NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 1973/2004
dne 29. října 2004
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ohledně režimů podpor stanovených v hlavě IV a IVa tohoto nařízení a ohledně využití půdy vyjmuté pro pěstování surovin
OBSAH
Kapitola 1
Rozsah a všeobecná ustanovení
Kapitola 2
Specifická jakostní cena za tvrdou pšenici
Kapitola 3
Cena proteinových plodin
Kapitola 4
Specifická platba plodiny za rýži
Kapitola 5
Oblast platby za ořechy
Kapitola 6
Pomoc pro škrobovou bramboru
Kapitola 7
Mlékárenská cena a doplňková platba
Kapitola 8
Pomoc pro energetické plodiny
Oddíl 1
Definice
Oddíl 2
Smlouva
Oddíl 3
Doplňky a vypovězení smluv
Oddíl 4
Reprezentativní pole a doručované množství
Oddíl 5
Podmínky vyplacení pomoci
Oddíl 6
Smlouva a povinnosti žadatelů a prvních zpracovatelů
Oddíl 7
Zabezpečení
Oddíl 8
Dokumenty pro prodej, převod nebo doručení do jiného členského státu nebo export
Oddíl 9
Kontroly
Oddíl 10
Vyloučení z pomoci pro energetické plodiny a ohodnocení
Kapitola 9
Účelová regionální subvence pro zemědělské plodiny
Kapitola 10
Subvence na osivo
Kapitola 11
Dotace na plochu obdělané půdy
Oddíl 1
Všeobecná ustanovení podmínek pro obdržení dotace na plochu obdělané půdy
Oddíl 2
Zvláštní ustanovení týkající se některých zemědělských plodin
Oddíl 3
Základní plochy, referenční výnosy a horní limity
Oddíl 4
Plochy vyňaté z produkce
Oddíl 5
Sdělení
Kapitola 12
Prémie na ovce a kozy
Oddíl 1
Přímé platby
Oddíl 2
Limity, rezervy a převody
Oddíl 3
Další platby (navíc)
Oddíl 4
Obecná ustanovení
Kapitola 13
Platby pro hovězí a telecí
Oddíl 1
Speciální příplatek (článek 123 nařízení (ES) č. 1782/2003)
Oddíl 2
Prémie na porážku mimo sezónu (článek 124 nařízení (ES) č. 1782/2003)
Oddíl 3
Prémie na krávy bez tržní produkce mléka (články 125 až 129 nařízení (ES) č. 1782/2003)
Oddíl 4
Společná ustanovení pro zvláštní prémie a prémie na krávy bez tržní produkce mléka
Oddíl 5
Porážková prémie (článek 130 nařízení (ES) č. 1782/2003)
Oddíl 6
Dodatečné platby (články 133 až 136 nařízení (ES) č. 1782/2003)
Oddíl 7
Obecná ustanovení
Oddíl 8
Přechodná a závěrečná ustanovení
Kapitola 14
Program poskytnutí plateb v jednotném prostoru
Kapitola 15
Dodatečné přímé národní platby
Kapitola 16
Využití půdy vyňaté z produkce k produkci surovin
Oddíl 1
Předmět a definice
Oddíl 2
Smlouva
Oddíl 3
Změna nebo ukončení smlouvy
Oddíl 4
Reprezentativní výnosy a dodávaná množství
Oddíl 5
Podmínky pro platbu pomoci
Oddíl 6
Povinnosti nákupčího a žadatele
Oddíl 7
Jistoty
Oddíl 8
Doklady pro prodej, převod nebo dodání do jiného členského státu nebo pro vývoz
Oddíl 9
Kontroly
Oddíl 10
Vyloučení z režimu a sdělení
Kapitola 17
Plošná podpora za chmel
Kapitola 18
Závěrečná ustanovení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovenska a Slovinska, a zejména na čl. 41 odst. 1 tohoto aktu,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. srpna 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a určité režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (1), a zejména na článek 110 a čl. 145 odst. c), d), e) a f) tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Hlava IV a IVa nařízení (ES) č. 1782/2003 zavádí určité režimy podpor pro zemědělce. Prováděcí pravidla některých těchto režimů již byla stanovena těmito akty: nařízením Komise (EHS) č. 1686/72 ze dne 2. srpna 1972 kterým se stanoví prováděcí pravidla k podpoře pro osivo (2), nařízením Komise (EHS) č. 1445/76 ze dne 22. června 1976, kterým se stanoví seznam různých odrůd Lolium perenne L. (3), nařízením Komise (ES) č. 1644/96 ze dne 30. července 1996 kterým se stanoví prováděcí pravidla k poskytování podpory pro některé luskoviny pěstované na zrno (4), nařízením Komise (ES) č. 609/1999 ze dne 19. března 1999 o poskytování podpory pro producenty chmele (5); nařízením Komise (ES) č. 2316/1999 ze dne 22. října 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě (6), nařízením Rady (ES) č. 2342/1999 ze dne 28. října 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem, pokud jde o režim prémií (7), nařízením Komise (ES) č. 2461/1999 ze dne 19. listopadu 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1251/1999, pokud jde o využití půdy vyňaté z produkce pro produkci surovin (8), které jsou ve Společenství použity pro zpracování produktů, jež nejsou přímo určeny k výživě lidí nebo zvířat, nařízení Komise 2529/2001 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem, co se týká režimů prémií, a kterým se mění nařízení (ES) č. 2419/2001 (9), nařízení Komise (ES) č. 2199/2003 ze dne 16. prosince 2003 o přechodných opatřeních pro používání nařízení Rady (ES) č. 1259/1999, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky pokud jde o režim jednotných plateb na plochu pro Českou republiku, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litvu, Maďarsko, Maltu, Polsko, Slovinsko a Slovensko (10), nařízení Komise (ES) č. 2237/2003 ze dne 23. prosince 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k určitým režimům podpor stanoveným v hlavě IV nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a zavádějí určité režimy podpor pro zemědělce (11). V zájmu jasnosti legislativy Společenství je vhodné tyto akty zrušit a nahradit je jedním nařízením, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro všechny tyto režimy, a které bude platit od 1. ledna 2005.
(2)
Pro zajištění efektivního spravování těchto schémat jsou platby omezeny na určité oblasti a jsou určeny podmínky.
(3)
Malta má velmi vysoký počet malých farem o rozsahu menším než 0,3 ha. Aby se zamezilo vyloučení mnoha zemědělců na Maltě z přímých plošných plateb, je stanovena minimální velikost pro žádosti o plošné přímé platby na 0,1 ha a pro roky 2005 a 2006 je Maltě dovoleno odchýlit se od čl. 107 odst. 9 nařízení (ES) č. 1782/2003.
(4)
Je nutno zabránit osevu půdy za účelem pouhého dosažení oprávnění na plošné platby. Jsou určeny jisté podmínky související s osevem a pěstováním plodin, zejména pšenice tvrdé, bílkovinných plodin a rýže. Je nutno dodržovat místní předpisy za účelem odrazu různých zemědělských postupů uvnitř Společenství.
(5)
V daném roce je povolena pouze jedna žádost o plošné platby v souvislosti s každým obdělávaným pozemkem, s výjimkou případů, kdy jsou plošné platby poskytovány jako příplatek na stejné plodiny či souvisí-li příplatek s pěstováním osiv. Plošné platby mohou být poskytovány na plodiny podporované režimem spadajícím pod strukturální politiku či politiku životního prostředí Společenství.
(6)
Podpůrné režimy založené na plošných příplatcích ukládají povinnost, aby tam, kde plocha, na kterou se příplatek požaduje, přesahuje maximální zaručenou plochu či základní plochu nebo základní podplochu, byla plocha na zemědělce, na kterou je požadována podpora, v příslušném roce proporcionálně snížena. Je proto vhodné zavést způsoby a termíny pro výměnu informací mezi Komisí a členskými státy za účelem stanovení snižujících koeficientů a pro informování Komise o oblastech, na které byly příplatky vyplaceny. Stejná ustanovení platí pro snížení celkového množství jednotlivých referenčních množství v případě provádění čl. 95 odst. 4 nařízení (ES) č. 1782/2003.
(7)
Podle článku 73 nařízení (ES) č. 1782/2003 podléhá poskytování zvláštních jakostních prémií za tvrdou pšenici použití jistého množství certifikovaného osiva těch odrůd, které jsou ve výrobním sektoru uznávány jako nejlepší pro výrobu hrubé mouky či těstovin. Za účelem zajištění plnění těchto požadavků je nutno stanovit v každém členském státě kritéria způsobu sledování odrůd a postup stanovení seznamu povolených odrůd, jakož i minimálního množství použitých certifikovaných osiv.
(8)
Krátká doba mezi přijetím nařízení (ES) č. 1782/2003 a vstoupením v platnost zvláštních jakostních prémií za tvrdou pšenici, znemožňuje stanovení seznamu povolených odrůd pro poskytování podpory v roce 2005 podle předpokládaného způsobu sledování. Je proto nezbytné, aby členské státy stanovily přechodný seznam na základě výběru z běžných odrůd.
(9)
V některých regionech jsou ze zemědělských důvodů tradičně osévány bílkovinné plodiny spolu s obilninami. Výsledná plodina se skládá hlavně z bílkovinných plodin. Za účelem poskytnutí prémií za bílkovinné plodiny je nutno tudíž takto oseté oblasti považovat za oblasti s bílkovinnými plodinami.
(10)
Je nutno stanovit standardy pro sladké lupiny a testy na určení toho, zda jsou lupiny sladké či nikoliv.
(11)
V zájmu účinnosti a dobrého řízení systému podpor za ořechy nebudou poskytované plošné podpory používány na financování okrajových plantáží či izolovaných stromů. Proto je nutno určit minimální osázenou plochu a minimální hustotu stromů ve specializovaných sadech. Za účelem umožnění přechodu mezi stávajícími plány na vylepšení situace, jejichž platnost vyprší až po zavedení nového systému podpor, je vhodné stanovit přechodná opatření.
(12)
Platební podmínky, jakož i plodinové specifické platby za výpočet rýže nezávisí pouze na základní ploše či plochách určených každému členskému státu nařízením (ES) č. 1782/2003, ale také na možných děleních těchto oblastí do základních podoblastí a na objektivních kritériích zvolených každým členským státem vzhledem k tomuto dělení, na podmínkách, za jakých jsou tyto obdělávané plochy obdělávány a na minimální velikosti základních ploch. V důsledku toho je nutno stanovit podrobná pravidla pro zakládání, spravování a způsoby obdělávání, které souvisí se základními oblastmi a podoblastmi.
(13)
Zjištění případného překročení základní plochy, na které se odkazuje článek 82 nařízení (ES) č. 1782/2003 má za následek snížení plodinových specifických plateb za rýži. Za účelem stanovení výpočtových metod pro takové snížení je nutno definovat kritéria, jež je třeba brát v úvahu, jakož i příslušné koeficienty.
(14)
Předpokladem pokračování v poskytování plodinových specifických plateb za rýži je to, že byly Komisi předloženy určité informace související s obděláváním základních ploch a podploch. Z tohoto důvodu musí být určeny podrobné informace, které musí členský stát poskytovat Komisi, jakož i termíny pro dodání těchto informací.
(15)
Články 93 a 94 nařízení (ES) č. 1782/2003 stanovují podporu zemědělcům pěstujícím brambory; tato podpora je určena na výrobu bramborového škrobu, který podléhá kultivační smlouvě, a v množství, které je stanoveno nařízením Rady (ES) č. 1868/94 ze dne 27. července 1994, kterým se stanoví systém kvót pro výrobu bramborového škrobu (12). Je proto nutno stanovit podmínky pro poskytování těchto podpor a případně je nutno poskytnout odkazy na stávající ustanovení, která souvisí se systémem kvót stanovených v nařízení (ES) č. 1868/94.
(16)
Články 95 a 96 nařízení (ES) č. 1782/2003 stanovují, že jsou výrobcům vypláceny prémie a dodatečné platby za mléčné produkty. Nařízení Rady (ES) č. 1788/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se zavádí dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (13) stanoví zvláštní ustanovení v případě nečinnosti. Je proto vhodné stanovit, kdy fyzická či právnická osoba s individuálním referenčním množstvím již nesplňuje podmínky uvedené v čl. 5 odst. c) nařízení Rady (ES) č. 1788/2003 v průběhu dvanáctiměsíčního období před 31. březnem příslušného roku za účelem vyřazení z procesu získávání prémií a plateb.
(17)
Články 88 až 92 nařízení (ES) č. 1782/2003 stanoví nový systém podpor poskytovaných zemědělcům za energetické plodiny. V souladu s nařízením (ES) č. 2461/1999, které z podpory vyčleňuje cukrovou řepu, je nutno z podpůrného systému pro energetické plodiny vyčlenit pěstování cukrové řepy.
(18)
Je nutno pro tuto podporu určit způsobilostní podmínky. Z tohoto důvodu je nutno stanovit, že musí být mezi výrobcem a prvním zpracovatelem uzavřena smlouva týkající se příslušných zemědělských surovin. Je nutno též definovat podmínky pro případ, kdy je zpracovávání prováděno zemědělcem.
(19)
Pro zajištění zpracování suroviny na určený energetický výrobek musí první zpracovatel složit finanční záruku, navzdory tomu, že podpora je poskytována zemědělcům, a ne prvním zpracovatelům. Finanční záruka musí být dostatečně vysoká, aby se zamezilo jakémukoliv riziku, že suroviny nakonec uniknou svému určení. Dále je nutno za účelem zefektivnění kontrolního systému tohoto podpůrného systému nutno omezit počet prodejů surovin či polotovarů na maximálně dva před konečným zpracováním.
(20)
Je nutno dobře rozlišovat mezi povinnostmi žadatele, které končí dodáním celkového množství sklizeného materiálu a povinnostmi, které zatěžují prvního zpracovatele, a které začínají dodáním a končí konečným zpracováním surovin na energetický výrobek.
(21)
Je nutno, aby určité přepravní operace na území Společenství, které souvisí se surovinami a jejich výrobky, podléhaly kontrolám zahrnujícím použití kontrolních výtisků T5, které jsou vydány v souladu s nařízením Komise (EHS) č. 2454/93 ze 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (14). Je nutno zavést ustanovení týkající se náhradní evidence v případě, že dojde ke ztrátě kontrolního výtisku T5 v důsledku podmínek, za něž není první zpracovatel odpovědný.
(22)
Článek 98 nařízení (ES) č. 1782/2003 stanoví snížení specifické regionální podpory za plodiny na orné půdě, překročí-li celkové množství požadované podpory určený strop. Je proto nutno stanovit způsoby výpočtu redukčního koeficientu.
(23)
Článek 99 nařízení (ES) č. 1782/2003 stanoví možnost poskytnutí přímé podpory za pěstování více než jedné odrůdy osiv.
(24)
Ta může být poskytnuta pouze na pěstování základního osiva či certifikovaného osiva, a tyto výrobky musí být jasně definovány odkazem na směrnici o certifikaci a uvádění osiv na trh: směrnice Rady 66/401/EEC ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh (15), směrnice Rady 66/402/EEC ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh (16) a směrnice Rady 2002/57/EC ze dne 13. června 2002 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh (17).
(25)
Pro umožnění kontrol musí být základní osivo a certifikované osivo pěstováno na základě smluv či pěstitelských deklarací, které budou přiloženy k příslušné žádosti, a podniky a pěstitelé osiva budou oficiálně schváleni či zaregistrováni. Je nutno přijmout nezbytná opatření pro případy, kdy podnik či pěstitel osiva z jednoho členského státu pěstuje osivo v jiném členském státu.
(26)
Z administrativních důvodů je v každém členském státě podpora poskytována pouze za produkty vypěstované na území tohoto členského státu.
(27)
Podle přílohy XI nařízení (ES) č. 1782/2003 je možno vyplácet produkční podporu za základní či certifikované osivo odrůd Cannabis sativa L. s obsahem tetrahydrokannabinolu nepřesahujícím 0,2 %. Pro zajištění jednotného provádění pravidel o poskytování podpory na území Společenství bje nutno používat k tomuto účelu seznam odrůd Cannabis sativa L. způsobilých pro podporu, který je uveden v příloze II nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanová podrobná pravidla zavádění souladu, modulace a integrovaného administrativního a kontrolního systému, který je stanoven v nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a určité režimy podpor pro zemědělce (18).
(28)
Článek 108 nařízení (ES) č. 1782/2003 definuje půdu, která je způsobilá plošné platby za plodiny na orné půdě. Tento článek povoluje určité výjimky pod kontrolou členských států, které nepodkopávají účinnost ustanovení tohoto nařízení. Za účelem zabránění jakýmkoliv takovým rizikům je nutno přijmout vhodná opatření na udržení celkové plochy způsobilé půdy na současné úrovni a pro zabránění jejího značného zvětšení. Tato opatření mohou v některých případech zahrnovat jako opatření posouzení dříve způsobilých ploch jako plochy nezpůsobilé.
(29)
Členské státy, ve kterých není kukuřice tradiční plodinou, mohou učinit silážní píci způsobilou pro plošné platby za plodiny na orné půdě. Je tudíž nezbytné definovat, co se míní silážní pící.
(30)
Článek 106 nařízení (ES) č. 1782/2003 určuje, že plošné platby za přadný len a konopí podléhají uzavření smlouvy či dohody, jak je uvedeno v čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 ze dne 27. července 2000 o společné organizaci trhu s přadným lnem a konopím (19). Je nutno učinit ustanovení o zasílání kopie smlouvy či dohody kompetentním orgánům členského státu, které jsou odpovědné za administraci žádostí o platby. Je také nutno zajistit, že odrůdy přadného lnu a konopí odpovídají odrůdám uvedeným ve Společném katalogu odrůd zemědělských rostlin jako přadné plodiny, a zejména v případě lnu jako „přadný len“. Navíc nesmí v případě lnu obsah tetrahydrokannabinolu převýšit 0,2 %. Je proto nutno sestavit seznam způsobilých odrůd lnu, jelikož způsobilé odrůdy konopí jsou uvedeny v příloze II nařízení Komise (ES) č. 796/2004. Pro zajištění lepších záruk v případě konopí je nutno též požadovat použití certifikovaných osiv.
(31)
Článek 109 nařízení (ES) č. 1782/2003 vyžaduje po pěstitelích obilovin, olejnatých semen a bílkovinných plodin ukončit setbu nejpozději 31. května. V určitých případech může být setba odložena na dobu po 31. květnu z klimatických důvodů. V určitých regionech je pro určité plodiny možno termín pro setbu a podávání žádostí posunout. Toto prodloužení ovšem nesmí negativně ovlivňovat účinnost podpůrného systému či podkopat kontrolní systém zavedený kapitolou 4 hlavy II nařízení (ES) č. 1782/2003.
(32)
Za účelem zajištění toho, že zpracovatelský průmysl obdrží pravidelné dodávky kukuřice během obchodního roku, je nutno umožnit pěstitelům rozšířit jejich setbu na delší dobu. Konečný termín pro setbu kukuřice je proto nutno posunout na 15. červen.
(33)
Je vhodné zajistit, aby bylo v případě příplatků a zvláštních podpor tvrdé pšenice použito určité minimální množství certifikovaného osiva tvrdé pšenice. S ohledem na různost zemědělských postupů v členských státech je stanovení minimálního množství nutno ponechat na rozhodnutí příslušných členských států.
(34)
Pro účely článku 103 nařízení (ES) č. 1782/2003 nutno definovat význam pojmu zavlažování.
(35)
Je nutno specifikovat oblasti, které je třeba brát v úvahu při vyhodnocování jakéhokoliv překročení v základní ploše, a dále pravidla pro určování rozsahu takových překročení. Kde je určena oddělená základní plocha pro kukuřici, zavlažované plochy či silážní píci, je nutno stanovit zvláštní pravidla, které se budou týkat oblastí, které je nutno brát v úvahu s ohledem na výpočet jakýchkoliv překročení v příslušné základní ploše. Pravidla pro určení jakýchkoliv překročení v základní ploše musí zajistit, aby byla ve všech případech základní plocha dodržena. Je nutno též určit způsob, jakým by mělo být překročení vypočteno vzhledem k maximální zaručené ploše pro tvrdou pšenici. Je také nutno určit postup, jakým se stanoví překročení horní hranice plateb uvedených v čl. 102 odst. 2 nařízení (ES) č. 1782/2003.
(36)
V případě použití článku 71 nařízení (ES) č. 1782/2003 je způsobilost pro plošnou podporu pro plodiny na orné půdě podmíněna povinností příslušných pěstitelů vyjmout část plochy v jejich držení. Je nutno stanovit podrobná prováděcí pravidla, která zajistí, že systém je dostatečně účinný. Z tohoto důvodu je vydat ustanovení pro srovnání ploch započítaných jako vyjmuté s těmi, které jsou započteny pro účely výpočtu regionální základní plochy. Je nutno definovat pojem „luštěninové plodiny“, na které se odkazuje čl. 107 odst. 3 druhá odrážka nařízení (ES) č. 1782/2003.
(37)
Podle čl. 107 odst. 6 a v případě použití článku 66 nařízení (ES) č. 1782/2003 musí být stanovena podrobná pravidla týkající se dobrovolného vyjmutí půdy. Tato pravidla musí být konzistentní s celkovým systémem zavedeným nařízením (ES) č. 1782/2003.
(38)
Je nutno stanovit kritéria způsobilosti a zejména vyžadované podmínky, pro prémie za skopové a kozí maso, které jsou stanovena kapitolou 11 hlavy IV nařízení (ES) č. 1782/2003.
(39)
Čl. 113 odst. 2 nařízení (ES) č. 1782/2003 stanovuje poskytování prémií výrobcům kozího masa v určitých oblastech Společenství. Dotyčné oblasti musí být proto určeny v souladu s kritérii určenými v tomto ustanovení.
(40)
Podle čl. 114 odst. 1 nařízení (ES) č. 1782/2003 mohou být zemědělci, kteří vlastní nejméně 50 % své plochy využívané pro zemědělství umístěné v méně příznivých oblastech, způsobilí pro získání dodatečných prémií. Čl. 113 odst. 2 se odkazuje na zvláštní geografické oblasti, ve kterých nalézají pěstitelé kozího masa nezbytné podmínky pro získání prémií za kozí maso. Je nutno učinit ustanovení, které se týká prohlášení poskytovaných zemědělci, kteří tato kritéria splňují; toto prohlášení prokazuje, že nejméně 50 % jejich plochy využívané pro zemědělství je umístěné v méně příznivých oblastech či v oblastech, které splňují podmínky prémie za kozí maso.
(41)
Za účelem kontroly způsobilosti pro správnou úroveň prémií za chovné ovce musí členské státy vytvořit seznam zemědělců, kteří dodávají na trh ovčí mléko či výrobky z ovčího mléka.
(42)
S ohledem na zavádění systému individuálních limitů stanovených v článcích 116, 117 a 118 nařízení (ES) č. 1782/2003 mohou být i nadále aplikována existující administrativní pravidla týkající se zejména využití bezplatně poskytnutých práv, využití normálních práv včetně minimálního využití, přechodného pronájmu či převodu práv, oznamování změn v jednotlivých maximálních množstvích a převodu práv pomocí státních rezerv. Některá z těchto pravidel jsou specifickými ustanoveními pro výjimečně a řádně odůvodněné situace, jako např. využití práv, účast malých zemědělců a zemědělců účastnících se extenzifikačních programů a systémů předčasného důchodu, a pro převodní účely dědění práv na prémie a případy zemědělců, kteří pro pastvu používají pouze veřejně či kolektivně vlastněnou půdu.
(43)
Komise bude sledovat nová opatření a v důsledku toho jí musí být řádně poskytovány členskými státy základní informace o zavádění pravidel o poskytování prémií.
(44)
Případně je nutno Komisi předávat podrobné informace o národních pravidlech o dodatečných platbách a o jejich zavádění.
(45)
Hlava IV kapitoly 12 nařízení (ES) č. 1782/2003 určuje platby za hovězí a telecí maso. Je nutno stanovit způsobilostní kritéria a zejména podmínky vyžadované pro tyto platby.
(46)
Cíle regionálních maximálních limitů a intenzity chovu určují, že již nesmí být poskytovány prémie vzhledem ke stejnému intervalu stáří těch zvířat, která jsou postižena použitím těchto dvou opatření. Pro účely poskytování prémií za porážku mimo sezónu je nutno tato zvířata považovat za způsobilá pro zvláštní prémie.
(47)
Je nutno vytvořit ustanovení pro administrativní dokument stanovený čl. 123 odst. 3 pododst. b) nařízení (ES) č. 1782/2003, aby dokument mohl být na národní úrovni vytvořen a vydán. Pro zohlednění konkrétních administrativních a kontrolních podmínek v členských státech je nutno povolit použití různých forem administrativních dokumentů.
(48)
Čl. 123 odst. 3 pododst. a) a čl. 130 odst. 1 nařízení ((ES) č. 1782/2003 stanovují retenční dobu jako podmínku pro poskytnutí zvláštní a porážkové prémie. Je proto nezbytné definovat a určit tuto dobu.
(49)
Ustanovení pro poskytnutí zvláštní prémie v době porážky musí být konzistentní s ustanoveními pro poskytování porážkové prémie. Je nutno určit typy dokumentů, které musí doprovázet zvíře až k dodání k porážce či k vývozu. Za účelem zohlednění specifických rysů způsobu poskytování v době porážky musí být stanoveny věkové podmínky pro býky a způsob určení jatečných kusů jako dospělého hovězího dobytka.
(50)
Je nutno stanovit podmínky pro poskytování prémií na porážku mimo sezónu v souladu s ustanoveními pro poskytování porážkových prémií. Komise na základě dostupných informací určí, které státy splňují podmínky pro zavádění tohoto prémiového systému.
(51)
Je nutno definovat koncept krav bez tržní produkce mléka, který je stanoven článkem 125 nařízení (ES) č. 1782/2003. V tomto ohledu musí být udržována stejná plemena jako ta dle nařízení Komise (ES) č. 2342/1999. Navíc mohou nadále platit stávající základní požadavky, zejména ve vztahu k průměrné dojivosti a k dodatečným národním prémiím.
(52)
Stávající administrativní pravidla mohou nadále platit, zejména ta, která se týkají jednotlivých maximálních limitů, ohlašování jednotlivých maximálních limitů a státních rezerv, bezplatně získaných práv, využití práv, převodu a přechodnému pronájmu práv, převodů pomocí státních rezerv.
(53)
Komise na základě dostupných informací určí, které členské státy splňují podmínky pro zavedení zvláštního režimu stanoveného článkem 129 nařízení (ES) č. 1782/2003. Je nutno stanovit zvláštní podmínky pro poskytování prémií.
(54)
Je nutno určit způsob výpočtu intenzity chovu. Je třeba stanovit termín pro uvažování referenčního množství mléka.
(55)
Intenzita chovu pro systém extenzifikačních prémií musí zahrnovat veškerý hovězí dobytek ve věku 6 měsíců a výše ve vlastnictví. Jsou proto požadována zvláštní pravidla pro počítání zvířat a pro prohlášení chovatele o účasti v tomto systému. Je nutno vydat ustanovení o použití počítačové databáze, na niž se odkazuje nařízení (ES) č. 1760/2000 Evropského parlamentu a Rady ze dne 17. července 2000 o systému identifikace a registrace skotu a o označování hovězího masa a výrobků z hovězího masa, kterým se zároveň zrušuje nařízení Rady (ES) č. 820/97 (20).
(56)
Je nutno učinit kroky pro zajištění toho, aby nebyly extenzifikační prémie vypláceny zemědělcům, kteří uměle splňují průměrné stavy dobytka, které jsou požadovány pro poskytnutí extenzifikačních prémií.
(57)
Je nutno stanovit postupy určující na základě dostupných informací, které členské státy splňují podmínky čl. 132 odst. 4 nařízení (ES) č. 1782/2003 pro poskytování extenzifikačních prémií za dojnice. Je nutno specifikovat zvláštní podmínky pro poskytování prémií. Je nutno určit minimální retenční dobu.
(58)
Je nutno určit specifická ustanovení, která se týkají aplikace pravidel o intervalech, datech a časových termínech retenční doby.
(59)
V zájmu zjednodušení je třeba převzít z integrovaného systému žádost o podporu na „dobytek“ pro předložení žádosti o porážkové prémie, ovšem za předpokladu, že obsahuje všechny části potřebné pro odůvodnění výplaty prémií, a že kus je poražen ve stejném členském státě nebo v jiném členském státě, nebo je vyvezen.
(60)
Je nutno umožnit použití počítačové databáze, na kterou se odkazuje nařízení (ES) č. 1760/2000, za účelem usnadnění správy porážkových prémií, za předpokladu, že dotyčný členský stát považuje databázi za dostatečně důvěryhodnou vzhledem k přesnosti údajů pro účely výplat prémií.
(61)
Porážková prémie za telata je podmíněna maximálním hmotnostním limitem. Je tedy nutno stanovit standardní typ označování poražených kusů, kterých se týká maximální váha.
(62)
Je nutno Komisi předávat podrobné informace o národních pravidlech o dodatečných platbách a o jejich zavádění.
(63)
Je nutno stanovit ustanovení pro poskytování záloh za účelem zajištění co nejrychlejšího obdržení plateb zemědělci. Ovšem z pohledu aplikace národních či regionálních maximálních limitů je nutno přijmout kroky zajišťující, že zálohy nepřevýší konečnou platbu. Je proto nutno stanovit ustanovení, které členským státům umožní snížení procenta záloh na systém prémií, které podléhají těmto maximálním limitům. .
(64)
Nařízení (ES) č. 1782/2003 stanoví penále za neoprávněné použití či držení látek či výrobků nepovolených příslušnými veterinárními předpisy. V případě opakovaných protiprávních jednání bude určení trvání penále ponecháno na členských státech, které jsou nejlepšími místy pro posouzení závažnosti spáchaného činu.
(65)
Je nezbytné určit termín pro uvažování prvků při provádění systémů zvláštních prémií a prémií za krávy bez tržní produkce mléka. Za účelem zajištění hladké a konzistentní administrace musí být tento termín obecně datem podání žádostí. Ovšem vzhledem ke zvláštním prémiím vypláceným za porážku je nutno stanovit zvláštní pravidla za účelem zamezení převodů z jednoho roku do druhého s cílem obdržení vyšších prémií. Co se týče porážkových prémií je datum porážky či vývozu lepším ukazatelem toho, zda byla příslušná operace skutečně provedena.
(66)
Směnný kurs platný k datu skutečnosti rozhodné pro prémie je nutno stanovit takovým způsobem, aby byl zajištěn princip, že tyto prémie nepodléhají žádným velkým výkyvům převodu na národní měny, které jsou způsobeny směnným kurzem v jednom dni.
(67)
Je nutno stanovit ustanovení pro členské státy podléhající určitým ohlašovacím povinnostem. Pro usnadnění přenosu a analyzování dat musí být stanoven konzistentní formát, v jakém je nutno předávat údaje.
(68)
Za účelem usnadnění přechodu na nový systém jsou potřebná přechodná ustanovení, které se týkají povinnosti označovat a určovat původ zvířat.
(69)
Článek 143b nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 povoluje České republice, Estonsku, Kypru, Lotyšsku, Litvě, Maďarsku, Maltě, Polsku, Slovensku a Slovinsku (novým členským státům) nahrazovat přímé platby jednotlivými platbami (‘jednotný plošný platební systém’). Česká republika, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Polsko a Slovensko si tento způsob zvolily. Proto je nutno stanovit podrobná pravidla pro zavedení jednotného plošného platebního systému.
(70)
V souladu s čl. 143b. odst. 5 druhým pododstavcem nařízení (ES) č. 1782/2003 a za účelem zamezení spravování množství žádostí, které by požadovaly platby v hodnotě menší než 50 eur, požádaly Česká republika, Estonsko, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Polsko a Slovensko o povolení nastavit minimální rozměr způsobilé plochy v držení na hodnotu vyšší než 0,3 ha.
(71)
Česká republika, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Polsko a Slovensko odhadly provedly 30. června 2003 odhad jejich využité zemědělské plochy, která je udržována v dobrém zemědělském stavu a navrhly ji přizpůsobit minimální velikosti způsobilé plochy v jednom držení.
(72)
Článek 143c nařízení (ES) č. 1782/2003 přiznává novým členským státům možnost doplnění přímých podpůrných plateb zemědělcům, přičemž to podléhá schválení se strany Komise. Je nutno stanovit obecné postupy pro zavádění této možnosti.
(73)
Čl. 55 písm. b) a čl. 107 odst. 3 první odrážka nařízení (ES) č. 1782/2003 předpokládají zproštění povinnosti vyjmutí z produkce, pokud je půda používána k produkci surovin sloužících pro výrobu produktů v rámci Společenství, jež nejsou přímo určeny k výživě lidí nebo zvířat za podmínky, že budou použity účinné systémy kontroly.
(74)
Je žádoucí, aby za určitých podmínek nebyly na půdě vyňaté z produkce vyloučeny kultury cukrové řepy, topinambur, nebo kořenů čekanky. Na tyto kultury nemůže být vyplacena platba vzhledem k riziku zasahování do trhu s cukrem. Je nicméně nutné zařídit, aby tyto kultury byly v souladu s pravidly upravujícími využívání půd vyňatých z produkce.
(75)
Je vhodné definovat podmínky týkající se přijatelnosti ve prospěch tohoto režimu. Je nutné upřesnit v tomto ohledu podmínku uzavření smlouvy mezi výrobcem a buď nákupčím, nebo prvním zpracovatelem pro dotčené zemědělské suroviny. V případě, kdy je zpracování realizováno zemědělcem na jeho hospodářství, musí pro to být také definovány podmínky.
(76)
Z důvodu zajištění souladu s bodem 7 memoranda o porozumění mezi Evropským hospodářským společenstvím a Spojenými státy americkými o olejninách v rámci GATT, schváleného rozhodnutím 93/355/ES Rady (21) je nutné vytvořit postupy pro případné snížení množství vedlejších výrobků, které mohou být vyrobeny a použity pro výživu lidí nebo zvířat, pokud by celkové množství uvedených vedlejších výrobků přesáhlo ročně 1 milion tun, vyjádřených v ekvivalentu moučky ze sojových bobů.
(77)
Aby bylo zajištěno, že bude surovina zpracována na předpokládaný konečný produkt, musí být nákupčím nebo prvním zpracovatelem složena jistina, bez ohledu na to, zda je zemědělci udělena pomoc. Kromě toho je za účelem zefektivnění systému kontroly režimu vhodné omezit počet zpracovatelů.
(78)
Je nutné jasně rozlišovat mezi povinnostmi žadatele, které končí při dodání celého množství sklizené suroviny, a povinnostmi nákupčího nebo prvního zpracovatele, souvisejícími s jistinou, které začínají v okamžiku dodávky a končí s konečným zpracováním surovin do konečných produktů.
(79)
Určité operace dopravy surovin a výrobků, které z nich pocházejí, na území Společenství musí podléhat systému kontrol obsahujících použití prohlášení a kontrolních kopií T5, které musí být podány podle nařízení (EHS) č. 2454/93. Je nutné počítat s alternativními doklady pro případ, že kontrolní kopie T5 nevyhovují příslušnému orgánu nákupčího nebo prvního zpracovatele v důsledku okolností, které mu nejsou přičitatelné. Pro zajištění účinnosti a dobrého řízení režimu pomoci je vhodné přijmout ustanovení upravující kontrolu.
(80)
Kromě způsobilostních kritérií na plošnou podporu za chmel stanovených článkem 110o nařízení (ES) č. 1782/2003 je nutno stanovit některá dodatečná kritéria za účelem zajištění toho, zda je podpora poskytována oblastem, ve kterých se chmel pěstuje za normálních pěstitelských podmínek. Na úrovni Společenství je nutno definovat koncept oblasti „osázené chmelem“ za účelem zajištění toho, aby byly oblasti, kterým jsou poskytovány dodatečné platby, počítány stejným způsobem. Je nutno stanovit způsob, jakým bude rozdělena celková částka pro členský stát dostupná pro dodatečné platby mezi způsobilé oblasti.
(81)
Je nutno stanovit časový termín pro poskytnutí plateb ve vztahu k opatřením uvedeným v čl. 7 odst. 1 pododst. b) až d) nařízení Rady č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem (22) se strany uznávaných skupin pěstitelů chmele a komise musí být informována o způsobu použití plateb. Veškeré částky neprovedené v určitém časovém období musí být vráceny. Je nutno stanovit způsob, jakým bude rozdělena celková částka pro členský stát dostupná pro platby uznávaným skupinám pěstitelů chmele.
(82)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídicího výboru pro přímé platby,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA 1
ROZSAH A VŠEOBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a rozsah
1. Toto nařízení stanoví podrobná pravidla pro zavádění následujících podpůrných programů stanovených v článcích IV a IVa nařízení (ES) č. 1782/2003:
a)
specifické příplatky za kvalitu pro pšenici tvrdou stanovené v článku IV, kapitole 1 tohoto nařízení;
b)
příplatky na bílkovinné plodiny stanovené v článku IV, kapitole 2 tohoto nařízení;
c)
příplatky na specifické plodiny pro rýži stanovené v stanovené v článku IV, kapitole 3 tohoto nařízení;
d)
plošné platby za ořechy stanovené v článku IV, kapitole 4 tohoto nařízení;
e)
podpora energetických plodin stanovená v článku IV, kapitole 5 tohoto nařízení;
f)
podpora pro škrobové brambory stanovené v článku IV, kapitole 6 tohoto nařízení;
g)
příplatky za mléčné výrobky a dodatečné platby stanovené v článku IV, nařízení 7 tohoto nařízení;
h)
specifická regionální podpora jednoletých plodin stanovená v článku IV, kapitole 8 tohoto nařízení;
i)
podpora osiva stanovená v článku IV, kapitole 9 tohoto nařízení;
j)
platby za jednoleté plodiny podle rozlohy stanovené v článku IV, kapitole 10 tohoto nařízení;
k)
příplatky za ovce a kozy stanovené v článku IV, kapitole 11 tohoto nařízení;
l)
platby za hovězí a telecí maso stanovené v článku IV, kapitole 12 tohoto nařízení;
m)
podpora obilných luštěnin stanovená v článku IC, kapitole 13 tohoto nařízení;
n)
platební plán dle jednotlivých rozloh stanovený v článku 143b tohoto nařízení;
o)
doplňkové národní přímé platby stanovené v článku 143c tohoto nařízení;
p)
podpora chmelařských oblastí stanovená v článku IV, kapitole 10d tohoto nařízení.
2. Toto nařízení stanoví podrobná pravidla týkající se půdy určené pro produkci surovin podle platebního plánu stanoveného v článku II nařízení (ES) č. 1782/2003 a podle plateb za jednoleté plodiny dle území stanovených v článku IV, kapitole 10 zmíněného nařízení.
Článek 2
Platební podmínky
1. Přímé platby zmíněné v čl. 1 odst. a), b), c), e), h), i), j), m) a p) budou uděleny pouze pro rozlohy, podle jednotlivých druhů plodin, které byly předmětem žádosti, a byly o rozloze alespoň 0,3 hektarů, kde každý obdělávaný pozemek přesahuje minimální rozlohu stanovenou členským státem v limitu stanoveném čl. 14 odst. 4 nařízení č. 796/2004.
V případě Malty, přímé platby zmíněné v čl. 1 odst. a), b), c), e), h), i), j), m) a p) budou uděleny pouze pro rozlohy, podle jednotlivých druhů plodin, které byly předmětem žádosti, a byly o rozloze alespoň 0,1 hektaru, kde každý obdělávaný pozemek přesahuje minimální rozlohu stanovenou členským státem v limitu stanoveném čl. 14 odst. 4 nařízení (ES) č. 796/2004.
2. Přímé platby zmíněné v čl. 1 odst. a), b), c), h) a j) budou uděleny pouze pro zcela oseté rozlohy, na kterých byly dodrženy všechny podmínky běžného obdělávání v souladu s místními normami.
Nicméně, v případě specifického příplatku za kvalitu u pšenice tvrdé stanoveného v článku IV, kapitole 1 nařízení (ES) č. 1782/2003 a v případě plateb za jednoleté plodiny stanovených v článku IV, kapitole 10 zmíněného nařízení, plodin pěstovaných v plně osetých rozlohách, které jsou obdělávány v souladu s místními normami, ale které nedosahují stupně rozkvětu z důvodu mimořádných klimatických podmínek uznávaných členským státem, jehož se to týká, zůstanou způsobilé pro podporu za předpokladu, že předmětné rozlohy nebudou používány k jinému účelu k tomuto stupni růstu.
3. V daném roce nemůže být podána více než jedna žádost o platbu dle rozlohy týkající se kteréhokoliv obdělávaného pozemku podle programu financovaného podle čl. 1 odst. 2 pododst. b) nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 (23).
Nicméně:
a)
jakýkoliv obdělávaný pozemek, který je pro stejný rok zahrnutý do žádosti o specifické příplatky za kvalitu pro tvrdou pšenici, které jsou stanoveny v článku IV, kapitole 1 nařízení (ES) č. 1782/2003 nebo příplatky za proteinové plodiny stanovené v článku IV, kapitole 2 zmíněného nařízení, může být předmětem žádosti o platby pro jednoleté plodiny stanovené v článku IV, kapitole 10 nařízení (ES) č. 1782/2003.
b)
jakýkoliv obdělávaný pozemek, který je pro stejný rok zahrnutý do žádosti o příplatky na specifické plodiny pro rýži, které jsou stanoveny v článku IV, kapitole 3 nařízení (ES) č. 1782/2003 nebo příplatky za proteinové plodiny stanovené v článku IV, kapitole 2 zmíněného nařízení, může být předmětem žádosti o podporu osiva stanovené v článku IV, kapitole 9 nařízení (ES) č. 1782/2003;
c)
jakýkoliv obdělávaný pozemek, který je pro stejný rok zahrnutý do žádosti o podporu energetických plodin, která je stanovena v článku IV, kapitole 5 nařízení (ES) č. 1782/2003, může být předmětem žádosti o platby pro jednoleté plodiny stanovené v článku IV, kapitole 10 nařízení (ES) č. 1782/2003, bez omezení druhého pododstavce článku 90 nařízení (ES) č. 1782/2003, nebo může být předmětem žádosti o příplatky na specifické plodiny pro rýži, které jsou stanoveny v článku IV, kapitole 3 nařízení (ES) č. 1782/2003;
d)
jakýkoliv obdělávaný pozemek, který je pro stejný rok zahrnutý do žádosti o platby pro jednoleté plodiny, které jsou stanoveny v článku IV, kapitole 10 nařízení (ES) č. 1782/2003 může být předmětem žádosti o podporu osiva stanovené v článku IV, kapitole 9 nařízení (ES) č. 1782/2003.
