Směrnice Rady
ze dne 3. května 1989
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se elektromagnetické kompatibility
(89/336/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout opatření s cílem postupného vytvoření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje oblast bez vnitřních hranic, ve které je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že členské státy odpovídají za poskytování odpovídající ochrany radiokomunikacím a zařízením, přístrojům nebo systémům, jejichž funkce může být narušena elektromagnetickým rušením vyvolaným elektrickými a elektronickými přístroji, proti těmto druhům rušení;
vzhledem k tomu, že členské státy rovněž odpovídají za zajištění ochrany energetických distribučních sítí před elektromagnetickým rušením, které by mohlo tyto sítě a následně i zařízení napájená z těchto sítí nepříznivě ovlivňovat;
vzhledem k tomu, že se směrnice Rady 86/361/EHS ze dne 24. července 1986 o počátečním stadiu vzájemného uznávání schválení typu telekomunikačních koncových zařízení [4] vztahuje především na signály vyzařované těmito zařízeními, jsou-li provozována běžným způsobem, a současně i na ochranu veřejných telekomunikačních sítí před poškozením; že je proto nezbytné zajistit odpovídající ochranu těchto sítí včetně zařízení, která jsou k nim připojena, proti přechodným rušením způsobovaným signály náhodného charakteru, které mohou být těmito zařízeními vyzařovány;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech jsou závaznými předpisy vymezeny zejména přípustné hladiny elektromagnetického rušení, které taková zařízení smí vyvolávat, a stupeň odolnosti vůči takovým signálům; že tyto závazné předpisy nemusí nezbytně vést k různému stupni ochrany v jednotlivých členských státech, avšak v důsledku rozdílů brání obchodu v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní předpisy zajišťující tuto ochranu musí být harmonizovány s cílem zaručit volný pohyb elektrických a elektronických přístrojů bez snížení současné a odůvodněné úrovně ochrany v členských státech;
vzhledem k tomu, že bez ohledu na jedno ze základních pravidel Společenství, jmenovitě pravidlo volného pohybu zboží, jsou podle současných právních předpisů Společenství překážky pohybu uvnitř Společenství vyplývající z rozdílů vnitrostátních právních předpisů pro uvádění výrobků na trh přijatelné, pokud lze ustanovení těchto předpisů uznat jako nezbytná pro splnění základních požadavků; že harmonizace právních předpisů se proto v tomto případě musí omezit na ustanovení, která jsou nutná pro splnění požadavků na ochranu ve vztahu k elektromagnetické kompatibilitě; že těmito požadavky musí být odpovídající vnitrostátní předpisy nahrazeny;
vzhledem k tomu, že tato směrnice proto stanovuje pouze požadavky na ochranu ve vztahu k elektromagnetické kompatibilitě; že pro usnadnění prokazování shody s těmito požadavky je důležité mít na evropské úrovni harmonizované normy týkající se elektromagnetické kompatibility, aby výrobky, které těmto normám vyhovují, mohly být považovány za výrobky, které splňují požadavky na ochranu; že tyto normy harmonizované na evropské úrovni jsou vypracovávány soukromoprávními subjekty a musí si zachovat charakter nezávazných znění; že za tím účelem byl Evropský výbor pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) uznán za subjekt příslušný k přijímání harmonizovaných norem v oblasti působnosti této směrnice v souladu s obecnými řídícími zásadami pro spolupráci mezi Komisí a Evropským výborem pro normalizaci (CEN) a CENELEC, které byly podepsány dne 13. listopadu 1984; že pro účely této směrnice je harmonizovanou normou technická specifikace (evropská norma nebo harmonizační dokument), kterou přijal CENELEC z podnětu Komise podle ustanovení směrnice Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů [5], naposledy pozměněné směrnicí 88/182/EHS [6], a v souladu s výše uvedenými obecnými řídícími zásadami;
vzhledem k tomu, že by, jako přechodné opatření na úrovni Společenství, měl být do přijetí harmonizovaných norem pro účely této směrnice volný pohyb zboží usnadněn uznáním přístrojů, které vyhovují platným vnitrostátním normám přijatým v souladu s kontrolními postupy Společenství zajišťujícími, že tyto vnitrostátní normy splňují cíle ochrany podle této směrnice;
vzhledem k tomu, že ES prohlášení o shodě týkající se přístrojů vytváří předpoklad jejich shody s touto směrnicí; že toto prohlášení musí mít co možná nejjednodušší formu;
vzhledem k tomu, že by však u přístrojů, na které se vztahuje směrnice 86/361/EHS, měla být za účelem dosažení účinné ochrany z hlediska elektromagnetické kompatibility shoda s ustanoveními této směrnice osvědčována značkami a certifikáty shody vydanými subjekty oznámenými členskými státy; že by pro usnadnění vzájemného uznávání značek a certifikátů vydávaných těmito subjekty měla být harmonizována příslušná kritéria, která se mají brát v úvahu při jejich udělování;
vzhledem k tomu, že přesto může dojít k tomu, že zařízení bude rušit radiokomunikační a telekomunikační sítě; že by proto měl být stanoven postup, který by toto nebezpečí omezil;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice užívá pro přístroje a zařízení, na něž se vztahují směrnice 76/889/EHS [7] a 76/890/EHS [8], které se týkají sbližování právních předpisů členských států týkajících se rádiového rušení způsobovaného elektrickými spotřebiči pro domácnost, přenosným nářadím a podobným zařízením a potlačování rádiového rušení zářivkovými svítidly opatřenými startéry; že by proto měly být tyto směrnice zrušeny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnic se rozumí:
1. "přístroji" veškeré elektrické a elektronické přístroje včetně vybavení a zařízení, která obsahují elektrické a/nebo elektronické součástky;
2. "elektromagnetickým rušením" jakýkoliv elektromagnetický jev, který může zhoršovat funkci přístroje, jednotky zařízení nebo systému. Elektromagnetickým rušením může být elektromagnetický šum, nežádoucí signál nebo změna v samotném prostředí šíření;
3. "odolností" schopnost přístroje, jednotky zařízení nebo systému fungovat bez zhoršení kvality za přítomnosti elektromagnetického rušení;
4. "elektromagnetickou kompatibilitou" schopnost přístroje, jednotky zařízení nebo systému pracovat uspokojivě v daném elektromagnetickém prostředí, aniž by samy způsobovaly nepřípustné elektromagnetické rušení jakéhokoliv přístroje v tomto prostředí;
5. "příslušným subjektem" subjekt který splňuje kritéria uvedená v příloze II a je jako takový uznán;
6. "certifikátem ES přezkoušení typu" dokument, v němž oznámený subjekt podle čl. 10 odst. 6 osvědčuje, že je typ zkoušeného zařízení v souladu s ustanoveními této směrnice, která se na něj vztahují.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na přístroje, které mohou způsobovat elektromagnetické rušení nebo jejichž funkce může být takovým rušením ovlivněna.
