsstellen für die Einfuhrkontrolle bei Rindern und Schweinen,
b) der Untersuchungsstellen für die Einfuhrkontrolle bei frischem Fleisch
auf und leiten sie der Kommission zu.
Diese Grenzübergangsstellen und Einfuhruntersuchungsstellen müssen nach dem Verfahren des Artikels 29 zugelassen werden.
(2) Damit die in Absatz 1 Buchstabe a) genannten Grenzübergangsstellen zugelassen werden können, müssen die dort tätigen Bediensteten insbesondere über die Einrichtungen und Ausrüstungen verfügen können, die für die Durchführung der Kontrolle nach Artikel 12 Absatz 1, für die Desinfektion und die Entfernung von Futter- und Einstreuresten sowie von tierischen Abgängen erforderlich sind.
(3) Damit die unter Absatz 1 Buchstabe b) genannten Einfuhruntersuchungsstellen zugelassen werden können, müssen den dort tätigen Bediensteten zumindest folgende Einrichtungen zur Verfügung stehen:
a) ausreichend große Untersuchungsräume, in denen die Kontrollen ordnungsgemäß durchgeführt werden können,
b) ausreichend große Kühl- und Gefrierräume,
c) ein ausreichend großer Auftauraum,
d) ein Laboratorium.
(4) Die Kontrollen werden unter der Verantwortung eines amtlichen Tierarztes durchgeführt. Dieser kann sich bei rein technischen Tätigkeiten von Hilfskräften unterstützen lassen, die hierfür besonders ausgebildet worden sind.
Die Einzelheiten dieser Unterstützung werden nach dem Verfahren des Artikels 29 festgelegt.
(5) Tierärztliche Sachverständige überprüfen, ob die Einrichtungen und Ausrüstungen der zugelassenen Grenzübergangsstellen und Einfuhruntersuchungsstellen den Bedingungen dieses Artikels entsprechen und ob die Kontrollen nach Maßgabe dieser Richtlinie durchgeführt werden.
Die tierärztlichen Sachverständigen müssen die Staatsangehörigkeit eines anderen Mitgliedstaats als desjenigen besitzen, in dem die zu überprüfende Stelle liegt.
Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Absatz, insbesondere die Vorschriften für die Bestimmung der tierärztlichen Sachverständigen, und die Einzelheiten der Überprüfung werden nach dem Verfahren des Artikels 29 festgelegt.
(6) Alle bei der Durchführung von Absatz 5 Unterabsatz 1 anfallenden Kosten werden von der Gemeinschaft getragen.
Artikel 28
(1) Wenn in einem Drittland eine ansteckende Tierkrankheit auftritt oder sich ausbreitet, die die Gesundheit des Viehbestands in einem Mitgliedstaat gefährden kann, oder wenn ein anderer tierseuchenrechtlicher Grund es rechtfertigt, verbietet der betreffende Mitgliedstaat unbeschadet des Artikels 6 die direkte Einfuhr - oder die indirekte Einfuhr über einen anderen Mitgliedstaat - von Tieren der in dieser Richtlinie genannten Gattungen entweder aus dem gesamten Hoheitsgebiet oder einem Teil des Hoheitsgebiets dieses Drittlandes.
(2) Wenn in einem Drittland, das in der Liste nach Artikel 3 Absatz 1 aufgeführt ist, eine ansteckende Tierkrankheit auftritt oder sich ausbreitet, die durch frisches Fleisch übertragen werden und die Volksgesundheit oder die Gesundheit des Viehbestands in einem Mitgliedstaat gefährden kann, oder wenn ein anderer tierseuchenrechtlicher Grund es rechtfertigt, verbietet der betreffende Mitgliedstaat unbeschadet des Artikels 14 die direkte Einfuhr - oder die indirekte Einfuhr über einen anderen Mitgliedstaat - des genannten Fleisches entweder aus dem gesamten Hoheitsgebiet oder einem Teil des Hoheitsgebiets dieses Drittlandes.
(3) Die von den Mitgliedstaaten nach den Absätzen 1 und 2 getroffenen Maßnahmen sowie die Aufhebung solcher Maßnahmen sind den anderen Mitgliedstaaten und der Kommission unverzüglich unter Angabe der Gründe mitzuteilen.
Der Ständige Veterinärausschuß tritt so bald wie möglich nach dieser Mitteilung zusammen und beschließt nach dem Verfahren des Artikels 30, ob diese Maßnahmen insbesondere im Hinblick auf ihre Koordinierung mit den von den anderen Mitgliedstaaten getroffenen Maßnahmen geändert oder aufgehoben werden müssen.
Wenn die in den Absätzen 1 und 2 vorgesehene Lage eintritt und es notwendig erscheint, daß auch andere Mitgliedstaaten die aufgrund der genannten Absätze getroffenen und gegebenenfalls gemäß dem vorstehenden Unterabsatz geänderten Maßnahmen anwenden, so sind nach dem Verfahren des Artikels 30 geeignete Maßnahmen zu beschließen.
(4) Die Wiederaufnahme der Einfuhr aus dem betreffenden Drittland wird nach dem gleichen Verfahren zugelassen."
2. Folgender Artikel wird eingefügt:
"Artikel 32a
(1) Für die Einfuhr von Fleisch im Sinne des Artikels 1 Absatz 1 dritter Gedankenstrich aus Drittländern gilt diese Richtlinie erst ab Inkrafttreten des bzw. der Beschlüsse der Kommission, die nach dem Verfahren des Artikels 29 erlassen werden, um die in Artikel 3 genannte Liste in der erforderlichen Weise anzupassen.
(2) Die einzelstaatlichen Rechtsvorschriften im Gesundheitswesen gelten für die Einfuhr des in Absatz 1 genannten Fleisches aus Drittländern bis zum Inkrafttreten einer einschlägigen Gemeinschaftsregelung."
3. Die Anhänge A bis D werden durch nachstehende Anhänge ersetzt: "
ANHANG A
MUSTER
+++++ TIFF +++++
+++++ TIFF +++++
ANHANG B
MUSTER
+++++ TIFF +++++
+++++ TIFF +++++
"
Artikel 2
Artikel 8 der Richtlinie 77/96/EWG erhält folgende Fassung:
"Artikel 8
Um der technologischen Entwicklung Rechnung zu tragen, können nach dem Verfahren des Artikels 9 Anpassungen und Ergänzungen der Anhänge beschlossen werden; die diesbezüglichen Beschlüsse müssen gewährleisten, daß die gesundheitlichen Garantien auf ihrem derzeitigen Stand erhalten bleiben."
Artikel 3
Die Mitgliedstaaten erlassen die erforderlichen Rechts- und Verwaltungsvorschriften, um dieser Richtlinie spätestens zwölf Monate nach ihrer Bekanntgabe nachzukommen, und setzen die Kommission unverzüglich davon in Kenntnis.
Artikel 4
Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Geschehen zu Brüssel am 7. Februar 1983.