4. Půda používaná k produkci surovin podle čl. 55 odst. b) a podle první odrážky čl. 107 odst. 3) nařízení (ES) č. 1782/2003, nebo obdělávaná podle podpory energetických plodin stanovené v článku IV, kapitole 5 zmíněného Nařízení, nebude způsobilá pro podporu Společenství podle článku II, kapitoly VIII nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 (24), s výjimkou podpory udělené s ohledem na náklady na pěstování rychle rostoucích druhů, jak je stanoveno ve druhé odrážce čl. 31 odst. 3) zmíněného nařízení.
Suroviny uvedené v čl. 55 bod b) a čl. 107 odst. 3), první odrážka nařízení (ES) č. 1782/2003, které jsou pěstované na určené půdě a polotovary, koncové výrobky, vedlejší produkty a vedlejší výrobky z nich získané, nebudou způsobilé pro žádné financování ze strany záruční sekce Evropského zemědělského záručního a rozvojového fondu podle čl 1 odst. 2) pododst. a) a b) nařízení (ES) č. 1258/1999.
5. Pro účely příplatku za proteinové plodiny stanoveného v článku IV, kapitole 2 nařízení (ES) č. 1782/2003 a plateb za jednoleté plodiny stanovených v článku IV, kapitole 10 zmíněného nařízení, budou „sladké boby“ znamenat ty druhy bobů, které produkují semena, jež neobsahují více než 5 % hořkých semen. Obsah hořkých semen bude počítán v souladu s testem uvedeným v příloze 1 tohoto nařízení.
Článek 3
Komunikace
Členské Státy budou sdělovat následující údaje Komisi elektronickým přenosem:
a)
nejpozději k 15. září příslušného roku: dostupná data o rozlohách nebo o množstvích v případě příplatků za mléčné výrobky a dodatečných plateb stanovených v článcích 95 a 96 nařízení (ES) č. 1782/2003, pro které byla žádána podpora na tento kalendářní rok, pokud to případ vyžaduje, pak rozděleny podle základových rozloh;
b)
nejpozději k 31. říjnu příslušného roku: definitivní data o rozlohách nebo o množstvích uvedených v bodě (a), s ohledem na již provedené kontroly;
c)
nejpozději k 31. červenci následujícího roku: konečné údaje odpovídající rozlohám nebo množstvím, pro které byla podpora skutečně vyplacena za zmíněný rok, tam kde je to platné, tak po odpočtu redukcí v rozlohách stanovených v článku IV, kapitole 1 nařízení (ES) č. 796/2004.
Rozlohy budou vyjádřeny v hektarech na dvě desetinná místa. Množství budou vyjádřena v tunách na tři desetinná místa.
Článek 4
Koeficient redukce
1. Koeficient redukce rozloh v případech uvedených v čl. 75, 78 odst. 2, 82, 85, 89 odst. 2, 98, 143 a 143b odst. 7 nařízení (ES) č. 1782/2003 nebo koeficient redukce množství a objektivní kriteria v případě uvedeném v článku 95(4) tohoto nařízení, bude stanoven nejpozději 15. listopadu příslušného roku na základě údajů sdělených v souladu s čl. 3 odst. b) tohoto nařízení.
2. V případech uvedených v článku 75, článku 82, článku 85, čl. 95 odst. 4), článku 98, článku 143 a čl. 143b odst. 7 nařízení (ES) č. 1782/2003, sdělí členské státy Komisi nejpozději k 1. prosinci příslušného roku použitý koeficient redukce a v případě uvedeném v čl. 95 odst. 4) zmíněného nařízení, i použitá objektivní kriteria.
KAPITOLA 2
SPECIFICKÁ JAKOSTNÍ CENA ZA TVRDOU PŠENICI
Článek 5
Třídění odrůdy
1. Členské státy vyjmenované na seznamu v čl. 74 odst. 1 nařízení (EC) č. 1782/2003 stanoví seznam odrůd tvrdé pšenice způsobilých pro zvláštní jakostní cenu, jež je poskytovaná v článku 72 tohoto nařízení v souladu s metodou třídění odrůdy předepsané v odstavcích 2 až 5 tohoto článku.
2. Členské státy budou přinejmenším každé dva roky identifikovat nejméně dvě reprezentativní odrůdy. Reprezentativní odrůdy budou ty nejosvědčenější odrůdy tvrdé pšenice.
3. Členské státy budou analyzovat odrůdy tvrdé pšenice podle následujících parametrů kvality a budou přidělovat každému parametru relevantní váhu:
a)
obsah proteinů (40 %);
b)
kvalita lepku (30 %):
c)
index žlutosti (20 %);
d)
specifická váha nebo váha jednoho tisíce zrn (10 %).
Suma průměrů parametrů kvality uváděná v a) až d) prvního pododstavce násobená indikovanou hodnotou v procentech bude zastupovat index kvality odrůd.
Každý členský stát bude během období přinejmenším dvou let porovnávat indexy kvality odrůd tvrdé pšenice s reprezentativními odrůdami na regionální úrovni. Budou zkoumány ty odrůdy, jež jsou registrované v národním katalogu jednotlivého členského státu s výjimkou těch odrůd, pro něž nejsou dostupná žádná analytická data za poslední tři roky, neboť nejsou déle používané nebo osvědčené.
K tomuto konci, založeném na indexu průměrné kvality 100, přiřazovanému reprezentativním odrůdám, bude každý členský stát kalkulovat pro jednotlivé parametry uvedené v bodech (a) až (d) prvního pododstavce procento, jež má být přiděleno ostatním odrůdám tvrdé pšenice v porovnání s indexem 100. Pouze odrůdy tvrdé pšenice s indexem rovnocenným nebo vyšším než 98 budou způsobilé pro specifickou jakostní cenu za tvrdou pšenici.
4. Členský stát může ze seznamu způsobilých odrůd vyloučit ty odrůdy, jež mají procentuelní kvótu ztráty aspektu sklovitosti tvrdé pšenice přesahující 27 %.
5. Odrůdy, jež jsou registrovány v národním katalogu dalšího členského státu, mohou být také zkoumány pro svou způsobilost.
Článek 6
Metody analýzy
1. Metody analýzy obsahu proteinů, specifická váha a poměr ztráty aspektu sklovitosti tvrdé pšenice budou ty, jež jsou předepsány v nařízení Komise (EC) No 824/2000 (25).
2. Index žlutosti bude měřen v souladu s metodou ICC 152 nebo ekvivalentní uznávanou metodou.
3. Kvalita lepku bude měřena v souladu s metodou ICC 158 nebo podle metody ICC 151.
Článek 7
Množství osvědčených semen
Členské státy určí před 1. říjnem roku, který předchází tomu, jehož se týká poskytnutá specifická jakostní cena za tvrdou pšenici, minimální množství semene osvědčené v souladu s direktivou 66/402/EEC (26) na použití v souladu se současnou zemědělskou praxí v produkční oblasti.
Článek 8
Publikace a komunikace
1. Členské státy zveřejní seznam vybraných odrůd, jež jsou způsobilé na národní nebo regionální úrovni pro zvláštní cenu za jakostní tvrdou pšenici, nejpozději do 1. října pro zimní odrůdy a nejpozději do 31. prosince pro jarní odrůdy roku, který předchází rok, jehož se týkají poskytnuté ceny.
2. Členské státy budou Komisi předávat oznámení, ne později než jeden měsíc po datech uvedených v paragrafu 1, seznam uvedený v paragrafu 1 stejně tak, jako - pokud došlo k doplňování, minimální množství certifikovaného osiva, jež má být použito.
Článek 9
Platnost
1. Odrůdy zahrnuté na seznamu, na nějž je odkazováno v čl. 8 odst. 1 jsou způsobilé pro zvláštní jakostní cenu za tvrdou pšenici pro období pěti let, počínající datem jejich prvního uvedení na seznam.
2. Způsobilost jednotlivé odrůdy může být prodloužena na období pěti let, založená na výsledku kvalitativních analýz prováděných během druhého a třetího roku pětiletého období způsobilosti.
Článek 10
Přechodná opatření
1. Členské státy budou publikovat seznam vybraných odrůd, jež jsou způsobilé pro zvláštní jakostní cenu za tvrdou pšenici v roce 2005 nejpozději do 1. října 2004 pro zimní odrůdy a nejpozději do 31. prosince 2004 pro jarní odrůdy.
2. Členské státy zřídí seznam uvedený v článku 1 eliminací ze seznamu odrůd, jež jsou registrovány v národním katalogu odrůd, a které nebyly potvrzeny v letech 2003 a 2004 a ty, jež neuspokojují alespoň dva ze čtyř následujících parametrů:
a)
minimální obsah proteinů 11,5 %;
b)
minimální měrná hmotnost 78 kg/hl nebo minimální hmotnost jednoho tisíce zrn 42 g;
c)
maximální poměr ztráty parametru sklovitosti tvrdé pšenice 27 %;
d)
minimální obsah lepku 10 %.
3. Seznamy odrůd, jež jsou způsobilé pro cenu v letech 2005 a 2006, mohou zahrnovat odrůdy, jež jsou na seznamu vybraných odrůd jiného členského státu na základě výsledků kvalitativní analýzy prováděné oním jiným členským státem.
KAPITOLA 3
CENA PROTEINOVÝCH PLODIN
Článek 11
Směs obilí a proteinových plodin
V regionech, kde jsou proteinové plodiny tradičně vysévány ve směsi s obilím, bude cena proteinových plodin vyplacena na žádost uchazeče za podmínky, že dokáže ke spokojenosti kompetentních autorit zúčastněných členských států, že ve směsi jsou proteinové plodiny převládající. Zúčastněné oblasti nebudou způsobilé pro specifickou regionální pomoc pro jednoleté plodiny poskytovanou dle článku 98 nařízení (EC) č. 1782/2003.
KAPITOLA 4
SPECIFICKÁ PLATBA PLODINY ZA RÝŽI
Článek 12
Data pro osévání
Pro způsobilost specifické platby plodin za rýži bude vyhlášena oblast osetá nejpozději:
a)
dne 30. června předcházejícího zmíněné žně pro Španělsko a Portugalsko,
b)
dne 31. května pro ostatní produkující členské státy uvedené v čl. 80 odst. 2 nařízení (EC) č. 1782/2003.
Avšak ve Francouzské Guiney budou oblasti osévány samostatně pro jednotlivý ze dvou osévacích cyklů, nejpozději do 31. prosince a do 30. června předcházejícího každý z nich a specifická platba plodin za rýži bude poskytnuta na základě průměru osévaných ploch v každém ze obou osévacích cyklů.
Článek 13
Koeficient redukce
Koeficient redukce specifické platby plodin za rýži, na nějž se odkazuje v článku 82 nařízení (EC) č. 1782/2003 bude vypočítán v souladu s přílohou II k tomuto nařízení..
Článek 14
Komunikace
1. Členské státy budou Komisi sdělovat oznámení v souladu s článkem následující informace:
a)
do 15. září nejpozději:
i)
seznam odrůd registrovaných v národním katalogu, klasifikovaných podle kritérií definovaných v bodu 2 přílohy I nařízení Rady (EC) č. 1785/2003 (27),
ii)
osévané oblasti, pro které byly podány žádosti o specifickou platbu plodin pro rýži s odrůdou rýže a základní oblasti a pod-základní oblasti, používaje model stanovený v příloze III(A) k tomuto nařízení, zahrnujíce přesažení základních oblastí a pod-základních oblastí;
b)
nejpozději do 31. října úpravy osévaných ploch, na něž byly předloženy žádosti o specifickou platbu plodin za rýži, předané v souladu s odstavcem (a) a používaje modelový formulář podrobně vysvětlený v příloze III(B);
c)
nejpozději do 31. července informace, které se týkají osévaných oblastí, pro něž již byla zaplacena platba specifických plodin pro rýži za minulý tržní rok v souladu s kalkulační metodou definovanou v příloze II a s použitím modelového formuláře podrobně vysvětleného v příloze III(C).
2. Pro Francouzskou Guineu bude informace, jež se týká osévaných oblastí, předávána na základě průměru osévaných oblastí během dvou osévacích cyklů.
3. Členské státy mohou každoročně kontrolovat rozdělení jejich základní plochy nebo oblastí v základních podoblastech a objektivní kritéria, na jejichž základě jsou tato rozdělení založena. Tuto informaci budou předávat Komisi nejpozději do 15. května předcházejícího dotyčné sklizni.
KAPITOLA 5
OBLAST PLATBY ZA OŘECHY
Článek 15
Podmínky způsobilosti pomoci Společenství
1. Pro účely této kapitoly bude ovocný sad znamenat homogenní a soudržnou oblast osázenou ořechy, která není protínána jinými plodinami nebo sadbou, a která je geograficky souvislá. Izolované stromy nebo jednotlivá řada ořechů vysázená podél cest nebo jiné plodiny nemohou být považovány za ovocný sad.
Jako náhradu poklesu z prvního odstavce mohou členské státy dovolit přítomnost stromů jiných než jsou ořechy do limitu korespondujícímu 10 % z počtu stromů předepsaných v paragrafu 3. Navíc mohou členské státy povolit přítomnost kaštanů, jestliže je respektován počet stromů předepsaných v odstavci 3 způsobilými ořechy.
2. Pouze ovocné sady produkující ořechy a dodržující podmínky vyžadované v článcích 3 a 4 tohoto článku k datumu určenému v souladu s článkem 11 nařízení (EC) č. 796/2004 budou způsobilé pro oblastní platbu poskytovanou v článku 83 nařízení (EC) č. 1782/2003.
V případě ovocného sadu, kde vyrůstají různé typy ořechů a v případě, že je pomoc odlišována ve funkci produktů, budou uplatňovány podmínky způsobilosti a úroveň pomoci specifické podle typu ořechu, který je převládající.
3. Minimální plocha pozemku nesmí být menší než povrchová plocha 0,10 hektaru.
Počet ořechů na hektar sadu nesmí být menší než:
i)
125 pro lískové ořechy ;
ii)
50 pro mandle;
iii)
50 pro vlašské ořechy;
iv)
50 pro pistácie ;
v)
30 pro lusky rohovníku.
4. Členské státy mohou určit minimální plochu pozemku a hustotu stromů na vyšší úrovni, než bylo předepsáno v článku 3, v souladu s objektivními kritérii a při přihlédnutí ke specifickým charakteristikám týkajících se oblastí a produkcí.
Článek 16
Podmínky způsobilosti pro národní pomoc
Článek 15 bude aplikován na národní pomoc zmíněnou v článku 87 nařízení (EC) č. 1782/2003.
Bez újma na článku 87 nařízení (EC) č. 1782/2003 může členský stát ustanovit další kritéria způsobilosti za předpokladu, že takováto kritéria jsou ve shodě s cíli životního prostředí, s cíli zemědělskými, sociálními a s ekonomickými schématy pomoci a nevnáší diskriminaci mezi producenty. Členské státy ustanoví nezbytná opatření, aby kontrolovaly, že kritéria způsobilosti jsou zemědělci dodržována.
Článek 17
Komunikace
1. Členské státy budou sdělí Komisi v každém případě před datem pro podání žádosti ustanoveným členskými státy v souladu s článkem 11 nařízení (EC) č. 796/2004 a nejpozději:
a)
do 31. března, vyšší úrovně a kritéria, jež jsou zmíněna v čl. 15 odst. 4, a dodatečná kritéria uvedená v článku 16;
b)
do 15. května, kde členský stát rozlišuje pomoc v souladu s čl. 83 odst. 2 nařízení (EC) č. 1782/2003, úroveň oblastní platby na produkty a/nebo modifikovanou národní garantovanou oblast.
2. Jakákoli modifikace informací, které mají být předány Komisi v souladu s článkem 1, budou aplikovány následující rok a budou ihned předány členským státem Komisi, doprovázené objektivními kritérii, která zdůvodňují takovéto modifikace.
Článek 18
Přechodná opatření
1. Členské státy mohou určovat, zda a za jakých podmínek může být upuštěno od plánů zlepšování, na něž se odkazuje v čl. 86 odst. 2 nařízení (EC) č. 1782/2003, před jejich normálním datem vypršení a příbuzné oblasti se stanou způsobilé podle schématu, jež je poskytnuto v kapitole 4 Název IV tohoto nařízení.
2. Při stanovení podmínek uvedených v článku 1 členský stát zajistí, že:
a)
plán nebude pozastaven před kompletní realizací ročního období;
b)
původní cíle plánu byly dosaženy ke spokojenosti členského státu.
KAPITOLA 6
POMOC PRO ŠKROBOVOU BRAMBORU
Článek 19
Způsobilost
Pomoc pro škrobovou bramboru poskytovaná v článku 93 nařízení (EC) č. 1782/2003 bude poskytnuta na brambory, které jsou pokryty kultivační smlouvou, jak je to zajištěno v článku 3 nařízení Komise (EC) č. 2236/2003 (28), na základě čisté váhy brambor, určené jednou z metod popsaných v příloze I k nařízení Komise (EC) č. 2235/2003 (29) a obsah škrobu dodávaných brambor v souladu s poměry stanovenými v Příloze II k tomu nařízení.
Nebude poskytnuta žádná pomoc pro škrobový brambor bramborám, jejichž obsah škrobu je menší než 13 %, mimo případu, kdy je aplikován čl. 5 odst. 3 druhý pododstavec nařízení (EC) č. 2236/2003 .
Článek 20
Minimální cena
Pomoc pro škrobový brambor bude předmětem požadavku, pokud je poskytnut důkaz, že byla zaplacena cena ne menší, než je uvedeno v článku 4a nařízení (EC) č. 1868/94 způsobem „doručeno do továrny“ v souladu s kvótami stanovenými v příloze II k nařízení (EC) č. 2235/2003.
Aplikuje se čl. 10 odst. 2 nařízení (EC) č. 2236/2003.
Článek 21
Platba
1. Bez újmy na článku 28 nařízení (EC) č. 1782/2003 bude zemědělci členským státem, na jehož území byl škrobový brambor zpracován, zaplacena pomoc pro škrobový brambor, jakmile celé jeho množství za marketingový rok bylo doručeno do podniku vyrábějícího škrob do čtyřech měsíců od data, kdy byl poskytnut důkaz, jak je uvedeno v článku 20 tohoto nařízení a byly respektovány podmínky uvedené v článku 19 tohoto nařízení.
2. Členské státy mohou poskytnout zálohy, počínaje od 1. prosince marketingového roku, na základě různých částí množství škrobových brambor dodávaných zemědělcem do podniku vyrábějícího škrob pro marketingový rok, jehož se týkají. Každá předem poskytnutá platba bude za množství dodaných škrobových brambor, pro něž byl poskytnut důkaz uvedený v článku 20 a při respektování podmínek uvedených v článku 19.
3. Převodní sazba, která bude použita k vyjádření pomoci pro škrobový brambor v národní měně, bude ta, která bude použita dle článku 20 nařízení (EC) č. 2236/2003.
KAPITOLA 7
CENA MLÉKA A DOPLŇKOVÁ PLATBA
Článek 22
Případy neaktivity
1. Pokud fyzická či právnická osoba vlastnící individuální referenční množství nepřijde v rámci definice výrobce připravené v čl. 5 odst. c) nařízení (EC) č. 1788/2003 během dvanácti měsíčního období končícího 31. březnem příslušného roku, nebudou vyplaceny žádné mlékárenské ceny ani doplňkové platby pro zmíněný rok, pokud nedokáže před konečným termínem žádosti a ke spokojenosti oprávněného orgánu, že produkce byla zahájena.
2. Odstavec 1 se nebude týkat případů vyšší moci a v náležitě odůvodněných případech přechodně ovlivňujících kapacitu výroby dotyčných producentů a uznaných oprávněným orgánem.
KAPITOLA 8
POMOC PRO ENERGETICKÉ PLODINY
ODDÍL 1
Definice
Článek 23
Definice
Pro účely této kapitoly:
a)
„žadatel“ znamená jakýkoli zemědělec obhospodařující oblasti zmiňované v článku 88 nařízení (EC) č. 1782/2003 s výhledem na získání pomoci připravené v tomto článku;
b)
„první zpracovatel“ znamená jakýkoli uživatel surových zemědělských materiálů, který z nich vykonává první zpracování vzhledem k získání jednoho nebo více produktů, jež jsou zmiňovány v článku 88 druhém odstavci nařízení (EC) č. 1782/2003.
ODDÍL 2
Smlouva
Článek 24
Použití surového materiálu
1. Jakýkoli surový zemědělský materiál s výjimkou cukrové řepy může být pěstován v oblastech pokrytých pomocí poskytovanou podle článku 88 nařízení (EC) č. 1782/2003 za předpokladu, že jsou použity s primárním úmyslem k produkci energetických výrobků zmíněných v druhém odstavci toho článku.
Ekonomická hodnota energetických produktů získaných zpracováním surových materiálů by měla být vyšší než ta z ostatních produktů míněných pro jiné použití a získaných takovým zpracováním, jak je určeno hodnotící metodou vysvětlenou v čl. 39 odst. 3.
2. Surové materiály, jež jsou zmíněny v paragrafu 1 budou pokryty smlouvou v souladu s článkem 90 nařízení (EC) č. 1782/2003 pod podmínkami předepsanými v tomto oddíle.
3. Žadatelé doručí všechny surové materiály získané sklizní prvnímu zpracovateli, který ji převezme a zajistí, že ekvivalentní množství takových surových materiálů je použito v rámci Společenství k výrobě jednoho nebo více energetických produktů, jak se o nich praví v druhém paragrafu článku 88 nařízení (EC) č. 1782/2003.
Tam, kde první zpracovatel používá surový materiál právě sklizený k výrobě polotovaru nebo vedlejšího produktu, může použít ekvivalentní množství takovýchto polotovarů nebo vedlejších produktů k výrobě jednoho nebo více konečných produktů, jak je na ně odkazováno v prvním pododstavci.
V případě uvedeném v druhém pododstavci, první zpracovatel bude tak informovat pověřený orgán, některý je pověřen zajištěním bezpečnosti. Tam, kde je takové ekvivalentní množství použito v členském státu jiném, než je ten, kde je surový materiál sklizen, kompetentní autority zmíněných členských států budou informovat jeden druhého o detailech takové transakce.
4. V souladu s národními pravidly, které řídí smluvní vztahy, může první zpracovatel postoupit třetí straně soubor surového materiálu od zemědělce, který žádá pomoc. Zástupce bude jednat jménem a v zastoupení zpracovatele, který zůstává jako jediný zodpovědný s ohledem na závazky předepsané touto kapitolou.
Článek 25
Poškození
1. Nehledě na čl. 24 odst. 2 a odst. 3, členské státy mohou povolit žadatelům:
a)
použít pokácené krátké obmýcené lesní stromy podle ex 0602 90 41 nebo sklizené všechno obilí nebo olejová semena podle kódů KN 1201 00 90, 1205 10 90, 1205 90 00, 1206 00 91 a 1206 00 99 :
i)
jako palivo pro vytápění jejich zemědělských statků,
ii)
pro výrobu zásob energie nebo biopaliv;
b)
zpracovat všechny surové materiály sklizené na jejich půdě na bioplyn podle kódu KN 2711 29 00.
2. V případech uvedených v odstavci 1, žadatelé:
a)
převezmou, prostřednictvím prohlášení na místě nebo smlouvy odkazované v článku 26, zodpovědnost za použití a přímé zpracování surového materiálu zahrnutého v prohlášení; články 26 až 40 se používají obdobně na tyto případy.
b)
si nechají veškerý sklizený surový materiál zvážit korporací nebo podnikem ustanoveným státem a bude uchovávat odděleně účty pro použitý surový materiál a produkty a vedlejší produkty, jež jsou výsledkem jeho zpracování; avšak, v případě obilí a olejových semen a slámy a tam, kde byla použita celá rostlina, vážení může být nahrazeno volumetrickou mírou surového materiálu.
3. Členské státy, které aplikují odstavec 1, zavedou adekvátní kontrolní opatření aby zajistily, zda je surový materiál používán přímo v zemědělském podniku nebo je zpracován na bioplyn spadající pod CN kód 2711 29 00.
4. Obilí a olejová semena použitá v souladu s odstavcem 1 a) jsou denaturována v souladu s metodou předepsanou členským státem. Členské státy mohou autorizovat olej vyrobený zpracováním olejových semen v souladu s odstavcem 1 písm. a) a písm. ii) k denaturaci namísto samotných olejových semen za předpokladu, že takové denaturování proběhne ihned po té, co semena byla zpracována na olej, a že jsou kontrolována použití, ke kterým jsou semena vynakládána.
Článek 26
Smlouva
1. Na podporu žádostí o pomoc podstoupí žadatelé svým pověřeným orgánům smlouvy, které uzavřeli s prvním zpracovatelem.
2. Žadatelé zajistí, že smlouvy specifikují následující:
a)
jména a adresy stran smlouvy;
b)
dobu trvání smlouvy;
c)
druhy všech příslušných surových materiálů a oblast osázenou jednotlivými odrůdami;
d)
jakékoli příslušné podmínky k dodání předpokládaného množství surových materiálů;
e)
převzetí naplnit své závazky podle čl. 24 odst. 3;
f)
zamýšlené prvotní konečné použití surového materiálu, každé jeho konečné použití, které souhlasí s podmínkami předepsanými v čl. 24 odst. 1 a čl. 39 odst. 3.
3. Žadatelé zajistí, že smlouvy budou uzavřeny v čase, který dovolí prvnímu zpracovateli dát kopii pověřenému orgánu žadatele v časových limitech předepsaných v čl. 34 odst. 1.
4. Pro účely kontroly mohou členské státy vyžadovat po každém žadateli, aby uzavřel jednotlivou dodavatelskou smlouvu pro jednotlivý surový materiál.
ODDÍL 3
Doplňky a vypovězení smluv
Článek 27
Doplňky a vypovězení smluv
Tam, kde strany doplňují nebo vypovídají smlouvu po té, co žadatel podal žádost o pomoc, žadatel může trvat na takové žádosti o pomoc pouze za podmínky a s ohledem na povolení nezbytných inspekcí, jež mají být provedeny, a informuje pověřené orgány o takovém doplňku nebo vypovězení ne později než je datum uzávěrky, který je stanovený v příslušném členském státu, jehož se doplněk žádosti týká.
Článek 28
Výjimečné okolnosti
Bez újmy na článku 27, kde žadatel informuje svůj pověřený orgán, že kvůli výjimečným okolnostem nebude schopen dodat všechny nebo část surových materiálů, pověřený orgán může, po obdržení dostatečných důkazů takovýchto výjimečných situací, ověřit tyto dodatky ke smlouvě, neboť se jeví ospravedlnitelné nebo může ověřit její vypovězení.
Tam, kde je půda krytá smlouvou snížena v důsledku změn nebo kde je smlouva vypovězena, žadatel ztratí právo na pomoc, o níž se hovoří v této kapitole pro oblasti odstupující od smlouvy.
Článek 29
Změny v konečných uživatelích
Bez újmy na článku 27, první zpracovatel může pozměnit zamýšlené primární konečné použití surových materiálů, jak je na ně odkazováno v čl. 26 odst. 2 pododst. f), jakmile smluvní surové materiály k němu byly doručeny a jakmile byly naplněny podmínky předepsané v čl. 31 odst. 1 a v prvním pododstavci čl. 34 odst. 3.
Změny v konečném použití mají být provedeny v souladu s podmínkami předepsanými v druhém pododstavci čl. 24 odst. 1 a čl. 39 odst. 3.
První zpracovatelé podají přednostní oznámení svým pověřeným orgánům s ohledem na nezbytné kontroly.
ODDÍL 4
Reprezentativní sklizně a dodávaná množství
Článek 30
Representativní sklizně
Každý rok členské státy zajistí za použití příslušného postupu reprezentativní sklizně, kterých musí být dosaženo a informuje o nich příslušné žadatele.
Článek 31
Dodávaná množství
1. Žadatelé uvedou celkové množství sklizených surových materiálů podle odrůd svým pověřeným orgánům a potvrdí dodávky surových materiálů a strany, jimž jsou tyto dodávky určeny.
2. Aktuální množství k doručení žadatelům k prvnímu zpracování budou muset přinejmenším odpovídat reprezentativní sklizni.
Avšak v náležitě odůvodněných případech členské státy mohou výjimečným způsobem přijmout množství až o 10 % pod reprezentativní sklizní.
Navíc, tam, kde pověřené orgány ověřily doplněk nebo vypovězení smluv v souladu s článkem 28, mohou, kde se to zdá ospravedlnitelné, zredukovat množství, která mají žadatelé doručit v souladu s prvním pododstavcem tohoto odstavce.
ODDÍL 5
Podmínky vyplacení pomoci
Článek 32
Platba
1. Pomoc může být žadatelům vyplacena před tím, než je surový materiál zpracován. Avšak, takovéto platby budou provedeny pouze tam, kde byla prvnímu zpracovateli doručena nezbytná množství surových materiálů v souladu s touto kapitolou a kde:
a)
bylo učiněno prohlášení, které je uvedeno v čl. 31 odst. 1,
b)
kopie smlouvy byla doručena pověřenému orgánu prvního zpracovatele a v souladu s čl. 34 odst. 1 a byly naplněny podmínky vyjádřené v čl. 24 odst. 1,
c)
pověřený orgán obdržel důkaz, že byla zajištěna plná bezpečnost podle čl. 35 odst. 2.
d)
pověřený orgán zodpovědný za platbu zkontroloval, že podmínky předepsané v článku 26 byly dodrženy s ohledem na každou žádost.
2. V případě dvouletých plodin, kde surové materiály jsou sklizeny a z toho důvodu doručeny pouze v průběhu druhého roku kultivace, platba bude provedena v každém ze dvou roků následujících po datu uzavření smlouvy, jak se o tom praví v článku 26 za podmínky, že pověřený orgán stanoví, že:
a)
závazky, na něž odkazuje odst. 1 pododst. b), pododst. c) a pododst. d) tohoto článku jsou naplněny od prvního roku pěstování;
b)
závazky, na něž odkazuje odst. 1 pododst. a) tohoto článku jsou naplněny a informace, na něž je odkazováno v čl. 34 odst. 3 prvním pododstavci jsou předány v druhém roku kultivace.
Vzhledem k prvnímu roku pěstování, budou platby provedeny pouze tehdy, jestliže pověřené orgány obdržely důkaz, že bezpečnost, která je zajišťována podle čl. 35 odst. 2, byla dodržena. Vzhledem ke druhému roku kultivace, může být platba provedena bez zajištění bezpečnosti.
3. V případě trvalých nebo víceletých plodin, platba pomoci bude provedena každý rok po datu uzavření smlouvy. Podmínky předepsané v odstavci 2 by měly být aplikovány obdobně.
ODDÍL 6
Smlouva a povinnosti žadatelů a prvních zpracovatelů
Článek 33
Počet zpracovatelů
Energetické produkty budou získány ponejvíce od druhého zpracovatele.
Článek 34
Smlouva a povinnosti žadatelů a prvních zpracovatelů
1. První zpracovatelé pošlou kopii smlouvy svým pověřeným orgánům v časovém harmonogramu stanoveném příslušným členským státem a ne později, než je datum uzávěrky odevzdání žádostí o pomoc členského státu, jehož se to týká, pro příslušný rok.
Tam, kde žadatelé a první zpracovatelé doplňují nebo vypovídají smlouvy předcházející v daném roce datum, na které odkazuje článek 27, první zpracovatel pošle svému pověřenému orgánu kopii upravené nebo vypovězené smlouvy ne později, než je tento datum.
2. První zpracovatelé poskytnou svým pověřeným orgánům nezbytné informace o příslušném zpracovatelském řetězci, zejména co se týče cen a technických koeficientů, jež mají být použity k určení množství konečných produktů, které mohou být získány, jak je na to poukazováno v čl. 40 odst. 1 druhém pododstavci.
3. První zpracovatelé, kteří převzali od žadatelů surové materiály, budou informovat své pověřené orgány o množství přijatých surových materiálů, specifikujíce odrůdy, jméno a adresu strany ve smlouvě, která doručila surové materiály, místo doručení a odkaz na smlouvu během časového limitu stanoveného členskými státy, který dovolí, aby platby byly učiněny během doby specifikované v článku 28 nařízení (EC) č. 1782/2003.
Tam, kde členský stát prvního zpracovatele není stejný členský stát, ve kterém byly surové materiály vypěstovány, pověřený orgán prvního zpracovatele bude informovat pověřený orgán žadatele celkového množství doručovaných surových materiálů do 40 pracovních dnů obdržení informací, o nichž se hovoří v prvním pododstavci.
ODDÍL 7
Zabezpečení
Článek 35
První zpracovatelé
1. První zpracovatelé s jejich pověřeným orgánem zajistí plné pojištění, jak je na to odkazováno v paragrafu 2, do datumu uzávěrky podání žádostí o platby pro příslušný rok v příslušném členském státě.
2. Pojištění zajištěné s ohledem na jednotlivý surový materiál se počítá vynásobením součtu všech oblastí pokrytých smlouvou podepsanou prvním zpracovatelem, jež je zainteresován a použitých k produkci tohoto surového materiálu koeficientem 60 EUR na hektar.
3. Tam, kde jsou smlouvy doplněny nebo vypovězeny v souladu s články 27 nebo 28, pojištění se podle toho upraví.
4. Část pojištění bude snížena pro každý surový materiál pod podmínkou, že pověřený orgán prvního zpracovatele, který je zainteresován, vlastní důkaz, že množství zmiňovaného surového materiálu bylo zpracováno v souladu s požadavky předepsanými v čl. 26 odst. 2 pododst. f), s přihlédnutím, kde je to nezbytné, k jakýmkoli změnám podle článku 29.
Článek 36
Primární a podřízené požadavky
1. Následující závazky budou stanoví primární požadavky ve smyslu článku 20 nařízení Komise (EEC) č. 2220/85 (30):
a)
závazek zpracovat množství surových materiálů v první řadě do konečných produktů upřesněných ve smlouvě. Surové materiály musí být zpracovány do 31. června druhého roku následujícím po roku sklizně;
b)
závazek, že produkty budou doprovázeny kontrolní kopií T5 v souladu s články 37 a 38 tohoto nařízení.
2. Následující závazky připadající na první zpracovatele ustanoví podřízené požadavky ve smyslu článku 20 nařízení (EEC) č. 2220/85:
a)
závazek převzít dodávku všech surových materiálů dodaných žadateli v souladu s čl. 24 odst. 3 tohoto nařízení,
b)
závazek předat kopie smluv v souladu s čl. 34 odst. 1 tohoto nařízení,
c)
závazek poskytnout požadované informace v souladu s čl. 34 odst. 3 prvním pododstavcem tohoto nařízení,
d)
závazek zajistit pojištění v souladu s čl. 35 odst. 1 tohoto nařízení.
ODDÍL 8
Dokumenty pro prodej, převod nebo převod do jiného členského státu nebo export
Článek 37
T5 kontrolní kopie
Tam, kde první zpracovatelé prodávají nebo dopravují druhým zpracovatelům v jiných členských státech polotovary podle smluv dle článku 26, jsou produkty doprovázeny kontrolními kopiemi T5 vydanými v souladu s nařízením (EEC) č. 2454/93.
Pod hlavičkou „Ostatní“ v rámečku 104 kontrolních kopií T5 uvede jednu z následujících zpráv:
-
Producto destinado a su transformación o entrega de acuerdo con lo establecido en el articulo 26 del Reglamento (CE) no 1973/2004 de la Comisión;
-
Použito pro zpracování nebo dodávku v souladu s článkem 26 nařízení Komise (ES) 1973/2004
-
Skal anvendes til forarbejdning eller levering i overensstemmelse med artikel 26 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1973/2004
-
Zur Verarbeitung oder Lieferung gemäß Artikel 26 der Verordnung (EG) Nr. 1973/2004 der Kommission zu verwenden
-
Προς χρήση για μεταποίηση ή παράδοση σύμφωνα με το άρθρο 26 του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1973/2004 της Επιτροπής
-
To be used for processing or delivery in accordance with Article 26 of Commission Regulation (EC) No 1973/2004
-
Kasutamiseks töötlemisel või tarnimisel vastavalt komisjoni määruse (EÜ) nr 1973/2004 artiklile 26
-
À utiliser pour transformation ou livraison conformément aux dispositions de l'article 26 du règlement (CE) no 1973/2004 de la Commission
-
Da consegnare o trasformare conformemente all'articolo 26 del regolamento (CE) n. 1973/2004 della Commissione
-
Izmantot pārstrādei vai piegādei saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 1973/2004 26. panta nosacījumiem
-
Naudoti perdirbimui arba pristatymui pagal Komisijos reglamento (EB) Nr. 1973/2004 26 straipsnio nuostatas
-
A Bizottság 2004/1973/EK rendelete szerint feldolgozásra, vagy átadásra használandó
-
Te gebruiken voor verwerking of aflevering overeenkomstig artikel 26 van Verordening (EG) nr. 1973/2004 van de Commissie
-
Do wykorzystania w procesie przetwórstwa bądź do dostawy zgodnie z postanowieniami zawartymi w art. 26 rozporządzenia Komisji (WE) nr 1973/2004
-
A utilizar para transformação ou entrega em conformidade com o artigo 26 do Regulamento (CE) n.o 1973/2004 da Comissão
-
Na spracovanie alebo dodávku v súlade s článkom 26 nariadenia Komisie (ES) č. 1973/2004
-
Se uporablja za predelavo ali dostavo v skladu s členom 26 Uredbe Komisije (ES) št. 1973/2004
-
Käytetään jalostamiseen tai toimittamiseen komission asetuksen (EY) N:o 1973/2004 26 artiklan mukaisesti
-
Används till bearbetning eller leverans i enlighet med artikel 26 i kommissionens förordning (EG) nr 1973/2004.
Článek 38
Alternativy k T5 kontrolní kopii
Jestliže kontrolní kopie T5 není navrácena do kanceláře orgánu odbavení, který je zodpovědný za kontrolu v členském státu, v kterém sídlí první zpracovatel, dva měsíce po uplynutí konečné doby pro zpracování surových materiálů, které jsou uvedeny v čl. 36 odst. 1 pododst. a) v důsledku okolností, za něž první zpracovatel není zodpovědný, mohou být přijaty následující dokumenty jako alternativy ke kontrolní kopii T5:
a)
nákupní faktury za polotovary;
b)
prohlášení druhého zpracovatele potvrzujícího konečné zpracování surových materiálů na energetické produkty, jak na ně odkazuje článek 88 nařízení (EC) č. 1782/2003;
c)
ověřené fotokopie účetních dokumentů od druhého zpracovatele dokazujících, že zpracování bylo provedeno.
ODDÍL 9
Kontroly
Článek 39
Uchovávání záznamů
1. Pověřené orgány členského státu určí záznamy, které budou uchovávány zpracovateli a jejich četnost, která je nejméně měsíční.
Uvedené záznamy budou zahrnovat nejméně následující informace:
a)
množství různých surových materiálů zakoupených pro zpracování,
b)
množství zpracovaných surových materiálů a množství a druhy konečných výrobků, polotovarů a vedlejších produktů z nich získaných,
c)
odpady během zpracování,
d)
likvidační množství a důvody pro tuto likvidaci,
e)
množství a typy výrobků prodaných nebo převedených zpracovatelem a obdržené ceny,
f)
kde je to vhodné, jména a adresy následných zpracovatelů.
2. Pověřený orgán prvního zpracovatele zkontroluje, zda se postoupená smlouva shoduje s podmínkami, které jsou předepsané v čl. 24 odst. 1. O tom, kde nejsou tyto podmínky dodrženy, informuje žadatel pověřený orgán.
3. kalkulaci pohledu výpočtu ekonomické hodnoty produktů, na něž odkazuje čl. 24 odst. 1, příslušné pověřené orgány porovnají, na základě informace uvedené v čl. 34 odst. 2, součet hodnot všech energetických produktů s celkovým součtem hodnot všech ostatních produktů určených pro jiné použití a získaných ze stejné zpracovatelské operace. Každá hodnota je rovna odpovídajícímu množství násobenému průměrem výstupních cen z továrny zaznamenaných během předcházejícího marketingového roku. Tam, kde tyto ceny nejsou dostupné, pověřený orgán určí odpovídající ceny, zejména na základě informací, jež jsou zmiňovány v čl. 34 odst. 2.
Článek 40
Kontroly v provozech výrobců
1. Pověřené orgány členských států, ve kterých probíhá zpracování, ověří shodu s čl. 24 odst. 1 v provozen nejméně u 25 % zpracovatelů umístěných na jejich teritoriu, vybraných na základě rizikové analýzy. Takové kontroly budou zahrnovat nejméně:
a)
porovnání součtu hodnot všech energetických produktů se součtem hodnot všech ostatních produktů určených pro jiné použití a získaných ze stejné zpracovatelské operace,
b)
analýzu výrobního systému výrobce, zahrnující fyzické kontroly a kontroly obchodních dokumentů z pohledu ověření, v případě zpracovatelů, že dodávky surových materiálů, konečných produktů, polotovarů a vedlejších produktů jsou v souladu.
Pro účel kontroly, na niž je odkazováno v bodě b) prvního odstavce, pověřené orgány si samy vytvoří základnu zejména v jednotlivých technických koeficientech zpracování pro příslušné surové materiály. Tam, kde tyto koeficienty existují pro export v legislativě Společenství, budou aplikovány. Tam, kde neexistují, ale v legislativě Společenství existují jiné koeficienty, ty budou aplikovány. V jiných případech bude kontrola spoléhat zejména na koeficienty obecně přijímané zpracovatelským průmyslem.
2. Pro zpracovatelské operace, na něž se odkazuje v článku 25, budou kontroly prováděny u 10 % žadatelů vybraných na základě rizikové analýzy s uvážením:
a)
výše pomoci;
b)
počtu zemědělských parcel a oblasti pokryté žádostí o pomoc;
c)
vývoje od předcházejícího roku;
d)
zjištění kontrol provedených v minulých letech;
e)
ostatních parametrů definovaných členskými státy, založenými na reprezentativnosti předložených prohlášení.