Tato směrnice stanovuje požadavky na ochranu a s nimi související kontrolní postupy.
2. Pokud jsou požadavky na ochranu pro určité přístroje stanovené v této směrnici harmonizovány zvláštními směrnicemi, potom tato směrnice pro tyto přístroje a požadavky na ochranu se nepoužije nebo se přestane používat, jakmile tyto zvláštní směrnice vstoupí v platnost.
3. Tato směrnice se nevztahuje na rádiová zařízení používaná radioamatéry podle článku 1 definice 53 předpisů pro radiokomunikace Mezinárodní úmluvy o telekomunikacích, pokud tato zařízení nejsou komerčně dostupná.
Článek 3
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby přístroje podle článku 2 mohly být uváděny na trh nebo do provozu pouze, splňují-li požadavky stanovené touto směrnicí, jsou-li správně instalovány a udržovány a jsou-li používány k účelům, pro které jsou určeny.
Článek 4
Přístroje uvedené v článku 2 musí být vyrobeny tak, aby
a) elektromagnetické rušení, které způsobují, nepřesáhlo úroveň dovolující, aby radiokomunikační a telekomunikační zařízení či jiné přístroje pracovaly v souladu s určeným účelem,
b) měly přiměřenou úroveň vnitřní odolnosti vůči elektromagnetickému rušení, aby mohly být provozovány v souladu s určeným účelem.
Základní požadavky na ochranu jsou stanoveny v příloze III.
Článek 5
Členské státy nesmějí na svém území z důvodů týkajících se elektromagnetické kompatibility bránit uvádění na trh a do provozu přístrojů, na které se vztahuje tato směrnice a které splňují její požadavky.
Článek 6
1. Požadavky této směrnice nebrání členským státům v uplatňování těchto zvláštních opatření:
a) opatření, která se týkají uvedení do provozu a užívání přístrojů určených pro specifické umístění k překonání existujících nebo předpokládaných problémů s elektromagnetickou kompatibilitou,
b) opatření, která se týkají instalace přístrojů určených k ochraně veřejných telekomunikačních sítí nebo přijímacích nebo vysílacích stanic užívaných pro bezpečnostní účely.
2. Aniž je dotčena směrnice 83/189/EHS, jsou členské státy povinny informovat Komisi a ostatní členské státy o zvláštních opatřeních přijatých podle odstavce 1.
3. Zvláštní opatření, která byla uznána jako opodstatněná, budou uvedena v odpovídajícím oznámení Komise zveřejněném v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 7
1. Členské státy předpokládají splnění požadavků na ochranu podle článku 4 u přístrojů, které jsou ve shodě
a) s příslušnými vnitrostátními normami přejímajícími harmonizované normy, jejichž referenční čísla byla zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství. Členské státy zveřejní referenční čísla těchto vnitrostátních norem;
b) s příslušnými vnitrostátními normami podle odstavce 2, pokud pro oblasti, na něž se tyto normy vztahují, harmonizované normy neexistují.
2. Členské státy sdělí Komisi znění svých vnitrostátních norem podle odst. 1 písm. b), které považují za normy vyhovující požadavkům na ochranu podle článku 4. Komise předloží znění těchto norem ostatním členským státům. Postupem stanoveným v čl. 8 odst. 2 oznámí Komise členským státům ty vnitrostátní normy, na jejichž základě lze předpokládat shodu s požadavky na ochranu podle článku 4.
Členské státy zveřejní referenční čísla těchto norem. Komise je rovněž zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Pokud výrobce nepoužil normy podle odstavce 1 nebo je použil pouze částečně anebo pokud takové normy neexistují, budou členské státy považovat přístroje za vyhovující požadavkům na ochranu, pokud je jejich shoda s těmito požadavky potvrzena prostřednictvím certifikátů uvedených v čl. 10 odst. 2.
Článek 8
1. Pokud má členský stát nebo Komise za to, že harmonizované normy podle čl. 7 odst. 1 písm. a) nesplňují zcela požadavky na ochranu podle článku 4, dotyčný členský stát nebo Komise předloží záležitost s udáním důvodů stálému výboru zřízenému podle směrnice 83/189/EHS (dále jen "výbor"). Výbor neprodleně zaujme své stanovisko.
Po obdržení stanoviska výboru Komise co nejdříve uvědomí členské státy, zda příslušné normy mají být zcela nebo zčásti staženy ze zveřejnění podle čl. 7 odst. 1 písm. a).
2. Po obdržení sdělení podle čl. 7 odst. 2 Komise konzultuje výbor. Na základě stanoviska výboru Komise co nejdříve uvědomí členské státy, zda je či není na základě dotyčné vnitrostátní normy možné předpokládat shodu, a pokud ano, že je nutné příslušný odkaz zveřejnit na vnitrostátní úrovni.
Pokud má Komise nebo členský stát za to, že vnitrostátní norma již nesplňuje podmínky pro domněnku shody s požadavky na ochranu podle článku 4, konzultuje Komise výbor. Na základě stanoviska výboru Komise co nejdříve uvědomí členské státy, zda dotyčná vnitrostátní norma nadále zakládá či nezakládá domněnku shody, a pokud ne, zda musí být tato norma zcela nebo zčásti stažena ze zveřejnění podle čl. 7 odst. 2.
Článek 9
1. Jestliže členský stát zjistí, že přístroj, ke kterému je přiložen jeden z certifikátů uvedených v článku 10, nesplňuje požadavky na ochranu podle článku 4, přijme všechna vhodná opatření ke stažení přístroje z trhu, k zákazu jeho uvedení na trh nebo k omezení jeho volného pohybu.
O každém takovém opatření dotyčný členský stát neprodleně uvědomí Komisi s uvedením důvodů svého rozhodnutí a zejména uvede, zda je neshoda způsobena
a) nesplněním požadavků na ochranu podle článku 4, jestliže přístroj neodpovídá normám podle čl. 7 odst. 1,
b) nesprávným použitím norem podle čl. 7 odst. 1,
c) nedostatky v normách podle čl. 7 odst. 1.
2. Komise co nejdříve konzultuje dotyčné strany. Jestliže na základě těchto konzultací Komise shledá, že opatření jsou oprávněná, neprodleně o tom uvědomí členský stát, který opatření přijal, a také ostatní členské státy.
Jestliže se rozhodnutí podle odstavce 1 zakládá na nedostatcích v normách a členský stát trvá na opatřeních, která přijal, Komise po konzultaci se zúčastněnými stranami předloží záležitost do dvou měsíců výboru a zahájí postup podle článku 8.
3. Jestliže je k přístroji, který nesplňuje požadavky, přiložen některý z certifikátů podle článku 10, přijme dotyčný členský stát příslušná opatření proti tomu, kdo certifikát vydal, a uvědomí o tom Komisi a ostatní členské státy.
4. Komise zajistí, aby členské státy byly průběžně informovány o průběhu a výsledku tohoto postupu.
Článek 10
1. V případě přístroje, u kterého výrobce použil normy podle čl. 7 odst. 1, se shoda přístroje s touto směrnicí osvědčí ES prohlášením o shodě vypracovaným výrobcem nebo jeho zplnomocněným zástupcem usazeným ve Společenství. Toto prohlášení musí být uchováváno pro potřebu příslušného orgánu po dobu deseti let od uvedení přístroje na trh.
Výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství rovněž připojí na přístroj anebo na obal, k návodu k použití nebo na záruční list ES značku shody.
Pokud výrobce ani jeho zplnomocněný zástupce nejsou usazeni ve Společenství, pak výše uvedená povinnost uchovávat ES prohlášení o shodě pro potřebu příslušného orgánu připadá osobě, která uvádí přístroj na trh Společenství.
Ustanovení týkající se ES prohlášení o shodě a značky ES jsou uvedena v příloze I.
2. V případě přístroje, u kterého výrobce nepoužil normy podle čl. 7 odst. 1 nebo je použil pouze částečně, nebo jestliže tyto normy neexistují, je výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství povinen uchovávat pro potřebu příslušných orgánů technickou výrobní dokumentaci, a to od okamžiku uvedení přístroje na trh. Tato dokumentace musí obsahovat popis přístroje, postupy používané k zajištění shody přístroje s požadavky na ochranu podle článku 4, jakož i technickou zprávu nebo certifikát, jedno nebo druhé vydané příslušným subjektem.
Tato dokumentace musí být uchovávána pro potřebu příslušných orgánů po dobu deseti let od uvedení přístroje na trh.
Není-li výrobce ani jeho zplnomocněný zástupce usazen ve Společenství, povinnost uchovávat technickou dokumentaci k dispozici připadá osobě, která uvádí výrobek na trh Společenství.
Shoda přístroje s přístrojem popsaným v technické dokumentaci se osvědčuje postupem podle odstavce 1.
Členské státy v souladu s ustanoveními tohoto odstavce předpokládají, že takový přístroj vyhovuje požadavkům na ochranu podle článku 4.
3. Jestliže normy podle čl. 7 odst. 1 dosud neexistují, mohou se dotyčné přístroje po přechodnou dobu, nejpozději do 31. prosince 1992, aniž jsou dotčena ustanovení odstavce 2 tohoto článku, nadále řídit vnitrostátními předpisy platnými ke dni přijetí této směrnice za předpokladu souladu těchto předpisů s ustanoveními Smlouvy.
4. Shoda přístroje, na který se vztahuje čl. 2 odst. 2 směrnice 86/361/EHS, s ustanoveními této směrnice se osvědčuje postupem podle odstavce 1, jestliže výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství obdržel certifikát ES přezkoušení typu týkající se tohoto přístroje vydaný některým z oznámených subjektů podle odstavce 6 tohoto článku.