3. Tam, kde kontroly, na něž je odkazováno v paragrafu 2, odhalují nepravidelnosti v nejméně 3 % případů, provede pověřený orgán dodatečné kontroly během roku a následně zvýší procento zemědělců, jejichž provozy budou předmětem kontroly v následujícím roce.
4. Pokud bylo stanoveno, že jisté části kontroly, jak je na ně odkazováno v paragrafech 1 a 2, mohou být vykonány na základě vzorku, zaručuje uvedený vzorek spolehlivou a reprezentativní úroveň kontroly.
5. O každé kontrola v provozu se zpracuje inspekční zpráva podepsaná inspektorem, který uvede detaily o provedených kontrolách. Zpráva uvede zejména:
a)
datum kontroly;
b)
přítomné osoby;
c)
kontrolované období;
d)
použité techniky kontroly včetně toho, kde byly použity, odkazy na metody vzorkování.,
e)
výsledky kontroly.
Článek 41
Výroba konopí
Použijí se ustanovení o konopí, na která se odkazuje v článku 29 nařízení Komise (EC) č. 795/2004 (31) a v článku 33 nařízení (EC) č. 796/2004.
Článek 42
Další opatření a vzájemná pomoc
1. Členské státy podstoupí všechna další opatření požadovaná pro řádné uplatnění této kapitoly a poskytnou vzájemnou pomoc potřebnou pro účely kontroly požadované na základě této kapitoly. Kde tato kapitola neposkytuje příslušné redukce a výjimky, členské státy mohou aplikovat příslušné národní sankce proti účastníkům trhu zahrnutým v procesu poskytování pomoci.
2. Pokud je to nutné nebo vyžadované touto kapitolou, budou členské státy vzájemně pomáhat jeden druhému, aby zajistili efektivní kontroly a umožnily autentičnost předkládaných dokumentů a přesnost dat vyměňovaných k ověření.
ODDÍL 10
Vyloučení z pomoci pro energetické plodiny a ohodnocení
Článek 43
Vyloučení surových materiálů z pomoci pro energetické plodiny a minimální pěstební oblast
1. Členské státy mohou vyloučit jakýkoli zemědělský surový materiál z pomoci pro energetické plodiny, pokud takové materiály vyvolávají obtíže z hlediska kontroly, veřejného zdraví, životního prostředí, trestního zákona nebo zredukovaného poměru konečných energetických produktů.
2. Pro jakýkoli surový materiál odkazovaný v článku 24 mohou členské státy osít minimální pěstební oblast.
Článek 44
Ohodnocení
Před 15. říjnem následujícím po konci toho roku, ve kterém byla pomoc poskytnuta, postoupí členské státy Komisi veškeré informace potřebné k ohodnocení pomoci pro energetické plodiny.
Takové informace zahrnou zejména:
a)
oblasti odpovídající jednotlivým odrůdám surového materiálu;
b)
množství každého typu surového materiálu, konečný výrobek, vedlejší výrobek a získaný doprovodný výrobek s detaily o typu použitého surového materiálu;
c)
opatření přijatá dle článku 25;
d)
surové materiály vyloučené z pomoci pro energetické plodiny nebo energetické plodiny na základě čl. 43 odst. 1 a minimální pěstební oblasti uváděné v čl. 43 odst. 2.
KAPITOLA 9
ÚČELOVÁ REGIONÁLNÍ POMOC PRO ZEMĚDĚLSKÉ PLODINY
Článek 45
Termín setby
Pro poskytnutí účelové regionální pomoci pro zemědělské plodiny podle článku 98 nařízení (ES) č. 1782/2003 musí být deklarovaná plocha oseta do termínu, který jsou povinny stanovit členské státy a to nejpozději do 15. června.
KAPITOLA 10
PODPORA NA OSIVO
Článek 46
Schválená osiva
Podle znění článku 99 nařízení (ES) č. 1782/2003 se podpora poskytuje pro zemědělskou výrobu ze základního a úředně schváleného osiva, jak je uvedeno ve směrnicích 66/401/EHS, 66/402/EHS a 2002/57/ES a to v souladu s normami a podmínkami stanovenými těmito směrnicemi a ve shodě s články 47 až 50 tohoto nařízení.
Článek 47
Výroba osiva
1. Osivo bude vyráběno:
a)
v rámci pěstitelské smlouvy uzavřené mezi organizací provádějící setbu nebo pěstitelem a specialistou na výrobu osiv.
b)
nebo přímo organizací provádějící setbu nebo pěstitelem pod podmínkou, že taková výroba je schválena pěstitelskou deklarací.
2. Organizace provádějící setbu nebo pěstitelé uvedení v odstavci 1 jsou držiteli osvědčení nebo registrace členskými státy. Takové osvědčení nebo registrace členským státem má platnost v celém Společenství.
3. Organizace provádějící setbu nebo pěstitel vyrábějící osivo nebo pěstitel, který si nechal osivo vyprodukovat v jiném členském státě než ve kterém bylo vydáno osvědčení nebo registrace podle znění odstavce 2, poskytne na požádání příslušným orgánům tohoto jiného členského státu veškeré informace potřebné ke kontrole oprávnění k přijetí dotace.
Článek 48
Teritoriální způsobilost
Každý členský stát poskytne podporu pouze na setbu sklizenou na vlastním území během kalendářního roku, ve kterém začíná sezóna, pro niž byla podpora udělena.
Podporu poskytne všem pěstitelům za podmínek, které zaručují příjemcům podpor rovnocenné zacházení bez ohledu na místo jejich sídla v rámci Společenství.
Článek 49
Odbyt osiva
Podpora se poskytne pouze tehdy, pokud osivo bylo skutečně uvedeno příjemcem na trh za účelem výsevu v termínu nejpozději do 15. června roku následujícího po žni. „Uvést na trh“ znamená: mít k dispozici nebo skladem, vystavit za účelem prodeje, nabídnout k prodeji, prodej nebo dodávka jiné osobě.
Článek 50
Odrůdy Cannabis sativa L. (konopí)
Odrůdy konopí (Cannabis sativa L) splňující podmínky podpory podle článku 99(4) nařízení (ES) č. 1782/2003 jsou uvedeny v seznamu přílohy II k nařízení (ES) č. 796/2004.
KAPITOLA 11
ÚHRADY NA PLOCHU OBDĚLANÉ PŮDY
ODDÍL 1
Všeobecná ustanovení podmínek pro obdržení úhrady na plochu obdělané půdy
Článek 51
Půdní způsobilost
1. Pro účely kapitoly 10 nařízení (ES) č. 1782/2003:
a)
„trvalá pastvina“ znamená „trvalou pastvinu“ ve smyslu čl. 2 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 796/2004;
b)
„trvale obdělaná půda“ znamená „trvale obdělanou půdu“ ve smyslu čl. 2 odst. c) nařízení Komise (ES) č. 795/2004.
2. Pro účely prvního odstavce článku 108 nařízení (ES) č. 1782/2003 půda označená jako trvalá pastvina pro rok 2003 bude:
a)
půda deklarovaná zemědělcem v jeho žádosti o podporu pro rok 2003 jako trvalá pastvina,
a
b)
půda, která nebyla deklarovaná zemědělcem v jeho žádosti o podporu pro rok 2003, pokud však nelze dokázat, že tato půda nespadá v roce 2003 do kategorie trvalé pastviny.
3. Ve smyslu třetího odstavce článku 108 nařízení (ES) č. 1782/2003 mohou členské státy nedodržet první odstavec tohoto článku pouze v následujících případech:
a)
pro oblasti podléhající restrukturalizačnímu programu definovanému jako „změna struktury a/nebo příslušné oblasti vlastnických vztahů uložená veřejnou správou“ jsou členské státy povinny učinit opatření k zamezení významného nárůstu celkové plochy obdělané půdy s nárokem na dotaci na obdělanou půdu; může se jednat hlavně o přehodnocení ploch dříve s nárokem, nyní bez nároku na dotaci, a to formou kompenzačního opatření; plochy, které nově prohlásí členský stát za způsobilé k získání dotace v rámci restrukturalizačního programu, nesmí přesáhnout výměru plochy nově prohlášené za nezpůsobilé ke získání dotace v rámci tohoto programu o více než 5 %;
b)
v případě jakéhokoliv zásahu veřejné správy, který by vedl k tomu, že zemědělec by pěstoval zemědělské plodiny na půdě dříve prohlášené za nezpůsobilou k získání dotace na obdělanou půdu, v zájmu pokračování jeho obvyklé zemědělské činnosti a uvedený zásah znamená, že půda původně způsobilá přestává být způsobilou, členské státy nesmějí zvyšovat svoji celkovou plochu obdělané půdy vhodné k získání dotace, ani přechodně ani trvale, o více než 0,1 % své celkové základní plochy;
c)
v případech, kdy zemědělci mohou udávat pádné a objektivní důvody pro změny kvalifikace půdy z nezpůsobilé na způsobilou k získání dotace na obdělanou půdu v jejich držení, mají členské státy povinnost prověřit, zda neexistují skutečné důvody pro zamítnutí takových změn, zvláště z hlediska negativních vlivů na životní prostředí a formou plánu poskytnou důkaz, který odevzdají Komisi, že celková velikost způsobilé půdy zůstává nezměněna; za žádných okolností nesmí takové změny způsobit nárůst celkové rozlohy registrované způsobilé obdělané půdy; členské státy zajistí systém předběžných hlášení a schvalování takovýchto změn.
Článek 52
Podmínky pro získání dotace
Bez újmy ustanovení článku 2 budou dotace na obdělanou půdu vyplaceny pouze za plochy:
a)
nacházejících se v oblastech klimaticky a zemědělsky vhodných k pěstování zemědělských plodin; členské státy mají právo rozhodovat o tom, že jakákoliv oblast není vhodná k pěstování určitých plodin;
b)
na kterých zůstává zemědělská plodina alespoň do začátku kvetení v podmínkách normálního růstu.
Pokud jde o pšenici tvrdou, bude tato plodina navíc pěstována v souladu s místními normami alespoň do 30. června, platba je poskytnuta splněním této podmínky, pokud však není plodina sklizena v plné zralosti před tímto datem.
Článek 53
Regionální sazby
1. V případě, kdy je plocha výrobce vhodná k získání dotace na obdělanou půdu je umístěna ve více než jednom výrobním regionu, bude splatná částka stanovena podle umístění každé plochy, na kterou byla producentem podána žádost.
2. Členské státy, které upravují zvláštními předpisy pěstování kukuřice pro oblasti, kde se plodina pěstuje hlavně na siláž, mají právo v tomto regionu uplatnit výnos z krmného obilí pro všechny oblasti s pěstováním kukuřice v regionech, které splňují tuto podmínku.
ODDÍL 2
Zvláštní ustanovení týkající se některých zemědělských plodin
Článek 54
Silážní píce
1. Pro účely článku 100(3) nařízení (ES) č. 1782/2003 „silážní píce“ znamená plodinu pěstovanou na plochách osetých zejména travou a sklízených nazeleno alespoň jednou do roka za účelem uchování v uzavřených prostorách pomocí anaerobního kvašení.
Plochy registrované pro pěstování travního osiva schváleného podle směrnice 66/401/EHS během daného marketingového roku nesmějí být deklarovány jako plochy způsobilé k získání dotací na obdělanou půdu.
2. Ustanovení této kapitoly, s výjimkou podmínky ohledně doby květu v bodě (b) prvního odstavce článku 52, platí i pro silážní píce.
3. V členských státech, které mají předpisy pro specifické oblasti pro pěstování silážní píce, jak je uvedeno v příloze IV, jsou zemědělci oprávněni získat podporu na plochu obdělané půdy podle kategorie „silážní píce“.
Článek 55
Pšenice tvrdá
1. Žádosti o podporu na tvrdou pšenici s příplatkem na tvrdou pšenici a speciální podporu stanovené článkem 105 nařízení (ES) č. 1782/2003 platí pouze tehdy, když:
a)
žádost o podporu na obdělanou půdu, jak je uvedeno v článku 101 nařízení (ES) č. 1782/2003, je podána na stejný počet hektarů osetých tvrdou pšenicí;
b)
je použito minimální množství osiva schváleného podle směrnice 66/402/EHS.
2. Členské státy mají povinnost před 1. říjnem roku předcházejícího roku, na který je poskytnuta subvence, stanovit a sdělit zemědělcům minimální množství schváleného osiva, které je nutno použít v souladu se zemědělskou praxí v daném členském státu.
Článek 56
Len a konopí pěstované na vlákno
1. Podpora na plochu obdělané půdy pro len a konopí pěstovaných na vlákno má stanoveny následující podmínky:
a)
předání kopie smlouvy nebo závazku uvedených v prvním odstavci článku 106 nařízení (ES) č. 1782/2003 nejpozději do 15. září roku, pro který je poskytnuta dotace, nebo v dřívějším termínu stanoveném členským státem;
b)
použití osiva následujících odrůd:
i)
pro len pěstovaný na vlákno platí odrůdy uvedené na seznamu v příloze V ze dne 15. května roku, pro který je poskytnuta dotace;
ii)
pro konopí pěstované na vlákno platí odrůdy uvedené na seznamu v příloze II nařízení (ES) č. nařízení (ES) č. 796/2004 ze dne 15. května roku, pro který je poskytnuta podpora, a schváleném podle Směrnice 2002/57/EHS (32).
2. Pro účely poskytnutí podpory na plochu obdělané půdy pro konopí pěstované na vlákno může členský stát stanovit minimální osevní kvótu v souladu s dobrou pěstitelskou praxí.
Článek 57
Termín setby
Omezením platnosti článku 109 nařízení (ES) č. 1782/2003 může členský stát posunout konečné datum pro setbu na pozdější termín, nejpozději však na 15. června pro plodiny uvedené na seznamu v příloze VIII tohoto nařízení, a to v pásmech, která stanoví dotyčné členské státy, nacházející se v regionech uvedených v této příloze.
ODDÍL 3
Základní plochy, referenční výnosy a horní limity
Článek 58
Zavlažovaná a nezavlažovaná půda
1. V případech, kdy regionalizační plány uvedené v článku 103 nařízení (ES) č. 1782/2003 určí odlišné výnosy pro zavlažovanou a nezavlažovanou půdu, členské státy stanoví pravidla pro rozlišení, zda daná oblast v daném marketingovém roce je zavlažovaná nebo ne. Zejména uvedou:
a)
seznam zemědělských plodin, na které se poskytují podpory na plochu obdělané půdy podle sazby za zavlažovaný výnos;
b)
popis zavlažovacího zařízení, které musí mít zemědělec k dispozici; takové zařízení musí být úměrné velikosti dané plochy zemědělské půdy a musí dodávat dostatečné množství vody pro normální vývoj rostlin během vegetačního cyklu;
c)
přiměřenou dobu zavlažování.
2. Odstavec 1 se netýká výrobních oblastí „regadío“ ve Španělsku nebo jiných oblastí, kde je zavlažování historickým fenoménem spjatým s pozemky a slouží pro jejich ohraničení a k zápisu do katastru.
Článek 59
Překročení limitu základní plochy
1. Pro účely stanovení jakéhokoliv překročení limitu regionálních základních ploch ve shodě s článkem 102 nařízení (ES) č. 1782/2003 musí příslušný úřad dotčeného členského státu vzít v úvahu:
a)
regionální základní plochu stanovenou v příloze IV k tomuto nařízení;
b)
součet ploch nárokovaných v žádostech o podporu na plochu obdělané půdy podaných pro každou jednotlivou plodinu, včetně, v případě použití článku 71 nařízení (ES) č. 1782/2003, příslušných povinných rezerv.
Jakékoliv dobrovolné rezervy musí být zahrnuty do ploch jiných než zavlažovaných, jiných než určených pro kukuřici a/nebo jiných než určených pro silážní píci.
2. Součet ploch nárokovaných podanými žádostmi o subvenci nesmí zahrnovat plochy nebo jejich části nárokované žádostmi, když se při administrativní kontrole zjistí, že jsou prokazatelně neoprávněné.
Případně je nutno započítat plochu, která je zjištěna během kontrol v terénu podle článku 23 nařízení (ES) č. 1782/2003.
3. Plochy oseté zemědělskými plodinami v souladu s kapitolou 10 části IV nařízení (ES) č. 1782/2003 a použité na podporu žádosti o subvenci podle kapitoly 12 části IV tohoto nařízení se připočítají k součtu ploch nárokovaných podanými žádostmi po úpravě podle ustanovení odstavce 2.
4. Překročení limitů základních ploch se bude počítat podle tabulky v příloze VI.
Článek 60
Překročení limitů ploch pro tvrdou pšenici
1. Pro účely stanovení jakéhokoliv překročení limitu pro plochu osetou tvrdou pšenicí s nárokem na příplatek k podpoře na plochu obdělané půdy stanoveným v čl. 105 odst. 1) nařízení (ES) č. 1782/2003 mají příslušné úřady členských států povinnost přihlédnout k součtu ploch nárokovaných žádostmi o příplatek k dotaci na plochu obdělané půdy pro tvrdou pšenici po úpravě podle čl. 59 odst. 2) tohoto nařízení a případně sníženou podle článku 102 nařízení (ES) č. 1782/2003.
2. Odstavec 1 se použije pro účely stanovení jakéhokoliv překročení limitu pro plochu s nárokem na speciální podporu pro tvrdou pšenici stanovenou čl. 105 odst. 3) nařízení (ES) č. 1782/2003.
Článek 61
Konečná hodnota překročení limitu ploch a koeficient krácení
1. Kde bude podle článků 59 a 60 zjištěno překročení limitu, musí dotčený členský stát nejpozději do 31. října daného roku stanovit konečnou hodnotu překročení limitu zaokrouhlenou na dvě desetinná místa.
2. Konečná hodnota překročení limitu stanovená tímto způsobem bude použita k výpočtu poměrného krácení nárokované plochy:
a)
Podpora na plochu obdělané půdy podle čl. 102 odst. 1) nařízení (ES) č. 1782/2003;
b)
Příplatek k této částce a speciální podpora pro tvrdou pšenici podle článku 105 nařízení (ES) č. 1782/2003 s použitím článku 102(1) tohoto nařízení.
Článek 62
Dělené plochy
Pro účely článku 102(5) nařízení (ES) č. 1782/2003 je členský stát povinen nejpozději do 15. září roku, pro který je požadována podpora na plochu obdělané půdy, stanovit následující body a obeznámit s nimi Komisi:
a)
celostátní základní plochu, která se bude dále dělit;
b)
kritéria vytvoření dělených ploch pro členský stát;
c)
dělené plochy (počet, název a velikost);
d)
podrobná pravidla pro koncentrační opatření v případě překročení limitu.
Článek 63
Mezní hodnota součtu dotací
Pro účely stanovení jakéhokoliv překročení mezního limitu podpor a odpovídajícího koeficientu krácení podle článku 102(2) nařízení (ES) č. 1782/2003 musí příslušné úřady členských států provést poměrné krácení nárokovaných ploch podle článku 102(1) a článku 105(2) tohoto nařízení.
ODDÍL 4
Plochy vyňaté z produkce
Článek 64
Definice
Pro účely článku 107(1) nařízení (ES) č. 1782/2003 znamená výraz „plocha vyňatá z produkce“, že se plocha způsobilá pro podporu na plochu dle článku 108 nařízení (ES) č. 1782/2003 ponechá ležet ladem.
Článek 65
Podmínky
1. Použije se článek 32 nařízení (ES) č. 795/2004.
2. Odchýlením se od článku 107(9) nařízení (ES) č. 1782/2003 a pro roky 2005 a 2006 může Malta stanovit minimální požadavky na velikost pro plochy vyňaté z produkce o velikosti méně než 0,1 ha a šířce 10 metrů.
Článek 66
Regionální členění
1. Žádosti o podporu uvedené v části II nařízení (ES) č. 1782/2003 musí být rozčleněny podle regionů v souladu s regionalizačním plánem uvedeným v článku 103 zmíněného nařízení.
2. Ke každé žádosti o podporu na plochu v daném produkčním regionu musí být předloženo odpovídající prohlášení o plochách vyňatých z produkce týkající se alespoň odpovídajícího počtu hektarů ve stejném produkčním regionu.
3. Členský stát může umožnit odchýlení se od odstavce 2 v souladu s objektivními kritérii.
4. Odchýlením se od odstavce 2 může být plocha povinně vyňatá z produkce odpovídající předložené žádosti o podporu na plochu soustředěna zcela nebo zčásti:
a)
ve Španělsku, v regionu „secano“ v případě zemědělských podniků nacházejících se v produkčních regionech „secano“ a „regadío“;
b)
v jiném produkčním regionu za předpokladu, že se budou plochy, které mají být vyňaty z produkce, nacházet v produkčních regionech sousedících s regiony, ve kterých se nachází obdělávána půda.
5. Použijí-li se odstavce 3 a 4, musí být plocha, která má být vyňata z produkce, přizpůsobena tak, aby zohledňovala rozdíl mezi výnosy použitými pro výpočet platby týkající se plochy vyňaté z produkce v předmětných regionech. Avšak použití tohoto odstavce nebude mít za následek menší počet hektarů vyňatých z produkce, než jaký je stanoven jako povinný.
Článek 67
Úroda luštěnin
1. Pro účely uplatnění druhé odrážky článku 107(3) nařízení (ES) č. 1782/2003 znamená „úroda luštěnin“ plochy oseté jedním nebo více druhy krmných luštěnin uvedených v příloze VII k tomuto nařízení. Výsev ve směsi s obilovinami a/nebo travinami je možný s výhradou následujících podmínek:
a)
plocha je oseta hlavně krmnými luštěninami;
b)
jejich sklizeň nelze provést odděleně.
V případě, že zvláštní regionální ekologické standardy vydané členskými státy pro organické plodiny stanoví maximální hranici pro plochu osetou krmnými luštěninami, bude podmínka týkající se ploch osetých především krmnými luštěninami stanovená v bodu (a) splněna, pokud bude dosaženo alespoň 85 % limitu stanoveného členskými státy.
2. Plochy, na kterých se luštěniny dle ustanovení odstavce 1 stanou mezi 15. lednem a 31. srpnem způsobilými dle schématu podpory upraveného v nařízení Rady (ES) č. 1786/2003 (33), nejsou způsobilé pro podporu na plochu.
Článek 68
Podpora na plochu dobrovolně vyňatou z produkce
Pro účely článku 107(6) nařízení (ES) č. 1782/2003 umožní členské státy zemědělcům v případě uplatnění článku 66 uvedeného nařízení vyjmout z produkce až min. 10 % plochy, pro kterou je podávána žádost o podporu na plochu pro zemědělské plodiny a která není používána, aby vzniklo právo na úhradu nároků plynoucích z vyjmutí z produkce. Členský stát může stanovit vyšší procento s ohledem na specifické situace a v případě, že zajistí dostatečné využití zemědělské půdy.
Základní částka za dobrovolné vyjmutí z produkce činí 63,00 EUR/t počínaje hospodářským rokem 2005/2006. Jsou-li pro zavlažovanou a nezavlažovanou půdu stanoveny různé výnosy, použijí se platby za vyjmutí z produkce pro nezavlažovanou půdu.
Členské státy přijmou vhodná opatření pro specifický stav ploch dobrovolně vyňatých z produkce, aby zajistily, že budou tyto plochy udržovány v dobrém zemědělském a ekologickém stavu a že bude zajištěna ochrana životního prostředí.
ODDÍL 5
Sdělení
Článek 69
Sdělení
1. Členské státy zašlou Komisi informace uvedené v příloze IX ve standardizovaném formátu popsaném v této příloze, a to rozčleněné podle produkčních regionů, základních ploch a zemí, v souladu s časovým plánem uvedeným v článku 3.
2. Bude-li zjištěno, že plochy uvedené v článcích 59 a 60 byly překročeny, příslušný členský stát ihned, nejpozději do 15. listopadu příslušného roku, stanoví konečnou hodnotu možného překročení a o této hodnotě informuje Komisi nejpozději do 1. prosince příslušného roku. Údaje použité k výpočtu hodnoty, o kterou je základní plocha překročena, budou předány prostřednictvím formuláře uvedeného v příloze VI.
3. Bude-li tato hodnota překročení rozložena dle článků 102(5) a 105(2) nařízení (ES) č. 1782/2003, příslušný členský stát o tomto rozložení informuje Komisi nejpozději do 15. listopadu.
4. V případě, že se použije článek 63, příslušný členský stát informuje Komisi o konečném koeficientu snížení nejpozději do 1. prosince příslušného roku.
KAPITOLA 12
PRÉMIE NA OVCE A KOZY
ODDÍL 1
Přímé platby
Článek 70
Žádosti a retenční období
1. Mimo požadavky integrovaného správního a kontrolního systému stanovené v kapitole 4 části II nařízení (ES) č. 1782/2003 („integrovaný systém“), označí zemědělci ve své žádosti o prémie na ovce a kozy a doplňkové prémie, zda budou ovčí mléko nebo mléčné výrobky z ovčího mléka dodávat na trh během roku, pro který o prémii žádají.
2. Žádosti o prémii pro zemědělce chovající ovce a/nebo kozy musí být předloženy kompetentnímu orgánu během specifické lhůty stanovené příslušným členským státem, která začne běžet nejdříve 1. listopadu před začátkem roku, pro který jsou žádosti předkládány, a skončí nejpozději 30. dubna následujícího po začátku roku, pro který jsou žádosti předkládány.
Avšak Spojené království může stanovit pro Severní Irsko jinou lhůtu než je stanovena pro Velkou Británii.
3. Lhůta uvedená v článku 115(1) nařízení (ES) č. 1782/2003, během které se zemědělec zavazuje chovat ve svém zemědělském podniku počet ovcí a/nebo koz, na které žádá prémii („retenční období“), činí 100 dnů od prvního dne následujícího po posledním dnu lhůty pro předložení žádostí uvedené v odstavci 2.
Článek 71
Plochy způsobilé pro prémii na kozy
Kritéria uvedená v článku 113(2) nařízení (ES) č. 1782/2003 jsou splněna v oblastech uvedených v příloze X.
Avšak členské státy budou pravidelně ověřovat, zda jsou tato kritéria nadále plněna ve všech oblastech uvedených v příloze X, které spadají do jejich příslušných území. Po tomto zhodnocení informují členské státy Komisi o všech nezbytných změnách přílohy X do 31. července roku předcházejícího roku, pro který bude změna platná. Toto oznámení musí uvádět zejména zóny nebo části zón uvedené v příloze X, které již nesplňují kritéria uvedená v článku 113(2) nařízení (ES) č. 1782/2003, a rovněž případné zóny, které tato kritéria splňují, avšak ještě nejsou v příloze X uvedeny. Pro tyto potenciální nové zóny předají členské státy Komisi podrobné odůvodnění svého návrhu.
Článek 72
Žádost o doplňkovou prémii a prémii na kozy
1. Chce-li zemědělec, z jehož zemědělského podniku se min. 50 %, avšak méně než 100 % plochy užívané pro zemědělskou činnost nachází v oblastech uvedených v článku 114(1) nařízení (ES) č. 1782/2003 nebo v oblastech uvedených v příloze X tohoto nařízení, získat doplňkovou prémii nebo prémii na kozy, musí předložit jedno nebo více prohlášení s označením polohy jeho pozemků, a to v souladu s odstavci 2 a 3 tohoto článku:
2. Zemědělec, který musí každý rok předkládat prohlášení o celkové využité zemědělské půdě svého zemědělského podniku z důvodu žádosti o podporu dle ustanovení v článku 22(1) nařízení (ES) č. 1782/2003, musí v tomto prohlášení uvést pozemky využité pro zemědělskou činnost, které se nachází v oblastech uvedených v článku 114(1) nařízení (ES) č. 1782/2003 nebo případně v oblastech uvedených v příloze X k tomuto nařízení;
Zemědělec, který nemusí předkládat prohlášení uvedené v prvním odstavci, musí každý rok předložit zvláštní prohlášení s případným využitím systému pro identifikaci zemědělských pozemků stanoveného v integrovaném systému.
Toto zvláštní prohlášení musí uvádět polohu všech pozemků, které zemědělec vlastní, má pronajaté nebo využívá na základě jakýchkoli ujednání, s označením jejich rozlohy a údaji o pozemcích využívaných pro zemědělskou činnost, které se nachází v oblastech uvedených v článku 114(1) nařízení (ES) č. 1782/2003 nebo případně v oblastech uvedených v příloze X tohoto nařízení. Členské státy mohou stanovit, aby bylo zvláštní prohlášení obsaženo v žádosti o prémii na ovce a/nebo kozy. Členské státy mohou rovněž požadovat, aby bylo zvláštní prohlášení provedeno prostřednictvím formuláře „žádosti o jednotnou platbu“.
3. Pověřený vnitrostátní orgán může požadovat předložení vlastnického listu, nájemní smlouvy nebo písemné dohody mezi zemědělci a případně osvědčení místního nebo regionálního orgánu, který dal pozemek využívaný k zemědělské činnosti příslušnému zemědělci k dispozici. Toto osvědčení musí uvádět rozlohu pozemku poskytnutého zemědělci a pozemky nacházející se v oblastech uvedených v článku 114(1) nařízení (ES) č. 1782/2003 nebo případně v oblastech uvedených v příloze X tohoto nařízení.
Článek 73
Zemědělci provádějící sezónní přesun zvířat na jiné pastviny(transhumace)
1. Žádosti o prémie předložené zemědělci, jejichž zemědělské podniky sídlí v jedné ze zeměpisných oblastí uvedených v článku 114(2)(b) nařízení (ES) č. 1782/2003 a kteří chtějí získat doplňkovou prémii, musí uvést:
a)
místo nebo místa, kde bude v aktuálním roce provedena transhumace;
b)
lhůtu minimálně 90 dnů uvedenou v článku 114(2)(a) nařízení (ES) č. 1782/2003 a stanovenou pro aktuální rok.
2. K žádostem o prémie předloženým zemědělci dle odstavce 1 musí být přiloženy dokumenty osvědčující, že transhumace byla během předchozích dvou let skutečně prováděna, vyjma případů vyšší moci nebo vlivu náležitě odůvodněných přírodních okolností ovlivňujících život stáda, a zejména osvědčení místního nebo regionálního orgánu v místě transhumace potvrzujícím, že se transhumace během minimálně 90 po sobě jdoucích dnů opravdu uskutečnila.
Při provádění administrativních kontrol žádostí musí členské státy zajistit, aby se místo transhumace specifikované v žádosti o prémii skutečně nacházelo v oblasti uvedené v článku 114(1) nařízení (ES) č. 1782/2003.
Článek 74
Způsobilost
1. Prémie budou zemědělcům vypláceny na základě počtu ovcí a/nebo koz chovaných v jejich zemědělských podnicích během retenčního období uvedeného v článku 70(3).
2. Za způsobilá zvířata se považují zvířata splňující podmínky stanovené v definicích uvedených v článku 112 nařízení (ES) č. 1782/2003 v poslední den retenčního období.
Článek 75
Seznam zemědělců dodávajících na trh ovčí mléko nebo výrobky z ovčího mléka
Pro každý rok vytvoří členské státy nejpozději do třicátého dne retenčního období seznam zemědělců dodávajících na trh ovčí mléko nebo výrobky z ovčího mléka na základě prohlášení zemědělců uvedených v článku 70(1).
Při vytváření seznamu musí členské státy zohlednit výsledky kontrol a všechny ostatní zdroje informací dostupné pověřenému orgánu, zejména informace získané od zpracovatelů nebo distributorů, které se týkají dodávání ovčího mléka nebo výrobků z ovčího mléka zemědělci na trh.
Článek 76
Oznámení
1. Členské státy musí informovat Komisi:
a)
nejpozději do 31. července každého roku o informacích týkajících se žádostí o prémie předložených pro aktuální rok, a to s využitím vzorového formuláře uvedeného v příloze XI;
b)
nejpozději do 31. července každého roku o počtu a výši prémií vyplacených v předchozím roce po případném uplatnění snížení podpory dle ustanovení článku 120 nařízení (ES) č. 1782/2003, a to s využitím vzorového formuláře uvedeného v příloze XII k tomuto nařízení;
c)
nejpozději do 31. října každého roku o všech změnách v seznamu zemědělských oblastí, ve kterých se provádí transhumace dle článku 114(2) nařízení (ES) č. 1782/2003 a článku 73 tohoto nařízení.
Informace požadované dle prvního pododstavce musí být na žádost poskytnuty vnitrostátním orgánům odpovědným za vytvoření úřední statistiky v sektoru skopového a kozího masa.
2. Pokud se informace požadované dle odstavce 1 změní, zejména v důsledku kontrol, oprav nebo zpřesnění předchozích údajů, musí být Komise o této aktualizaci informována do jednoho měsíce od výskytu změny.
ODDÍL 2
Limity, rezervy a převody
Článek 77
Práva získaná zdarma
Kromě výjimečných případů, kdy zemědělec obdrží práva na příplatek zdarma z národní rezervy, nebude oprávněn svá práva převést nebo je dočasně pronajmout po tři roky od doby, kdy práva získal.
Článek 78
Použití práv
1. Zemědělec mající práva, je může využít tím, že je uplatní sám a/nebo je pronajme jinému zemědělci.
2. Pokud zemědělec během každého roku neuplatní minimální procentní podíl svých práv podle odstavce 4, neuplatněná část se převede do národní rezervy vyjma následujících případů:
a)
V případě zemědělce majícího maximálně 20 práv na příplatky, pokud tento zemědělec neuplatní během každého ze dvou po sobě jdoucích roků minimální procentní podíl, převede se do národní rezervy pouze část neuplatněná během posledního kalendářního roku;
b)
v případě zemědělce účastnícího se extenzifikačního programu, uznaného Komisí;
c)
v případě zemědělce účastnícího se programu předčasného odchodu do důchodu uznaného Komisí, ve kterém převod a/nebo dočasné pronajmutí není povinné;
d)
za výjimečných a řádně odůvodněných okolností.
3. Dočasné pronajmutí se bude vždy vztahovat pouze na celé roky a je třeba, aby se přitom jednalo aspoň o minimální počet zvířat stanovených v článku 79(1). Na konci každého období pronájmu, které nesmí přesáhnout tři po sobě jdoucí roky, kromě případu, kdy se jedná o převod práv, zemědělec znovu svá práva pro sebe získá aspoň na další dva po sobě jdoucí roky. Pokud zemědělec během každého z těchto dvou roků neuplatní aspoň minimální procentní podíl svých práv stanovených v odstavci 4, potom kromě výjimečných a řádně zdůvodněných případů členský stát stáhne a ročně vrátí do národní rezervy tu část práv, kterou zemědělec neuplatnil.
V případě zemědělců účastnících se programů předčasného odchodu do důchodu uznaných Komisí mohou členské státy umožnit, aby se celková doba trvání dočasného pronajmutí na základě těchto programů prodloužila.
Zemědělci, kteří se zavázali účastnit se extenzifikačního programu v souladu s opatřením uvedeným v článku 2(1)(c) nařízení rady (EHS) č. 2078/92 (34) nebo extenzifikačního programu v souladu s články 22 a 23 nařízení (ES) č. 1257/1999 nebudou po dobu takovéto účasti oprávněni svá práva dočasně pronajímat a/nebo převádět. Toto ustanovení se však nebude uplatňovat v případech, kdy program povoluje převod a/nebo dočasný pronájem práv zemědělcům, jejichž účast na opatřeních jiných, než o kterých se hovoří v tomto pododstavci, vyžaduje získání práv.
4. Minimální procentní podíl uplatnění práv na prémii je 70 %.
Členské státy však tento procentní podíl mohou zvýšit až na 100 %. O tom, jaký procentní podíl zamýšlejí použít, musejí Komisi předem informovat.
Článek 79
Postoupení práv a dočasné pronajmutí
1. Členské státy mohou na základě svých výrobních struktur stanovit minimální počet práv na prémie, které mohou být předmětem dílčího převodu, který nezahrnuje převod držení. Toto minimum nesmí přesáhnout 10 práv na prémie.
2. Převody práv na prémie a dočasná pronajmutí těchto práv se stanou platnými teprve poté, co o nich zemědělec práva nabývající a zemědělec práva převádějící a/nebo dočasně pronajímající zpraví pověřené úřady členského státu.
Takovéto oznámení se musí provést do určitého nejzazšího termínu stanoveného členským státem, který nesmí být pozdější než datum, kdy v daném členském státu končí období podávání žádosti o prémie, kromě případů, kdy se převod děje prostřednictvím dědictví. V takovýchto případech musí být zemědělec, který práva nabývá, schopen předložit příslušné doklady prokazující, že je dědicem zesnulého zemědělce.
3. V případě převodu bez převodu držení nesmí být v žádném případě počet práv převedených bez náhrady do národní rezervy menší než jedno.
Článek 80
Změna individuálního stropu
V případě převodů nebo dočasných pronajmutí práv na prémie musejí členské státy stanovit nový strop a nejpozději do 60 dní od posledního dne období, během kterého výrobce předložil svou žádost, informovat zainteresované zemědělce o počtu práv na prémie, na která mají nárok.
První odstavec se nebude vztahovat na případ, kdy se převod děje prostřednictvím dědictví uvedeného v článku 79(2).
Článek 81
Zemědělci nevlastnící půdu, kterou obhospodařují
Na zemědělce obhospodařující pouze půdu ve vlastnictví veřejném nebo družstevním, kteří se rozhodnou, že už tuto půdu nebudou používat pro pastvu a že všechna svá práva převedou na jiného zemědělce, se bude pohlížet stejně jako na zemědělce, kteří držení své půdy prodávají nebo převádějí. Ve všech ostatních případech se na takovéto zemědělce bude pohlížet jako na zemědělce, kteří převádějí pouze svá práva na prémie.
Článek 82
Převod přes národní rezervu
V případech, kdy členské státy stanoví, že převod práv se má dít prostřednictvím národní rezervy, budou aplikovat národní ustanovení analogické ustanovením v této kapitole. Navíc v těchto případech:
a)
mohou členské státy umožnit, aby se dočasný pronájem uskutečnil prostřednictvím národní rezervy;
b)
v případě, že se převod práv či dočasný pronájem uskuteční podle bodu (a), stane se přesun do národní rezervy účinným až poté, co kompetentní úřady členského státu budou zemědělce převádějícího a/nebo pronajímajícího práva informovat a přesuny z rezervy na jiného zemědělce se stanou účinnými, až tohoto zemědělce budou úřady informovat.
Navíc národní ustanovení zmiňovaná v prvním odstavci zajistí, že ta část práv, která není pokrytá druhým pododstavcem článku 117(2) Nařízení (ES) č. 1782/2003, musí být vyrovnána platbou od členského státu odpovídající platbě, která by byla vyplacena následkem přímého přesunu mezi zemědělci, přičemž je zejména třeba vzít v úvahu výrobní trend v příslušném členském státě. Tato platba se bude rovnat platbě, účtované zemědělci, který obdrží ekvivalentní práva z národní rezervy.
Článek 83
Výpočet individuálních limitů
Při počátečních výpočtech a v následných upřesněních jednotlivých limitů pro práva na prémie se budou používat pouze celá čísla.
Za tímto účelem se v případech, kdy aritmetický výsledek výpočtů nebude celým číslem, použije nejbližší celé číslo. V případech, kdy výsledek výpočtů padne přesně do poloviny mezi dvě celá čísla, se pak použije vyšší celé číslo.
Článek 84
Uvědomění
1. Nejpozději do 1. března 2005 členské státy Komisi musejí uvědomit o části převedených práv na příplatky, které budou odevzdány národní rezervě v souladu s článkem 117(2) nařízení (ES) č. 1782/2003 a o případných opatřeních provedených podle článku 117(3) tohoto nařízení a před 1. lednem každého roku o jakýchkoliv jejich změnách.
2. Za použití tabulky uvedené v přílohách XIII a XIV členské státy komisi každý rok nejpozději 30. dubna uvědomí:
a)
o počtu práv na příplatek vrácených bez náhradní platby do národní rezervy po převodech práv bez převodu držení během předchozího roku;
b)
o počtu neuplatněných práv na příplatek zmiňovaných v článku 118(2) nařízení (ES) č. 1782/2003 převedených do národní rezervy během předchozího roku;
c)
o počtu práv udělených podle článku 118(3) nařízení (ES) č. 1782/2003 během předchozího roku;
d)
o počtu práv na příplatek udělených zemědělcům v nevýhodnějších oblastech z národní rezervy během předchozího roku;
e)
o datech týkajících se období a nejzazších termínů pro převody práv a pro žádosti o příplatky.
ODDÍL 3
Další platby
Článek 85
Další platby
Ty členské státy, které aplikují článek 71 nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 musejí Komisi informovat o svých národních ustanoveních týkajících se poskytování dodatečných plateb stanovených článkem 119 tohoto nařízení. V případech, kdy to má smysl, budou tyto informace zejména obsahovat:
a)
objemy plateb spojených s počtem kusů stáda:
i)
informativní částky na hlavu a podmínky udělení;
ii)
informativní předpoklad celkových výdajů a počtu zvířat, jichž se to týká;
iii)
specifické požadavky skladování;
iv)
další informace o aplikačních pravidlech;
b)
ohledně plateb z pozemky tam, kde je to nutné:
i)
výpočet regionálních bázových oblastí;
ii)
informativní částky na hektar;
iii)
informativní předpoklad celkových výdajů a počtu daných hektarů;
iv)
další informace o aplikačních pravidlech;
c)
podrobnosti o dalších vytvořených programech pro uskutečnění dodatečných plateb.
Do jednoho měsíce od provedení jakékoliv změny ve svých národních ustanoveních členské státy Komisi o těchto změnách musejí uvědomit.
ODDÍL 4
Obecná ustanovení
Článek 86
Převod do národní měny
Účinným datem pro aplikaci směnného kurzu na částky příplatků plateb zmiňovaných v článcích 113, 114 a 119 nařízení (ES) č. 1782/2003 bude začátek kalendářního roku, pro který je příplatek či platba poskytována.
Směnný kurz, který se použije, se spočítá jako průměr směnných kurzů platných v měsíci prosinci předcházejícím účinné datum počítaný poměrným dílem. Bude stanoven Komisí během měsíce následujícího po účinném datu.