5. Shoda přístroje určeného pro rádiový přenos, který odpovídá definici Mezinárodní úmluvy o telekomunikacích, s ustanoveními této směrnice se osvědčuje postupem podle odstavce 1, jestliže výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství obdržel certifikát ES přezkoušení typu týkající se tohoto přístroje vydaný některým z oznámených subjektů podle odstavce 6.
Toto ustanovení se nevztahuje na přístroje, které jsou navrženy a určeny výhradně pro radioamatéry ve smyslu čl. 2 odst. 3.
6. Každý členský stát oznámí Komisi a ostatním členským státům příslušné orgány uvedené v tomto článku a subjekty příslušné k vydávání certifikátů ES přezkoušení typu podle odstavců 4 a 5. Komise zveřejní pro informaci seznam těchto orgánů a subjektů v Úředním věstníku Evropských společenství a zajistí aktualizaci tohoto seznamu.
V tomto oznámení se uvede, zda jsou tyto subjekty příslušné pro všechny přístroje, na které se vztahuje tato směrnice, nebo zda je jejich odpovědnost omezena pouze na určité specifické oblasti.
Při posuzování subjektů, které mají být oznámeny, použijí členské státy kritéria uvedená v příloze II.
Subjekty, které vyhovují kritériím posuzování stanoveným v příslušných harmonizovaných normách, se považují za subjekty, které splňují výše zmíněná kritéria.
Jestliže členský stát zjistí, že jím oznámený subjekt nesplňuje kritéria uvedená v příloze II, je povinen jeho oznámení stáhnout Neprodleně o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
Článek 11
Směrnice 76/889/EHS a směrnice 76/890/EHS se zrušují od 1. ledna 1992.
Článek 12
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1991. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy budou tyto předpisy uplatňovat od 1. ledna 1992.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 3. května 1989.
*****
RICHTLINIE DES RATES
vom 3. Mai 1989
zur Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten über die elektromagnetische Verträglichkeit
(89/336/EWG)
DER RAT DER EUROPÄISCHEN
GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft insbesondere auf Artikel 100 a,
auf Vorschlag der Kommission (1),
in Zusammenarbeit mit dem Europäischen Parlament (2),
nach Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses (3),
in Erwägung nachstehender Gründe:
Es ist wichtig, Maßnahmen zu beschließen mit dem Ziel, den Binnenmarkt im Verlauf eines am 31. Dezember 1992 endenden Zeitraums schrittweise zu schaffen. Der Binnenmarkt umfasst einen Raum ohne Binnengrenzen, in welchem der freie Verkehr von Waren, Personen, Dienstleistungen und Kapitalien gewährleistet ist.
Es obliegt den Mitgliedstaaten zu gewährleisten, daß die Funkdienste sowie die Vorrichtungen, Geräte und Systeme, deren Betrieb Gefahr läuft, durch die von elektrischen und elektronischen Geräten verursachten elektromagnetischen Störungen behindert zu werden, gegen diese Störungen ausreichend geschützt werden.
Es ist ferner Aufgabe der Mitgliedstaaten, für den Schutz der Verteilernetze für elektrische Energie gegen elektromagnetische Störungen zu sorgen, die diese Netze und demzufolge die durch diese Netze gespeisten Geräte beeinträchtigen können.
Die Richtlinie 86/361/EWG des Rates vom 24. Juli 1986 über die erste Phase der gegenseitigen Anerkennung der Allgemeinzulassungen von Telekommunikations-Endgeräten (4) bezieht sich insbesondere auf die von diesen Geräten bei normalem Betrieb ausgesandten Signale sowie auf den Schutz der öffentlichen Telekommunikationsnetze gegen jegliche Beschädigung; es muß daher ein ausreichender Schutz dieser Netze einschließlich der an sie angeschlossenen Geräte gegen momentane Störungen durch zufällig hervorgerufene Signale, die von diesen Geräten ausgesandt werden können, sichergestellt werden.
In einigen Mitgliedstaaten bestimmen zwingende Vorschriften insbesondere die zulässigen Grenzwerte der elektromagnetischen Störungen, die diese Geräte hervorrufen können, und den Grad ihrer Störfestigkeit gegen diese Signale. Diese zwingenden Vorschriften führen zwar nicht zwangsläufig zu von Mitgliedstaat zu Mitgliedstaat verschiedenen Schutzniveaus, behindern jedoch infolge ihrer Ungleichheit den Warenaustausch innerhalb der Gemeinschaft.
Die diesen Schutz sicherstellenden nationalen Vorschriften müssen harmonisiert werden, um den freien Verkehr der elektrischen und elektronischen Geräte zu gewährleisten, ohne daß die bestehenden und gerechtfertigten Schutzniveaus in den Mitgliedstaaten gesenkt werden.
Das Gemeinschaftsrecht auf seinem derzeitigen Stand sieht vor, daß in Abweichung von einer der Grundregeln der Gemeinschaft - dem freien Warenverkehr - die dem innergemeinschaftlichen Verkehr entgegenstehenden Hindernisse, die aus Ungleichheiten in den nationalen Rechtsvorschriften über das Inverkehrbringen der Erzeugnisse herrühren, in dem Masse akzeptiert werden müssen, wie diese Vorschriften als zur Erreichung zwin
gender Erfordernisse notwendig anerkannt werden können. Die gesetzgeberische Harmonisierung muß sich daher im vorliegenden Fall auf diejenigen Vorschriften beschränken, die zur Erreichung der Schutzziele auf dem Gebiet der elektromagnetischen Verträglichkeit notwendig sind. Diese Schutzziele müssen die nationalen Vorschriften auf diesem Gebiet ersetzen.
Die vorliegende Richtlinie bestimmt daher nur die Schutzziele auf dem Gebiet der elektromagnetischen Verträglichkeit. Um den Nachweis der Übereinstimmung mit diesen Zielen zu erleichtern, ist es wichtig, daß harmonisierte Normen auf europäischer Ebene betreffend die elektromagnetische Verträglichkeit vorhanden sind, deren Beachtung den Erzeugnissen eine Vermutung der Übereinstimung mit den Schutzzielen sichert. Diese Normen auf europäischer Ebene werden von privaten Stellen ausgearbeitet und müssen ihren Status als unverbindliche Texte behalten. Zu diesem Zweck ist das Europäische Komitee für Elektrotechnische Normung (CENELEC) als zuständige Stelle auf dem Gebiet der vorliegenden Richtlinie zur Annahme harmonisierter Normen entsprechend den am 13. November 1984 unterzeichneten allgemeinen Orientierungen für die Zusammenarbeit zwischen der Kommission und dem Europäischen Komitee für Normung (CEN) und dem CENELEC anerkannt. Im Sinne der vorliegenden Richtlinie ist eine harmonisierte Norm eine technische Spezifikation (Europäische Norm oder Harmonisierungsschriftstück), die vom CENELEC im Auftrag der Kommission gemäß der Richtlinie 83/189/EWG des Rates vom 28. März 1983 über ein Informationsverfahren auf dem Gebiet der Normen und technischen Vorschriften (1), zuletzt geändert durch die Richtlinie 88/182/EWG (2), sowie aufgrund der vorstehend genannten allgemeinen Orientierungen angenommen wurde.
Bis zur Annahme von Normen im Sinne der vorliegenden Richtlinie ist es angezeigt, den freien Warenverkehr durch vorübergehende Anerkennung auf Gemeinschaftsebene von Geräten zu erleichtern, die solchen nationalen Normen entsprechen, die nach einem gemeinschaftlichen Kontrollverfahren für zulässig erklärt wurden, das sicherstellt, daß diese nationalen Normen den Schutzzielen der vorliegenden Richtlinie entsprechen.
Die das Gerät betreffende EG-Konformitätserklärung stellt eine Vermutung seiner Übereinstimmung mit der vorliegenden Richtlinie dar. Solche Erklärungen sollten so einfach wie möglich abgefasst werden.
Für die durch die Richtlinie 86/361/EWG erfassten Geräte muß jedoch zur Erlangung eines wirksamen Schutzes auf dem Gebiet der elektromagnetischen Verträglichkeit die Einhaltung der Vorschriften der vorliegenden Richtlinie durch Prüfzeichen oder Konformitätsbescheinigungen bestätigt werden, die von durch die Mitgliedstaaten bekanntgegebenen Prüfstellen ausgestellt worden sind. Zur Erleichterung der gegenseitigen Anerkennung der von diesen Stellen ausgestellten Prüfzeichen und Konformitätsbescheinigungen ist zu ihrer Kennzeichnung eine Harmonisierung der zu berücksichtigenden Kriterien angezeigt.
Es könnte aber dennoch vorkommen, daß Geräte den Funkverkehr und die Telekommunikationsnetze stören. Es empfiehlt sich daher, ein Verfahren für Abhilfemaßnahmen einzurichten.
Die vorliegende Richtlinie umfasst die Geräte und Ausrüstungen, für die die Richtlinien 76/889/EWG (3) und 76/890/EWG (4) gelten, und die die Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten über Funkstörungen durch Elektro-Haushaltsgeräte, handgeführte Elektrowerkzeuge und ähnliche Geräte und über Funkentstörung bei Leuchten mit Starter für Leuchtstofflampen betreffen. Es empfiehlt sich daher, die genannten Richtlinien aufzuheben -
HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN:
Artikel 1
Im Sinne dieser Richtlinie gelten folgende Definitionen:
1. »Geräte": alle elektrischen und elektronischen Apparate, Anlagen und Systeme, die elektrische und/oder elektronische Bauteile enthalten.
2. »Elektromagnetische Störung": jede elektromagnetische Erscheinung, die die Funktion eines Apparates, einer Anlage oder eines Systems beeinträchtigen könnte. Eine elektromagnetische Störung kann elektromagnetisches Rauschen, ein unerwünschtes Signal oder eine Veränderung des Ausbreitungsmediums selbst sein.
3. »Störfestigkeit": die Fähigkeit eines Apparates, einer Anlage oder eines Systems, während einer elektromagnetischen Störung ohne Funktionsbeeinträchtigung zu arbeiten.
4. »Elektromagnetische Verträglichkeit": die Fähigkeit eines Apparates, einer Anlage oder eines Systems, in der elektromagnetischen Umwelt zufriedenstellend zu arbeiten, ohne dabei selbst elektromagnetische Störungen zu verursachen, die für alle in dieser Umwelt vorhandenen Apparate, Anlagen oder Systeme unannehmbar wären.
5. »Zuständige Stelle": die Stelle, die den Kriterien von Anhang II entspricht und als solche anerkannt ist.
6. »EG-Baumusterbescheinigung": das Dokument, in dem eine nach Artikel 10 Absatz 6 gemeldete Stelle bescheinigt, daß der geprüfte Gerätetyp den einschlägigen Bestimmungen dieser Richtlinie entspricht.