KAPITOLA 13
PLATBY PRO HOVĚZÍ A TELECÍ
ODDÍL 1
Speciální příplatek
(Článek 123 nařízení (ES) č. 1782/2003)
Článek 87
Žádosti
1. Kromě požadavků obsažených v integrovaném systému bude každá žádost o přímé platby uváděná v článku 22 nařízení (ES) č. 1782/2003 také obsahovat:
a)
podrobný rozpis počtu zvířat podle věkových skupin;
b)
odvolání na pasy nebo správní dokumenty doprovázející zvířata, která jsou předmětem žádosti.
2. Žádosti lze podávat pouze na zvířata, která k počátečnímu dni zadržovacího období uvedeného v článku 90:
a)
v případě býků jsou aspoň sedm měsíců stará;
b)
v případě mladých volů:
i)
nejsou mladší sedmi měsíců ani nejsou starší 19 měsíců v případě první věkové skupiny;
ii)
v případě druhé věkové skupiny jsou aspoň 20 měsíců stará.
Článek 88
Poskytnutí příplatku
Zvířata, která nemají nárok na speciální příplatek buďto kvůli aplikaci proporcionální redukce popsané v článku 123(4) nařízení (ES) č. 1782/2003 nebo aplikaci hustoty stáda popsané v článku 131 tohoto nařízení, dále nesmějí být předmětem žádosti pro tutéž věkovou skupinu a bude se na ně pohlížet jako kdyby byla předmětem vyplacení příplatku.
Článek 89
Pasy a administrativní doklady
1. Pokud pas ve smyslu podmínek stanovených v článku 6 nařízení (ES) č. 1760/2000 není vydáván, musí být nahrazen národním administrativním dokladem v souladu s čl. 123 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1782/2003.
2. Příslušné orgány členského státu zajistí, aby pasy nebo administrativní doklady zajistily poskytnutí pouze jedné prémie na zvíře a věkovou třídu. V tomto ohledu jsou si členské státy povinny navzájem poskytovat nezbytnou součinnost.
3. Členské státy mohou stanovit, že národní administrativní doklad, na který odkazuje odst. 1, bude mít formu:
a)
doprovodného dokumentu pro každé jednotlivé zvíře;
b)
souhrnného seznamu vedeného zemědělcem, který bude obsahovat veškeré potřebné informace požadované pro administrativní doklad, za předpokladu, že příslušná zvířata zůstanou od data, kdy byla podána první žádost, u stejného zemědělce až do okamžiku, kdy jsou umístěna na trh za účelem porážky;
c)
souhrnného seznamu vedeného centrálními orgány, který bude obsahovat veškeré požadované informace potřebné pro administrativní doklad, za předpokladu, že členský stát nebo region členského státu, jenž využije této možnosti, bude u všech zvířat uvedených v žádosti provádět prohlídky na místě, bude sledovat pohyb těchto zvířat a provede jasné označení každého prohlédnutého zvířete, a to za součinnosti zemědělců;
d)
souhrnného seznamu vedeného centrálními orgány, který bude obsahovat veškeré potřebné informace požadované pro administrativní doklad, za předpokladu, že členský stát přijme potřebná opatření, aby zajistil, že nebude prémie poskytnuta dvakrát ve stejné věkové třídě, a na požádání poskytne neprodleně informaci o tom, zda byl danému zvířeti prémiový statut přiznán.
4. Členské státy, které se rozhodnou využít jedné nebo více možností uvedených v odst. 3, to včas oznámí Komisi a předloží jí příslušné prováděcí předpisy.
Pro účely bodu (c) odst. 3 se jak Velká Británie tak Severní Irsko považují za regiony členského státu.
Článek 90
Retenční doba
Retenční doba uvedená v čl. 123 odst. 3) písm. a) nařízení (ES) č. 1782/2003 činí dva měsíce a začíná běžet dnem následujícím po datu podání žádosti.
Členské státy však mohou určit, že zemědělec je oprávněn stanovit jiný termín zahájení, který ale nesmí být pozdější než dva měsíce ode dne podání žádosti.
Článek 91
Regionální strop
1. Pokud je výsledkem uplatnění snížené sazby uvedené v čl. 123 odst. 4) nařízení (ES) č. 1782/2003 počet oprávněných zvířat menší než celé číslo, bude za desetinnou část poskytnuta odpovídající poměrná částka jednotkového množství prémie. Pro tyto účely se bere v úvahu pouze první desetinné místo.
2. Pokud se členské státy rozhodnou zavést různé regiony ve smyslu čl. 122 písm. a) nařízení (ES) č. 1782/2003 nebo upravit stávající regiony na svém území, oznámí toto své rozhodnutí Komisi nejpozději před 1. lednem příslušného kalendářního roku a zároveň předloží definici regionu a množstevního stropu. Veškeré další úpravy budou oznamovány Komisi vždy nejpozději před 1. lednem příslušného kalendářního roku.
Článek 92
Omezení počtu zvířat v chovu
1. Pokud se členské státy rozhodnou upravit limit 90 hlav skotu na chov a věkovou třídu, jak je uvedeno v čl. 123 odst. 1) nařízení (ES) č. 1782/2003, nebo se od něj odchýlit, oznámí toto rozhodnutí Komisi nejpozději před 1. lednem příslušného kalendářního roku.
Pokud navíc členské státy stanoví nejmenší počet zvířat v chovu, na který se bude vztahovat snížená sazba, oznámí to Komisi nejpozději před 1. lednem příslušného kalendářního roku.
2. Veškeré následné úpravy v aplikaci odst. 1 budou oznámeny Komisi nejpozději před 1. lednem příslušného kalendářního roku.
Článek 93
Poskytnutí prémie při porážce
1. Členské státy mohou poskytnout speciální prémii při porážce takto:
a)
u býků po dovršení stanoveného věku;
b)
u volů po dosažení první nebo druhé věkové třídy nebo kombinací poskytnutí prémií na obě dvě věkové třídy.
2. Členské státy, které se rozhodnou poskytnout speciální prémii při porážce v souladu s odst. 1, také zajistí, aby tato prémie byla poskytnuta i při expedici zvířat do jiného členského státu nebo vývozu do nečlenského státu.
3. Pokud se členské státy rozhodnout poskytnout zvláštní prémii při porážce v souladu s odst. 1 tohoto článku, bude se s nezbytnými úpravami na poskytování prémie vztahovat tento oddíl, čl. 120 a čl. 121 odst. 1) a 2).
4. Kromě informací uvedených v čl. 121 odst. 1) budou žádosti o podporu uvádět, zda se jedná o býka či vola, a bude k nim přiložen dokument obsahující údaje požadované pro účely čl. 89 odst. 2). Doprovodným dokumentem bude dle volby členského státu jeden z následujících dokladů:
a)
pas nebo kopie pasu, pokud používaný typ čítá několik kopií;
b)
kopie pasu, pokud je používaný typ pasu vydáván pouze v jediném vyhotovení, které musí být navráceno příslušnému orgánu pro účely čl. 6 nařízení (ES) č. 1760/2000; v takovém případě přijme členský stát opatření, kterými zajistí, aby se informace obsažené v kopii shodovaly s originálním dokumentem;
c)
národní administrativní doklad, pokud není pas vydáván, za podmínek stanovených čl. 6 nařízení (ES) č. 1760/2000.
Členské státy mohou použití národního administrativního dokladu pozastavit. V takovém případě přijmou potřebná opatření, kterými zajistí, aby nebyla prémie na zvířata, které jsou předmětem obchodu v rámci Společenství, poskytována pro stejnou věkovou třídu dvakrát.
Pokud jsou v počítačových databázích uvedených v čl. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1760/2000 obsaženy ke spokojenosti členského státu potřebné informace, které zajistí, aby byla na každé zvíře a každou věkovou třídu poskytnuta pouze jedna prémie, dokument uvedený v prvním odstavci tohoto bodu k žádosti o podporu přiložen být nemusí.
Odchylně od prvního bodu tohoto odstavce, pokud členské státy uplatňují možnost uvedenou v prvním bodě čl. 121 odst. 2), přijmou potřebné opatření, které zajistí, aby mohl zemědělec určit zvířata, pro která požaduje zvláštní prémii.
5. U býků bude doklad o porážce uvádět hmotnost jatečně opracovaného těla.
6. Pokud je zvíře expedováno, je nutné vystavit doklad o expedici ve formě prohlášení vydaného odesilatelem zboží, které bude uvádět členský stát, do kterého je zvíře vyváženo.
V takovém případě budou žádosti o podporu obsahovat:
a)
název a adresu odesilatele (nebo ekvivalentní kód);
b)
identifikační číslo zvířete;
c)
prohlášení, že zvíře není mladší devíti měsíců.
Žádosti o podporu budou předloženy předtím, než zvíře opustí území příslušného členského státu, a doklad o expedici bude předložen ve lhůtě tří měsíců od data, kdy zvíře opustilo území příslušného členského státu.
Článek 94
Informace o systému podpory
1. Odchylně od čl. 90 bude prémie vyplacena zemědělcům, kteří měli zvířata v držení po minimální retenční dobu dvou měsíců, která končí méně než jeden měsíc před datem porážky nebo dodání nebo končí méně než dva měsíce před datem vývozu.
U volů podléhá výplata prémie následujícím pravidlům:
a)
prémie u první věkové třídy bude vyplacena pouze v případě, že měl zemědělec zvíře v držení nejméně dva měsíce mezi okamžikem, kdy zvíře dosáhlo sedmi měsíců věku, a okamžikem, kdy dosáhlo 22 měsíců věku;
b)
prémie u druhé věkové třídy může být vyplacena pouze v případě, že zemědělec měl v držení zvíře, které dosáhlo 20 měsíců věku, alespoň po dobu dvou měsíců;
c)
prémie u těchto dvou věkových tříd mohou být vyplaceny společně pouze v případě, že měl zemědělec zvíře v držení alespoň čtyři po sobě jdoucí měsíce při současném dodržení věkových požadavků stanovených v bodech a) a b);
d)
prémie pouze u druhé věkové třídy může být vyplacena v případě, že bylo zvíře vyvezeno z jiného členského státu poté, co dosáhlo 19 měsíců věku.
2. V kontextu výpočtu hustoty stáda, jak je uvedeno v čl. 131 nařízení (ES) č. 1782/2003, bude každé zvíře, na které se vztahuje kombinovaná aplikace obou dvou věkových tříd, vzato v úvahu dvakrát.
3. Hmotnost jatečně opracovaného těla se zjišťuje na základě jatečně opracovaného těla ve smyslu čl. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1208/81 (35).
Pokud se bude vzhled jatečně opracovaného těla od uvedené definice lišit, platí korekční faktory stanovené v příloze k nařízení Komise (EHS) č. 563/82 (36).
Pokud se porážka uskuteční v jatečním zařízení, na které se nevztahuje jakostní stupnice pro jatečně opracovaná těla dospělých hovězích zvířat, mohou členské státy povolit, aby byla hmotnost určena na základě živé váhy poraženého zvířete. V těchto případech bude platit, že se hmotnost jatečně opracovaného těla rovná nebo je větší než 185 kilogramů, pokud byla živá váha jatečního zvířete rovna nebo větší než 340 kg.
Článek 95
Oznamování
Členské státy oznámí Komisi před začátkem příslušného kalendářního roku své rozhodnutí nebo případné úpravy rozhodnutí, které se týká uplatnění čl. 93 a souvisejících postupů.
ODDÍL 2
Prémie na porážku mimo sezónu
(Čl. 124 nařízení (ES) č. 1782/2003)
Článek 96
Uplatnění prémie
Komise nejpozději do 1. září každého kalendářního roku rozhodne, ve kterých členských státech může být v dalším kalendářním roce poskytována prémie na porážku mimo sezónu.
Členské státy oznámí Komisi nejpozději do 1. ledna kalendářního roku, ve kterém byla prémie poskytnuta, zda se rozhodly čl. 124 odst. 3) nařízení (ES) č. 1782/2003 uplatňovat.
Článek 97
Nárok na prémii
1. Prémie na porážku mimo sezónu může být poskytnuta pouze u volů, kteří již obdrželi speciální prémii nebo u kterých se má zato, že obdrželi speciální prémii v souladu s čl. 88 v členském státě, který prémii na porážku mimo sezónu uplatňuje, a kteří jsou poráženi v členském státě, jenž prémii na porážku mimo sezónu uplatňuje.
2. Prémii na porážku mimo sezónu lze poskytnout pouze zemědělci, který měl zvíře před porážkou naposledy v držení.
Článek 98
Žádosti
1. Zemědělec předloží žádost příslušnému orgánu členského státu, ve kterém se majetek nachází.
2. Žádosti budou vyhotoveny v souladu s čl. 93 odst. 4) a čl. 121, které budou aplikovány s nezbytnými úpravami.
Členské státy přijmou opatření, kterými bude ověřeno, že byla poskytnuta speciální prémie, a budou provádět pravidelné, neohlášené kontroly správnosti certifikátů uvedených v čl. 121.
ODDÍL 3
Prémie na krávy bez tržní produkce mléka
(Čl. 125 až 129 nařízení (ES) č. 1782/2003)
Článek 99
Masná plemena krav
Pro účely čl. 122 odst. d) a čl. 129 odst. 2) nařízení (ES) č. 1782/2003 se krávy, které patří k hovězím druhům uvedeným v příloze XV tohoto nařízení, nepovažují za masná plemena krav.
Článek 100
Maximální individuální referenční množství
1. Pokud se členské státy rozhodnou změnit maximální individuální referenční množství 120 000 kilogramů, které stanoví čl. 125 odst. 2) písm. b) nařízení (ES) č. 1782/2003, nebo se od něj odchýlit, oznámí to Komisi nejpozději před 1. lednem příslušného kalendářního roku.
2. Případné pozdější změny uplatnění odst. 1 budou oznámeny Komisi nejpozději před 1. lednem příslušného kalendářního roku.
Článek 101
Retenční doba
Šestiměsíční retenční doba stanovená v čl. 125 odst. 2) nařízení (ES) č. 1782/2003 začne běžet v den následující po datu podání žádosti.
Článek 102
Žádosti
1. Aniž by tím byly dotčeny požadavky stanovené v rámci integrovaného systému, pokud je podávána žádost o prémii dle čl. 125 odst. 2) písm. b) nařízení (ES) č. 1782/2003, musí žádost o přímé platby stanovené v čl. 22 nařízení (ES) č. 1782/2003 obsahovat:
a)
prohlášení uvádějící individuální referenční množství mléka, které měl producent k dispozici k 31. březnu předcházejícímu začátku 12měsíčního období uplatňování programu dodatečných dávek se začátkem v příslušném kalendářním roce; pokud není toto množství k datu podání žádosti známo, bude dodáno příslušnému orgánu při nejbližší příležitosti;
b)
závazek zemědělce, že nebude během dvanáctiměsíční doby od data podání žádosti zvyšovat své individuální referenční množství nad množstevní limit stanovený v čl. 125 odst. 2) písm. b) nařízení (ES) č. 1782/2003.
Bod (b) neplatí, pokud členský stát množstevní limit zrušil.
2. Žádosti se podávají po dobu šesti měsíců během kalendářního roku, kterou určí členský stát.
Členské státy mohou stanovit v rámci této celkové doby oddělené termíny pro podávání žádostí.
Článek 103
Průměrný výnos mléka
Průměrný výnos mléka se vypočítá na základě průměrných výnosů uvedených v příloze XVI. Pro tento výpočet však členské státy mohou využít vlastní uznaný doklad, který slouží jako potvrzení průměrného výnosu mléčného stáda zemědělce.
Článek 104
Dodatečná národní prémie
1. Dodatečná národní prémie na krávy bez tržní produkce mléka, jak stanoví čl.125 odst. 5) nařízení (ES) č. 1782/2003, může být poskytnuta pouze zemědělci, který ve stejném kalendářním roce obdrží prémii na krávy bez tržní produkce mléka.
Dodatečná národní prémie na krávy bez tržní produkce mléka bude poskytnuta pouze pro omezené množství zvířat oprávněných k získání této prémie a, pokud je to relevantní, po uplatnění snížené sazby uvedené v druhém pododstavci čl. 129 odst. 1) nařízení (ES) č. 1782/2003.
2. Členské státy mohou stanovit pro poskytování dodatečné národní prémie na krávy bez tržní produkce mléka další podmínky. O těchto podmínkách informují Komisi v dostatečném předstihu předtím, než vstoupí v účinnost.
3. Komise nejpozději do 1. září každého kalendářního roku rozhodne, které členské státy splňují podmínky uvedené v třetím pododstavci čl. 125 odst. 5) nařízení (ES) č. 1782/2003.
Článek 105
Individuální strop
Členské státy určí individuální strop na zemědělce v souladu s čl. 126 odst. 1) nařízení (ES) č. 1782/2003.
Článek 106
Oznamování
1. Členské státy oznámí Komisi nejpozději do 1. května 2005 veškeré změny postupů využívaných k implementaci snížení individuálních stropů v souladu s čl. 126 odst. 3) nařízení (ES) č. 1782/2003.
2. Členské státy oznámí Komisi:
a)
nejpozději do 1. března 2005 veškeré změny způsobu výpočtu snížení uvedeného v druhém pododstavci čl. 127 odst. 1) nařízení (ES) č. 1782/2003;
b)
před 1. lednem každého roku případné úpravy opatření přijatých v rámci čl. 127 odst. 2) písm. a) tohoto nařízení.
3. Prostřednictvím tabulky uvedené v části 3 přílohy XVIII oznámí nejpozději do 1. března předběžně a nejpozději do 31. července s konečnou platností členské státy Komisi pro každý kalendářní rok:
a)
počet nároků na prémii, které se vrátily bez kompenzační výplaty do národní rezervy po převodu práv bez převodů majetku během předchozího kalendářního roku;
b)
počet nevyužitých nároků na prémii uvedených v čl. 109 odst. 2) převedených do národní rezervy během předchozího kalendářního roku;
c)
počet nároků udělených dle čl. 128 odst. 3) nařízení (ES) č. 1782/2003 během předchozího kalendářního roku.
Článek 107
Práva získaná bezplatně
Kromě řádně odůvodněných výjimečných případů platí, že pokud zemědělec získal nároky na prémii bezplatně z národní rezervy, není oprávněn během tří následujících kalendářních let svá práva převádět a/nebo dočasně pronajímat.
Článek 108
Uplatnění nároků
1. Zemědělec, kterému byly uděleny nároky, je může uplatnit buď přímým využitím těchto nároků pro sebe a/nebo jejich pronájmem jinému producentovi.
2. Pokud zemědělec během každého kalendářního roku nevyužil alespoň minimální podíl svých práv v souladu s odst. 4, bude nevyužitá část převedena do národní rezervy, vyjma následujících případů:
-
pokud je zemědělec držitelem nejvýše sedmi nároků na prémii a během každých dvou po sobě jdoucích kalendářních let nevyužil minimálního podílu svých práv stanoveného v souladu s odst. 4, bude část, která nebyla využita v minulém kalendářním roce, převedena do národní rezervy;
-
u zemědělce, jenž je účastníkem extenzifikačního programu uznaného Komisí;
-
u zemědělce, jenž je účastníkem programu předčasného důchodu uznaného Komisí, kdy není převod a/nebo dočasný pronájem práv povinný;
nebo
-
v dalších výjimečných a řádně odůvodněných případech.
3. Dočasný pronájem lze uskutečnit pouze na dobu celého kalendářního roku a musí se vztahovat alespoň na minimální počet zvířat stanovený v čl. 109 odst. 1). Na konci každého období dočasného pronájmu, který nesmí překročit tři po sobě jdoucí roky, získá zemědělec, pokud se nejednalo o převod práv, všechna práva zpět, a to nejméně na dobu dvou po sobě jdoucích kalendářních let. Pokud zemědělec v každém z těchto dvou let nevyužije alespoň minimální podíl svých práv, který je stanoven v souladu s odst. 4, odebere každoročně členský stát mimo výjimečných a řádně odůvodněných případů tu část práv, která zemědělec nevyužil, a vrátí ji do národní rezervy.
U zemědělců, kteří se účastní programů předčasného důchodu uznaných Komisí, mohou však členské státy celkové trvání dočasného pronájmu na základě těchto programů zvýšit.
Zemědělci, kteří se zavázali k účasti v extenzifikačním programu v souladu s opatřením uvedeným v čl. 2 odst. 1) písm. c) nařízení Rady (EHS) č. 2078/92 (37) nebo extenzifikačním programu v souladu s čl. 22 a 23 nařízení (ES) č. 1257/1999 (38), nejsou k dočasnému pronájmu a/nebo převodu svých nároků během doby této účasti oprávněni. Toto ustanovení se však nevztahuje na případy, kdy program povoluje převod a/nebo dočasný pronájem nároků zemědělcům, jejichž účasti na jiných opatřeních než opatřeních uvedených v tomto pododstavci vyžaduje získání práv.
4. Minimální podíl využití nároků na prémii činí 70 %. Členské státy však mohou tento podíl zvýšit až na 100 %.
Členské státy oznámí Komisi předem, jaký podíl budou používat a dále veškeré změny zde uvedeného podílu.
Článek 109
Převod nároků a dočasný pronájem
1. Členské státy mohou na základě svých struktur produkce stanovit minimální počet nároků na prémii, na které lze aplikovat částečný převod, který nezahrnuje převod majetku. Toto minimum může činit nejvýše pět nároků na prémii.
2. Převody nároků na prémii a dočasný pronájem těchto nároků vstoupí v účinnost teprve poté, co byly zemědělcem převádějícím a/nebo pronajímajícím tyto nároky společně se zemědělcem, který je získává, oznámeny příslušným orgánům členského státu.
Toto oznámení se musí uskutečnit ve lhůtě stanovené členským státem, nejpozději však v den, kdy zemědělec, který nároky získává, podal svou žádost, vyjma případů, kdy převod nároků vyplývá z dědictví. V takovém případě musí být zemědělec, který nároky získává, schopen doložit příslušné právní dokumenty potvrzující skutečnost, že je dědicem zesnulého zemědělce.
Článek 110
Změna individuálního stropu
U převodů nebo dočasného pronájmu nároků na prémii stanoví členské státy nový individuální strop a oznámí dotčeným zemědělcům počet práv na prémii, na které mají nárok, nejpozději do 60 dnů od poslední dne období, ve kterém zemědělec podal žádost.
První odstavec se netýká případů, kde dojde k převodu v důsledku dědictví.
Článek 111
Zemědělci, kteří nevlastní půdu, kterou obhospodařují
Zemědělci, kteří obhospodařují pouze veřejnou půdu nebo půdu v kolektivním vlastnictví, jež se rozhodli v obhospodařování této půdy nepokračovat a převést všechna svá práva na jiného zemědělce, jsou považováni za rovnocenné zemědělcům, kteří prodávají nebo převádějí svůj majetek. Ve všech ostatních případech se má zato, že tito zemědělci pouze převádějí své nároky na prémii.
Článek 112
Převod prostřednictvím národní rezervy
Pokud členský stát určí, že se převod nároků bez převodu majetku musí uskutečnit prostřednictvím národní rezervy v souladu s čl. 127 odst. 2) písm. b) nařízení (ES) č. 1782/2003, uplatní národní předpisy analogicky k předpisům uvedeným v čl. 109 až 111. Navíc v tomto případě:
-
členské státy mohou stanovit, že dočasný pronájem se uskuteční prostřednictvím národní rezervy;
-
při převodu nebo dočasném pronájmu nároků na prémii v případech, kdy se využívá prvního požadavku, jsou převody do rezervy účinné teprve poté, co byly příslušnými orgány členského státu oznámeny zemědělci převádějícímu a/nebo pronajímajícímu tyto nároky, a převody z rezervy na jiného zemědělce jsou účinné teprve poté, co byly těmito orgány oznámeny zemědělci, který je nabývá.
Dále musí tyto předpisy zajišťovat, aby členský stát zaplatil za část nároků, které netvoří část uvedenou v druhém pododstavci čl. 127 odst. 1) nařízení (ES) č. 1782/2003, odpovídající množství, které by vyplynulo z přímého převodu mezi zemědělci, s přihlédnutím především k trendu produkce v příslušném členském státě. Tato platba se musí rovnat platbě, která bude požadována od zemědělce nabývajícího shodná práva z národní rezervy.
Článek 113
Částečné nároky
1. Pokud jsou výsledkem výpočtů provedených dle čl. 105 až 112 hodnoty, které nejsou celými čísly, bere se v úvahu pouze první desetinné místo.
2. Pokud z aplikace ustanovení tohoto oddílu pro zemědělce nebo národní rezervu vyplynou částečné nároky na prémii, budou tyto částečné nároky sečteny.
3. Pokud je zemědělec držitelem částečného nároku, omezí se tento částečný nárok pouze na oprávnění k odpovídajícímu zlomku jednotkového množství prémie a, pokud je to relevantní, dodatečné národní prémie dle čl. 104 a extenzifikační platby dle čl. 118.
Článek 114
Speciální program pro jalovice
1. Členské státy, které mají zájem využít možnosti uvedené v čl. 129 odst. 1 nařízení (ES) č. 1782/2003, to oznámí Komisi a současně předloží Komisi příslušné údaje, na základě kterých bude možno určit, zda jsou splněny podmínky stanovené v čl. 129 odst. 1 uvedeného nařízení.
Dotčené členské státy také sdělí konkrétní stropy, které případně stanovily.
Komise rozhodne, které členské státy splňují podmínky stanovené v čl. 129 odst. 1 nařízení (ES) č. 1782/2003.
Rozhodnutí platná v okamžiku vstoupení tohoto nařízení v platnost platí i nadále.
2. Členské státy splňující podmínky uvedené v čl. 129 odst. 1 nařízení (ES) č. 1782/2003 oznámí před 1. lednem příslušného roku Komisi veškeré úpravy konkrétních národních stropů, které stanovily.
3. Členské státy, které provádějí zvláštní program, stanoví kritéria, jimiž zajistí, aby byla prémie vyplácena zemědělcům, jejichž stádo jalovic má nahradit stádo krav. Mezi tato kritéria může patřit zejména věkový limit a/nebo plemenné požadavky. Členské státy přijatá kritéria oznámí Komisi před 1. lednem příslušného roku. Veškeré následné úpravy budou Komisi oznámeny před 1. lednem příslušného roku.
4. Pokud je výsledkem aplikace poměrného snížení uvedeného v druhém pododstavci čl. 129 odst. 1) nařízení (ES) č. 1782/2003 hodnota oprávněných zvířat menší než celé číslo, bude za tuto desetinnou část přiznán odpovídající zlomek jednotkového množství prémie a, pokud je to relevantní, dodatečné národní prémie dle čl. 104 a extenzifikační platby dle čl. 118. Pro tyto účely se uvažuje pouze první desetinné místo.
5. V členských státech, které aplikují zvláštní program, musí požadavek uvedený v čl. 125 odst. 2) nařízení (ES) č. 1782/2003 týkající se minimálního počtu zvířat, které musí mít zemědělec v držení, v plném rozsahu dodržen, buď co se týče krav bez tržní produkce mléka, pokud zemědělec podal žádost na krávy bez tržní produkce mléka, nebo co se týče jalovic, pokud zemědělec podal žádost na jalovice.
6. Ustanovení čl. 105 až 113 se na tento zvláštní program nevztahují.
Článek 115
Zaokrouhlování počtů zvířat
Pokud je výsledkem výpočtu maximálního počtu jalovic jako procentní podíl, jak je uvedeno v čl. 125 odst. 2) druhém pododstavci nařízení (ES) č. 1782/2003, jiná hodnota než celé číslo, bude tato hodnota, pokud je menší než 0,5, zaokrouhlena dolů na nejbližší celé číslo, a pokud je rovna nebo větší než 0,5, bude tato hodnota zaokrouhlena nahoru.
ODDÍL 4
Společná ustanovení pro zvláštní prémie a prémie na krávy bez tržní produkce mléka
Pododdíl 1
Obecná ustanovení
Článek 116
Žádosti o zvláštní prémie a prémie na krávy bez tržní produkce mléka
1. Členské státy mohou, z administrativních důvodů, rozhodnout, že žádosti o přímé platby uvedené v článku 22 nařízení (ES) č. 1782/2003, co se týče zvláštní prémie a prémie na krávy bez tržní produkce mléka, budou podávány pro minimální počet zvířat s tím, že tento počet nepřekročí číslo tři.
2. Aniž je dotčen čl. 102 odst. 2 a čl. 118c odst. 2, členské státy mohou určit období a termíny pro předložení žádostí o prémii a počet žádostí, který mohou zemědělci předložit v jednom režimu prémií a kalendářním roce.
Článek 117
Intenzita chovu
1. Pro každého zemědělce, který, v rámci stejného kalendářního roku, předloží žádost o přímou platbu uvedenou v článku 22 nařízení (ES) č. 1782/2003 pro zvláštní prémii nebo prémii na krávy bez tržní produkce mléka, příslušné orgány stanoví počet VDJ (velkých dobytčích jednotek) odpovídající počtu zvířat, pro který je možné poskytnout zvláštní prémii nebo prémii na krávy bez tržní produkce mléka, s uvážením krmné plochy zemědělce.
2. Při stanovení intenzity chovu uvedené v článku 131 nařízení (ES) č. 1782/2003, se použije následující postup:
a)
bude zváženo individuální referenční množství pro mléko, které k dispozici v zemědělském podniku k 31. březnu před začátkem dvanáctiměsíčního období režimu pro žádosti o dodatečné platby začínajícího v příslušném kalendářním roce;
b)
počet dojnic potřebný pro vyprodukování tohoto referenčního množství pro mléko bude vypočítán podle článku 103 tohoto nařízení.
3. Při určení počtu zvířat způsobilých pro přidělení prémie:
a)
počet hektarů určený podle pravidel stanovených v integrovaném systému bude vynásoben intenzitou chovu uvedenou v článku 131 nařízení (ES) č. 1782/2003;
b)
počet VDJ odpovídající počtu dojnic potřebných pro vyprodukování referenčního množství mléka, které je zemědělci k dispozici, bude odečteno od takto získaného čísla;
c)
počet VDJ odpovídající počtu ovcí a/nebo koz, pro které byly podány žádosti o prémie, bude odečten od takto získaného čísla.
Takto získané konečné číslo bude odpovídat maximálnímu počtu VDJ, pro které bude poskytnuta zvláštní prémie a prémie na krávy bez tržní produkce mléka.
4. Členské státy informují každého dotčeného zemědělce o intenzitě chovu, která pro něho byla stanovena a o výsledném počtu VDJ, pro které může být poskytnuta prémie.
Pododdíl 2
Režim extenzifikačních prémií
(Článek 132 nařízení (ES) č. 1782/2003)
Článek 118
Účast v režimu extenzifikačních prémií
1. Pro přihlášení se k extenzifikační prémii, zemědělci uvedou v žádosti o přímou platbu uvedené v článku 22 nařízení (ES) č. 1782/2003, že si přejí zúčastnit se režimu extenzifikačních prémií.
2. Zvířata, která jsou považována za zvířata, která obdržela zvláštní prémii ve smyslu článku 88, se nebudou přihlašovat pro extenzifikační prémii.
Článek 118a
Určení intenzity chovu sčítáním
1. Pro kontrolu, že celkový počet zvířat vypočítaný podle čl. 132 odst. 3 písm. a) nařízení (ES) č. 1782/2003 splňuje požadavky na intenzitu chovu stanovené v čl. 132 odst. 2 tohoto nařízení, členské státy každý rok určí alespoň pět sčítacích dnů zvířat a informují o tom Komisi.
Kromě případů, kdy členské státy rozhodnou, že sčítacím dnem může být kterýkoli den v roce, budou sčítací dny rozděleny náhodně tak, aby pokrývaly celý rok, měněny každý rok a každý sčítací den bude určen dodatečně a oznámen zemědělci nejdříve dva týdny po jeho určení.
2. Ve sčítací den budou zvířata spočítána podle jedné z následujících metod, podle výběru členského státu:
a)
Členské státy mohou požádat každého zemědělce aby potvrdil, na základě jeho registru zemědělského podniku, před určením sčítacího dne členským státem, počet VDJ nebo počet zvířat pro každou ze dvou kategorií skotu uvedených v převodní tabulce stanovené v čl. 131 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1782/2003;
b)
Členské státy mohou používat počítačové databáze uvedené v čl. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1760/2000 pro určení počtu VDJ za podmínky, že tyto databáze poskytují, ke spokojenosti dotčeného členského státu, adekvátní záruky co se týče přesnosti informací, které obsahují, pro účely režimu extenzifikačních plateb.
3. Počet VDJ použitý pro určení zda zemědělec splňuje požadavky na intenzitu chovu stanovené v čl. 132 odst. 2 nařízení (ES) č. 1782/2003 bude aritmetickým průměrem počtů VDJ spočítaných ve sčítací dny plus počet VDJ odpovídající ovcím a kozám pro které byly podány žádosti o prémie pro stejný kalendářní rok.
Nicméně, kde se členské státy rozhodnou, že sčítacím dnem může být kterýkoli den v roce, mohou tyto státy rozhodnout, že čísla uvedená v odst. 2 písm. a) a b) budou vypočítána poměrně pro období po které jsou zvířata přítomna v podniku.
4. Členské státy přijmou nezbytná opatření pro používání článku 29 nařízení (ES) č. 1782/2003 v případě zemědělců, kteří, pomocí abnormálně nízkých chovných stavů během části roku, uměle vytvářejí podmínky požadované článkem 132 tohoto nařízení.
Článek 118b
Zjednodušené určení intenzity chovu
1. Odchylně od článku 118a, členské státy mohou poskytnout zemědělcům možnost zvolit si zjednodušené schéma pro výpočet intenzity chovu.
V takovém případě, zemědělec do žádosti o podporu zařadí:
a)
prohlášení, že každý den vyhověl maximální intenzitě chovu stanovené v článku 132 nařízení (ES) No 1782/2003 k datu jeho žádosti o podporu;
b)
závazek každý den vyhovět takovéto intenzitě chovu mezi datem jeho žádosti o podporu a následujícím 31. prosincem.
Tam kde si dotčený členský stát zvolil použít čl. 132 odst. 2 druhý pododstavec nařízení (ES) č. 1782/2003, zemědělec ve své žádosti uvede, kterou ze dvou maximálních intenzit chovu dodržuje. Farmář může tuto volbu změnit před oznámením kontroly na místě počtu jeho zvířat.
Zemědělec může oznámit příslušnému orgánu zrušení závazku uvedeného v bodě (b) druhého pododstavce před oznámením kontroly na místě počtu jeho zvířat. V takovém případě nebude kvalifikovaný pro extenzifikační prémii.
Prohlášení a závazky stanovené v druhém pododstavci budou podléhat opatřením kontroly a pokut stanovených podle integrovaného systému.
2. Kde si členské státy zvolí použít, nebo ukončit použití, možnosti stanovené v článku 132 odst. 2 druhém pododstavci nařízení (ES) č. 1782/2003, informují Komisi o svém rozhodnutí před 1. lednem dotčeného kalendářního roku.
Článek 118c
Zemědělci v horských oblastech
1. Členské státy, které si přejí využít možnosti stanovené v čl. 132 odst. 4 nařízení (ES) č. 1782/2003 o tomto informují Komisi a zároveň oznámí Komisi relevantní informace umožňující určení, zda jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
Pro účely č. 132 odst. 4 nařízení (ES) č. 1782/2003, „zemědělec v horské oblasti“ znamená jedno z následujících:
a)
zemědělce, jehož zemědělský podnik se nachází v horské oblasti;
b)
zemědělce, jehož minimálně 50 % krmné plochy se nachází v horské oblasti.
Komise rozhodne, které členské státy splňují podmínky stanovené v čl. 132 odst. 4 nařízení (ES) č. 1782/2003.
Rozhodnutí, která budou v platnosti v dobu vstoupení v platnost tohoto nařízení se budou dále používat.
2. Aniž by byl dotčen čl. 118, odst. 1, zemědělci, kteří si přejí se kvalifikovat pro extenzifikační prémie podle odstavce 1 tohoto článku uvedou na žádosti o podporu, že žádají o extenzifikační prémii. Zemědělci budou udržovat, minimálně po dobu šesti následujících měsíců od data podání žádosti uvedené v článku 118, počet dojnic minimálně stejný jako počet dojnic pro který byla podána žádost o extenzifikační prémii. Toto retenční období začne prvním dnem po dni podání žádosti.
Žádosti budou podávány během celého období šesti měsíců v kalendářním roce, které budou určeny členským státem.
Členské státy mohou rozhodnout o oddělených obdobích pro podávání žádostí v rámci takovéhoto celého období.
Článek 118d
Maximální počet dojnic způsobilých pro prémii
Počet dojnic, pro který je zemědělci poskytnuta extenzifikační prémie nesmí překročit ani jedno z následujících čísel:
a)
počet dojnic potřebný pro vyprodukování individuální referenčního množství pro mléko, které je zemědělci k dispozici k 31. březnu před začátkem dvanáctiměsíčního období režimu pro žádosti o dodatečné platby začínajícího v dotčeném kalendářním roce; tento počet krav bude vypočítán pomocí průměrné dojivosti definované v příloze XVI;
b)
celkový počet krav v zemědělském podniku, stanovený podle článku 118a, mínus počet krav bez tržní produkce mléka odpovídající individuálnímu stropu.
Článek 119
Obecná ustanovení
1. Členské státy oznámí Komisi jakoukoli změnu v definici „pastviny“ použité pro účely čl. 132 odst. 3 písm. c) nařízení (ES) č. 1782/2003 před 1. lednem dotčeného roku.
2. Pro účely výpočtu intenzity chovu podle tohoto pododdílu budou brána v úvahu pouze první dvě desetinná místa.
3. V případě, že příslušné veterinární orgány rozhodnou, že žádné zvíře nesmí opustit výrobní jednotku kromě za účelem porážky, bude počet velkých dobytčích jednotek zaznamenaný v zemědělském podniku vynásoben koeficientem 0,8 pro účely použití tohoto pododdílu.
Takovéto opatření bude omezeno na období, plus 20 dnů, na které se vztahuje rozhodnutí uvedené v prvním pododstavci, s tím, že zemědělec informoval příslušný orgán, písemně do 10 pracovních dnů od rozhodnutí, o přítomnosti dotčených zvířat a podnikl veškerá nezbytná opatření pro zabránění a/nebo omezení výskytu nákazy zvířat.
ODDÍL 5
Porážková prémie
(Článek 130 nařízení (ES) č. 1782/2003)
Článek 120
Členské státy mohou rozhodnout, že pro kvalifikování se pro porážkovou prémii za daný kalendářní rok každý zemědělec, před nebo v dobu podávání první žádosti pro takový kalendářní rok, předloží prohlášení o účasti.
Nicméně, tam kde zemědělec nečiní žádné změny v prohlášení o účasti, může členský stát přijmout, že platí předchozí prohlášení.
Článek 121
Žádosti
1. Žádosti o podporu budou obsahovat informace potřebné pro vyplacení porážkové prémie, zejména datum narození zvířete v případě zvířat narozených po 1. lednu 1998.
Žádosti o podporu budou předloženy v rámci období, která budou určena členským státem, která nesmí převyšovat šest měsíců po porážce zvířete, nebo tam kde je zvíře vyvezeno, po datu ke kterému opustilo celní území Společenství a skončí nejpozději na konci února následujícího roku kromě výjimečných případů o kterých bude rozhodnuto dotčeným členským státem, kdy jsou zvířata odesílána nebo vyvážena. Aniž by byl dotčen tento časový limit, členský stát může stanovit období a termíny pro předložení žádostí o podporu a mohou určit počet žádostí, který může každý zemědělec předložit za kalendářní rok.
Členské státy mohou povolit předkládání žádostí prostřednictvím osoby jiné než zemědělce. V takovýchto případech ponese žádost jméno a adresu zemědělce, který je zodpovědný za kvalifikaci pro porážkovou prémii.
Kromě požadavků zavedených jako součást integrovaného systému, bude každá žádost obsahovat:
a)
v případech kdy je podpora poskytnuta v době porážky, osvědčení z jatek nebo jakýkoli dokument vystavený nebo potvrzený na jatkách obsahující minimálně stejné informace, uvádějící:
i)
název a adresu jatek (nebo příslušný kód),
ii)
datum porážky a identifikační a porážkové číslo zvířete,
iii)
v případě telat, hmotnost jatečně opracovaného těla, kromě případů použití čl. 122 odst. 4;
b)
v případech, kdy je zvíře vyvezeno do třetí země:
i)
jméno a adresu vývozce (nebo příslušný kód),
ii)
identifikační číslo zvířete,
iii)
vývozní prohlášení uvádějící věk zvířete u zvířat narozených po 1. lednu 1998 a v případě telat, kromě případů použití čl. 122 odst. 4, živou hmotnost, která nesmí překročit 300 kilogramů,
iv)
důkaz, že zvíře opustilo celní prostor Společenství, prokázaný stejným způsobem jako pro vývozní náhradu.
Členské státy mohou rozhodnout, že informace obsažené v bodech (a) a (b) čtvrtého pododstavce budou předané prostřednictvím orgánu nebo orgánů schválených členským státem, které mohou používat informační technologii.
Členské státy budou provádět pravidelné, neohlášené kontroly přesnosti vydaných osvědčení nebo dokumentů a, tam kde je to vhodné, informací uvedených ve čtvrtém pododstavci.
2. Odchylně od odstavce 1, členské státy mohou rozhodnout, že informace o porážce zvířat, zadané do počítačových databází uvedených v čl. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1760/2000, odeslané příslušnému orgánu jatkami, budou považovány za žádosti o porážkovou prémii podanou za zemědělce, za podmínky, že tyto databáze nabízejí, ke spokojenosti členského státu, adekvátní záruky co se týče přesnosti informací, které obsahují, pro účely režimu porážkové prémie a, kde je to použitelné, pro výplatu zvláštní prémie při porážce a/nebo dodatečných plateb, pokud jsou vypláceny při porážce a/nebo prémie na porážku mimo sezónu.
Nicméně, členské státy mohou rozhodnout, že žádosti budou předkládány. V takovém případě mohou určit typ informací, které budou žádost provázet.
Členské státy, které si zvolí používání tohoto odstavce, informují Komisi o jakékoli následné změně před jejím provedením.