Artikel 2
(1) Diese Richtlinie gilt für Geräte, die elektromagnetische Störungen verursachen können oder deren Betrieb durch diese Störungen beeinträchtigt werden kann.
Sie legt die Schutzanforderungen auf diesem Gebiet sowie die entsprechenden Kontrollmodalitäten fest.
(2) Werden in dieser Richtlinie festgelegte Schutzanforderungen für bestimmte Geräte durch Einzelrichtlinien harmonisiert, so gilt diese Richtlinie nicht für diese Geräte und diese Schutzanforderungen bzw. verliert mit dem Inkrafttreten der Einzelrichtlinien ihre entsprechende Gültigkeit.
(3) Die Funkgeräte, die von Funkamateuren im Sinne der Definition Nummer 53 Artikel 1 der Vollzugsordnung für den Funkdienst, die Teil des Internationalen Fernmeldevertrags ist, verwendet werden, sind vom Anwendungsbereich dieser Richtlinie ausgeschlossen, es sei denn, diese Geräte sind im Handel erhältlich.
Artikel 3
Die Mitgliedstaaten treffen alle erforderlichen Vorkehrungen, damit die in Artikel 2 bezeichneten Geräte nur dann in Verkehr gebracht oder in Betrieb genommen werden können, wenn sie bei einwandfreier Installierung und Wartung sowie bestimmungsgemässem Betrieb den in der Richtlinie festgelegten Anforderungen entsprechen.
Artikel 4
Die in Artikel 2 bezeichneten Geräte müssen so hergestellt werden, daß
a) die Erzeugung elektromagnetischer Störungen soweit begrenzt wird, daß ein bestimmungsgemässer Betrieb von Funk- und Telekommunikationsgeräten sowie sonstigen Geräten möglich ist;
b) die Geräte eine angemessene Festigkeit gegen elektromagnetische Störungen aufweisen, so daß ein bestimmungsgemässer Betrieb möglich ist.
Die wesentlichen Schutzanforderungen sind in Anhang III wiedergegeben.
Artikel 5
Die Mitgliedstaaten behindern aus Gründen, die mit der elektromagnetischen Verträglichkeit in Zusammenhang stehen, in ihrem Gebiet weder das Inverkehrbringen noch die Inbetriebnahme der unter diese Richtlinie fallenden Geräte, die ihren Bestimmungen entsprechen.
Artikel 6
(1) Ungeachtet der Vorschriften dieser Richtlinie können die einzelnen Mitgliedstaaten folgende Sondermaßnahmen anwenden:
a) Maßnahmen zur Inbetriebnahme und zur Verwendung eines Gerätes, die an einem speziellen Ort getroffen werden, um ein bestehendes oder voraussehbares Problem im Zusammenhang mit der elektromagnetischen Verträglichkeit zu überwinden;
b) Maßnahmen zur Installation eines Gerätes, die getroffen werden, um öffentliche Telekommunikationsnetze oder zu Sicherheitszwecken verwendete Empfangs- oder Sendestationen zu schützen.
(2) Unbeschadet der Richtlinie 83/189/EWG unterrichten die Mitgliedstaaten die Kommission und die übrigen Mitgliedstaaten über die gemäß Absatz 1 getroffenen Sondermaßnahmen.
(3) Diese als gerechtfertigt anerkannten Sondermaßnahmen sind Gegenstand einer entsprechenden Unterrichtung durch die Kommission im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften.
Artikel 7
(1) Die Mitgliedstaaten gehen von der Einhaltung der in Artikel 4 bezeichneten Schutzanforderungen bei Geräten aus, die übereinstimmen
a) mit den einschlägigen nationalen Normen, in die die harmonisierten Normen umgesetzt worden sind, deren Fundstellen im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften veröffentlicht wurden. Die Mitgliedstaaten veröffentlichen die Fundstellen dieser nationalen Normen;
b) bzw. mit den einschlägigen, in Absatz 2 bezeichneten nationalen Normen, falls in den von diesen Normen abgedeckten Bereichen keine harmonisierten Normen bestehen.
(2) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission den Wortlaut ihrer in Absatz 1 Buchstabe b) genannten nationalen Normen mit, die nach ihrer Auffassung den in Artikel 4 genannten Schutzanforderungen entsprechen. Die Kommission teilt diesen Wortlaut unverzueglich den übrigen Mitgliedstaaten mit. Nach dem in Artikel 8 Absatz 2 vorgesehenen Verfahren teilt sie den Mitgliedstaaten diejenigen der genannten nationalen Normen mit, bei denen von der Vermutung ausgegangen werden kann, daß sie den in Artikel 4 genannten Schutzanforderungen entsprechen.
Die Mitgliedstaaten veröffentlichen die Fundstellen dieser Normen. Die Kommission veröffentlicht sie ebenfalls im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften.
(3) Die Mitgliedstaaten akzeptieren, daß die Geräte, bei denen der Hersteller die in Absatz 1 genannten Normen nicht oder nur teilweise angewandt hat, oder für die keine Normen vorhanden sind, als den in Artikel 4 bezeichneten Schutzanforderungen entsprechend betrachtet werden, wenn ihre Übereinstimmung mit diesen Schutzanforderungen durch die in Artikel 10 Absatz 2 genannte Bescheinigung bestätigt wird.
Artikel 8
(1) Ist ein Mitgliedstaat oder die Kommission der Auffassung, daß die in Artikel 7 Absatz 1 Buchstabe a) genannten harmonisierten Normen den in Artikel 4 bezeichneten Schutzanforderungen nicht voll entsprechen, so befasst der Mitgliedstaat oder die Kommission den durch die Richtlinie 83/189/EWG eingesetzten Ständigen Ausschuß, im folgenden »Ausschuß" genannt, unter Darlegung der Gründe. Der Ausschuß nimmt hierzu umgehend Stellung.
Aufgrund der Stellungnahme des Ausschusses teilt die Kommission den Mitgliedstaaten so schnell wie möglich mit, ob die betreffenden Normen aus den in Artikel 7 Absatz 1 Buchstabe a) genannten Veröffentlichungen ganz oder teilweise gestrichen werden müssen. (2) Nach Erhalt der in Artikel 7 Absatz 2 genannten Mitteilung konsultiert die Kommission den Ausschuß. Aufgrund der Stellungnahme des Ausschusses teilt die Kommission den Mitgliedstaaten so schnell wie möglich mit, ob bei der betreffenden nationalen Norm von der Vermutung einer Übereinstimmung auszugehen ist oder nicht und ob, falls dies der Fall ist, eine nationale Veröffentlichung der Fundstellen dieser Norm vorzunehmen ist.
Ist die Kommission oder ein Mitgliedstaat der Auffassung, daß eine nationale Norm nicht mehr die erforderlichen Bedingungen für die Vermutung einer Übereinstimmung mit den in Artikel 4 genannten Schutzanforderungen erfuellt, so konsultiert die Kommission den Ausschuß, der seine Stellungnahme unverzueglich abgibt. Aufgrund der Stellungnahme des Ausschusses teilt sie den Mitgliedstaaten so schnell wie möglich mit, ob bei der betreffenden Norm noch oder nicht mehr von der Vermutung einer Übereinstimmung auszugehen ist und ob sie im letzteren Falle aus den in Artikel 7 Absatz 2 genannten Veröffentlichungen ganz oder teilweise zu streichen ist.
Artikel 9
(1) Stellt ein Mitgliedstaat fest, daß ein mit einer der in Artikel 10 genannten Bescheinigungen versehenes Gerät den in Artikel 4 bezeichneten Schutzanforderungen nicht entspricht, so ergreift er alle zweckdienlichen Maßnahmen, um das Inverkehrbringen des betreffenden Geräts rückgängig zu machen oder zu verbieten oder seinen freien Verkehr einzuschränken.
Der Mitgliedstaat unterrichtet die Kommission unverzueglich von dieser Maßnahme und gibt die Gründe für seine Entscheidung an, insbesondere, ob die Nichtübereinstimmung zurückzuführen ist:
a) auf die Nichterfuellung der in Artikel 4 genannten Schutzanforderungen, falls das Gerät nicht den in Artikel 7 Absatz 1 genannten Normen entspricht;
b) auf eine mangelhafte Anwendung der in Artikel 7 Absatz 1 genannten Normen;
c) auf einen Mangel der in Artikel 7 Absatz 1 genannten Normen selbst.
(2) Die Kommission tritt umgehend in Konsultationen mit den betroffenen Parteien ein. Stellt sie nach diesen Konsultationen fest, daß die ergriffenen Maßnahmen gerechtfertigt sind, so unterrichtet sie hiervon unverzueglich den Mitgliedstaat, der die Initiative ergriffen hat, sowie die übrigen Mitgliedstaaten.
Ist die in Absatz 1 genannte Entscheidung durch einen Mangel der Normen begründet, so befasst die Kommission nach Konsultationen mit den Beteiligten den Ausschuß innerhalb eines Zeitraums von zwei Monaten, sofern der Mitgliedstaat, der die Maßnahmen ergriffen hat, diese aufrechterhalten will, und leitet die in Artikel 8 genannten Verfahren ein.
(3) Ist das nicht übereinstimmende Gerät mit einer der in Artikel 10 genannten Bescheinigungen versehen, so ergreift der zuständige Mitgliedstaat gegenüber dem Aussteller der Bescheinigung die entsprechenden Maßnahmen und unterrichtet hiervon die Kommission und die übrigen Mitgliedstaaten.
(4) Die Kommission stellt sicher, daß die Mitgliedstaaten vom Verlauf und von den Ergebnissen dieses Verfahrens unterrichtet werden.
Artikel 10
(1) Bei Geräten, bei denen der Hersteller die in Artikel 7 Absatz 1 genannten Normen angewandt hat, wird die Übereinstimmung der Geräte mit den Vorschriften dieser Richtlinie durch eine vom Hersteller oder von seinem in der Gemeinschaft niedergelassenen Bevollmächtigten ausgestellte EG-Konformitätserklärung bescheinigt. Diese Erklärung muß für die zuständige Behörde während eines Zeitraums von zehn Jahren nach Inverkehrbringen der Geräte zur Verfügung gehalten werden.
Der Hersteller oder sein in der Gemeinschaft niedergelassener Bevollmächtigter bringt ferner das EG-Konformitätszeichen auf dem Gerät oder - wenn dies nicht möglich ist - auf der Verpackung, der Bedienungsanleitung oder dem Garantieschein an.
Sind weder der Hersteller noch sein Bevollmächtigter in der Gemeinschaft niedergelassen, so gilt die genannte Verpflichtung, die EG-Konformitätserklärung verfügbar zu halten, für denjenigen, der das Gerät in der Gemeinschaft in den Verkehr bringt.
Die Bestimmungen über die EG-Konformitätserklärung und das EG-Konformitätszeichen sind in Anhang I enthalten.