Členské státy zajistí, že informace poskytnuté platební agentuře obsahují veškeré informace potřebné pro výplatu porážkové prémie, zejména:
a)
typy a počty zvířat jak jsou uvedeny v čl. 130 odst. 1 nařízení (ES) č. 1782/2003 poražených během dotčeného roku;
b)
informace týkající se plnění věkového omezení a váhy jatečně opracovaných těl zvířat uvedené v uvedeném odstavci a plnění retenčního období uvedeného v článku 123 tohoto nařízení;
c)
kde je to použitelné, informace potřebné pro výplatu zvláštní prémie v době porážky a/nebo dodatečné platby pokud je vyplácena při porážce a/nebo prémie na porážku mimo sezónu.
3. Pro zvířata, která podléhala obchodu v rámci Společenství po retenčním období uvedeném v článku 123, i pokud si členský stát, ve kterém byla provedena porážka, zvolí použití odchylky stanovené v odstavci 2 tohoto článku, vydají jatka dokument uvedený v bodě (a) tohoto článku, odstavce 1 čtvrtého pododstavce.
Nicméně, tam kde jsou jejich systémy pro přenos dat kompatibilní, mohou se dva členské státy dohodnout na používání systému popsaném v odstavci 2.
Členské státy si budou navzájem pomáhat při zajištění efektivní kontroly autentičnosti předaných dokumentů a/nebo přesnosti vyměňovaných informací. Za tímto účelem členský stát, kde je provedena platba pošle pravidelné přehledy členskému státu, kde je provedena porážka, rozdělené podle jatek, osvědčení o porážce (nebo nahrazujících informací) obdržených od druhého ze zmíněných členských států.
Článek 122
Váha a prezentace jatečně upravených těl
1. Pro účely čl. 130 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1782/2003, jatečně upravená těla telat budou prezentována po stáhnutí, vykolení a vykrvení, bez hlavy nebo kopyt, ale s játry, ledvinami a ledvinovým lojem.
2. Hmotnost, která bude brána v úvahu bude hmotnost jatečně upraveného těla po ochlazení, nebo teplá hmotnost jatečně upraveného těla stanovená jakmile je to možné po porážce, snížená o 2 %.
3. Tam kde jsou jatečně upravená těla prezentována bez jater, ledvin a/nebo ledvinového loje, bude jejich hmotnost navýšena o:
a)
3,5 kilogramů za játra;
b)
0,5 kilogramů za ledviny;
c)
3,5 kilogramů za ledvinový lůj.
4. Členské státy mohou rozhodnout, že tam kde jsou telata stará méně než šest měsíců v době porážky nebo vývozu, budou požadavky na hmotnost uvedené v čl. 130 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1782/2003 považovány za splněné.
Tam kde není možní stanovit hmotnost jatečně opracovaného těla na jatkách, budou požadavky na hmotnost uvedené v čl. 130 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1782/2003 považovány za splněné, pokud živá hmotnost nepřesahuje 300 kilogramů.
Článek 123
Příjemce prémie
1. Porážková prémie bude zaplacena zemědělci, který vlastnil zvíře po minimální retenční období dvou měsíců končící méně než jeden měsíc před porážkou nebo končící méně než dva měsíce před vývozem.
2. V případě telat poražených před dosažením stáří tří měsíců bude retenční období jeden měsíc.
Článek 124
Národní stropy
1. Národní stropy uvedené v čl. 130 odst. 1 a odst. 3 nařízení (ES) č. 1782/2003 jsou stanoveny v příloze XVII tohoto nařízení.
2. Kde použití poměrného snížení stanoveného v čl. 130 odst. 4 vede k výslednému počtu způsobilých zvířat, které je nižší než celé číslo, bude poskytnut s ohledem na desetinnou část odpovídající zlomek peněžní jednotky porážkové prémie. Pro tento účel budou brány v úvahu pouze první dvě desetinná čísla.
ČÁST 6
Dodatečné platby
(Články 133 až 136 nařízení (ES) č. 1782/2003)
Článek 125
Národní opatření
Podrobné informace o národních opatřeních uvedených v článku 137 nařízení (ES) č. 1782/2003 zahrnují následující:
1.
u plateb za počet kusů, v případě aplikovatelnosti:
a)
orientační částky za kus za každou kategorii zvířat a opatření pro udělení dotace;
b)
orientační odhad celkových výdajů za každou kategorii zvířat spolu s údaji o tom, zda-li budou tyto platby provedeny ve formě dodatečné platby k jatečnímu příplatku a údaji o počtu zvířat, na které se toto vztahuje;
c)
specifické požadavky na hustotu dobytka na plochu píce s výjimkou plateb ve formě dodatečné platby k jatečnímu příplatku;
d)
mezní počet kusů samčího skotu na statek, v případě aplikovatelnosti;
e)
další informace o pravidlech aplikace.
Do kategorie zvířat uvedených v bodech (a) a (b) spadají býci, volci, kojící krávy, dojnice, jalovice, na které může být obdržen příplatek za kojící krávy a další jalovice nebo jakákoliv skupina zvířat stanovená členským státem a zahrnutá do těchto kategorií;
2.
u plateb za rozlohu, v případě nutnosti:
a)
výpočet základních regionálních oblastí;
b)
orientační částky na hektar;
c)
orientační odhad celkových výdajů a počet hektarů, na které se tento vztahuje;
d)
další informace o pravidlech aplikace.
ČÁST 7
Obecná ustanovení
Článek 126
Platby předem
1. V souladu s čl. 28 odst. 3 pododst. b) nařízení (ES) č. 1782/2003 vyplatí na základě výsledků administrativních kontrol a kontrol prováděných místně příslušný orgán farmáři za počet zvířat splňujících podmínky zálohu ve výši 60 % speciálního příplatku, příplatku za dojící krávy a jatečního příplatku.
V případě speciálního příplatku, speciálního programu pro jalovice uvedeného v článku 114 a jatečního příplatku může být ze strany členského státu snížena výše platby předem, přičemž tato nesmí být nicméně nižší než 40 %.
Navíc se členské státy mohou na základě administrativních a na místě prováděných kontrol rozhodnout vyplatit farmářům zálohu v maximální výši 60 % z částky dodatečných plateb uvedených v článku 133 nařízení (ES) č. 1782/2003.
Zálohu není možno vyplatit před 16. říjnem kalendářního roku, v souvislosti s kterým je zažádáno o poskytnutí příplatku nebo pro který je poskytnuta dodatečná platba.
2. Konečná platba příplatku nebo dodatečné platby představuje částku rovnající se rozdílu mezi zálohou a výší příplatku nebo dodatečné platby, na kterou má farmář nárok.
Článek 127
Alokační rok
1. Datum předložení žádosti představuje rozhodnou událost pro stanovení roku, do kterého jsou zařazena zvířata, na něž se vztahuje speciální příplatek, příplatek za dojící krávy, příplatek za nesezónnost a platební programy za extenzifikaci a pro určení počtu jednotek dobytka, které budou použity k výpočtu hustoty dobytka na plochu píce.
Pokud je nicméně v souladu s článkem 93 udělen speciální příplatek, bude v následujících případech za výši příplatku považována výše platná k 31. prosinci roku, ve kterém došlo k porážce nebo vývozu:
a)
jestliže bylo zvíře poraženo nebo vyvezeno nejpozději 31. prosince;
b)
jestliže byla žádost o příplatek za toto zvíře podána po tomto datu.
2. Co se týče jatečního příplatku, je za účelem stanovení výše pomoci a vypočtení proporcionálního snížení v souladu s článkem 124 za alokační rok považován rok, ve kterém došlo k porážce nebo vývozu.
Článek 128
Převod na národní měnu
Převod příplatků, plateb za extenzifikaci a dodatečných plateb na národní měnu bude proveden podle poměrným dílem vypočteného průměru směnných kurzů platných v měsíci prosinci před alokačním rokem stanoveným v souladu s článkem 127. Průměrný směnný kurz bude stanoven Komisí během následujícího měsíce.
Článek 129
Pokuty za nezákonné použití nebo držení určitých látek nebo výrobků
Dojde-li na základě nezákonného použití nebo držení látek či výrobků, které nejsou ve veterinárním sektoru povoleny příslušnými nařízeními Společenství k opakovanému porušení zákonů, rozhodnou členské státy v souladu s druhým pododstavcem čl. 140 odst. 1 nařízení (ES) č. 1782/2003 a s ohledem na závažnost tohoto porušení o délce vyloučení z programů podpory.
Článek 130
Stanovení individuálního referenčního množství mléka
Až do konce 11. období uvedeného v článku 1 nařízení (ES) č. 1788/2003 se členský stát může odchylně od čl. 102 odst. 1 pododst. a),čl. 117 odst. 2 pododst. a) a čl. 118d odst. a) tohoto nařízení rozhodnout, že v případě farmářů produkujících mléko, kteří uvolňují nebo přebírají celkové nebo částečné individuální referenční množství, bude s platností od 31. března respektive 1. dubna v souladu s čl. 5 odst. j) a odst. k) nařízení (ES) č. 1788/2003 nebo podle národních ustanovení přijatých k provádění článků 16, 17 a 18 uvedeného nařízení dne 1. dubna stanoveno následující:
a)
maximální individuální referenční množství mléka opravňující k obdržení příplatku za kojící krávy a maximální počet kojících krav;
b)
přidělení dodatečných plateb za dojnice;
c)
počet dojnic za účelem poskytnutí platby za extenzifikaci v případě dojnic držených na statcích v horských oblastech;
d)
hustota dobytka na plochu píce.
Článek 130a
Stanovení retenčních období
Za poslední den retenčních období uvedených v čl. 90, čl. 94 odst. 1, čl. 101, čl. 118c odst. 2 a čl. 123 je považován den, ať již pracovní či nikoliv, který předchází dni, jenž nese stejné číslo jako datum započetí daného období.
Článek 131
Oznámení
1. V případě aplikace čl. 68 odst. 1 nařízení (ES) č. 1782/2003 oznámí členské státy Komisi
a)
počet telat, v souvislosti s nimiž bylo požádáno o jateční příplatek a uvedou, zda-li došlo k porážce nebo vývozu těchto zvířat. Toto oznámení bude každoročně předloženo nejpozději do 15. září v případě informací, jež se týkají prvního pololetí stávajícího roku a nejpozději do 1. března v případě informací, jež se týkají druhého pololetí předcházejícího roku;
b)
každý rok nejpozději do 31. července údaje za předcházející kalendářní rok týkající se:
i)
počtu telat, za která byl skutečně udělen jateční příplatek, přičemž uvedou, zda-li byl tento příplatek vyplacen za porážku nebo za export a kolika farmářů se týkal;
ii)
počtu telat, za která jateční příplatek v předcházejícím kalendářním roce udělen nebyl z důvodu uplatnění maximálních národních limitů.
2. V případě aplikace čl. 68 odst. 2 pododst. a) bod i) a bod ii) nařízení (ES) č. 1782/2003 oznámí členské státy Komisi:
a)
každoročně nejpozději do 15. září v případě informací, jež se týkají prvního pololetí stávajícího roku a nejpozději do 1. března v případě informací, jež se týkají druhého pololetí předcházejícího roku:
i)
počet krav, v souvislosti s nimiž bylo požádáno o příplatek za kojící krávy, přičemž tento počet musí být rozdělen podle rozpisů uvedených v čl. 125 odst. 2 pododst. a) a pododst. b) nařízení (ES) č. 1782/2003;
ii)
počet hovězího dobytka s výjimkou telat, v souvislosti s nímž bylo požádáno o jateční příplatek a uvedou, zda-li došlo k porážce nebo vývozu těchto zvířat.
b)
každý rok nejpozději do 31. července údaje za předcházející kalendářní rok týkající se:
i)
počtu krav a jalovic, za které byl skutečně poskytnut příplatek na kojící krávy, přičemž tento počet musí být rozdělen podle rozpisů uvedených v čl. 125 odst. 2 pododst. a) a pododst. b) nařízení (ES) č. 1782/2003; každý rozpis bude zároveň obsahovat počet farmářů, kterým byl příplatek poskytnut;
ii)
kde je to na místě, údaje týkající se počtu zvířat, za která příplatek v předcházejícím kalendářním roce udělen nebyl z důvodu uplatnění specifických maximálních národních limitů vztahujících se na jalovice;
iii)
pokud je to na místě, údaje týkající se poskytnutí jakéhokoliv národního příplatku navíc k příplatku za kojící krávy, přičemž budou uvedeny:
-
podmínky pro udělení takového příplatku,
-
částka poskytnutá na jedno zvíře;
iv)
počtu hovězího dobytka s výjimkou telat, za který byl skutečně udělen jateční příplatek, přičemž uvedou, zda-li byl tento příplatek vyplacen za porážku nebo za export a kolik farmářů jej obdrželo;
v)
počtu hovězího dobytka s výjimkou telat, za který jateční příplatek v předcházejícím kalendářním roce udělen nebyl z důvodu uplatnění maximálních národních limitů.
3. V případě aplikace čl. 68 odst. 2 pododst. b) bod i) nařízení (ES) č. 1782/2003 oznámí členské státy Komisi:
a)
počet hovězího dobytka s výjimkou telat, v souvislosti s nímž bylo požádáno o jateční příplatek a uvedou, zda-li došlo k porážce nebo vývozu těchto zvířat. Toto oznámení bude každoročně předloženo nejpozději do 15. září v případě informací, jež se týkají prvního pololetí stávajícího roku a nejpozději do 1. března v případě informací, jež se týkají druhého pololetí předcházejícího roku;
b)
každý rok nejpozději do 31. července údaje za předcházející kalendářní rok týkající se:
i)
počtu hovězího dobytka s výjimkou telat, za který byl skutečně udělen jateční příplatek, přičemž uvedou, zda-li byl tento příplatek vyplacen za porážku nebo za export a kolik farmářů jej obdrželo;
ii)
počtu hovězího dobytka s výjimkou telat, za který jateční příplatek v předcházejícím kalendářním roce udělen nebyl z důvodu uplatnění maximálních národních limitů.
4. V případě aplikace čl. 68 odst. 2 pododst. b) bod ii) nařízení (ES) č. 1782/2003 oznámí členské státy Komisi:
a)
počet samčího skotu, v souvislosti s nímž bylo požádáno o speciální příplatek, přičemž tento skot bude rozdělen do skupin podle věku a druhu zvířete (býk nebo volek). Toto oznámení bude každoročně předloženo nejpozději do 15. září v případě informací, jež se týkají prvního pololetí stávajícího roku a nejpozději do 1. března v případě informací, jež se týkají druhého pololetí předcházejícího roku;
b)
každý rok nejpozději do 31. července údaje za předcházející kalendářní rok týkající se:
i)
počtu samčího skotu, za který byl speciální příplatek skutečně poskytnut, přičemž tento skot bude rozdělen do skupin podle věku a druhu zvířete (býk nebo volek), zároveň bude sdělen počet farmářů, kteří příplatek obdrželi;
ii)
počtu zvířat, za která speciální příplatek v předcházejícím kalendářním roce udělen nebyl z důvodu uplatnění maximálních národních limitů, přičemž tato zvířata budou rozdělena dle věku.
5. Každý rok nejpozději do 31. července budou členské státy informovat Komisi o částkách, jež byly po případném snížení podpory zmíněném v druhém odstavci článku 139 nařízení (ES) č. 1782/2003 v předcházejícím roce skutečně vyplaceny jako příplatky podle rozhodnutí souvisejícího s částečnou implementací jednotného programu vyplácení.
6. V případě aplikace článku 71 nařízení (ES) č. 1782/2003, oznámí členské státy Komisi:
a)
v případech, kde to lze aplikovat, počet zvířat, za která byl skutečně poskytnut příplatek za nesezónnost, přičemž tato zvířata budou rozdělena podle kritéria, zda-li byl příspěvek poskytnut z první nebo druhé tranše tohoto speciálního příplatku; zároveň bude uveden počet farmářů odpovídající každé ze dvou věkových kategorií. Toto oznámení bude každoročně předloženo nejpozději do 15. září v případě informací, jež se týkají prvního pololetí stávajícího roku a nejpozději do 1. března v případě informací, jež se týkají druhého pololetí předcházejícího roku;
b)
každý rok nejpozději do 31. července údaje za předcházející kalendářní rok týkající se:
i)
počtu samčího skotu, za který byla skutečně poskytnuta platba za extenzifikaci; tento samčí skot bude rozdělen podle limitů stanovených v čl. 132 odst. 2 nařízení (ES) č. 1782/2003, zároveň bude uveden počet farmářů, kterých se tato platba týká a tito budou rozděleni dle těchto limitů;
ii)
počtu krav a jalovic, za které byla skutečně poskytnuta platba za extenzifikaci; tyto krávy a jalovice budou rozděleny podle limitů stanovených v čl. 132 odst. 2 nařízení (ES) č. 1782/2003, zároveň bude uveden počet farmářů, kterých se tato platba týká a tito budou rozděleni dle těchto limitů;
iii)
počtu dojnic, za které byla skutečně poskytnuta platba za extenzifikaci;
iv)
počtu zvířat, za která byl skutečně poskytnut příplatek neovlivněný hustotou dobytka na plochu píce a o počtu farmářů, kteří tento příplatek obdrželi,
7. Ke sdělení údajů stanovených v tomto článku použijí členské státy tabulky obsažené v přílohách XVIII a XIX.
ČÁST 8
Přechodná a závěrečná ustanovení
Článek 132
Přechodná ustanovení
Požadavek na identifikaci a registraci zvířat zmíněný v článku 138 nařízení (ES) č. 1782/2003 se v souladu s postupem stanoveným ve směrnici Rady 92/102/EHS (39) vztahuje na zvířata narozená před 1. lednem 1998 s výjimkou zvířat, jež jsou předmětem obchodu v rámci Společenství.
Článek 133
Ustanovení vztahující se na přechodné období uvedené v článku 71 nařízení (ES) č. 1782/2003
Aniž by byly dotčeny další články této kapitoly, články 96, 97, 98, 117až 119 a 125 platí v kalendářních rocích 2005 a 2006, pokud se členské státy rozhodnou využít možnosti stanovené v článku 71 nařízení (ES) č. 1782/2003.
KAPITOLA 14
PROGRAM POSKYTNUTÍ PLATEB V JEDNOTNÉM PROSTORU
(článek 143b nařízení (ES) č. 1782/2003)
Článek 134
Minimální velikost prostoru na statku, na který lze poskytnout platbu
Minimální velikost prostoru na statku, pro který lze dle ustanovení článku 143b(5) nařízení (ES) č. 1782/2003 zažádat o poskytnutí plateb na úrovni přesahující 0,3 ha, je uvedena v příloze XX.
Článek 135
Zemědělsky využívané oblasti
Zemědělsky využívané oblasti zařazené do programu vyplácení dotací v jednotném prostoru dle ustanovení čl. 143b odst. 5 nařízení (ES) č. 1782/2003 jsou uvedeny v příloze XXI.
Článek 136
Aplikace nařízení (ES) č. 796/2004
Aniž by byl dotčen třetí pododstavec článku 143b odst.6 nařízení (ES) č. 1782/2003, nařízení (ES) č. 796/2004 platí pro program vyplácení dotací v jednotném prostoru, a to s výjimkou čl. 6 odst.3, článku 7, čl. 8 odst. 2 pododst. b) a pododst. c), čl. 12 odst. 1 pododst. c) a odst. 2), čl. 13 odst. 2 až 8, článku 14 odst. 2 a odst. 3, článků 16 a 17, čl. 21 odst. 3, čl. 24 odst. 1 pododst. b), pododst. d) a pododst. e), čl. 26 odst. 1 pododst. a), pododst. b) a pododst. c) a odst. 2 pododst. b), pododst. c) a pododst. d), čl. 27 odst. 2 pododst. g), pododst. h), pododst. i) a pododst. j), čl. 28 odst. 1 pododst. d), čl. 30 odst. 3, článku 31, článků 34 až 40, článku 49 odst. 2 a odst. 3, čl. 50 odst. 2, odst. 4, odst. 5 a odst. 6, článků 51 až 64, článku 69 a čl. 71 odst. 1 tohoto nařízení.
Článek 137
Žádost o poskytnutí plateb v jednotném prostoru
1. Se žádostí o poskytnutí plateb v jednotném prostoru bude ve smyslu čl. 2 odst. 11 nařízení (ES) č. 796/2004 pro účely aplikace nařízení (ES) č. 796/2004 nakládáno jako se žádostí jednorázovou.
2. V žádosti o poskytnutí plateb v jednotném prostoru musí být uvedeny oblasti, jež splňují podmínky stanovené v čl. 143b odst. 5 nařízení (ES) č. 1782/2003.
Článek 138
Omezení a vynětí týkající se podmínek způsobilosti
1. Kromě zásahu vyšší moci nebo mimořádných okolností uvedených v článku 72 nařízení (ES) č. 796/2004 bude v případech, kdy je na základě administrativní nebo místně provedené kontroly zjištěno, že rozdíl mezi nahlášenou rozlohou a skutečnou rozlohou ve smyslu bodu (22) článku 2 nařízení (ES) č. 796/2004 dosahuje více než 3 % a méně než 30 % skutečné oblasti, snížena částka, jež má být za daný rok udělena v rámci programu poskytnutí plateb v jednotném prostoru, a to o dvojnásobek zjištěného rozdílu.
Jestliže rozdíl dosahuje více než 30 % skutečné rozlohy, nebude za daný rok poskytnuta žádná finanční pomoc.
Za předpokladu, že rozdíl přesahuje 50 %, bude farmáři odepřena možnost finanční pomoci, a to až do výše, která odpovídá rozdílu mezi nahlášenou a skutečnou rozlohou. Tato částka bude vykompenzována prostřednictvím finanční pomoci, na kterou má daný farmář nárok na základě žádostí, které předloží během tří kalendářních let následujících po kalendářním roce, ve kterém byl tento rozdíl zjištěn.
2. Jestliže rozdíly mezi nahlášenou a skutečnou rozlohou vyplývají z úmyslných nepřesností, nebude pomoc, na kterou by měl farmář za daný kalendářní rok nárok, poskytnuta.
Za předpokladu, že tento rozdíl přesahuje 20 % skutečné rozlohy, bude farmáři zároveň odepřena možnost finanční pomoci, a to až do výše, která odpovídá rozdílu mezi nahlášenou a skutečnou rozlohou. Tato částka bude vykompenzována prostřednictvím finanční pomoci, na kterou má daný farmář nárok na základě žádostí, které předloží během tří kalendářních let následujících po kalendářním roce, ve kterém byl tento rozdíl zjištěn.
3. Za účelem stanovení skutečné velikosti oblasti ve smyslu bodu (22) článku 2 nařízení (ES) č. 796/2004 platí čl. 143b odst. 5 a první pododstavec článku 143b odst. 6 nařízení (ES) č. 1782/2003 a článek 137 tohoto nařízení.
KAPITOLA 15
DODATEČNÉ PŘÍMÉ NÁRODNÍ PLATBY
(Článek 143c nařízení (ES) č. 1782/2003)
Článek 139
Koeficient redukce
Za předpokladu, že v určitém sektoru překročí dodatečné přímé národní platby maximální hranici schválenou ze strany Komise v souladu s čl. 143c odst. 7 nařízení (ES) č. 1782/2003, bude výše těchto dodatečných přímých národních plateb v dotyčném sektoru proporcionálně snížena podle koeficientu redukce.
Článek 140
Kontroly a sankce
1. Na dodatečné přímé národní platby spolufinancované v souladu s článkem 33h nařízení (ES) č. 1257/1999 se vztahuje nařízení (ES) 796/2004.
2. Jestliže ke spolufinancování nedochází, dotyčné nové členské státy učiní odpovídající kontrolní opatření s cílem zajistit splnění podmínek pro udělení dodatečných přímých národních plateb, jež jsou určeny na základě souhlasu Komise v souladu s článkem 143c odst. 7 nařízení (ES) č. 1782/2003.
Článek 141
Předkládání informací
Nové členské státy předloží zprávu obsahující informace o opatřeních k implementaci dodatečných přímých národních plateb. Tato zpráva bude předložena před 30. červnem roku, jenž následuje po jejich implementaci a zaměří se alespoň na následující:
a)
veškeré změny v oblastech ovlivňujících dodatečné přímé národní platby;
b)
v případě každé dodatečné přímé národní platby bude uveden počet příjemců, hektarů nebo jednotek, na které se platba vztahuje;
c)
přehled kontrol a sankcí uplatňovaných v souladu s článkem 140.
Článek 142
Státní pomoc
Dodatečné přímé národní platby, jež nejsou poskytnuty v souladu se souhlasem Komise uvedeným v čl. 143c odst. 6 nařízení (ES) č. 1782/2003 budou ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (40) považovány za nezákonnou státní pomoc.
KAPITOLA 16
POUŽITÍ PŮDY VYLOUČENÉ Z PRODUKCE SUROVÝCH MATERIÁLŮ
ODDÍL 1
Předmět a definice
Článek 143
Předmět
1. Půda vyňatá z produkce v rámci režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě stanoveného nařízením (ES) č. 1782/2003 může být podle čl. 55 písm. b) a čl. 107 odst. 3, první odrážka uvedeného nařízení použita k produkci surovin pro výrobu produktů v rámci Společenství, jež nejsou určeny k výživě lidí nebo zvířat v podmínkách stanovených touto kapitolou.
2. Pro půdu vyňatou z produkce, na které se pěstuje cukrová řepa, topinambury nebo kořeny čekanky, nebude platba vyplacena. Všechna ustanovení této kapitoly jsou však použitelná pro tyto kultury, které jsou pěstovány na půdě vyňaté z produkce, za stejných podmínek, jako by platba vyplacena byla.
Kultury těchto surovin na půdě vyňaté z produkce jsou povoleny za podmínky, že:
a)
cukrová řepa neslouží pro výrobu cukru, definovanou v nařízení (EHS) č. 314/2002 (41), ani jako meziprodukt, ani jako druhotný produkt, ani jako vedlejší produkt;
b)
kořeny čekanky nebo topinambury nebyly podrobeny žádnému procesu hydrolýzy, definovanému v nařízení (EHS) č. 314/2002, buď jako takové, nebo jako meziprodukt jako např. inulin, nebo jako vedlejší produkt, jako např. oligofruktóza, nebo jako případný druhotný produkt.
Článek 144
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„žadatelem“ zemědělec, který používá půdu vyňatou z produkce podle čl. 55 písm. b) a čl. 107 odst. 3, první odrážky nařízení (ES) č. 1782/2003;
b)
„nákupčím“ jakákoliv osoba uzavírající smlouvu podle článku 147, která kupuje na vlastní účet suroviny uvedené v článku 145 určené pro cíle, stanovené v příloze XXIII ;
c)
„prvním zpracovatelem“ uživatel zemědělských surovin, který provede jejich první zpracování za účelem získaní jednoho nebo více produktů uvedených v příloze XXIII tohoto nařízení.
ODDÍL 2
Smlouva
Článek 145
Využití suroviny
1. Na půdě vyňaté z produkce mohou být pěstovány všechny zemědělské suroviny podle čl. 53, písm. b) a podle čl. 107 odst. 3, první odrážky, nařízení (ES) č. 1782/2003.
Ekonomická hodnota produktů používaných k jiným než potravinářským účelům, stanovených v příloze XXIII tohoto nařízení, získaných zpracováním těchto surovin, musí být vyšší, než hodnota všech ostatních produktů určených k jinému použití a získaných stejným zpracováním způsobem zpracování podle metody vyhodnocení stanovené čl. 163, odst. 3 tohoto nařízení.
2. Suroviny podle odstavce 1 musí být předmětem smlouvy podle článku 147 aniž by byl dotčen článek 148.
3. Žadatel dodá veškerou sklizenou surovinu nákupčímu nebo prvnímu zpracovateli, který ji převezme a zaručí, že bude množství odpovídající této surovině v rámci Společenství použito při zpracování jednoho nebo více konečných produktů určených pro jiné než potravinářské účely, stanovené v příloze XXIII.
Pokud první zpracovatel použije skutečně sklizenou surovinu pro zpracování meziproduktu nebo druhotného produktu, může použít ekvivalentní množství těchto meziproduktů nebo druhotných produktů pro výrobu jednoho nebo více konečných produktů uvedených v prvním pododstavci.
V případě uvedeném ve druhém pododstavci, nebo když nákupčí prodává sklizenou surovinu v rámci ekvivalence, uvědomí první zpracovatel nebo nákupčí příslušný orgán, u něhož byla složena jistota. Pokud je toto odpovídající množství použito v jiném členském státě, než ve kterém byla surovina sklizena, příslušné orgány členských států se o takové transakci navzájem informují.
4. V rámci národních ustanovení upravujících smluvní vztahy může první zpracovatel delegovat nákup surovin na zemědělce, žadatele o pomoc. Zpracovatel zůstává jedinou odpovědnou osobou s ohledem na závazky, stanovené touto kapitolou.
Článek 146
Odchylka
1. Odchylně od čl. 145, odst. 2 a 3 mohou členské státy oprávnit žadatele, aby:
a)
použil veškeré sklizené obilniny nebo veškeré olejniny kódů KN 1201 00 90, 1205 10 90, 1205 90 00, 1206 00 91 a 1206 00 99:
i)
jako paliva pro vytápění svého hospodářství;
ii)
pro výrobu energie nebo bionafty pro své hospodářství;
b)
zpracoval všechnu surovinu sklizenou na svém hospodářství na bioplyn kódu KN 2711 29 00.
2. V případech, uvedených v odstavci 1 žadatel:
a)
se zaváže prohlášením nahrazujícím smlouvu podle článku 147, že přímo použije nebo zpracuje surovinu, která je předmětem zmíněného prohlášení; přiměřeně platí články 147 až 164.
b)
nechá veškerou sklizenou surovinu zvážit organizací nebo podnikem určeným Členským státem a zavede účetnictví specifické pro použitou surovinu a produkty a druhotné produkty získané zpracováním; pro obilniny a olejniny, pro slámu, stejně jako pro použití celé rostliny lze nicméně nahradit vážení volumetrickým stanovením suroviny.
3. Členský stát, který využívá možnost nabízenou v odstavci 1, zavede vhodná kontrolní opatření, kterými se zaručí přímé využití suroviny v hospodářství nebo zpracování na bioplyn kódů KN 2711 29 00.
4. Obilniny nebo olejniny použité podle odst. 1 písm. a) podléhají denaturaci, jejíž metodu musí stanovit Členský stát. Členské státy mohou nicméně povolit denaturaci oleje získaného zpracováním semen olejnin podle odst. 1, písm. a) ii), místo denaturace semen, za předpokladu, že bude denaturace provedena přímo po zpracování na olej, a že budou zavedena kontrolní opatření na použití semen.
Článek 147
Smlouva
1. Na podporu žádosti o pomoc předloží žadatel u příslušného orgánu smlouvu uzavřenou mezi ním a buď nákupčím nebo prvním zpracovatelem. Členský stát nicméně může rozhodnout, že smlouva smí být uzavřena pouze mezi nákupčím a prvním zpracovatelem.
2. Nákupčí se ujistí, že smlouva obsahuje následující údaje:
a)
jméno a adresu smluvních stran;
b)
dobu trvání smlouvy;
c)
druhy jednotlivých dotčených surovin a plochy oseté jednotlivými druhy;
d)
jakékoliv podmínky pro dodávku, stejně jako pro olejniny předpokládané množství, považované příslušným orgánem pro dotčenou surovinu za reprezentativní;
e)
závazek, že splní závazky podle čl. 145 odst. 3;
f)
konečná uvažovaná primární využití suroviny podle podmínek stanovených v čl. 145 odst. 1 a čl. 163 odst. 3.
3. Žadatel zajistí, že je smlouva uzavřena včas, aby mohl nákupčí nebo první zpracovatel uložit kopii smlouvy u příslušného orgánu ve lhůtě stanovené v čl. 157 odst. 1.
4. Členské státy mohou pro účely kontroly vyžadovat, aby směl každý žadatel uzavřít pro každou surovinu pouze jednu dodavatelskou smlouvu.
5. Pokud se smlouva vztahuje na semena řepky a řepice, slunečnicová semena nebo sójové boby kódů KN 1205 10 90, 1205 90 00, 1206 00 91, 1206 00 99 nebo 1201 00 90, žadatel zajistí, aby ve smlouvě bylo, kromě údajů požadovaných podle odstavce 2, uvedeno celkové předpokládané množství druhotných produktů a celkové předpokládané množství druhotných produktů určených k jinému využití než k výživě lidí a zvířat, v obou případech podle druhů.
Uvedená množství jsou vypočítána na základě následujících poměrů:
a)
100 kilogramů semen řepky anebo řepice kódů KN 1205 10 90 nebo 1205 90 00 je považováno za ekvivalentní 56 kilogramům vedlejších výrobků;
b)
100 kilogramů slunečnicových semen kódů KN 1206 00 91 nebo 1206 00 99 je považováno za ekvivalentní 56 kilogramům vedlejších výrobků;
c)
100 kilogramů sojových bobů kódů KN 1201 00 90 je považováno za ekvivalentní 78 kilogramům vedlejších výrobků.
Článek 148
Suroviny, které nemusí být předmětem smlouvy
Odchylně od článku 147, suroviny vyjmenované v příloze XXII nemusí být nutně předmětem smlouvy.
Aby měl žadatel, který chce půdu vyňatou z produkce využít k pěstování surovin, nárok na platbu, podá u příslušného orgánu ve svém Členském státě spolu s žádostí o platbu písemné prohlášení, ve kterém se zaváže, že v případě použití příslušných surovin ve svém hospodářství nebo jejich prodeje, budou použity k účelům uvedeným v příloze XXIII.
Článek 149
Ekvivalenty sójové moučky pro vedlejší produkty z olejnin
1. Příslušný orgán oznámí Komisi co nejdříve, nejpozději však 30. června roku, ve kterém má být surovina sklizena, celkové předpokládané množství vedlejších produktů určených k výživě lidí nebo zvířat podle druhu, které vyplývá ze smluv podle článku 147, pokud se tyto smlouvy týkají semen řepky a řepice, slunečnicových semen a sójových bobů kódů KN 1205 10 90, 1205 90 00, 1206 00 91, 1206 00 99 nebo 1201 00 90, a plochy těchto olejnin podle druhu.
2. Komise vypočte celkové předpokládané množství vedlejších výrobků určených pro výživu lidí nebo zvířat, vyjádřené v ekvivalentu sójové moučky z informací dodaných podle odstavce 1 s použitím následujících koeficientů:
-
sojový koláč: 48 %,
-
koláč z řepice: 32 %,
-
slunečnicový koláč: 28 %.
Jestliže Komise konstatuje na základě provedeného výpočtu překročení stropu o 1 milion tun vedlejších výrobků určených pro výživu lidí nebo zvířat, určí, jakmile je to možné, ale nejpozději 31. července roku, během kterého je surovina sklizena, procento o které musí být snížena každá smlouva, aby mohl být proveden výpočet maximálního množství vedlejších výrobků, které smí být určeno pro výživu lidí nebo zvířat.
ODDÍL 3
Změna nebo ukončení smlouvy
Článek 150
Změna nebo ukončení smlouvy
Pokud smluvní strany změní nebo ukončí smlouvu poté, co žadatel podal žádost o pomoc, může žadatel trvat na své žádosti o pomoc pouze za předpokladu, že o takové změně nebo ukončení informuje příslušný orgán nejpozději do konečného data stanoveného pro změnu žádosti příslušným členským státem, aby bylo možné provést nezbytné kontroly.
Článek 151
Výjimečné okolnosti
Aniž je dotčen článek 150, pokud žadatel informuje příslušný orgán, že nebude schopen z důvodu zvláštních okolností schopen dodat všechnu surovinu uvedenou ve smlouvě nebo její část, může příslušný orgán po obdržení dostatečných důkazů o těchto zvláštních okolnostech schválit změnu smlouvy, která se jeví odůvodněná, nebo povolit její ukončení.
Pokud změna smlouvy s sebou přinese zmenšení ploch, na něž se smlouva vztahuje, nebo v případě, že je smlouva ukončena, musí žadatel, aby si zachoval právo na platbu, splnit tyto podmínky:
a)
znovu vyjmout dotčenou půdu z produkce způsobem, který je schválen příslušným orgánem;
b)
nebude prodávat, převádět ani využívat surovinu vypěstovanou na půdě, vyjmuté ze smlouvy.
Článek 152
Změna konečného využití
Aniž je dotčen článek 150, nákupčí nebo první zpracovatel může změnit předpokládaná konečná primární využití surovin podle čl. 147 odst. 2 písm. f) poté, co mu byly suroviny podle smlouvy dodány a byly splněny podmínky podle čl. 154 odst. 1 a čl. 157 odst. 3 prvního pododstavce.
Změny konečných využití se provedou v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 145 odst. 1, druhý pododstavec a čl. 163 odst. 3.
Nákupčí nebo první zpracovatel předem uvědomí příslušný orgán, aby mohly být provedeny nezbytné kontroly
ODDÍL 4
Reprezentativní výnosy a dodávaná množství
Článek 153
Reprezentativní výnosy
Členské státy stanoví každý rok a podle vhodného postupu reprezentativní výnosy, které mají být skutečně dosaženy a informují o nich žadatele, kterých se týkají.
Suroviny uvedené v příloze XXII mohou však být z reprezentativních výnosů vyjmuty.
Článek 154
Dodávaná množství
1. Žadatel podá příslušnému orgánu prohlášení o celkovém množství jednotlivých druhů sklizené suroviny a potvrdí dodané množství a stranu, které tuto surovinu dodal.
2. Množství surovin, které má být žadatelem skutečně dodáno nákupčímu nebo prvnímu zpracovateli, by mělo odpovídat alespoň reprezentativnímu výnosu.
V řádně odůvodněných případech však mohou členské státy výjimečně povolit, aby bylo toto množství nižší než reprezentativní výnos až o 10 % tohoto výnosu.
Kromě toho, pokud příslušný orgán schválil změnu nebo ukončení smlouvy podle článku 151, může příslušný orgán v případech, které považuje za zdůvodněné, snížit množství, které je žadatel podle prvního pododstavce tohoto odstavce povinen dodat.
ODDÍL 5
Podmínky pro platbu pomoci
Článek 155
Platba
1. Platba pomoci žadateli může být provedena před zpracováním suroviny. Platba je nicméně provedena pouze, když bylo množství suroviny, které má být dodáno v rámci této kapitoly, dodáno nákupčímu nebo prvnímu zpracovateli a pokud:
a)
bylo učiněno prohlášení podle čl. 154 odst. 1;
b)
byla kopie smlouvy uložena u příslušného orgánu nákupčího nebo prvního zpracovatele podle čl. 158 odst. 1 a byly splněny podmínky podle čl. 145 odst. 1;
c)
příslušný orgán obdržel důkaz, že byla složena celá částka jistoty podle čl. 158, odst. 2;
d)
příslušný orgán odpovědný za platbu ověřil, že byly pro každou žádost splněny podmínky podle článku 147.
2. V případě suroviny ze dvouletých plodin, jejíž sklizeň a následně dodávka proběhne tím pádem pouze během druhého roku pěstování, se platba provede v každém ze dvou let následujících po uzavření smlouvy podle článku 147, pod podmínkou, že příslušné orgány konstatují, že:
a)
jsou povinnosti stanovené v odst. 1 písm. b), c) a d) dodržovány počínaje prvním rokem pěstování;
b)
jsou povinnosti stanovené v odst. 1 písm. a) dodržovány a údaje podle čl. 157 odst. 3 prvního pododstavce sdělovány ve druhém roce pěstování.
Platby pro první rok pěstování jsou však provedeny pouze v případě, že příslušný orgán obdržel důkaz o složení jistoty podle čl. 158 odst. 2. Pro druhý rok pěstování není složení jistoty pro provedení platby vyžadováno.
3. V případě trvalého nebo víceletého pěstování, je platba pomoci prováděna každý rok od uzavření smlouvy. Podmínky podle odstavce 2 se používají obdobně.
ODDÍL 6
Povinnosti nákupčího a žadatele
Článek 156
Počet zpracovatelů
Nepotravinářské výrobky musí být získány maximálně třetím zpracovatelem.
Článek 157
Povinnosti
1. Nákupčí nebo první zpracovatel uloží kopii smlouvy u příslušného orgánu podle termínovaného kalendáře určeného příslušným Členským státem, nejpozději však v termínu pro předložení žádosti o pomoc v příslušném členském státě v uvažovaném roce.
Pokud žadatel a nákupčí nebo první zpracovatel změní nebo ukončí smlouvu před datem podle článku 150 v průběhu daného roku, nákupčí nebo první zpracovatel uloží nejpozději k tomuto datu kopii změněné nebo zrušené smlouvy u příslušného orgánu.
2. První zpracovatel dodá příslušnému orgánu potřebné informace o daném zpracování, jmenovitě ty, které se týkají cen a technických koeficientů zpracování, které slouží ke stanovení množství konečných výrobků podle čl. 164 odst. 2 druhý pododstavec.
3. Nákupčí nebo první zpracovatel, který převzal surovinu dodanou žadatelem, informuje příslušný orgán o množství převzaté suroviny a uvede její druh, jméno a adresu smluvní strany, která surovinu dodala, místo dodání a identifikační údaje smlouvy ve lhůtě stanovené členskými státy tak, aby umožnil provedení platby ve lhůtě stanovené v článku 28 nařízení (ES) č. 1782/2003.
Pokud je členský stát nákupčího nebo prvního zpracovatele jiný než členský stát, v němž byla surovina vypěstována, uvědomí příslušný orgán do čtyřiceti pracovních dnů ode dne obdržení informací podle prvního pododstavce příslušný orgán žadatele o celkovém množství dodané suroviny.
ODDÍL 7
Jistoty
Článek 158
Jistota nákupčího nebo prvního zpracovatele
1. Nákupčí nebo první zpracovatel složí u příslušných orgánů celou jistotu podle odstavce 2 nejpozději do konečného data pro podání žádostí o platbu pro daný rok a v příslušném členském státě.
2. Jistota pro jednotlivé suroviny se vypočte na základě částky 250 eur/ha vynásobené součtem všech obdělávaných ploch, na něž se vztahuje smlouva podepsaná příslušným nákupčím nebo prvním zpracovatelem a které jsou využívány pro produkci uvedených surovin.