(2) Bei Geräten, bei denen der Hersteller die in Artikel 7 Absatz 1 genannten Normen nicht oder nur teilweise angewandt hat oder für die keine Normen vorhanden sind, hat der Hersteller oder sein in der Gemeinschaft niedergelassener Bevollmächtigter für die betreffenden zuständigen Behörden vom Inverkehrbringen an eine technische Dokumentation zur Verfügung zu halten. Darin wird das Gerät beschrieben und die Maßnahmen zur Gewährleistung der Übereinstimmung des Gerätes mit den in Artikel 4 genannten Schutzanforderungen dargelegt; ferner umfasst diese Dokumentation einen technischen Bericht oder eine Bescheinigung, die jeweils von einer zuständigen Stelle ausgefertigt worden sein müssen.
Die Dokumentation muß für die zuständigen Behörden während eines Zeitraums von zehn Jahren nach Inverkehrbringen der Geräte zur Verfügung gehalten werden.
Sind weder der Hersteller noch sein Bevollmächtigter in der Gemeinschaft niedergelassen, so gilt die Verpflichtung, die technische Dokumentation verfügbar zu halten, für denjenigen, der das Gerät in der Gemeinschaft in den Verkehr bringt.
Die Übereinstimmung der Geräte mit dem in der technischen Dokumentation beschriebenen Gerät wird gemäß dem Verfahren des Absatzes 1 bescheinigt.
Die Mitgliedstaaten gehen vorbehaltlich der Bestimmungen des vorliegenden Absatzes davon aus, daß diese Geräte den in Artikel 4 genannten Schutzanforderungen entsprechen. (3) Sofern die in Artikel 7 Absatz 1 genannten Normen noch nicht bestehen, können die betreffenden Geräte unbeschadet der Bestimmungen des Absatzes 2 des vorliegenden Artikels bis spätestens zum 31. Dezember 1992 vorübergehend weiterhin den zum Zeitpunkt der Verabschiedung dieser Richtlinie geltenden einzelstaatlichen Regelungen unterworfen werden, vorausgesetzt, diese Regelungen sind mit den Bestimmungen des Vertrages vereinbar.
(4) Die Übereinstimmung der von Artikel 2 Absatz 2 der Richtlinie 86/361/EWG erfassten Geräte mit den Vorschriften der vorliegenden Richtlinie wird entsprechend dem Verfahren des Absatzes 1 bescheinigt, nachdem dem Hersteller oder seinem in der Gemeinschaft niedergelassenen Bevollmächtigten von einer der in Absatz 6 des vorliegenden Artikels bezeichneten gemeldeten Stellen eine EG-Baumusterbescheinigung für diese Geräte ausgestellt wurde.
(5) Die Übereinstimmung von Sendefunkgeräten im Sinne des Vertrages der Internationalen Fernmelde-Union mit den Vorschriften dieser Richtlinie wird entsprechend dem Verfahren des Absatzes 1 bescheinigt, nachdem dem Hersteller oder seinem in der Gemeinschaft niedergelassenen Bevollmächtigten von einer der in Absatz 6 bezeichneten gemeldeten Stellen eine EG-Baumusterbescheinigung für diese Geräte ausgestellt wurde.
Diese Bestimmung gilt nicht für die vorgenannten Geräte, wenn sie ausschließlich für Funkamateure im Sinne des Artikels 2 Absatz 3 konzipiert und bestimmt sind.
(6) Jeder Mitgliedstaat meldet der Kommission und den übrigen Mitgliedstaaten die in diesem Artikel genannten zuständigen Behörden und die Stellen, die mit der Ausstellung der EG-Baumusterbescheinigung gemäß den Absätzen 4 und 5 beauftragt sind. Die Kommission veröffentlicht zur Unterrichtung im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften das Verzeichnis dieser Behörden und Stellen und gewährleistet seine Fortschreibung.
In der Mitteilung wird angegeben, ob diese Stellen für alle Geräte zuständig sind, die unter diese Richtlinie fallen, oder ob sich ihre Zuständigkeit auf einige spezifische Bereiche beschränkt.
Anhang II enthält die Kriterien, die die Mitgliedstaaten bei der Bewertung der zu meldenden Stelle einhalten müssen.
Von den Stellen, die den in den betreffenden harmonisierten Normen festgelegten Bewertungskriterien entsprechen, wird angenommen, daß sie den obengenannten Kriterien entsprechen.
Ein Mitgliedstaat, der eine Prüfstelle gemeldet hat, muß seine Zulassung zurückziehen, wenn er feststellt, daß diese Stelle nicht mehr den in Anhang II aufgeführten Kriterien entspricht. Er unterrichtet hiervon unverzueglich die Kommission und die übrigen Mitgliedstaaten.
Artikel 11
Die Richtlinie 76/889/EWG und die Richtlinie 76/890/EWG werden ab 1. Januar 1992 aufgehoben.
Artikel 12
(1) Die Mitgliedstaaten erlassen und veröffentlichen vor dem 1. Juli 1991 die erforderlichen Rechts- und Verwaltungsvorschriften, um dieser Richtlinie nachzukommen. Sie setzen die Kommission davon in Kenntnis.
Sie wenden diese Vorschriften ab 1. Januar 1992 an.
(2) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission den Wortlaut der innerstaatlichen Rechtsvorschriften mit, die sie auf dem unter diese Richtlinie fallenden Gebiet erlassen.
Artikel 13
Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Geschehen zu Brüssel am 3. Mai 1989.