3. V případě, že je smlouva změněna nebo ukončena podle podmínek v článku 150 nebo článku 151, budou přiměřeně upraveny také složené jistoty.
4. Jistota pro jednotlivé suroviny se uvolní v poměru k množstvím zpracovaným na příslušný hlavní nepotravinářský konečný produkt za podmínky, že příslušný orgán nákupčího nebo prvního zpracovatele obdržel následující důkazy:
a)
důkaz, že uvedené množství suroviny bylo zpracováno v souladu s požadavky použití podle čl. 147 odst. 2, písm. f), přičemž se v případě potřeby zohlední jakékoliv případné změny podle ustanovení článku 152;
b)
pokud se smlouva vztahuje na semena řepky a řepice, slunečnicová semena nebo sójové boby kódů KN ex 1205 00 90, 1206 00 91, 1206 00 99 nebo 1201 00 90, a aplikuje se postup podle čl. 149 odst. 2, druhý pododstavec, důkaz, že pro množství vedlejších produktů, přesahující maximální množství, které lze využít k výživě lidí nebo zvířat, byly nalezeny jiné odbytové trhy, než potravinářské trhy.
5. Aniž je dotčen odstavec 4, pokud byla jistota složena nákupčím, uvolní se poté, co byla dotčená surovina dodána prvnímu zpracovateli, pokud má příslušný orgán důkaz, že první zpracovatel složil jistotu u svého příslušného orgánu.
Článek 159
Zásadní a podřízené požadavky
1. Následující požadavky jsou zásadní požadavky ve smyslu článku 20 nařízení (EHS) č. 2220/85 Komise:
a)
hlavní zpracování množství suroviny na konečné produkty uvedené ve smlouvě. Surovina musí být zpracována do 31. července druhého roku následujícího po sklizňovém roce;
b)
povinnost nalézt před datem uvedeným v písmenu a) jiné odbytové trhy pro množství vedlejších produktů, přesahující maximální množství vedlejších výrobků, které mohou být určeny k výživě lidí nebo zvířat, když je aplikován postup podle čl. 149 odst. 2 druhý pododstavec tohoto nařízení;
c)
povinnost doprovodit produkt jednou kontrolní kopií T5 podle článků 160 a 161 tohoto nařízení.
2. Následující povinnosti nákupčího nebo prvního zpracovatele představují podřízené požadavky ve smyslu článku 20 nařízení (EHS) č. 2220/85:
a)
povinnost převzít dodávku všech surovin dodaných žadatelem podle čl. 145 odst. 3 tohoto nařízení;
b)
povinnost uložit kopii smlouvy podle čl. 157 odst. 1 tohoto nařízení;
c)
povinnost sdělit údaje podle prvního pododstavce čl. 157 odst. 3 tohoto nařízení;
d)
povinnost složit jistotu podle čl. 158 odst. 1 tohoto nařízení.
ODDÍL 8
Doklady pro prodej, převod nebo dodání do jiného členského státu nebo pro vývoz
Článek 160
Kontrolní kopie T5
1. Pokud zpracovatel prodá nebo převede meziprodukty nebo druhotné produkty nebo vedlejší produkty, na něž se vztahuje smlouva podle článku 147, zpracovateli usazenému v jiném členském státě, musí být produkt provázen kontrolní kopií T5 vydanou v souladu s nařízením (EHS) č. 2454/93.
Pokud zpracovatel prodá nebo převede suroviny, na něž se vztahuje smlouva podle článku 147, prvnímu zpracovateli usazenému v jiném členském státě, platí první pododstavec.
2. Pod nadpisem „Ostatní“ v políčku 104 kontrolní kopie T5 se uvede jedna z následujících poznámek:
-
Producto destinado a su transformación o entrega de acuerdo con lo establecido en el articulo 147 del Reglamento (CE) no 1973/2004 de la Comisión;
-
Použito pro zpracování nebo dodávku v souladu s článkem 147 nařízení Rady (ES) 1973/2004
-
Skal anvendes til forarbejdning eller levering i overensstemmelse med artikel 147 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1973/2004
-
Zur Verarbeitung oder Lieferung gemäß Artikel 147 der Verordnung (EG) Nr. 1973/2004 der Kommission zu verwenden
-
Προς χρήση για μεταποίηση ή παράδοση σύμφωνα με το άρθρο 147 του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1973/2004 της Επιτροπής
-
To be used for processing or delivery in accordance with Article 147 of Commission Regulation (EC) No 1973/2004
-
Kasutamiseks töötlemisel või tarnimisel vastavalt komisjoni määruse (EÜ) nr 1973/2004 artiklile 147
-
À utiliser pour transformation ou livraison conformément aux dispositions de l'article 147 du règlement (CE) no 1973/2004 de la Commission
-
Da consegnare o trasformare conformemente all'articolo 147 del regolamento (CE) n. 1973/2004 della Commissione
-
Izmantot pārstrādei vai piegādei saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 1973/2004 147. panta nosacījumiem
-
Naudoti perdirbimui arba pristatymui pagal Komisijos reglamento (EB) Nr. 1973/2004 147 straipsnio nuostatas
-
A Bizottság 2004/1973/EK rendelete szerint feldolgozásra, vagy átadásra használandó
-
Te gebruiken voor verwerking of aflevering overeenkomstig artikel 147 van Verordening (EG) nr. 1973/2004 van de Commissie
-
Do wykorzystania w procesie przetwórstwa bądź do dostawy zgodnie z postanowieniami zawartymi w art. 147 rozporządzenia Komisji (WE) nr 1973/2004
-
A utilizar para transformação ou entrega em conformidade com o artigo 147 do Regulamento (CE) n.o 1973/2004 da Comissão
-
Na spracovanie alebo dodávku v súlade s článkom 147 nariadenia Komisie (ES) č. 1973/2004
-
Se uporablja za predelavo ali dostavo v skladu s členom 147 Uredbe Komisije (ES) št. 1973/2004
-
Käytetään jalostamiseen tai toimittamiseen komission asetuksen (EY) N:o 1973/2004 147 artiklan mukaisesti
-
Används till bearbetning eller leverans i enlighet med artikel 147 i kommissionens förordning (EG) nr 1973/2004.
Článek 161
Kontrolní kopie T5 pro export
Pokud je jeden nebo více konečných produktů, meziproduktů, druhotných produktů nebo vedlejších produktů, na něž se vztahuje smlouva podle článku 147, určeno pro vývoz do třetích zemí, vyhotoví příslušný orgán členského státu, v němž byly uvedené produkty získány, kontrolní kopii T5, která bude krýt přepravu ve Společenství.
Pod nadpisem „Ostatní“ v políčku 104 kontrolní kopie T5 se uvede jedna z následujících poznámek:
-
Este producto no podrá acogerse a ninguna de las medidas previstas en el apartado 2 del artículo 1 del Reglamento (CE) no 1258/1999 del Consejo
-
Pro tento produkt nemůže být poskytnuto financování podle čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 1258/1999 Rady
-
De finansieringsforanstaltninger, der er omhandlet i artikel 1, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1258/1999, kan ikke anvendes på dette produkt
-
Dieses Erzeugnis kommt für keine Finanzierungen gemäß Artikel 1 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1258/1999 des Rates in Betracht
-
Το προϊόν αυτό δεν μπορεί να τύχει καμιάς από τις χρηματοδοτήσεις που προβλέπονται στο άρθρο 1 παράγραφος 2 του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1258/1999 του Συμβουλίου
-
This product shall not qualify for any benefit pursuant to Article 1(2) of Council Regulation (EC) No 1258/1999
-
Kõnealuse toote puhul nõukogu määruse (EÜ) nr 1258/1999 artikli 1 lõikele 2 vastavaid soodustusi ei anta.
-
Ce produit ne peut pas bénéficier des financements prévus à l'article ler, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1258/1999 du Conseil
-
Questo prodotto non può beneficiare delle misure di cui all'articolo 1, paragrafo 2 del regolamento (CE) n. 1258/1999 del Consiglio
-
Šis produkts nevar saņemt Padomes Regulas (EK) Nr. 1258/1999 1. panta 2. punktā noteikto finansējumu
-
Šiam produktui netaikoma jokia išmoka pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1258/1999 1 straipsnio 2 punktą.
-
Ez a termék nem jogosult az 1258/1999/EK tanácsi rendelet 1. cikkének (2) bekezdése szerinti semmilyen ellátásra
-
Dit product komt niet in aanmerking voor financieringen zoals bedoeld in artikel 1, lid 2, van Verordening (EG) nr. 1258/1999 van de Raad
-
Ten produkt nie kwalifikuje się do finansowania przewidzianego w art. 1 ust. 2 rozporządzenia Rady (WE) nr 1258/1999
-
O presente produto não pode beneficiar de medidas ao abrigo do n.o 2 do artigo 1.o do Regulamento (CE) n.o 1258/1999 do Conselho
-
Tento produkt nie je oprávnený na financovanie uvedené v odseku 2 článku 1 nariadenia Rady (ES) č. 1258/1999
-
Ta proizvod ni upravičen do financiranja iz člena 1(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1258/1999
-
Tähän tuotteeseen ei sovelleta neuvoston asetuksen (EY) N:o 1258/1999 1 artiklan 2 kohdan mukaisia toimenpiteitä
-
De åtgärder som avses i artikel 1.2 i rådets förordning (EG) nr 1258/1999 kan inte användas för denna produkt.
Ustanovení prvního a druhého pododstavce se použijí pouze v případě, když lze pro konečný produkt podle přílohy XXIII, meziprodukt, vedlejší produkt a druhotný produkt, uvedený ve smlouvě podle článku 147, poskytnout vývozní náhradu za předpokladu, že byl získán ze surovin vypěstovaných mimo rámec stávajícího režimu.
Článek 162
Alternativní důkazy v kontrolní kopii T5
Odchylně od čl. 159 odst. 1 písm. b) v případě, když se kontrolní kopie T5 nevrátí do výchozího úřadu příslušného orgánu pověřeného kontrolou v Členském státě, kde sídlí nákupčí nebo první zpracovatel dva měsíce po uplynutí lhůty podle čl. 159. odst. 1 písm. a), v důsledku okolností, které nelze přičíst prvnímu zpracovateli, lze jako alternativní důkaz ke kontrolní kopii T5 přijmout následující dokumenty:
a)
nákupní faktury meziproduktů;
b)
potvrzení posledního zpracovatele o konečném zpracování na nepotravinářské výrobky;
c)
fotokopie účetních dokumentů, prokazující, že bylo zpracování provedeno, potvrzené posledním zpracovatelem.
ODDÍL 9
Kontroly
Článek 163
Vedení záznamů
1. Příslušný orgán členského státu určí záznamy, které musí vést nákupčí nebo zpracovatel a periodicitu záznamů, která musí být nejméně měsíční.
U nákupčího obsahují tyto zápisy nejméně následující prvky:
a)
množství veškerých surovin nakoupených a prodaných za účelem zpracování v rámci stávajícího režimu;
b)
jméno a adresa prvního zpracovatele.
V případě zpracovatele obsahují tyto soupisy nejméně následující prvky:
a)
množství různých surovin nakoupených pro zpracování;
b)
množství zpracovaných surovin a množství a typy konečných produktů, vedlejších produktů a druhotných produktů z nich získaných;
c)
ztráty způsobené zpracováním;
d)
zničená množství a důvody, proč ke zničení došlo;
e)
množství a druhy produktů prodané nebo převedené zpracovatelem a získané ceny
f)
jméno a adresa případného následného zpracovatele.
2. Příslušný orgán nákupčího nebo prvního zpracovatele ověří, zda podaná smlouva splňuje podmínky podle čl. 145 odst. 1. Pokud nejsou uvedené podmínky splněny, je informován příslušný orgán žadatele.
3. Pro účely výpočtu ekonomické hodnoty produktů podle čl. 145 odst. 1, srovná příslušný orgán na základě informací podle čl. 157 odst. 2, součet hodnot všech nepotravinářských produktů se součtem hodnot všech ostatních produktů určených pro jiná použití získané stejným zpracováním. Jednotlivé hodnoty se získají vynásobením příslušného množství průměrnými cenami „ze závodu“, které byly zaznamenány během předchozího hospodářského roku. Pokud tyto ceny nejsou dostupné, určí příslušný orgán odpovídající ceny zejména na základě údajů uvedených v čl. 157 odst. 2.
Článek 164
Kontroly u nákupčích a zpracovatelů
1. Příslušné orgány členských států, ve kterých existují nákupčí provádějí kontroly nejméně u 25 % nákupčích, sídlících na území, vybraném analýzou rizika. Tyto kontroly spočívají ve fyzickém ověření a v prohlídce zboží a v ověření obchodní dokumentace, aby byla zajištěna soudržnost mezi nákupy surovin a odpovídajícími dodávkami.
2. Příslušné orgány členských států, v nichž byla provedena zpracování, provedou kontroly dodržování ustanovení čl. 146 odst. 1 minimálně u 25 % zpracovatelů sídlících na jejich územích, vybraném analýzou rizika. Tyto kontroly se týkají minimálně následujících prvků:
a)
porovnání součtu hodnot všech nepotravinářských produktů se součtem hodnot všech ostatních produktů určených k jinému použití získaných ze stejného zpracování;
b)
analýzu systému výroby zpracovatele, obsahující fyzické ověření a ověření obchodní dokumentace, aby byla u zpracovatele soudržnost mezi dodávkami surovin, konečnými produkty, druhotnými produkty a vedlejšími produkty.
Příslušný orgán použije při kontrole podle písmena b) jmenovitě technické zpracovatelské koeficienty příslušných surovin. Pokud lze tyto koeficienty pro vývoz nalézt v právních předpisech Společenství, budou použity. Pokud v právních předpisech Společenství uvedeny nejsou, ale lze tam nalézt koeficienty jiné, použijí se tyto koeficienty. Ve všech ostatních případech bude ověřování založeno především na koeficientech, které jsou všeobecně uznávané příslušným zpracovatelským průmyslem.
3. Pro zpracování podle čl. 146, jsou kontroly prováděny nejméně u 10 % žadatelů vybraných na základě analýzy rizik, které berou v úvahu:
a)
částka pomoci;
b)
počet zemědělských parcel a plocha na které se pomoc žádá;
c)
vývoj v porovnání s předchozím rokem;
d)
výsledky kontrol provedených v minulých letech;
e)
další parametry, které budou definovat členské státy na základě reprezentativnosti předložených prohlášení.
4. V případě, že by kontroly podle odstavce 3 odhalily odchylky v nejméně 3 % případů, provede příslušný orgán dodatečné kontroly, které jsou nutné v běžném roce, a následně zvýší procento zemědělců, kteří mají být kontrolováni na místě v následujícím roce.
5. Pokud se předpokládá, že by mohly být některé prvky podle odstavců 1, 2 a 3 provedeny na základě vzorku, musí tento vzorek zajistit spolehlivou a reprezentativní úroveň kontroly.
6. Z každé kontroly je vyhotovena kontrolní zpráva, podepsaná kontrolorem, referující přesně o různých prvcích kontroly. tato zpráva uvádí zejména:
a)
datum kontroly;
b)
přítomné osoby;
c)
kontrolované období;
d)
metody kontroly včetně případného odkazu na metody vzorkování;
e)
výsledky kontroly.
Článek 165
Produkce konopí
Použijí se ustanovení týkající se konopí podle článku 29 nařízení (ES) čl. 795/2004 a článku 33 nařízení (ES) č. 796/2004.
Článek 166
Dodatečná opatření a vzájemná pomoc
1. Členské státy přijmou jakékoliv dodatečné opatření potřebné pro správné používání této kapitoly a budou si poskytovat vzájemnou pomoc pro provádění kontrol podle této kapitoly, členské státy mohou použít vhodné národní sankce proti provozovatelům obchodní pobočky, vstupující do procesu poskytování pomoci.
2. Pokud je to nutné nebo pokud to vyžadují ustanovení této kapitoly, poskytují si členské státy vzájemnou pomoc pro zajištění efektivnosti kontrol a ověření autentičnosti předložených dokumentů a vyměněných údajů.
ODDÍL 10
Vyloučení z režimu a sdělení
Článek 167
Vyloučení surovin z režimu
Členské státy mohou z režimu stanoveného touto kapitolou vyloučit všechny zemědělské suroviny, pokud tyto suroviny způsobují potíže, pokud jde o kontroly, veřejné zdraví, životní prostředí nebo trestněprávní ustanovení nebo na sníženou sazbu v nepotravinářských konečných výrobcích.
Článek 168
Minimální plocha
Členské státy mohou pro každou surovinu podle čl. 145 odst. 1 stanovit minimální plochu, na které bude pěstována.
Článek 169
Sdělení
Členské státy předají Komisi do 15. října následujícího po příslušném roce všechny následující informace:
a)
plochy, které vyplývají ze smluv podle článku 147 a z prohlášení podle čl. 146, odst. 2 a 148, pro každou surovinu;
b)
množství každého typu získané suroviny, konečného produktu, druhotného produktu a vedlejšího produktu s vyznačením typu použité suroviny;
c)
opatření přijatá při použití článku 146;
d)
suroviny vyloučené z režimu podle článku 167;
e)
minimální plocha stanovené podle článku 168.
KAPITOLA 17
PLOŠNÁ PODPORA ZA CHMEL
Článek 170
Dodatečná platba pěstitelům chmele
1. Dodatečná platba, na kterou se odkazuje druhý odstavec článku 68a nařízení (ES) č. 1782/2003 bude poskytována zemědělcům pěstujícím chmel na plošném základě za hektar v oblastech, které splňují stanovené článkem 110o tohoto nařízení za předpokladu, že:
a)
byly osázeny o rovnoměrné hustotě nejméně 1 500 rostlin na hektar v případě dvojitého drátování, či 200 rostlin na hektar v případě jednoduchého drátování;
b)
je o ně pečováno obvyklým způsobem.
2. Plocha „osázená chmelem“, na kterou se odkazuje druhá odrážka článku 110o nařízení (ES) č. 1782/2003, znamená plochu ohraničenou čarou spojující vnější sloupy. Kde jsou chmelové plodiny na této čáře, bude na každou stranu této plochy přidán dodatečný pruh odpovídající průměrné šířce uliček na tomto pozemku. Dodatečný pruh nesmí tvořit část veřejné cesty. Dvě čelní plochy na konci chmelových řad, které jsou potřebné pro manipulaci se zemědělskými stroji, jsou do této plochy zahrnuty za předpokladu, že délka žádné z čelních oblastí nepřesáhne 8 metrů, a netvoří část veřejné cesty.
3. Plochy osázené mladými chmelovými plodinami pěstované zejména jako školkařské výrobky nejsou způsobilé pro dodatečné platby.
4. Celková částka dostupná pro dodatečné platby bude rozdělena rovnoměrně na způsobilé plochy osázené chmelem na území příslušného členského státu.
Článek 171
Platby uznaným skupinám pěstitelů chmele
1. Uznané skupiny pěstitelů podají žádost o platby dle druhého odstavce článku 68a nařízení (ES) č. 1782/2003 nejpozději 1. září v roce sklizně.
2. Částka vyplacená uznané skupině pěstitelů bude v průběhu 3 měsíců od data platby poskytnuta na opatření stanovená čl. 7 odst. 1 pododst. a) až d) nařízení (EHS) č. 1696/71. Veškeré částky neposkytnuté v určené době budou vráceny platební agentuře a odečteny z výdajů financovaných záruční sekcí fondu EZZRF.
3. Podpora vyčleněná na sklizeň před rokem 2005 v souladu s čl. 12 odst. 5 bod c) nařízení (EHS) č. 1696/71 musí být využita před 31. prosincem 2008.
4. Členský stát, který provádí platbu uznaným skupinám pěstitelů, zašle každoročně Komisi zprávu o využití plateb ze strany jí uznaných skupin pěstitelů, včetně popisu opatření stanovených v čl. 7 odst. 1 bodech a) až d) nařízení (EHS) č. 1696/71, které jsou z plateb financovány. Zprávu je nutno odeslat každý rok nejpozději do 30. června.
5. Celková částka dostupná v daném členském státě jako platby uznaným skupinám pěstitelů, na které se odkazuje druhý odstavec článku 68a nařízení (ES) č. 1782/2003, bude těmto skupinám rozdělena úměrně plochám, které splňují podmínky článku 170 tohoto nařízení, na něž jejich členové podaly žádost dle hlavy II části 2 nařízení (ES) č. 796/2004.
KAPITOLA 18
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 172
Derogační ustanovení
1. Nařízení (EHS) č. 1686/72, (EHS) č. 1445/76, (ES) č. 1644/1996, (ES) č. 2316/1999, (ES) č. 2461/1999, (ES) č. 2550/2001, (ES) č. 2199/2003 a (ES) č. 2237/2003 se ruší s platností od 1. ledna 2005.
Budou ovšem nadále platit ve vztahu pro žádosti o podporu související s marketingovým rokem 2004/2005 či sezónou a předchozími marketingovými roky či sezónami. V případě aplikace článku 66 čo článku 71 nařízení (ES) č. 1782/2003, zůstávají v platnosti čl. 20 odst. 2 až 5 nařízení (ES) č. 2316/1999 až do vypršení podnikání zemědělců.
2. Nařízení (ES) č. 2342/1999 se ruší s platností od 1. ledna 2005. Zůstává v platnosti vzhledem k podaným žádostem, které se týkají roku 2004.
3. Nařízení (ES) č. 609/1999 se ruší s platností od 1. ledna 2005. Bude ovšem nadále platit pro žádosti o přímé platby týkající se sklizně roku 2004 a sklizně roku 2005 v případě aplikace čl. 71 odst. 1 nařízení (ES) č. 1782/2003.
4. Odkazy na zrušené akty budou interpretovány jako odkazy na toto nařízení.
Článek 173
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmý den po jeho zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
Vztahuje se na žádosti o podporu související s marketingovými roky či sezónami počínaje 1. lednem 2005 s výjimkou článku 10, který se bude používat od data platnosti tohoto nařízení.
Nařízení je v celém rozsahu závazné a je přímo aplikovatelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 29. října 2004.
VERORDNUNG (EG) Nr. 1973/2004 DER KOMMISSION
vom 29. Oktober 2004
mit Durchführungsvorschriften zu der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 des Rates hinsichtlich der Stützungsregelungen nach Titel IV und IVa der Verordnung und der Verwendung von Stilllegungsflächen für die Erzeugung von Rohstoffen
INHALT
Kapitel 1
Geltungsbereich und allgemeine Bestimmungen
Kapitel 2
Spezifische Qualitätsprämie für Hartweizen
Kapitel 3
Prämie für Eiweißpflanzen
Kapitel 4
Kulturspezifische Zahlung für Reis
Kapitel 5
Flächenzahlung für Schalenfrüchte
Kapitel 6
Beihilfe für Stärkekartoffeln
Kapitel 7
Milchprämie und Ergänzungszahlungen
Kapitel 8
Beihilfe für Energiepflanzen
Abschnitt 1
Definitionen
Abschnitt 2
Vertrag
Abschnitt 3
Änderung und Auflösung des Vertrags
Abschnitt 4
Repräsentative Erträge und Liefermengen
Abschnitt 5
Voraussetzung für die Zahlung der Beihilfe
Abschnitt 6
Vertrag und Verpflichtungen für Antragsteller und Erstverarbeiter
Abschnitt 7
Sicherheiten
Abschnitt 8
Unterlagen für Verkauf, Abgabe oder Lieferung in einen anderen Mitgliedstaat bzw. Ausfuhr
Abschnitt 9
Kontrollen
Abschnitt 10
Ausschluss von der Regelung und Bewertung
Kapitel 9
Spezifische Regionalbeihilfe für landwirtschaftliche Kulturpflanzen
Kapitel 10
Beihilfe für Saatgut
Kapitel 11
Flächenzahlungen für landwirtschaftliche Kulturpflanzen
Abschnitt 1
Allgemeine Bestimmungen für die Beihilfefähigkeit
Abschnitt 2
Besondere Bestimmungen für bestimmte Kulturpflanzen
Abschnitt 3
Grundflächen, Referenzerträge und Höchstsätze
Abschnitt 4
Flächenstilllegung
Abschnitt 5
Schlussbestimmungen
Kapitel 12
Schaf- und Ziegenprämien
Abschnitt 1
Direktzahlungen
Abschnitt 2
Einschränkungen, Reserven und Übertragungen
Abschnitt 3
Zusätzliche Zahlungen
Abschnitt 4
Allgemeine Bestimmungen
Kapitel 13
Zahlungen für Rindfleisch
Abschnitt 1
Sonderprämie (Artikel 123 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003)
Abschnitt 2
Saisonentzerrungsprämie (Artikel 124 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003)
Abschnitt 3
Mutterkuhprämie (Artikel 125 to 129 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003)
Abschnitt 4
Gemeinsame Bestimmungen für die Sonderprämie und die Mutterkuhprämie
Abschnitt 5
Schlachtprämie (Artikel 130 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003)
Abschnitt 6
Ergänzungszahlungen (Artikel 133 bis 136 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003)
Abschnitt 7
Allgemeine Bestimmungen
Abschnitt 8
Übergangs- und Schlussbestimmungen
Kapitel 14
Einheitliche Flächenzahlung
Kapitel 15
Ergänzende einzelstaatliche Direktzahlungen
Kapitel 16
Verwendung von Stilllegungsflächen für die Gewinnung von Rohstoffen
Abschnitt 1
Gegenstand und Definitionen
Abschnitt 2
Vertrag
Abschnitt 3
Änderung oder Auflösung des Vertrags
Abschnitt 4
Repräsentative Erträge und Liefermengen
Abschnitt 5
Voraussetzungen für die Zahlung der Beihilfe
Abschnitt 6
Pflichten des Aufkäufers und des Antragstellers
Abschnitt 7
Sicherheiten
Abschnitt 8
Unterlagen für Verkauf, Abgabe oder Lieferung in einen anderen Mitgliedstaat bzw. Ausfuhr
Abschnitt 9
Kontrollen
Abschnitt 10
Ausschluss von der Regelung und Mitteilungen
Kapitel 17
Flächenbeihilfe für Hopfen
Kapitel 18
Schlussbestimmungen
DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft,
gestützt auf die Akte über den Beitritt der Tschechischen Republik, Estlands, Zyperns, Lettlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloweniens und der Slowakei, insbesondere auf Artikel 41,
gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 des Rates vom 29. September 2003 mit gemeinsamen Regeln für Direktzahlungen im Rahmen der Gemeinsamen Agrarpolitik und mit bestimmten Stützungsregelungen für Inhaber landwirtschaftlicher Betriebe und zur Änderung der Verordnungen (EWG) Nr. 2019/93, (EG) Nr. 1452/2001, (EG) Nr. 1453/2001, (EG) Nr. 1454/2001, (EG) Nr. 1868/94, (EG) Nr. 1251/1999, (EG) Nr. 1254/1999, (EG) Nr. 1673/2000, (EWG) Nr. 2358/71 und (EG) Nr. 2529/2001 (1), insbesondere auf Artikel 110 und Artikel 145 Buchstaben c), d), e) und f),
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Mit Titel IV und IVa der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 wurden bestimmte Stützungsregelungen für Inhaber landwirtschaftlicher Betriebe eingeführt. Die Durchführungsbestimmungen für einige dieser Regelungen sind bereits mit folgenden Rechtsakten festgelegt worden: Verordnung (EWG) Nr. 1686/72 der Kommission vom 2. August 1972 zur Durchführung verschiedener Bestimmungen der Beihilfegewährung für Saatgut (2), Verordnung (EWG) Nr. 1445/76 der Kommission vom 22. Juni 1976 zur Festsetzung der Liste der verschiedenen Sorten von Lolium perenne L. (3), Verordnung (EG) Nr. 1644/96 der Kommission vom 30. Juli 1996 mit Durchführungsbestimmungen für die Gewährung der Beihilfe für bestimmte Körnerleguminosen (4), Verordnung (EG) Nr. 609/1999 der Kommission vom 19. März 1999 über die Gewährung der Beihilfe für Hopfenerzeuger (5); Verordnung (EG) Nr. 2316/1999 der Kommission vom 22. Oktober 1999 mit Durchführungsbestimmungen zur Verordnung (EG) Nr. 1251/1999 des Rates zur Einführung einer Stützungsregelung für Erzeuger bestimmter landwirtschaftlicher Kulturpflanzen (6), Verordnung (EG) Nr. 2342/1999 der Kommission vom 28. Oktober 1999 mit Durchführungsvorschriften zu der Verordnung (EG) Nr. 1254/1999 des Rates über die gemeinsame Marktorganisation für Rindfleisch hinsichtlich der Prämienregelung (7), Verordnung (EG) Nr. 2461/1999 der Kommission vom 19. November 1999 mit Durchführungsbestimmungen zur Verordnung (EG) Nr. 1251/1999 des Rates in Bezug auf die Nutzung stillgelegter Flächen für die Erzeugung von Ausgangserzeugnissen (8), Verordnung (EG) Nr. 2550/2001 der Kommission vom 21. Dezember 2001 mit Durchführungsvorschriften für die Prämienregelung im Rahmen der Verordnung (EG) Nr. 2529/2001 des Rates über die gemeinsame Marktorganisation für Schaf- und Ziegenfleisch und zur Änderung der Verordnung (EG) Nr. 2419/2001 (9), Verordnung (EG) Nr. 2199/2003 der Kommission vom 16. Dezember 2003 mit Übergangsmaßnahmen für die Anwendung der Verordnung (EG) Nr. 1259/1999 des Rates hinsichtlich der Regelung für die einheitliche Flächenzahlung für die Tschechische Republik, Estland, Zypern, Lettland, Litauen, Ungarn, Malta, Polen, Slowenien und die Slowakei im Jahr 2004 (10) und Verordnung (EG) Nr. 2237/2003 der Kommission vom 23. Dezember 2003 mit Durchführungsbestimmungen zu bestimmten Stützungsregelungen gemäß Titel IV der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 des Rates mit gemeinsamen Regeln für Direktzahlungen im Rahmen der gemeinsamen Agrarpolitik und mit bestimmten Stützungsregelungen für Inhaber landwirtschaftlicher Betriebe (11). Der Klarheit halber empfiehlt es sich, diese Verordnungen aufzuheben und die Durchführungsvorschriften für die betreffenden Regelungen mit Wirkung vom 1. Januar 2005 in einer einzigen Verordnung festzulegen.
(2)
Zur effizienten Verwaltung der betreffenden Regelungen sollten die Flächenzahlungen unter Festlegung entsprechender Bedingungen auf bestimmte Flächen beschränkt werden.
(3)
Malta zeichnet sich durch eine Vielzahl kleiner landwirtschaftlicher Betriebe aus, die weniger als 0,3 ha bewirtschaften. Um zu vermeiden, dass zu viele Landwirte in Malta von den Flächenzahlungen ausgeschlossen werden, sollte die Mindestbetriebsgröße für die Gewährung der Flächenzahlungen in Malta auf 0,1 ha festgesetzt und für die Jahre 2005 und 2006 sollte Malta ermächtigt werden, von der Regelung des Artikels 107 Absatz 9 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 abzuweichen.
(4)
Es gilt zu vermeiden, dass Flächen nur zur Qualifizierung für die Flächenzahlung eingesät werden. Insbesondere für Hartweizen, Eiweißpflanzen und Reis sollten bestimmte Bedingungen für Aussaat und Bewirtschaftung der Kulturen festgelegt werden. Um der Vielfalt der Anbautechniken in der Gemeinschaft Rechnung zu tragen, sollten die ortsüblichen Normen eingehalten werden.
(5)
Für jede in einem gegebenen Jahr bestellte Parzelle sollte nur ein Antrag auf Flächenzahlung gestellt werden können, ausgenommen in Fällen, in denen die Flächenzahlung als Ergänzungszahlung für dieselbe Kulturpflanze gewährt wird oder wenn die Beihilfe die Erzeugung von Saatgut betrifft. Für Flächen, die im Rahmen der Struktur- oder der Umweltpolitik der Gemeinschaft subventioniert werden, können Flächenzahlungen gewährt werden.
(6)
In flächenbezogenen Stützungsregelungen ist vorgesehen, dass in Fällen, in denen die Flächen, für die eine Beihilfe beantragt wird, die Garantiehöchstfläche bzw. die Grundflächen oder Teilgrundflächen übersteigen, die Fläche jedes Betriebsinhabers, für die eine Beihilfe beantragt wird, in dem betreffenden Jahr anteilmäßig verringert wird. Entsprechend sind die Modalitäten und Fristen für den Informationsaustausch zwischen der Kommission und den Mitgliedstaaten festzulegen, damit der Verringerungskoeffizient festgesetzt und die Kommission über die Flächen informiert werden kann, für welche die Beihilfe gezahlt wurde. Dieselben Bestimmungen sollten auch für die Verringerung des Gesamtbetrags der einzelbetrieblichen Referenzmengen im Fall der Anwendung von Artikel 95 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 angewandt werden.
(7)
Gemäß Artikel 73 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 ist Voraussetzung für die Gewährung der spezifischen Qualitätsprämie für Hartweizen, dass bestimmte Mengen von zertifiziertem Saatgut hochwertiger Sorten verwendet werden, die in dem betreffenden Anbaugebiet als für die Herstellung von Grieß oder Teigwaren besonders geeignet anerkannt sind. Um die Einhaltung dieser Bestimmungen sicherzustellen, sind die Verfahrensvorschriften für das Sortenscreening in den einzelnen Mitgliedstaaten, die Verfahrensvorschriften für die Erstellung des Verzeichnisses beihilfefähiger Sorten sowie die zu verwendende Mindestmenge an zertifiziertem Saatgut festzulegen.
(8)
Aufgrund des kurzen zeitlichen Abstands zwischen dem Erlass der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 und dem Inkrafttreten der spezifischen Qualitätsprämie für Hartweizen ist es nicht möglich, für die Gewährung der Beihilfe im Jahr 2005 ein Verzeichnis beihilfefähiger Sorten nach dem geplanten Screeningverfahren zu erstellen. Die Mitgliedstaaten müssen daher auf der Grundlage einer Auswahl gängiger Sorten ein Übergangsverzeichnis erstellen.
(9)
In einigen Regionen werden Eiweißpflanzen aus agronomischen Gründen traditionell in Mischung mit Getreide ausgesät. Die resultierende Kultur besteht im wesentlichen aus Eiweißpflanzen. Für die Gewährung der Prämie für Eiweißpflanzen sollten die so eingesäten Flächen daher als Eiweißpflanzenflächen angesehen werden.
(10)
Die Normen für Süßlupinen und die Untersuchungsmethoden zur Bestimmung des Bitterstoffgehalts einer Lupinenprobe sind ebenfalls festzulegen.
(11)
Im Interesse der Effizienz und der ordnungsgemäßen Verwaltung der Beihilferegelung für Schalenfrüchte sollten die gewährten Flächenzahlungen nicht zur Finanzierung von Randbepflanzungen oder einzelstehenden Bäumen verwendet werden. Daher sollten Mindestfläche und Mindestbaumbestandsdichte einer spezialisierten Obstanlage festgesetzt werden. Um den Übergang zwischen den laufenden Verbesserungsplänen, die nach der Einführung der neuen Beihilferegelung ablaufen, zu erleichtern, sollten Übergangsmaßnahmen vorgesehen werden.
(12)
Die Bedingungen für die Auszahlung der kulturspezifischen Zahlung für Reis sowie deren Berechnung hängen nicht nur von der oder den mit der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 für die einzelnen Erzeugermitgliedstaaten festgesetzten Grundfläche(n) ab, sondern auch von der etwaigen Unterteilung dieser Grundflächen in Teilgrundflächen, von den objektiven Kriterien, nach denen die einzelnen Mitgliedstaaten diese Unterteilung vorgenommen haben, von den Bedingungen, unter denen die Parzellen bewirtschaftet werden, sowie von der Mindestgröße der Grundflächen. Daher sollten Durchführungsbestimmungen für die Festlegung, Verwaltung und Bewirtschaftung von Grund- und Teilgrundflächen festgelegt werden.
(13)
Gemäß Artikel 82 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 hat die Feststellung einer etwaigen Überschreitung der Grundfläche eine Verringerung der kulturspezifischen Zahlung für Reis zur Folge. Zur Berechnung der Verringerung sollten die berücksichtigenden Kriterien sowie die anzuwendenden Koeffizienten festgelegt werden.
(14)
Zur Überwachung der kulturspezifischen Zahlungen für Reis benötigt die Kommission bestimmte Angaben über die Bewirtschaftung der Grundflächen und Teilgrundflächen. Entsprechend ist festzulegen, welche Angaben die Mitgliedstaaten der Kommission im Einzelnen mitzuteilen haben und innerhalb welcher Fristen diese Mitteilung erfolgen muss.
(15)
Gemäß den Artikeln 93 und 94 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 wird Betriebsinhabern, die Kartoffeln zur Herstellung von Stärke erzeugen, eine Beihilfe gewährt, sofern im Rahmen der mit der Verordnung (EG) Nr. 1868/94 des Rates vom 27. Juli 1994 zur Einführung einer Kontingentierungsregelung für die Kartoffelstärkeerzeugung (12) zugewiesenen Kontingente ein Anbauvertrag geschlossen wurde. Daher ist es angezeigt, die Bedingungen für die Beihilfegewährung festzulegen und gegebenenfalls Querverweise auf die existierenden Vorschriften der Verordnung (EG) Nr. 1868/94 zur Kontingentierungsregelung vorzunehmen.
(16)
Gemäß den Artikeln 95 und 96 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 werden den Betriebsinhabern eine Milchprämie sowie Ergänzungszahlungen gewährt. Die Verordnung (EG) Nr. 1788/2003 des Rates vom 29. September 2003 über die Erhebung einer Abgabe im Milchsektor (13) enthält besondere Bestimmungen für den Fall von Inaktivität. Daher sollte vorgesehen werden, dass eine über eine einzelbetriebliche Referenzmenge verfügende natürliche oder juristische Person, die während des dem 31. März des betreffenden Jahres vorangegangenen Zwölfmonatszeitraums die in Artikel 5 Buchstabe c) der Verordnung (EG) Nr. 1788/2003 genannten Bedingungen nicht mehr erfüllt, von der Prämie und der Zahlung ausgeschlossen wird.
(17)
Mit den Artikeln 88 bis 92 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 wurde eine neue Regelung eingeführt, in deren Rahmen Betriebsinhabern Beihilfen für Energiepflanzen gewährt werden. Im Einklang mit der Verordnung (EG) Nr. 2461/1999, die Zuckerrüben von der Beihilfe ausschließt, sollten Zuckerrüben auch von der Beihilfe für Energiepflanzen ausgeschlossen werden.
(18)
Es sollten Kriterien für die Prämiengewährung festgelegt werden, darunter die Bedingung, dass für die betreffenden landwirtschaftlichen Rohstoffe ein Vertrag zwischen dem Erzeuger und dem Erstverarbeiter geschlossen werden muss. Darüber hinaus sind die Bedingungen für den Fall festzulegen, dass die Verarbeitung vom Betriebsinhaber im eigenen Betrieb vorgenommen wird.
(19)
Damit sichergestellt ist, dass der Rohstoff zu dem vorgesehenen Energieprodukt verarbeitet wird, muss der Erstverarbeiter zunächst eine Sicherheit leisten, und zwar ungeachtet der Tatsache, dass nicht er, sondern der Betriebsinhaber die Beihilfe erhält. Der Betrag der Sicherheit muss ausreichend hoch sein, um die Gefahr, dass die Rohstoffe nicht ihrer vorgesehenen Bestimmung zugeführt werden, auszuschließen. Um die Effizienz des Systems für die Kontrolle der Regelung zu gewährleisten, ist zudem die Anzahl der Verkäufe der Rohstoffe sowie der halbverarbeiteten Erzeugnisse auf zwei Verkäufe bis zur Endverarbeitung zu begrenzen.
(20)
Es ist ausdrücklich zu unterscheiden zwischen den Pflichten des Antragstellers, die mit der Lieferung der Gesamtmenge der geernteten Rohstoffe enden, und den Pflichten des Erstverarbeiters, die zum Zeitpunkt der Lieferung beginnen und mit der Endverarbeitung der Rohstoffe zu Energieprodukten enden.
(21)
Bestimmte Transporte von Rohstoffen und aus diesen gewonnenen Produkten in der Gemeinschaft sollten Kontrollregelungen unterliegen, die die Verwendung von Kontrollexemplaren T5 vorsehen, die gemäß der Verordnung (EWG) Nr. 2454/93 der Kommission vom 2. Juli 1993 mit Durchführungsvorschriften zu der Verordnung (EWG) Nr. 2913/92 des Rates zur Festlegung des Zollkodex der Gemeinschaft (14) auszustellen sind. Für den Fall, dass das Kontrollexemplar T5 ohne Verschulden des Erstverarbeiters verloren geht, sind Alternativnachweise vorzusehen.
(22)
Gemäß Artikel 98 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 wird die spezifische Regionalbeihilfe für landwirtschaftliche Kulturpflanzen in diesem Jahr anteilmäßig gekürzt, wenn der Gesamtbetrag der beantragten Beihilfe die festgesetzte Obergrenze überschreitet. Daher sollten Kriterien für die Berechnung des Kürzungskoeffizienten festgelegt werden.
(23)
Gemäß Artikel 99 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 können Direktbeihilfen für die Erzeugung von Saatgut einer oder mehrerer Arten gewährt werden.
(24)
Die genannte Beihilfe kann gewährt werden für die Erzeugung von Basissaatgut oder zertifiziertem Saatgut, und diese Erzeugnisse sollten durch Verweis auf die Richtlinien über die Zertifizierung und das Inverkehrbringen von Saatgut klar definiert werden: Richtlinie 66/401/EWG des Rates vom 14. Juni 1966 über den Verkehr mit Futterpflanzensaatgut (15), Richtlinie 66/402/EWG des Rates vom 14. Juni 1966 über den Verkehr mit Getreidesaatgut (16) und Richtlinie 2002/57/EG des Rates vom 13. Juni 2002 über den Verkehr mit Öl- und Faserpflanzen (17).
(25)
Um Kontrollen zu ermöglichen, sollten Basissaatgut und zertifiziertes Saatgut im Rahmen von Anbauverträgen oder Anbauerklärungen erzeugt werden, die dem Antrag beigefügt werden, und Saatgutbetriebe und Saatgutzüchter sollten amtlich zugelassen oder registriert sein. Es empfiehlt sich, Maßnahmen für Fälle vorzusehen, in denen ein Saatgutbetrieb oder -züchter eines Mitgliedstaats Saatgut in einem anderen Mitgliedstaat vermehrt.
(26)
Aus administrativen Gründen sollten Beihilfen in jedem Mitgliedstaat nur für Erzeugnisse gewährt werden, die im Hoheitsgebiet dieses Mitgliedstaats geerntet werden.
(27)
Gemäß Anhang XI der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 werden Produktionsbeihilfen nur für Basissaatgut und zertifiziertes Saatgut von Cannabis sativa L.-Sorten mit einem Gehalt an Tetrahydrocannabinol von weniger als 0,2 % gewährt. Um die gemeinschaftsweit einheitliche Anwendung der Vorschriften für die Beihilfegewährung zu gewährleisten, sollte die Liste der beihilfefähigen Cannabis sativa L.-Sorten gemäß Anhang II der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 der Kommission vom 21. April 2004 mit Durchführungsbestimmungen zur Einhaltung anderweitiger Verpflichtungen, zur Modulation und zum Integrierten Verwaltungs- und Kontrollsystem nach der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 des Rates mit gemeinsamen Regeln für Direktzahlungen im Rahmen der Gemeinsamen Agrarpolitik und mit bestimmten Stützungsregelungen für Inhaber landwirtschaftlicher Betriebe (18) zugrunde gelegt werden.
(28)
In Artikel 108 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 sind die für die Flächenzahlungen für Ackerkulturen in Betracht kommenden Flächen definiert. Der genannte Artikel ermächtigt die Mitgliedstaaten, bestimmte Ausnahmeregelungen zu erlassen, die jedoch die Wirksamkeit der Bestimmungen der genannten Verordnung nicht beeinträchtigen dürfen. Um jedes Risiko dieser Art auszuschließen, sollten geeignete Vorkehrungen getroffen werden, um das Ausmaß der beihilfefähigen Flächen insgesamt auf dem heutigen Stand zu halten bzw. zu verhindern, dass diese Flächen spürbar ausgeweitet werden. Diese Maßnahmen können in bestimmten Fällen beinhalten, dass zuvor für beihilfefähig erachtete Flächen als Ausgleich künftig für nicht beihilfefähig erklärt werden.
(29)
Die Mitgliedstaaten können, sofern Mais traditionell nicht angebaut wird, Flächenzahlungen für Grassilage zahlen. Der Begriff der Grassilage muss daher definiert werden.
(30)
Gemäß Artikel 106 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 wird für Faserflachs und -hanf eine Flächenzahlung gegebenenfalls nur dann gewährt, wenn der Vertrag oder die entsprechenden Verpflichtungen gemäß Artikel 2 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1673/2000 vom 27. Juli 2000 über die gemeinsame Marktorganisation für Faserflachs und -hanf (19) geschlossen oder eingegangen werden. Eine Kopie des Vertrags oder der Verpflichtung sollte den zuständigen Behörden des für die Verwaltung der Zahlungsanträge zuständigen Mitgliedstaats zugesandt werden. Ferner sollte sichergestellt werden, dass die zur Faserpflanzenerzeugung kultivierten Flachs- und Hanfsorten denen ensprechen, die im Gemeinsamen Sortenkatalog für landwirtschaftliche Pflanzenarten als Faserpflanzen und, insbesondere im Falle von Flachs, als „Faserflachs“ ausgewiesen sind. Darüber hinaus darf im Falle von Hanf der Tetrahydrocannabinol-Gehalt zulässiger Sorten 0,2 % nicht überschreiten. Daher sollte eine Liste beihilfefähiger Flachssorten erstellt werden; die beihilfefähigen Hanfsorten sind bereits in Anhang II der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 festgelegt. Im Interesse sichererer Garantien sollte im Falle von Hanf auch die Verwendung von zertifiziertem Saatgut vorgeschrieben werden.
(31)
Nach Maßgabe von Artikel 109 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 müssen die Erzeuger von Getreide, Ölsaaten und Eiweißpflanzen bis spätestens 31. Mai ihre Aussaat abgeschlossen haben. In gewissen Fällen kann sich die Aussaat klimabedingt über den 31. Mai hinaus verzögern. Die Frist für den Abschluss der Aussaat und die Antragstellung sollte deswegen für bestimmte Kulturen in bestimmten Gebieten verlängert werden. In diesem Falle darf die Verlängerung die Wirksamkeit der Stützungsregelung jedoch nicht beeinträchtigen bzw. die Kontrollregelung gemäß Titel II Kapitel 4 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 nicht untergraben.
(32)
Damit die regelmäßige Versorgung der Verarbeitungsunternehmen mit Süßmais während des gesamten Wirtschaftsjahres gewährleistet ist, sollte es den Erzeugern gestattet werden, ihre Aussaat über einen längeren Zeitraum zu strecken. Der Termin für den Abschluss der Süßmaisaussaat sollte daher auf den 15. Juni verschoben werden.
(33)
Es sollte festgelegt werden, dass im Falle des Hartweizenzuschlags und der Sonderbeihilfe eine Mindestmenge vom zertifiziertem Hartweizensaatgut zu verwenden ist. In Anbetracht der Diversität der Anbaupraktiken in den verschiedenen Mitgliedstaaten und Regionen von Mitgliedstaaten sollte die Festsetzung dieser Mindestmenge den betreffenden Mitgliedstaaten überlassen werden.
(34)
Zum Zwecke von Artikel 103 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 sollte der Begriff der Bewässerung definiert werden.
(35)
Es sind die Flächen, anhand derer eine etwaige Überschreitung der Grundfläche ermittelt wird, und die Einzelheiten für die Ermittlung der Flächenüberschreitung festzulegen. Im Falle der Ausweisung einer separaten Grundfläche für Mais, für bewässerte Flächen oder für Grassilage sind besondere Durchführungsbestimmungen bezüglich der Flächen zu erlassen, anhand derer eine etwaige Grundflächenüberschreitung berechnet wird. Die Durchführungsbestimmungen für die Ermittlung der Grundflächenüberschreitung müssen auf jeden Fall die Einhaltung der fraglichen Grundfläche gewährleisten. Des weiteren ist festzulegen, wie eine Überschreitung der garantierten Höchstflächen für Hartweizen berechnet wird. Es sollten auch Verfahrensvorschriften für die Ermittlung einer Überschreitung der Zahlungsobergrenzen gemäß Artikel 102 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 festgelegt werden.
(36)
Um die Flächenzahlungen für Ackerkulturen im Sinne von Artikel 71 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 erhalten zu können, ist der antragstellende Erzeuger verpflichtet, einen Teil der Anbaufläche seines Betriebs stillzulegen. Es sollten Durchführungsvorschriften festgelegt werden, um die Wirksamkeit der Regelung zu gewährleisten. Zu diesem Zweck sollten die Flächen, die als Stilllegungsflächen gezählt werden, den Flächen vergleichbar sein, die zur Berechnung der regionalen Grundfläche zugrunde gelegt werden. Die in Artikel 107 Absatz 3 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 genannten „Leguminosen“ sollten definiert werden.
(37)
Gemäß Artikel 107 Absatz 6 und für den Fall der Anwendung von Artikel 66 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 sollten Vorschriften für die freiwillige Flächenstilllegung festgelegt werden. Diese Vorschriften sollten mit der durch die Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 eingeführten allgemeinen Regelung in Einklang stehen.
(38)
Es müssen Kriterien für den Anspruch auf die in Titel IV Kapitel 11 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 vorgesehenen Schaf- und Ziegenprämien und insbesondere die zu erfüllenden Bedingungen festgelegt werden.
(39)
Gemäß Artikel 113 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 wird Betriebsinhabern in bestimmten Gebieten, die in ihren Betrieben Mutterziegen halten, eine Prämie für die Mutterziegenhaltung (Ziegenprämie) gewährt. Die Abgrenzung dieser Gebiete sollte daher den in dieser Vorschrift festgelegten Kriterien entsprechen.
(40)
Gemäß Artikel 114 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 kann Betriebsinhabern, die mindestens 50 % ihrer landwirtschaftlich genutzten Betriebsfläche in benachteiligten Gebieten bewirtschaften, eine Zusatzprämie gewährt werden. Artikel 113 Absatz 2 bezieht sich auf die spezifischen geografischen Gebiete, in denen Ziegenfleischerzeuger die für die Gewährung dieser Prämie erforderlichen Voraussetzungen erfüllen. Es sollte vorgesehen werden, dass Erzeuger, die die genannten Kriterien erfüllen, eine Erklärung abgeben, in der sie nachweisen, dass mindestens die Hälfte der von ihnen bewirtschafteten Flächen in benachteiligten Gebieten oder in Gebieten liegt, die für die Ziegenprämie in Frage kommen.
(41)
Um kontrollieren zu können, dass der korrekte Prämiensatz gezahlt wird, sollten die Mitgliedstaaten ein Verzeichnis von Landwirten erstellen, die Schafmilch oder Schafmilchprodukte vermarkten.
(42)
Mit Blick auf die Anwendung des Systems individueller Obergrenzen gemäß Artikel 116, 117 und 118 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 können die bestehenden Verwaltungsvorschriften weiterhin angewandt werden, insbesondere in Bezug auf die Verwendung von unentgeldlich gewährten Prämienansprüchen, die Verwendung normaler Ansprüche, einschließlich der Mindestverwendung, die vorübergehende Abtretung und Übertragung von Prämienansprüchen, die Mitteilung von Änderungen individueller Obergrenzen und die Übertragung von Prämienansprüchen über die nationale Reserve. Eine dieser Vorschriften sind spezifische Vorschriften für außergewöhnliche und gerechtfertigte Umstände wie beispielsweise, hinsichtlich der Verwendung von Prämienansprüchen, Kleinlandwirte und Landwirte, die an Extensivierungsprogrammen und Vorruhestandsregelungen beteiligt sind, und, bei Übertragungen von Prämienansprüchen, das Vererben von Prämienansprüchen sowie der Fall von Landwirten, die nur öffentliche oder Gemeinschaftsweiden zum Beweiden verwenden.
(43)
Die Kommission muss die Funktionsweise der neuen Regelungen überwachen und ist daher auf die Angaben der Mitgliedstaaten zur Durchführung der Prämienbestimmungen angewiesen.
(44)
Für die Zahlung der Ergänzungsbeträge sind der Kommission, soweit zutreffend, genaue Angaben über die nationalen Gewährungsmodalitäten und deren Anwendung zu übermitteln.
(45)
Titel IV Kapitel 12 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 regelt die Zahlungen für Rindfleisch. Es müssen Kriterien zur Bestimmung der Prämienfähigkeit und insbesondere die Zahlungsbedingungen festgelegt werden.
(46)
Die Ziele der regionalen Höchstgrenze und des Besatzdichtefaktors setzen voraus, dass für die von diesen beiden Maßnahmen betroffenen Tiere künftig für dieselbe Altersklasse keine Sonderprämie mehr beantragt werden kann. In Bezug auf die Saisonentzerrungsprämie sollten diese Tiere als sonderprämienfähig gelten.
(47)
Es sollte vorgesehen werden, dass das Verwaltungspapier gemäß Artikel 123 Absatz 3 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 auf nationaler Ebene er- und ausgestellt wird. Um den besonderen Verwaltungs- und Kontrollbedingungen der einzelnen Mitgliedstaaten Rechnung zu tragen, sollten verschiedene Formen dieses Papiers zugelassen werden.
(48)
Gemäß Artikel 123 Absatz 3 Buchstabe a) und Artikel 130 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 wird als Bedingung für die Gewährung der Sonderprämie und der Schlachtprämie ein Haltungszeitraum zur Auflage gemacht. Dieser Zeitraum muss definiert und festgelegt werden.
(49)
Die Bedingungen für die Gewährung der Sonderprämie bei der Schlachtung sollten mit den Bedingungen für die Gewährung der Schlachtprämie in Einklang stehen. Es muss festgelegt werden, welche Dokumente das Tier bis zur Schlachtung, zum Versand oder zur Ausfuhr begleiten müssen. Um den besonderen Modalitäten für die Gewährung der beiden Prämien Rechnung zu tragen, ist es angezeigt, für Ochsen die Altersbedingungen und für ausgewachsene Rinder die Art der Schlachtkörperaufmachung festzulegen.
(50)
Die Bedingungen für die Gewährung der Saisonentzerrungsprämie sollten mit den Bedingungen für die Gewährung der Schlachtprämie in Einklang stehen. Die Kommission sollte auf der Grundlage der verfügbaren Informationen feststellen, welche Mitgliedstaaten die Bedingungen für die Anwendung dieser Prämienregelung erfüllen.
(51)
Der Begriff der Mutterkuh gemäß Artikel 125 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 sollte definiert werden. Dabei sollten dieselben Rassen berücksichtigt werden wie in der Verordnung (EG) Nr. 2342/1999. Geltende Grundregeln können außerdem weiterhin angewandt werden, insbesondere was den durchschnittlichen Milchertrag und die zusätzliche nationale Prämie anbelangt.
(52)
Die existierenden Verwaltungsvorschriften werden möglicherweise weiterhin angewandt, insbesondere hinsichtlich der individuellen Obergrenzen, der Mitteilungen der individuellen Obergrenzen und der nationalen Reserve, der unentgeltlich erhaltenen Prämienansprüche, der Verwendung von Prämienansprüchen, der Überragung und vorübergehenden Abtretung von Prämienansprüchen und der Übertragungen über die nationale Reserve.
(53)
Die Kommission sollte auf der Grundlage der verfügbaren Informationen feststellen, welche Mitgliedstaaten die Bedingungen für die Anwendung der Sonderregelung gemäß Artikel 129 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 erfüllen. Ferner empfiehlt es sich, die besonderen Voraussetzungen für die Prämiengewährung festzulegen.
(54)
Es müssen Verfahrensvorschriften zur Berechnung des Besatzdichtefaktors festgelegt werden, eben so wie ein Datum für die Berücksichtigung der Milchreferenzmenge.
(55)
Der Besatzdichtefaktor im Rahmen der Extensivierungsprämienregelung muss insbesondere allen mindestens sechs Monate alten Rindern des Betriebs Rechnung tragen. Dazu sind besondere Vorschriften für die Zählung der Tiere und die Teilnahmeerklärung des Erzeugers erforderlich. Dabei sollte die elektronische Datenbank gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1760/2000 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 17. Juli 2000 zur Einführung eines Systems zur Kennzeichnung und Registrierung von Rindern und über die Etikettierung von Rindfleisch und Rindfleischerzeugnissen sowie zur Aufhebung der Verordnung (EG) Nr. 820/97 des Rates (20) verwendet werden.
(56)
Dabei ist zu gewährleisten, dass die Extensivierungsprämie nicht Landwirten gewährt wird, die künstlich die für die Zahlung der Extensivierungsprämie erforderlichen durchschnittlichen Besatzdichten erreichen.
(57)
Es sind Verfahren festzulegen, um auf der Grundlage der verfügbaren Informationen zu bestimmen, welche Mitgliedstaaten die Bedingungen gemäß Artikel 132 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 für die Gewährung der Extensivierungsprämie für Milchkühe erfüllen. Ferner sind die besonderen Voraussetzungen für die Prämiengewährung festzulegen. Außerdem ist eine Mindesthaltungszeit festzulegen.
(58)
Besondere Bestimmungen hinsichtlich der Anwendung der Regeln für Dauer, Daten und Fristen in Bezug auf die Mindesthaltungszeit sind festzulegen.
(59)
Zur Vereinfachung des Verwaltungsaufwands muss der Antrag für die Schlachtprämie in Form des vom integrierten System vorgesehenen Beihilfeantrags „Tiere“ gestellt werden, soweit dieser alle für die Zahlung der Prämie erforderlichen Angaben enthält, unabhängig davon, ob das Tier im selben oder in einem anderen Mitgliedstaat geschlachtet oder ausgeführt wurde.
(60)
Die elektronische Datenbank gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1760/2000 sollte zur Erleichterung der Verwaltung der Schlachtprämienregelung eingesetzt werden können, soweit der betreffende Mitgliedstaat der Auffassung ist, dass die Zuverlässigkeit der Angaben für die Prämienzahlung hinreichend gewährleistet ist.
(61)
Die Gewährung der Kälberschlachtprämie wird von der Einhaltung eines Höchstgewichts abhängig gemacht. Entsprechend sollte eine Standardschlachtkörperaufmachung festgelegt werden.
(62)
Für die Zahlung der Ergänzungsbeträge sind der Kommission genaue Angaben über die nationalen Gewährungsmodalitäten und deren Anwendung zu übermitteln.
(63)
Damit die Erzeuger so schnell wie möglich in den Genuss dieser Ergänzungsbeträge gelangen können, sollten Vorschusszahlungen vorgesehen werden. Angesichts der Anwendung der nationalen oder regionalen Höchstgrenzen sollten die Vorschüsse jedoch nicht höher als der endgültige Betrag sein. Daher sollte den Mitgliedstaaten die Möglichkeit eingeräumt werden, bei den diesen Höchstgrenzen unterliegenden Prämienregelungen die Vorschussrate zu senken.
(64)
Die Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 sieht bei vorschriftswidriger Verwendung oder Vorrätighaltung von Stoffen oder Erzeugnissen, die nicht veterinärrechtlich zugelassen sind, Sanktionen vor. In Wiederholungsfällen empfiehlt es sich, die Entscheidung über die Dauer der Sanktionen den Mitgliedstaaten zu überlassen, die zur Beurteilung der wirklichen Schwere des Verstoßes eher in der Lage sind.
(65)
Es sollte der Tag festgelegt werden, an dem die zur Anwendung der genannten Sonderprämie und der Mutterkuhregelung erforderlichen Angaben berücksichtigt werden. Im Interesse einer effizienten und kohärenten Verwaltung sollte dies grundsätzlich der Tag der Antragstellung sein. Für die Sonderprämie bei der Schlachtung sollten jedoch Sonderbedingungen festgelegt werden, um zu vermeiden, dass zur Erzielung höherer Prämien Übertragungen von Jahr zu Jahr vorgenommen werden. Für die Schlachtprämie dürfte das Schlacht- oder Ausfuhrdatum ein besserer Beweis dafür sein, dass die betreffenden Verfahren tatsächlich durchgeführt wurden.
(66)
Es empfiehlt sich, den am Tag des Eintretens des maßgeblichen Tatbestands anwendbaren Wechselkurs so festzulegen, dass grundsätzlich gewährleistet ist, dass diese Prämien bei der Umrechnung in Landeswährung keinen tageskursbedingten plötzlichen Schwankungen ausgesetzt werden.
(67)
Entsprechend müssen den Mitgliedstaaten bestimmte Mitteilungspflichten zur Auflage gemacht werden. Um die Datenübermittlung und -auswertung zu erleichtern, sollte die Mitteilung nach einem einheitlichen Muster erfolgen.
(68)
Zur Erleichterung des Übergangs zu der neuen Regelung sind Übergangsvorschriften hinsichtlich der Verpflichtungen der Kennzeichnung und der Identifizierung der Tiere erforderlich.
(69)
Gemäß Artikel 143b der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 können die Tschechische Republik, Estland, Zypern, Lettland, Litauen, Ungarn, Malta. Polen, Slowenien und die Slowakei (die neuen Mitgliedstaaten) die Direktzahlung durch eine einmalige Zahlung ersetzen („einheitliche Flächenzahlungsregelung“). Die Tschechische Republik, Estland, Zypern, Lettland, Litauen, Ungarn, Polen und die Slowakei haben sich entschlossen, dies zu tun. Es gilt daher ausführliche Regeln für die Anwendung der Regelung über die einheitliche Flächenzahlung festzulegen.
(70)
Gemäß Artikel 143b Absatz 5 Unterabsatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 und um zahlreiche Anträge zu vermeiden, die zu Zahlungen von weniger als 50 EUR je Betrieb führen würden, haben die Tschechische Republik, Estland, Zypern, Lettland, Litauen, Ungarn, Polen und die Slowakei beantragt, die Mindestgröße der beihilfefähigen Fläche pro Betrieb auf mehr als 0,3 ha festzulegen.
(71)
Die Tschechische Republik, Estland, Zypern, Lettland, Litauen, Ungarn, Polen und die Slowakei haben am 30. Juni 2003 den Anteil ihrer Agrarflächen abgeschätzt, die in gutem landwirtschaftlichen Zustand waren und schlagen vor, diesen in Zusammenhang mit der Mindestgröße der beihilfefähigen Flächen pro Betrieb anzupassen.
(72)
Artikel 143c der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 sieht für die neuen Mitgliedstaaten die Möglichkeit vor, die Direktzahlungen an die Landwirte nach Genehmigung durch die Kommission zu ergänzen. Die allgemeinen Modalitäten für die Umsetzung dieser Möglichkeit sollten festgelegt werden.
(73)
Artikel 55 Buchstabe b) und Artikel 107 Absatz 3 erster Gedankenstrich der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 sehen Ausnahmen von der Stilllegungspflicht vor, falls die Flächen für die Gewinnung von Rohstoffen genutzt werden, mit denen in der Gemeinschaft Erzeugnisse hergestellt werden sollen, die nicht in erster Linie für Lebensmittel- oder Futtermittelzwecke bestimmt sind, sofern eine wirksame Kontrolle gewährleistet ist.
(74)
Unter bestimmten Bedingungen sollten der Anbau von Zuckerrüben, Topinambur oder Zichorienwurzeln auf Stilllegungsflächen nicht ausgeschlossen werden. Für diese Kulturen können angesichts des Risikos der Interferenz mit dem Zuckermarkt keine Zahlungen gewährt werden. Es ist trotzdem sicherzustellen, dass diese Kulturen den Regeln für die Verwendung von stillgelegten Flächen entsprechen.
(75)
Es gilt die Bedingungen für die Zulassung zu dieser Regelung festzulegen. In diesem Zusammenhang sollten die Bedingungen für den Abschluss des Vertrags zwischen dem Erzeuger und entweder dem Abholer oder dem Erstverarbeiter für die betreffenden landwirtschaftlichen Rohstoffe festgelegt werden. Wird die Verarbeitung durch den Landwirt im Betrieb durchgeführt, so sind ebenfalls die entsprechenden Bedingungen festzulegen.
(76)
Um die Übereinstimmung mit Punkt 7 der mit der Entscheidung 93/355/EG des Rates (21) angenommenen Vereinbarung zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und den Vereinigten Staaten von Amerika über bestimmte Ölsaaten im Rahmen des GATT zu gewährleisten, sollten Durchführungsvorschriften festgelegt werden, um gegebenenfalls die Menge der Nebenerzeugnisse zu reduzieren, die für den Futtermittel-/Lebensmittelmarkt bestimmt sind, wenn andernfalls die Höchstmenge von 1 Mio. Tonnen Sojamehläquivalent überschritten würde.
(77)
Um zu gewährleisten, dass der Rohstoff zu dem vorgesehenen Enderzeugnis verarbeitet wird, sollte vom Abholer oder Erstverarbeiter eine Sicherheit bereitgestellt werden, unabhängig davon, dass die Beihilfe an den Landwirt gezahlt wird. Darüber hinaus sollte die Anzahl der Verarbeiter begrenzt werden, um das Kontrollsystem wirksamer zu gestalten.
(78)
Es sollte deutlich unterschieden werden zwischen den Verpflichtungen des Antragstellers, die mit der Lieferung der Gesamtmenge des geernteten Rohstoffes enden, und den Verpflichtungen einschließlich der Sicherheit des Abholers oder Erstverarbeiters, die mit der Lieferung beginnen und mit der endgültigen Verarbeitung der Rohstoffe zu den Enderzeugnissen abgeschlossen sind.
(79)
Bestimmte Transporte von Rohstoffen und daraus hergestellten Erzeugnissen innerhalb des Hoheitsgebiets der Gemeinschaft unterliegen Kontrollsystemen, die die Verwendung von Erklärungen und Kontrollexemplaren T5 gemäß der Verordnung (EWG) Nr. 2454/93 umfassen. Für den Fall, dass das Kontrollexemplar T5 aufgrund von Umständen, die außerhalb seiner Verantwortung liegen, nicht zu der zuständigen Behörde des Abholers oder Erstverarbeiters zurückgelangt, sind alternative Belege vorzusehen. Um die Effizienz und gute Verwaltung der Beihilferegelung zu gewährleisten, sollten Bestimmungen hinsichtlich der Kontrollen festgelegt werden.
(80)
Neben den Förderkriterien gemäß Artikel 110o der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 für die Flächenbeihilfe für Hopfen sollten einige zusätzliche Kriterien festgelegt werden um zu gewährleisten, dass die Beihilfe für Flächen gewährt wird, auf denen Hopfen unter normalen Bedingungen angebaut wird. Der Begriff einer „Hopfenanbaufläche“ sollte auf Gemeinschaftsebene definiert werden um sicherzustellen, dass die Flächen für die die Ergänzungszahlung erfolgt auf die selbe Weise berechnet werden. Es ist notwendig festzulegen, wie die für die Ergänzungszahlung pro Mitgliedstaat verfügbare Gesamtsumme auf die beihilfefähigen Flächen verteilt wird.
(81)
Für die Aufteilung der Zahlung auf die Maßnahmen gemäß Artikel 7 Absatz 1 Buchstaben a) bis d) der Verordnung (EWG) Nr. 1696/71 des Rates vom 26. Juli 1971 über die gemeinsame Marktorganisation für Hopfen (22) durch die anerkannten Hopfenerzeugergruppen sollte eine Frist festgesetzt und die Kommission über die Verwendung der Zahlungen in Kenntnis gesetzt werden. Jeder innerhalb einer bestimmten Frist nicht gebundene Betrag sollte zurückgezahlt werden. Die Art der Verteilung der je Mitgliedstaat für anerkannte Hopfenerzeugergruppen verfügbaren Gesamtsumme ist zu präzisieren.
(82)
Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Verwaltungsausschusses für Direktzahlungen -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
KAPITEL 1
GELTUNGSBEREICH UND ALLGEMEINE BESTIMMUNGEN
Artikel 1
Gegenstand und Anwendungsbereich
1. Diese Verordnung enthält Durchführungsbestimmungen zu den folgenden in Titel IV und Titel IVa der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 vorgesehenen Stützungsregelungen:
(a)
Spezifische Qualitätsprämie für Hartweizen gemäß Titel IV Kapitel 1 der genannten Verordnung;
(b)
Prämie für Eiweißpflanzen gemäß Titel IV Kapitel 2 der genannten Verordnung;
(c)
kulturspezifische Zahlung für Reis gemäß Titel IV Kapitel 3 der genannten Verordnung;
(d)
Flächenzahlung für Schalenfrüchte gemäß Titel IV Kapitel 4 der genannten Verordnung;
(e)
Beihilfe für Energiepflanzen gemäß Titel IV Kapitel 5 der genannten Verordnung;
(f)
Beihilfe für Stärkekartoffeln gemäß Titel IV Kapitel 6 der genannten Verordnung;
(g)
Milchprämie und Ergänzungszahlungen gemäß Titel IV Kapitel 7 der genannten Verordnung;
(h)
spezifische Regionalbeihilfen für landwirtschaftliche Kulturpflanzen gemäß Titel IV Kapitel 8 der genannten Verordnung;
(i)
Beihilfe für Saatgut gemäß Titel IV Kapitel 9 der genannten Verordnung;
(j)
Flächenzahlung für landwirtschaftliche Kulturpflanzen gemäß Titel IV Kapitel 10 der genannten Verordnung;
(k)
Prämie für Schafe und Ziegen gemäß Titel IV Kapitel 11 der genannten Verordnung;
(l)
Zahlungen für Rindfleisch gemäß Titel IV Kapitel 12 der genannten Verordnung;
(m)
Beihilfe für Körnerleguminosen gemäß Titel IV Kapitel 13 der genannten Verordnung;
(n)
einheitliche Flächenzahlung gemäß Artikel 143b der genannten Verordnung;
(o)
zusätzliche nationale Direktzahlungen gemäß Artikel 143c der genannten Verordnung;
(p)
Flächenbeihilfe für Hopfen gemäß Titel IV Kapitel 10d der genannten Verordnung.
2. Diese Verordnung enthält detaillierte Bestimmungen über die Verwendung von Stilllegungsflächen für die Erzeugung von Rohstoffen im Rahmen der Betriebsprämienregelung gemäß Titel III der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 und der Flächenzahlungen für landwirtschaftliche Kulturpflanzen gemäß Titel IV Kapitel 10 der genannten Verordnung.
Artikel 2
Zahlungsvoraussetzungen
1. Die Direktzahlungen gemäß Artikel 1 Buchstaben a), b), c), e), h), i), j), m) und p) werden je Kulturart nur für Flächen gewährt, für die ein auf mindestens 0,3 ha bezogener Antrag eingereicht wurde, wobei jede bestellte Parzelle nicht kleiner sein darf als die vom Mitgliedstaat im Rahmen der Obergrenze gemäß Artikel 14 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 festgelegte Mindestgröße.
Im Fall von Malta werden die Direktzahlungen gemäß Artikel 1 Buchstaben a), b), c), e), h), i), j), m) und p) je Kulturart nur für Flächen gewährt, für die ein auf mindestens 0,1 ha bezogener Antrag eingereicht wurde, wobei jede bestellte Parzelle nicht kleiner sein darf als die vom Mitgliedstaat im Rahmen der Obergrenze gemäß Artikel 14 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 festgelegte Mindestgröße.
2. Die Direktzahlungen gemäß Artikel 1 Buchstaben a), b), c), h) und j) werden nur für ganzflächig eingesäte Flächen gewährt, auf denen alle normalen Anbaubedingungen nach ortsüblichen Normen befolgt wurden.
Im Fall der spezifischen Qualitätsprämie für Hartweizen gemäß Titel IV Kapitel 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 und der Flächenzahlung für Kulturpflanzen gemäß Titel IV Kapitel 10 der genannten Verordnung bleiben jedoch Kulturen, die auf ganzflächig eingesäten Flächen nach ortsüblichen Normen angebaut werden, wegen außergewöhnlicher, vom betreffenden Mitgliedstaat als solche anerkannter Witterungsbedingungen aber nicht die Blütenreife erreichen, beihilfefähig, sofern die betreffenden Flächen bis zu dem entsprechenden Zeitpunkt nicht anderweitig bewirtschaftet werden.
3. In einem gegebenen Jahr darf für jede bestellte Parzelle nicht mehr als ein Antrag auf Flächenzahlung im Rahmen einer gemäß Artikel 1 Absatz 2 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1258/1999 des Rates (23) finanzierten Regelung gestellt werden.
Jedoch darf für eine bestellte Parzelle, die Gegenstand eines Antrags ist auf:
(a)
die spezifische Qualitätsprämie für Hartweizen gemäß Titel IV Kapitel 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 oder die Prämie für Eiweißpflanzen gemäß Titel IV Kapitel 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 im selben Jahr auch ein Antrag auf Zahlungen für landwirtschaftliche Kulturpflanzen gemäß Titel IV Kapitel 10 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 gestellt werden;
(b)
die kulturspezifische Zahlung für Reis gemäß Titel IV Kapitel 3 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 oder die Prämie für Eiweißpflanzen gemäß Titel IV Kapitel 2 derselben Verordnung im selben Jahr auch ein Antrag auf die Beihilfe für Saatgut gemäß Titel IV Kapitel 9 der Verordnung (EWG) Nr. 1782/2003 gestellt werden;
(c)
die Beihilfe für Energiepflanzen gemäß Titel IV Kapitel 5 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 im selben Jahr auch ein Antrag auf Zahlungen für landwirtschaftliche Kulturpflanzen gemäß Titel IV Kapitel 10 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 - unbeschadet Artikel 90 Unterabsatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 - oder auf die kulturspezifische Zahlung für Reis gemäß Titel IV Kapitel 3 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 gestellt werden;
(d)
Zahlungen für landwirtschaftliche Kulturpflanzen gemäß Titel IV Kapitel 10 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 im selben Jahr auch ein Antrag auf die Beihilfe für Saatgut gemäß Titel IV Kapitel 9 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 gestellt werden.
4. Flächen, die für die Erzeugung von Rohstoffen gemäß Artikel 55 Buchstabe b) und Artikel 107 Absatz 3 erster Gedankenstrich der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 oder im Rahmen der Beihilferegelung für Energiepflanzen gemäß Titel IV Kapitel 5 derselben Verordnung genutzt werden, kommen für die Gemeinschaftsbeihilfe gemäß Titel II Kapitel VIII der Verordnung (EG) Nr. 1257/1999 des Rates (24) nicht in Betracht, mit Ausnahme der Beihilfen, die gemäß Artikel 31 Absatz 3 Unterabsatz 2 derselben Verordnung für die Kosten der Anpflanzung von schnellwachsenden Arten gewährt werden.
Rohstoffe gemäß Artikel 55 Buchstabe b) und Artikel 107 Absatz 3 erster Gedankenstrich der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003, die auf Stilllegungsflächen angebaut werden, sowie deren Zwischenerzeugnisse, Enderzeugnisse, Nebenerzeugnisse und Untererzeugnisse können gemäß Artikel 1 Absatz 2 Buchstaben a) und b) der Verordnung (EG) Nr. 1258/1999 nicht durch den Europäischen Ausrichtungs- und Garantiefonds für die Landwirtschaft, Abteilung Garantie, finanziert werden.
5. Für die Zwecke der Prämie für Eiweißpflanzen gemäß Titel IV Kapitel 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 und der Flächenzahlung für landwirtschaftliche Kulturpflanzen gemäß Titel IV Kapitel 10 derselben Verordnung, sind unter „Süßlupinen“ die Lupinensorten mit einem Bitterkornanteil von höchstens 5 % zu verstehen, der nach dem Verfahren des Anhangs I zu ermitteln ist.
Artikel 3
Mitteilungen
Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission auf elektronischem Wege folgende Daten:
(a)
bis spätestens 15. September des betreffenden Jahres die Flächen oder - im Fall der Milchprämie und der Ergänzungszahlung gemäß den Artikeln 95 und 96 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 - die Mengen, für die die Beihilfe für das betreffende Kalenderjahr beantragt wurde, gegebenenfalls aufgeschlüsselt nach Teilgrundflächen;
(b)
bis spätestens 31. Oktober des betreffenden Jahres die definitiven Angaben zu den Flächen bzw. Mengen gemäß Buchstabe a), die unter Berücksichtigung der bereits durchgeführten Kontrollen vorliegen;
(c)
bis spätestens 31. Juli des darauf folgenden Jahres die abschließenden Angaben, die den Flächen bzw. Mengen entsprechen, für die die Beihilfe für das betreffende Kalenderjahr - gegebenenfalls nach Abzug der Kürzungen der Fläche gemäß Titel IV Kapitel 1 der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 - tatsächlich ausgezahlt wurde.
Die Flächen sind in Hektar mit zwei Dezimalstellen anzugeben. Die Mengen sind in Tonnen mit drei Dezimalstellen anzugeben.
Artikel 4
Verringerungskoeffizient
1. Der Koeffizient für die Verringerung der Fläche in den Fällen gemäß Artikel 75, Artikel 78 Absatz 2, Artikel 82, Artikel 85, Artikel 89 Absatz 2, Artikel 98, Artikel 143 und Artikel 143b Absatz 7 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 bzw. der Koeffizient für die Verringerung der Mengen sowie die objektiven Kriterien im Fall gemäß Artikel 95 Absatz 4 der genannten Verordnung werden bis spätestens 15. November des betreffenden Jahres auf der Grundlage der gemäß Artikel 3 Buchstabe b) der vorliegenden Verordnung übermittelten Angaben festgesetzt.
2. In den Fällen gemäß den Artikeln 75, 82, 85, Artikel 95 Absatz 4, Artikel 98, Artikel 143 und Artikel 143b Absatz 7 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 teilen die Mitgliedstaaten der Kommission bis spätestens 1. Dezember des betreffenden Jahres den angewendeten Verringerungskoeffizienten sowie - im Fall gemäß Artikel 95 Absatz 4 der genannten Verordnung - die angewendeten objektiven Kriterien mit.
KAPITEL 2
SPEZIFISCHE QUALITÄTSPRÄMIE FÜR HARTWEIZEN
Artikel 5
Sortenscreening
1. Die in Artikel 74 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 genannten Mitgliedstaaten erstellen nach dem in den Absätzen 2 bis 5 dieses Artikels festgelegten Verfahren für das Sortenscreening das Verzeichnis der Hartweizensorten, für welche die spezifische Qualitätsprämie gemäß Artikel 72 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 gewährt werden kann.
2. Die Mitgliedstaaten ermitteln mindestens alle zwei Jahre mindestens zwei repräsentative Sorten. Die repräsentativen Sorten sind die am häufigsten zertifizierten Hartweizensorten.
3. Die Mitgliedstaaten analysieren die Hartweizensorten anhand der nachstehenden Qualitätsparameter und weisen jedem Parameter die jeweilige Gewichtung zu:
(a)
Eiweißgehalt (40 %);
(b)
Kleberqualität (30 %);
(c)
Gelbindex (20 %);
(d)
Eigengewicht oder Gewicht von 1 000 Körnern (10 %).
Die Summe der Mittelwerte für die unter den Buchstaben a) bis d) des ersten Unterabsatzes genannten Qualitätsparameter, multipliziert mit dem angegebenen Prozentsatz, ergibt den Qualitätsindex der Sorten.
Jeder Mitgliedstaat vergleicht über einen Zeitraum von mindestens zwei Jahren auf regionaler Ebene die Qualitätsindizes der Hartweizensorten mit denjenigen der repräsentativen Sorten. Die zu untersuchenden Sorten sind diejenigen, die in den nationalen Katalog der einzelnen Mitgliedstaaten eingetragen sind, mit Ausnahme derjenigen Sorten, für die für die letzten drei Jahre keine Analysedaten vorliegen, da diese Sorten nicht mehr verwendet oder zertifiziert werden.
Hierzu berechnet jeder Mitgliedstaat, ausgehend von einem mittleren Index von 100 für die repräsentativen Sorten, für jeden der unter den Buchstaben a) bis d) genannten Qualitätsparameter den Prozentsatz, der den anderen Hartweizensorten gegenüber dem Index von 100 zuzuweisen ist. Für die Qualitätsprämie für Hartweizen kommen nur Hartweizensorten mit einem Index von mindestens 98 in Betracht.
4. Ein Mitgliedstaat kann aus dem Verzeichnis der beihilfefähigen Sorten diejenigen Sorten streichen, bei denen der durchschnittliche Anteil der Körner, die das glasige Aussehen von Hartweizen verloren haben, mehr als 27 % beträgt.
5. Sorten, die im nationalen Katalog eines anderen Mitgliedstaats eingetragen sind, können ebenfalls im Hinblick auf ihre Beihilfefähigkeit untersucht werden.
Artikel 6
Analysemethoden
1. Die Analysemethoden zur Bestimmung des Eiweißgehalts, des Eigengewichts und des Anteils von Körnern, die das glasige Aussehen von Hartweizen verloren haben, sind die in der Verordnung (EG) Nr. 824/2000 der Kommission (25) festgelegten Methoden.
2. Der Gelb-Index wird nach der Methode ICC 152 oder einer gleichwertigen anerkannten Methode bestimmt.
3. Die Kleberqualität wird nach der Methode ICC 158 oder der Methode ICC 151 bestimmt.
Artikel 7
Menge von zertifiziertem Saatgut
Die Mitgliedstaaten legen vor dem 1. Oktober des Jahres, das dem Jahr, für das die spezifische Qualitätsprämie für Hartweizen gewährt wird, vorausgeht, die Mindestmenge von gemäß der Richtlinie 66/402/EWG des Rates (26) zertifiziertem Saatgut fest, das entsprechend den gegenwärtigen landwirtschaftlichen Praktiken im dem betreffenden Erzeugungsgebiet zu verwenden ist.
Artikel 8
Veröffentlichungen und Mitteilungen
1. Das Verzeichnis der ausgewählten Sorten, die auf nationaler oder regionaler Ebene für die spezifische Qualitätsprämie für Hartweizen in Betracht kommen, wird von den Mitgliedstaaten für die Wintersorten bis spätestens 1. Oktober und für die Frühjahrssorten bis spätestens 31. Dezember des Jahres veröffentlicht, das dem Jahr, für das die Prämie gewährt wird, vorausgeht.
2. Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission bis spätestens einen Monat nach den in Absatz 1 genannten Terminen das Verzeichnis gemäß Absatz 1 sowie - im Fall einer Änderung - die zu verwendende Mindestmenge von zertifiziertem Saatgut mit.
Artikel 9
Gültigkeit
1. Die in das Verzeichnis gemäß Artikel 8 Absatz 1 aufgenommenen Sorten kommen für Zeiträume von fünf Jahren ab ihrer erstmaligen Aufnahme in dieses Verzeichnis für die spezifische Qualitätsprämie für Hartweizen in Betracht.
2. Der Zeitraum, in dem eine Sorte beihilfefähig ist, kann auf der Grundlage der Ergebnisse von Qualitätsanalysen, die im zweiten und dritten Jahr des Fünfjahreszeitraums der Beihilfefähigkeit durchgeführt wurden, um einen Zeitraum von fünf Jahren verlängert werden.
Artikel 10
Übergangsmaßnahmen
1. Die Mitgliedstaaten veröffentlichen bis spätestens 1. Oktober 2004 für Wintersorten und bis spätestens 31. Dezember 2004 für Frühjahrssorten das Verzeichnis der Sorten, die im Jahr 2005 für die spezifische Qualitätsprämie für Hartweizen in Betracht kommen.
2. Zur Erstellung des Verzeichnisses gemäß Absatz 1 streichen die Mitgliedstaaten aus dem Verzeichnis der in den nationalen Katalog eingetragenen Sorten diejenigen Sorten, die 2003 und 2004 nicht zertifiziert wurden, sowie diejenigen Sorten, die nicht mindestens zweien der folgenden Parameter entsprechen:
(a)
Eiweißgehalt von mindestens 11,5 %;
(b)
Eigengewicht von mindestens 78 kg/hl oder ein Gewicht von 1 000 Körnern von mindestens 42 g;
(c)
Anteil von Körnern, die das glasige Aussehen von Hartweizen verloren haben, von höchstens 27 %;
(d)
Klebergehalt von mindestens 10 %.
3. Die Verzeichnisse der Sorten, die in den Jahren 2005 und 2006 für die Prämie in Betracht kommen, können Sorten umfassen, die im Verzeichnis ausgewählter Sorten eines anderen Mitgliedstaats auf der Grundlage der Ergebnisse der von diesem anderen Mitgliedstaat durchgeführten Qualitätsanalysen aufgeführt sind.
KAPITEL 3
PRÄMIE FÜR EIWEISSPFLANZEN
Artikel 11
Mischung von Getreide und Eiweißpflanzen
In Regionen, in denen Eiweißpflanzen traditionell in Mischung mit Getreide ausgesät werden, wird die Prämie für Eiweißpflanzen auf Antrag des Betriebsinhabers gezahlt, sofern dieser den zuständigen Behörden nachweist, dass die Mischung überwiegend aus Eiweißpflanzen besteht. Die betreffenden Flächen kommen für die spezifische Regionalbeihilfe für landwirtschaftliche Kulturpflanzen gemäß Artikel 98 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 nicht in Betracht.
KAPITEL 4
KULTURSPEZIFISCHE ZAHLUNG FÜR REIS
Artikel 12
Zeitpunkt der Aussaat
Um für die kulturspezifische Zahlung für Reis in Betracht zu kommen, muss die angegebene Fläche spätestens bis zu folgendem Zeitpunkt eingesät werden:
(a)
in Spanien und Portugal bis zu dem der betreffenden Ernte vorausgehenden 30. Juni,
(b)
in den übrigen in Artikel 80 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 genannten Mitgliedstaaten bis zu dem der betreffenden Ernte vorausgehenden 31. Mai.
In Französisch-Guayana müssen die Flächen für jeden der beiden Anbauzyklen spätestens bis zu dem der betreffenden Ernte vorausgehenden 31. Dezember bzw. 30. Juni eingesät werden und wird die kulturspezifische Zahlung für Reis unter Zugrundelegung des Durchschnitts der für jeden der beiden Anbauzyklen eingesäten Flächen gewährt.
Artikel 13
Verringerungskoeffizient
Der Koeffizient für die in Artikel 82 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 genannte Verringerung der kulturspezifischen Zahlung für Reis wird gemäß Anhang II berechnet.
Artikel 14
Mitteilungen
1. Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission gemäß Artikel 3 folgende Angaben:
(a)
bis spätestens 15. September:
(i)
das Verzeichnis der im nationalen Katalog eingetragenen Sorten, eingeteilt nach den in Anhang I Nummer 2 der Verordnung (EG) Nr. 1785/2003 des Rates (27) festgelegten Kriterien;
(ii)
die eingesäten Flächen, für die Anträge auf die kulturspezifische Zahlung für Reis eingereicht wurden, aufgeschlüsselt nach Reissorten sowie Grundflächen und Teilgrundflächen entsprechend der Tabelle in Anhang III Abschnitt A der vorliegenden Verordnung, einschließlich der Überschreitungen der Grundflächen und der Teilgrundflächen;
(b)
bis spätestens 31. Oktober entsprechend der Tabelle in Anhang III Abschnitt B der vorliegenden Verordnung die Änderungen bei den gemäß Unterabsatz (a) mitgeteilten eingesäten Flächen, für die Anträge auf die kulturspezifische Zahlung für Reis eingereicht wurden;
(c)
bis spätestens 31. Juli entsprechend der Tabelle in Anhang III Abschnitt C der vorliegenden Verordnung die Angaben zu den eingesäten Flächen, für die die kulturspezifische Zahlung für Reis für das vorangegangene Wirtschaftsjahr tatsächlich ausgezahlt wurde, berechnet nach der in Anhang II der vorliegenden Verordnung festgelegten Methode.
2. Für Französisch-Guayana werden die Angaben zu den eingesäten Flächen unter Zugrundelegung des Durchschnitts der in den beiden Anbauzyklen eingesäten Flächen mitgeteilt.
3. Die Mitgliedstaaten können die Einteilung ihrer Grundfläche in Teilgrundflächen und die dabei zugrunde gelegten objektiven Kriterien jährlich ändern. Sie übermitteln der Kommission diese Angaben bis spätestens zu dem der betreffenden Ernte vorausgehenden 15. Mai.
KAPITEL 5
FLÄCHENZAHLUNG FÜR SCHALENFRÜCHTE
Artikel 15
Beihilfevoraussetzungen in Bezug auf die Gemeinschaftsbeihilfe
1. Für die Zwecke dieses Kapitels bedeutet „Obstanlage“ eine homogene und geschlossene mit Schalenobstbäumen bepflanzte Fläche, die keine anderen Kulturen oder Pflanzungen umfasst und geografisch zusammenhängend ist. Einzelstehende Bäume oder eine einzelne Reihe von Schalenobstbäumen entlang von Straßen oder anderen Kulturen gelten nicht als Obstanlage.
Abweichend von Unterabsatz 1 können die Mitgliedstaaten das Vorhandensein von anderen Bäumen als Schalenobstbäumen zulassen, sofern diese nicht mehr als 10 % der in Absatz 3 festgesetzten Zahl von Bäumen ausmachen. Des Weiteren können die Mitgliedstaaten das Vorhandensein von Kastanienbäumen zulassen, sofern die in Absatz 3 festgesetzte Zahl von Bäumen in Bezug auf die beihilfefähigen Schalenobstbäume eingehalten wird.
2. Für die Flächenzahlung gemäß Artikel 83 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 kommen nur Obstanlagen in Betracht, die Schalenfrüchte erzeugen und zu dem gemäß Artikel 11 der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 festzusetzenden Zeitpunkt den Bedingungen gemäß den Absätzen 3 und 4 entsprechen.
Bei Obstanlagen, in denen verschiedene Arten von Schalenfrüchten angebaut werden, gelten - sofern die Beihilfe nach Erzeugnissen gestaffelt wird - die spezifischen Beihilfevoraussetzungen und die spezifische Beihilfehöhe für die vorherrschende Schalenfruchtart.
3. Die Größe eines Obstgartens darf eine Mindestfläche von 0,10 ha nicht unterschreiten.
Die Mindestzahl von Bäumen je ha Obstgarten beträgt:
(i)
125 bei Haselnüssen,
(ii)
50 bei Mandeln,
(iii)
50 bei Walnüssen,
(iv)
50 bei Pistazien,
(v)
30 bei Johannisbrot.
4. Die Mitgliedstaaten können nach objektiven Kriterien eine höhere Mindestfläche und Mindestbaumbestandsdichte als diejenige gemäß Absatz 3 festsetzen, um den besonderen Merkmalen der betreffenden Flächen und Erzeugungen Rechnung zu tragen.
Artikel 16
Beihilfevoraussetzungen in Bezug auf die nationale Beihilfe
Artikel 15 findet auf die nationale Beihilfe gemäß Artikel 87 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 Anwendung.
Unbeschadet des Artikels 87 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 können die Mitgliedstaaten zusätzliche Beihilfekriterien festlegen, sofern diese mit den ökologischen, die ländliche Entwicklung betreffenden, sozialen und wirtschaftlichen Zielen der Beihilferegelung im Einklang stehen und zu keiner Diskriminierung zwischen den Erzeugern führen. Die Mitgliedstaaten treffen die erforderlichen Vorkehrungen, um die Einhaltung dieser Kriterien durch die Landwirte zu kontrollieren.
Artikel 17
Mitteilungen
1. Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission vor dem gemäß Artikel 11 der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 festgelegten Zeitpunkt für die Einreichung von Anträgen und spätestens
(a)
bis zum 31. März die heraufgesetzten Niveaus und die Kriterien gemäß Artikel 15 Absatz 4 und die zusätzlichen Kriterien gemäß Artikel 16 mit;
(b)
bis zum 15. Mai im Fall, dass ein Mitgliedstaat die Gemeinschaftsbeihilfe im Rahmen von Artikel 83 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 beantragt, die Höhe der Flächenzahlung je Erzeugnis und/oder die geänderte nationale Garantiefläche (nachstehend „NGF“) mit.
2. Etwaige Änderungen der der Kommission übermittelten Angaben gelten für das darauf folgende Jahr und werden der Kommission von dem betreffenden Mitgliedstaat zusammen mit den objektiven Kriterien, die der Änderung zugrunde liegen, unverzüglich mitgeteilt.
Artikel 18
Übergangsmaßnahmen
1. Die Mitgliedstaaten können bestimmen, ob und unter welchen Bedingungen die Verbesserungspläne gemäß Artikel 86 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 vor dem Zeitpunkt ihres normalen Ablaufens eingestellt werden können und die betreffenden Flächen im Rahmen der Regelung gemäß Titel IV Kapitel 4 beihilfefähig werden.
2. Bei der Festlegung der Bedingungen gemäß Absatz 1 stellen die Mitgliedstaaten sicher, dass
(a)
der Plan nicht vor Ablauf eines vollständigen Jahreszeitraums eingestellt wird,
(b)
die ursprünglichen Ziele des Plans zur Zufriedenheit des Mitgliedstaats erreicht wurden.
KAPITEL 6
BEIHILFE FÜR STÄRKEKARTOFFELN
Artikel 19
Beihilfefähigkeit
Die Beihilfe für Stärkekartoffeln gemäß Artikel 93 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 wird für Kartoffeln, die unter einen Anbauvertrag gemäß Artikel 3 der Verordnung (EG) Nr. 2236/2003 (28) fallen, auf der Grundlage des Nettogewichts der Kartoffeln, bestimmt durch eine der in Anhang I der Verordnung (EG) Nr. 2235/2003 (29) beschriebenen Methoden, und des Stärkegehalts der gelieferten Kartoffeln gemäß den in Anhang II der genannten Verordnung aufgeführten Sätzen gewährt.
Die Beihilfe für Stärkekartoffeln wird nicht gewährt für Kartoffeln mit einem Stärkegehalt von weniger als 13 %, es sei denn, Artikel 5 Absatz 3 der Verordnung (EG) Nr. 2236/2003 findet Anwendung.
Artikel 20
Mindestpreis
Die Beihilfe für Stärkekartoffeln ist an den Nachweis gebunden, dass ein Preis gezahlt wurde, der mindestens dem in Artikel 4a der Verordnung (EG) Nr. 1868/94 genannten Preis frei Fabrik gemäß den in Anhang II der Verordnung (EG) Nr. 2235/2003 aufgeführten Sätzen entspricht.
Es gilt Artikel 10 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 2236/2003.
Artikel 21
Zahlungsmodalitäten
1. Abweichend von Artikel 28 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 wird die Beihilfe für Stärkekartoffeln den Betriebsinhabern von dem Mitgliedstaat, in dessen Hoheitsgebiet die Kartoffelstärke hergestellt worden ist, für die den Stärkeunternehmen gelieferten Mengen innerhalb von vier Monaten nach dem Tag gezahlt, an dem der Nachweis gemäß Artikel 20 der vorliegenden Verordnung erbracht wurde, sofern die Bedingungen gemäß Artikel 19 der vorliegenden Verordnung eingehalten wurden.
2. Die Mitgliedstaaten können ab dem 1. Dezember des Wirtschaftsjahres auf der Grundlage der den Stärkeunternehmen durch die Betriebsinhaber gelieferten Teilmengen an Stärkekartoffeln Vorschüsse gewähren. Jede Vorschusszahlung wird für die gelieferte Menge Stärkekartoffeln gewährt, für die der Nachweis gemäß Artikel 20 erbracht wurde und die Bedingungen gemäß Artikel 19 eingehalten wurden.
3. Der Umrechnungskurs, der zur Umrechnung der Beihilfe für Kartoffelstärke in Landeswährung anzuwenden ist, ist der im Rahmen von Artikel 20 der Verordnung (EG) Nr. 2236/2003 angewendete Kurs.
KAPITEL 7
MILCHPRÄMIE UND ERGÄNZUNGSZAHLUNGEN
Artikel 22
Fälle von Inaktivität
1. Erfüllt eine natürliche oder juristische Person, die über eine einzelbetriebliche Referenzmenge verfügt, während des am 31. März des betreffenden Jahres endenden Zwölfmonatszeitraums nicht die in Artikel 5 Buchstabe c) der Verordnung (EG) Nr. 1788/2003 genannten Bedingungen, so werden für das betreffende Jahr keine Milchprämien und Ergänzungszahlungen gezahlt, es sei denn, diese Person weist der zuständigen Behörde vor Ablauf der Antragsfrist nach, dass die Erzeugung aufgenommen wurde.
2. Absatz 1 gilt nicht im Fall höherer Gewalt sowie in ordnungsgemäß begründeten Fällen, die die Erzeugungskapazität der betreffenden Erzeuger vorübergehend beeinträchtigen und von der zuständigen Behörde als solche anerkannt werden.
KAPITEL 8
BEIHILFE FÜR ENERGIEPFLANZEN
ABSCHNITT 1
Definitionen
Artikel 23
Definitionen
Im Rahmen dieses Kapitels gelten folgende Definitionen:
(a)
„Antragsteller“ ist der Inhaber eines landwirtschaftlichen Betriebs, der Energiepflanzen im Sinne von Artikel 88 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 im Hinblick auf den Bezug der dort genannten Beihilfe anbaut;
(b)
„Erstverarbeiter“ ist der Verwender der landwirtschaftlichen Rohstoffe, der die erste Verarbeitung vornimmt, um eines oder mehrere der in Artikel 88 Unterabsatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 genannten Erzeugnisse zu gewinnen.
ABSCHNITT 2
Vertrag
Artikel 24
Verwendung der Rohstoffe
1. Auf den Flächen, die Gegenstand der Beihilfe nach Artikel 88 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 sind, dürfen alle landwirtschaftlichen Rohstoffe, ausgenommen Zuckerrüben, angebaut werden, wenn ihr hauptsächlicher Endverwendungszweck die Herstellung eines der in Absatz 2 des Artikels genannten Energieprodukte ist.
Der wirtschaftliche Wert der Energieprodukte, die durch die Verarbeitung der Rohstoffe gewonnen werden, muss nach der Bewertungsmethode in Artikel 39 Absatz 3 höher sein als der Wert aller sonstigen bei derselben Verarbeitung gewonnenen und für andere Zwecke bestimmten Erzeugnisse.
2. Für die Rohstoffe nach Absatz 1 muss ein Vertrag gemäß Artikel 90 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 und den nachstehenden Bestimmungen geschlossen werden.
3. Der Antragsteller liefert die gesamte Menge der geernteten Rohstoffe an den Erstverarbeiter, der diese abnimmt und garantiert, dass eine entsprechende Menge dieser Rohstoffe in der Gemeinschaft zur Herstellung eines der in Artikel 88 Unterabsatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 genannten Energieprodukte verwendet wird.
Verwendet der Erstverarbeiter die geernteten Rohstoffe zur Herstellung von Zwischen- oder Nebenerzeugnissen, so kann er eine entsprechende Menge dieser Zwischen- oder Nebenerzeugnisse zur Herstellung eines oder mehrerer der Enderzeugnisse nach Unterabsatz 1 verwenden.
Im Fall von Unterabsatz 2 unterrichtet der Erstverarbeiter hiervon die zuständige Stelle, bei der die Sicherheit geleistet wurde. Wird diese entsprechende Menge in einem anderen Mitgliedstaat als dem verwendet, in dem die Rohstoffe geerntet wurden, so unterrichten sich die zuständigen Behörden der betreffenden Mitgliedstaaten gegenseitig über den Vorgang.
4. Im Rahmen der einzelstaatlichen Vorschriften zur Regelung der vertraglichen Beziehungen kann der Erstverarbeiter einen Dritten mit dem Abholen der Rohstoffe bei dem die Beihilfe beantragenden Betriebsinhaber beauftragen. Der Beauftragte handelt im Namen und auf Rechnung des Verarbeiters, der allein verantwortlich hinsichtlich der in diesem Kapitel festgelegten Pflichten ist.
Artikel 25
Ausnahmeregelung
1. Abweichend von Artikel 24 Absätze 2 und 3 können die Mitgliedstaaten einem Antragsteller Folgendes gestatten:
(a)
die Verwendung von schnellwüchsigen Forstgehölzen des KN-Codes ex 0602 90 41 oder sämtlicher geernteter Mengen von Getreide oder Ölsaaten der KN-Codes 1201 00 90, 1205 10 90, 1205 90 00, 1206 00 91 und 1206 00 99:
(i)
als Brennstoff zur Beheizung seines landwirtschaftlichen Betriebs,
(ii)
zur Gewinnung von Energie oder Biobrennstoff in seinem landwirtschaftlichen Betrieb;
(b)
die Verarbeitung der gesamten Menge geernteter Rohstoffe zu Biogas des KN-Codes 2711 29 00 in seinem landwirtschaftlichen Betrieb.
2. Bei Anwendung von Absatz 1 verpflichtet sich der Antragsteller:
(a)
durch eine Erklärung, die den in Artikel 26 genannten Vertrag ersetzt, die betreffenden Rohstoffe direkt zu verwenden bzw. zu verarbeiten. Die Artikel 26 bis 40 finden sinngemäß Anwendung;
(b)
die gesamte Menge geernteter Rohstoffe durch eine Stelle oder ein Unternehmen, die bzw. das vom Mitgliedstaat benannt wurde, wiegen zu lassen und über die verwendeten Rohstoffe sowie die Erzeugnisse und Nebenerzeugnisse der Verarbeitung getrennt Buch zu führen. Bei Getreide und Ölsaaten, bei Stroh sowie bei Verwendung der ganzen Pflanze kann jedoch das Wiegen durch die Ermittlung des Volumens der Rohstoffe ersetzt werden.
3. Mitgliedstaaten, die von der Möglichkeit nach Absatz 1 Gebrauch machen, führen geeignete Kontrollen durch, um die direkte Verwendung der Rohstoffe bzw. die Verarbeitung zu Biogas des KN-Codes 2711 29 00 im Betrieb sicherzustellen.
4. Das Getreide bzw. die Ölsaaten, die gemäß Absatz 1 Buchstabe a) verwendet werden, müssen nach einem vom Mitgliedstaat festzulegenden Verfahren denaturiert werden. Die Mitgliedstaaten können jedoch gestatten, dass anstatt der Ölsaaten das Öl denaturiert wird, das durch die Verarbeitung der Ölsaaten nach Absatz 1 Buchstabe a) Ziffer ii) gewonnen wurde, sofern die Denaturierung unmittelbar nach der Verarbeitung zu Öl stattfindet und Maßnahmen zur Kontrolle der Verwendung der Ölsaaten durchgeführt werden.
Artikel 26
Vertrag
1. Der Antragsteller legt der für ihn zuständigen Behörde als Beleg zu seinem Zahlungsantrag einen Vertrag vor, der zwischen ihm und einem Erstverarbeiter geschlossen wurde.
2. Der Antragsteller stellt sicher, dass der Vertrag folgende Angaben enthält:
(a)
Namen und Anschriften der Vertragsparteien;
(b)
Laufzeit des Vertrags;
(c)
die Arten der betreffenden Rohstoffe mit der jeweiligen Anbaufläche;
(d)
alle sonstigen Bedingungen für die Lieferung der voraussichtlichen Menge von Rohstoffen;
(e)
eine Zusicherung, die Verpflichtungen gemäß Artikel 24 Absatz 3 einzuhalten;
(f)
die wichtigsten Endverwendungszwecke der Rohstoffe im Sinne von Artikel 24 Absatz 1 und Artikel 39 Absatz 3.
3. Der Antragsteller trägt dafür Sorge, dass der Vertrag so rechtzeitig geschlossen wird, dass es dem Erstverarbeiter möglich ist, innerhalb der Fristen gemäß Artikel 34 Absatz 1 eine Kopie des Vertrags bei der für ihn zuständigen Behörde zu hinterlegen.
4. Die Mitgliedstaaten können aus Kontrollgründen vorsehen, dass jeder Antragsteller für jeden Rohstoff nur einen Liefervertrag schließen darf.
ABSCHNITT 3
Änderung und Auflösung des Vertrags
Artikel 27
Änderung und Auflösung des Vertrags
Ändern die Vertragsparteien den Vertrag oder lösen sie ihn auf, nachdem der Antragsteller einen Beihilfeantrag gestellt hat, so darf der Antragsteller seinen Beihilfeantrag nur aufrechterhalten, wenn er spätestens zum letzten für die Änderung des Beihilfeantrags in dem betreffenden Mitgliedstaat zulässigen Zeitpunkt die für ihn zuständige Behörde über die Änderung bzw. Auflösung unterrichtet, damit alle erforderlichen Kontrollen vorgenommen werden können.
Artikel 28
Besondere Umstände
Teilt der Antragsteller der zuständigen Behörde mit, dass er wegen besonderer Umstände die im Vertrag vorgesehenen Rohstoffe ganz oder teilweise nicht liefern kann, so kann unbeschadet Artikel 27 die zuständige Behörde bei ausreichendem Nachweis über diese besonderen Umstände die Auflösung bzw. Änderung des Vertrags in einem gerechtfertigt erscheinenden Umfang gestatten.
Führt die Änderung des Vertrags zu einer Verringerung der vertraglich vereinbarten Flächen oder wird der Vertrag aufgelöst, so verliert der Antragsteller für die aus dem Vertrag genommenen Flächen seinen Anspruch auf die Beihilfe im Rahmen dieses Kapitels.
Artikel 29
Änderung der Endverwendungszwecke
Unbeschadet Artikel 27 kann der Erstverarbeiter die wichtigsten beabsichtigten Endverwendungszwecke für die Rohstoffe nach Artikel 26 Absatz 2 Buchstabe f) ändern, nachdem ihm die vertraglich vereinbarten Rohstoffe geliefert und die Bedingungen gemäß Artikel 31 Absatz 1 und Artikel 34 Absatz 3 Unterabsatz 1 erfüllt wurden.
Die Änderung der Endverwendungszwecke erfolgt unter Einhaltung der Bedingungen gemäß Artikel 24 Absatz 1 Unterabsatz 2 und Artikel 39 Absatz 3.
Der Erstverarbeiter unterrichtet zuvor die für ihn zuständige Behörde, damit alle erforderlichen Kontrollen vorgenommen werden können.
ABSCHNITT 4
Repräsentative Erträge und Liefermengen
Artikel 30
Repräsentative Erträge
Die Mitgliedstaaten legen jährlich die repräsentativen, tatsächlich zu erzielenden Erträge fest und teilen diese den betreffenden Antragstellern mit.
Artikel 31
Liefermengen
1. Der Antragsteller meldet der für ihn zuständigen Behörde die Gesamtmenge der geernteten Rohstoffe nach einzelnen Arten und bestätigt die Liefermenge und den Vertragspartner, dem er diese Rohstoffe geliefert hat.
2. Die vom Antragsteller an den Erstverarbeiter gelieferte Menge muss mindestens dem repräsentativen Ertrag entsprechen.
In ausreichend begründeten Fällen können die Mitgliedstaaten jedoch ausnahmsweise zulassen, dass die gelieferte Menge um höchstens 10 % unter dem repräsentativen Ertrag liegt.
Darüber hinaus kann die zuständige Behörde in den Fällen, in denen sie eine Änderung oder Auflösung des Vertrags nach Artikel 28 genehmigt hat, die vom Antragsteller gemäß Unterabsatz 1 zu liefernde Menge gegebenenfalls in angemessenem Umfang verringern.
ABSCHNITT 5
Voraussetzungen für die Zahlung der Beihilfe
Artikel 32
Zahlungsmodalitäten
1. Die Zahlung der Beihilfe an den Antragsteller kann vor der Verarbeitung der Rohstoffe erfolgen. Die Zahlung wird aber erst dann geleistet, wenn die nach diesem Kapitel zu liefernde Menge Rohstoffe dem Erstverarbeiter geliefert worden ist und
(a)
die Erklärung gemäß Artikel 31 Absatz 1 abgegeben wurde;
(b)
eine Kopie des Vertrags gemäß Artikel 34 Absatz 1 bei der für den Erstverarbeiter zuständigen Behörde hinterlegt wurde und die Bedingungen gemäß Artikel 24 Absatz 1 erfüllt sind;
(c)
der zuständigen Behörde nachgewiesen wurde, dass die gesamte Sicherheit gemäß Artikel 35 Absatz 2 geleistet worden ist;
(d)
die für die Zahlung zuständige Behörde bei jedem Antrag geprüft hat, ob die Voraussetzungen gemäß Artikel 26 erfüllt sind.
2. Bei zweijährigen Kulturen, bei denen die Ernte und folglich die Lieferung der Rohstoffe erst im zweiten Anbaujahr erfolgt, wird die Zahlung in den zwei Jahren nach Abschluss des Vertrags gemäß Artikel 26 geleistet, sofern die zuständigen Behörden feststellen, dass folgende Voraussetzungen erfüllt sind:
(a)
den Verpflichtungen gemäß Absatz 1 Buchstabe b), c) und d) wird ab dem ersten Anbaujahr nachgekommen;
(b)
den Verpflichtungen gemäß Absatz 1 Buchstabe a) sowie der Übermittlung der Informationen gemäß Artikel 34 Absatz 3 Unterabsatz 1 wird im zweiten Anbaujahr nachgekommen.
Im ersten Anbaujahr wird die Zahlung jedoch nur geleistet, wenn der zuständigen Behörde nachgewiesen wurde, dass die Sicherheit gemäß Artikel 35 Absatz 2 geleistet wurde. Im zweiten Anbaujahr ist für die Zahlung der Beihilfe keine Sicherheitsleistung erforderlich.
3. Bei Dauerkulturen oder mehrjährigen Kulturen erfolgt die Zahlung der Beihilfe jedes Jahr nach Abschluss des Vertrags. Die Bestimmungen von Absatz 2 gelten sinngemäß.
ABSCHNITT 6
Vertrag und Verplfichtungen für Antragsteller und Erstverarbeiter
Artikel 33
Anzahl der Verarbeiter
Die Energieprodukte müssen spätestens durch einen zweiten Verarbeiter gewonnen werden.
Artikel 34
Vertrag des Antragstellers und des Erstverarbeiters
1. Der Erstverarbeiter hinterlegt innerhalb eines von dem betreffenden Mitgliedstaat festzulegenden Zeitplans und spätestens bis zum Endtermin für die Einreichung der Beihilfeanträge des jeweiligen Jahres im betreffenden Mitgliedstaat bei der für ihn zuständigen Behörde eine Kopie des Vertrags.
Wird der Vertrag vom Antragsteller und vom Erstverarbeiter in einem beliebigen Jahr vor dem in Artikel 27 genannten Zeitpunkt geändert oder aufgelöst, so hinterlegt der Erstverarbeiter bis zu diesem Zeitpunkt bei der für ihn zuständigen Behörde eine Kopie des geänderten oder aufgelösten Vertrags.
2. Der Erstverarbeiter übermittelt der für ihn zuständigen Behörde die erforderlichen Angaben über die betreffenden Verarbeitungsstufen, insbesondere zu den Preisen und den technischen Verarbeitungskoeffizienten, mit denen sich die Mengen der Enderzeugnisse gemäß Artikel 40 Absatz 1 Unterabsatz 2 vorausberechnen lassen.
3. Der Erstverarbeiter, der die Rohstoffe vom Antragsteller erhalten hat, teilt der für ihn zuständigen Behörde bis zu dem vom Mitgliedstaat festgelegten Zeitpunkt Art und Menge der erhaltenen Rohstoffe, Namen und Anschrift des Vertragspartners, der ihm die Rohstoffe geliefert hat, sowie den Lieferort und die laufende Nummer des betreffenden Vertrags mit, damit die Zahlung innerhalb der Frist gemäß Artikel 28 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 geleistet werden kann.
Ist der Mitgliedstaat des Erstverarbeiters ein anderer als derjenige, in dem der Rohstoff angebaut wurde, so teilt die betreffende zuständige Behörde des Erstverarbeiters innerhalb von 40 Arbeitstagen nach Eingang der Mitteilung gemäß Unterabsatz 1 die Gesamtmenge der gelieferten Rohstoffe der für den Antragsteller zuständigen Behörde mit.
ABSCHNITT 7
Sicherheiten
Artikel 35
Sicherheitsleistung des Erstverarbeiters
1. Der Erstverarbeiter leistet innerhalb der Frist für die Einreichung des Beihilfeantrags des jeweiligen Jahres im betreffenden Mitgliedstaat die gesamte Sicherheit gemäß Absatz 2 bei der für ihn zuständigen Behörde.
2. Zur Berechnung der Sicherheit wird bei jedem Rohstoffe ein Betrag von 60 EUR/ha zugrunde gelegt und mit der Gesamtheit der nach der vorliegenden Regelung bestellten Flächen multipliziert, die einem von dem betreffenden Erstverarbeiter unterzeichneten Vertrag unterliegen und für die Erzeugung der Rohstoffe genutzt werden.
3. Wird der Vertrag gemäß Artikel 27 oder Artikel 28 geändert oder aufgelöst, so wird die geleistete Sicherheit entsprechend angepasst.
4. Die Sicherheit wird anteilmäßig für jeden Rohstoff freigegeben, sofern der für den Erstverarbeiter zuständigen Behörde nachgewiesen wurde, dass die betreffenden Mengen der Rohstoffe gemäß Artikel 26 Absatz 2 Buchstabe f) verarbeitet wurden, wobei gegebenenfalls die nach Artikel 29 vorgenommenen Änderungen zu berücksichtigen sind.
Artikel 36
Hauptpflichten und Nebenpflichten
1. Folgende Pflichten sind Hauptpflichten im Sinne von Artikel 20 der Verordnung (EWG) Nr. 2220/85 der Kommission (30):
(a)
die hauptsächliche Verarbeitung der Rohstoffmengen zu den vertraglich festgelegten Enderzeugnissen; die Verarbeitung muss bis zum 31. Juli des zweiten Jahres nach der Ernte der Rohstoffe abgeschlossen sein;
(b)
die Mitführung des Kontrollexemplars T5 gemäß den Artikeln 37 und 38.
2. Folgende Pflichten des Erstverarbeiters sind Nebenpflichten im Sinne von Artikel 20 der Verordnung (EWG) Nr. 2220/85:
(a)
die Abnahme sämtlicher vom Antragsteller gelieferter Rohstoffe gemäß Artikel 24 Absatz 3;
(b)
die Hinterlegung einer Kopie des Vertrags gemäß Artikel 34 Absatz 1;
(c)
die Mitteilungen gemäß Artikel 34 Absatz 3 Unterabsatz 1;
(d)
die Leistung der Sicherheit gemäß Artikel 35 Absatz 1.
ABSCHNITT 8
Unterlagen für Verkauf, Abgabe oder Lieferung in einen anderen Mitgliedstaat bzw. Ausfuhr
Artikel 37
Kontrollexemplar T5
Wenn der Erstverarbeiter Zwischenerzeugnisse, die Gegenstand eines Vertrags nach Artikel 26 sind, an einen in einem anderen Mitgliedstaat niedergelassenen Verarbeiter verkauft oder abgibt, so ist bei den betreffenden Erzeugnissen ein gemäß der Verordnung (EG) Nr. 2454/93 ausgestelltes Kontrollexemplar T5 mitzuführen.
In Feld 104 des Kontrollexemplars T5 ist unter der Rubrik „Andere“ einer der folgenden Vermerke einzutragen:
-
Producto destinado a su transformación o entrega de acuerdo con lo establecido en el articulo 26 del Reglamento (CE) no 1973/2004 de la Comisión;
-
Použito pro zpracování nebo dodávku v souladu s článkem 26 nařízení Komise (ES) 1973/2004
-
Skal anvendes til forarbejdning eller levering i overensstemmelse med artikel 26 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1973/2004
-
Zur Verarbeitung oder Lieferung gemäß Artikel 26 der Verordnung (EG) Nr. 1973/2004 der Kommission zu verwenden
-
Προς χρήση για μεταποίηση ή παράδοση σύμφωνα με το άρθρο 26 του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1973/2004 της Επιτροπής
-
To be used for processing or delivery in accordance with Article 26 of Commission Regulation (EC) No 1973/2004
-
Kasutamiseks töötlemisel või tarnimisel vastavalt komisjoni määruse (EÜ) nr 1973/2004 artiklile 26
-
À utiliser pour transformation ou livraison conformément aux dispositions de l'article 26 du règlement (CE) no 1973/2004 de la Commission
-
Da consegnare o trasformare conformemente all'articolo 26 del regolamento (CE) n. 1973/2004 della Commissione
-
Izmantot pārstrādei vai piegādei saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 1973/2004 26. panta nosacījumiem
-
Naudoti perdirbimui arba pristatymui pagal Komisijos reglamento (EB) Nr. 1973/2004 26 straipsnio nuostatas
-
A Bizottság 2004/1973/EK rendelete szerint feldolgozásra, vagy átadásra használandó
-
Te gebruiken voor verwerking of aflevering overeenkomstig artikel 26 van Verordening (EG) nr. 1973/2004 van de Commissie
-
Do wykorzystania w procesie przetwórstwa bądź do dostawy zgodnie z postanowieniami zawartymi w art. 26 rozporządzenia Komisji (WE) nr 1973/2004
-
A utilizar para transformação ou entrega em conformidade com o artigo 26 do Regulamento (CE) n.o 1973/2004 da Comissão
-
Na spracovanie alebo dodávku v súlade s článkom 26 nariadenia Komisie (ES) č. 1973/2004
-
Se uporablja za predelavo ali dostavo v skladu s členom 26 Uredbe Komisije (ES) št. 1973/2004
-
Käytetään jalostamiseen tai toimittamiseen komission asetuksen (EY) N:o 1973/2004 26 artiklan mukaisesti
-
Används till bearbetning eller leverans i enlighet med artikel 26 i kommissionens förordning (EG) nr 1973/2004.
Artikel 38
Alternativnachweise anstelle des Kontrollexemplars T5
Geht das Kontrollexemplar T5 ohne Verschulden des Erstverarbeiters nicht zwei Monate vor Ablauf der Frist gemäß Artikel 36 Absatz 1 Buchstabe a) bei der für die Kontrolle zuständigen Abgangsstelle des Mitgliedstaats ein, in dem der Erstverarbeiter niedergelassen ist, so können folgende Alternativnachweise anstelle des Kontrollexemplars T5 zugelassen werden:
(a)
Rechnung über den Kauf der Zwischenerzeugnisse;
(b)
Bescheinigung des Zweitverarbeiters über die Endverarbeitung zu Energieprodukten nach Artikel 88 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003;
(c)
vom Zweitverarbeiter beglaubigte Fotokopie von Buchführungsbelegen über die erfolgte Verarbeitung.
ABSCHNITT 9
Kontrollen
Artikel 39
Buchführung
1. Die zuständigen Behörden der Mitgliedstaaten regeln im Einzelnen, über welche Daten und in welchen Zeitabständen der Verarbeiter Buch führen muss.
Diese Buchführung muss mindestens folgende Angaben enthalten:
(a)
Mengen der zur Verarbeitung gekauften Rohstoffe,
(b)
Mengen der verarbeiteten Rohstoffe sowie Mengen und Arten der gewonnenen End-, Neben- und Nacherzeugnisse,
(c)
Verarbeitungsverluste,
(d)
vernichtete Mengen mit entsprechender Begründung,
(e)
Mengen, Arten und erzielte Preise der vom Verarbeiter verkauften oder abgegebenen Erzeugnisse,
(f)
gegebenenfalls Name und Anschrift des Zweitverarbeiters.
2. Die für den Erstverarbeiter zuständige Behörde prüft, ob der vorgelegte Vertrag die Bedingungen nach Artikel 24 Absatz 1 erfüllt. Sind diese Bedingungen nicht erfüllt, so wird die für den Antragsteller zuständige Behörde davon in Kenntnis gesetzt.
3. Zur Ermittlung des wirtschaftlichen Werts der Erzeugnisse gemäß Artikel 24 Absatz 1 vergleicht die betreffende zuständige Behörde auf der Grundlage der Angaben nach Artikel 34 Absatz 2 den Gesamtwert aller Energieprodukte mit dem Gesamtwert aller weiteren Erzeugnisse, die bei derselben Verarbeitung anfallen, aber für andere Zwecke bestimmt sind. Zur Berechnung der einzelnen Werte wird die jeweilige Menge mit dem im vorangegangenen Wirtschaftsjahr ermittelten Durchschnittspreis ab Werk multipliziert. Liegen keine solchen Preise vor, so bestimmt die zuständige Behörde insbesondere anhand der Angaben nach Artikel 34 Absatz 2 selbst die entsprechenden Preise.
Artikel 40
Kontrollen bei den Verarbeitern
1. Die zuständigen Behörden der Mitgliedstaaten, in denen die Verarbeitung stattgefunden hat, führen bei mindestens 25 % der in ihrem Hoheitsgebiet niedergelassen Verarbeiter, die anhand einer Risikoanalyse ausgewählt werden, Kontrollen zur Einhaltung von Artikel 24 Absatz 1 durch. Diese Kontrollen umfassen mindestens
(a)
einen Vergleich des Gesamtwerts aller Energieprodukte mit dem Gesamtwert aller weiteren Erzeugnisse, die bei derselben Verarbeitung anfallen, aber für andere Zwecke bestimmt sind;
(b)
eine Analyse des Produktionssystems des Verarbeiters einschließlich Bestandskontrollen und Unterlagenprüfungen, um die Übereinstimmung zwischen den gelieferten Rohstoffen und den End-, Neben- und Nacherzeugnissen sicherzustellen.
Bei den Kontrollen nach Unterabsatz 1 Buchstabe b) stützt sich die zuständige Behörde insbesondere auf technische Koeffizienten für die Verarbeitung der betreffenden Rohstoffe. Sofern die Gemeinschaftsvorschriften entsprechende Koeffizienten für die Ausfuhr vorsehen, sind diese zu verwenden. Gibt es diese nicht und sehen die gemeinschaftlichen Rechtsvorschriften andere Koeffizienten vor, so sind diese zu verwenden. In allen anderen Fällen stützt sich die Kontrolle hauptsächlich auf die in der betreffenden Verarbeitungsindustrie allgemein anerkannten Koeffizienten.
2. Bei der Verarbeitung nach Artikel 25 werden Kontrollen bei 10 % der Antragsteller vorgenommen, die mittels Risikoanalyse anhand folgender Kriterien ausgewählt wurden:
(a)
Höhe der Beihilfen;
(b)
Anzahl landwirtschaftlicher Parzellen und Flächen, für die eine Beihilfe beantragt wird;
(c)
Entwicklung im Vergleich zum Vorjahr;
(d)
Kontrollergebnisse der Vorjahre;
(e)
sonstige von den Mitgliedstaaten festzulegende Parameter unter Berücksichtigung der Repräsentativität der vorgelegten Erklärungen.
3. Werden bei den Kontrollen nach Absatz 2 Unregelmäßigkeiten in mindestens 3 % der Fälle festgestellt, so führt die zuständige Behörde im laufenden Jahr angemessene zusätzliche Kontrollen durch und sieht einen entsprechend höheren Prozentsatz von Betriebsinhabern für eine Vor-Ort-Kontrolle im folgenden Jahr vor.
4. Ist vorgesehen, dass einzelne Elemente der Kontrollen nach Absatz 1 und 2 anhand einer Stichprobenauswahl durchgeführt werden können, so muss diese ein verlässliches und repräsentatives Kontrollniveau gewährleisten.
5. Über jede Kontrolle ist ein vom Kontrolleur unterzeichneter Bericht anzufertigen, der alle Einzelheiten der Kontrolle genau wiedergibt. Der Bericht muss insbesondere folgende Angaben enthalten:
(a)
Zeitpunkt der Kontrolle;
(b)
anwesende Personen;
(c)
erfasster Zeitraum;
(d)
angewandte Kontrolltechniken einschließlich etwaiger Stichprobenverfahren;
(e)
Ergebnisse der Kontrolle.
Artikel 41
Erzeugung von Hanf
Die Bestimmungen über Hanf in Artikel 29 der Verordnung (EG) Nr. 795/2004 der Kommission (31) und in Artikel 33 of Verordnung (EG) Nr. 796/2004 finden Anwendung.
Artikel 42
Zusätzliche Maßnahmen und Amtshilfe
1. Die Mitgliedstaaten treffen alle zur ordnungsgemäßen Anwendung dieses Kapitels erforderlichen zusätzlichen Maßnahmen und leisten sich gegenseitig Amtshilfe bei der Durchführung der in diesem Kapitel vorgesehenen Kontrollen. In diesem Zusammenhang können die Mitgliedstaaten, sofern dieses Kapitel keine angemessenen Kürzungen und Ausschlüsse vorsieht, auch entsprechende einzelstaatliche Sanktionen gegen Marktteilnehmer verhängen, die mit dem Beihilfeverfahren befasst sind.
2. Soweit dies erforderlich oder in diesem Kapitel vorgeschrieben ist, leisten sich die Mitgliedstaaten gegenseitig Amtshilfe, um wirksame Kontrollen zu ermöglichen und um die Echtheit der übermittelten Dokumente und die Richtigkeit der ausgetauschten Angaben sicherzustellen.
ABSCHNITT 10
Ausschluss von der Regelung und Bewertung
Artikel 43
Ausschluss von Rohstoffen von der Beihilfe für Energiepflanzen und Mindestanbaufläche
1. Die Mitgliedstaaten können jeglichen landwirtschaftlichen Rohstoff von der Beihilfe für Energiepflanzen ausschließen, wenn er Schwierigkeiten hinsichtlich der Kontrolle, der öffentlichen Gesundheit, der Umwelt oder des Strafrechts bereitet oder nur eine geringfügige Ausbeute an Energieprodukten aufweist.
2. Für jeden Rohstoff gemäß Artikel 24 können die Mitgliedstaaten eine Mindestanbaufläche festsetzen.
Artikel 44
Bewertung
Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission jährlich bis zum 15. Oktober für das vorangegangene Jahr alle erforderlichen Angaben zur Bewertung der Beihilfe für Energiepflanzen.
Die Mitteilungen enthalten insbesondere folgende Angaben:
(a)
die Anbauflächen für die einzelnen Arten von Rohstoffen,
(b)
die Mengen der einzelnen Arten von Rohstoffen und der gewonnenen End-, Neben- und Nacherzeugnisse mit Angabe der jeweils verwendeten Rohstoffe,
(c)
die gemäß Artikel 25 getroffenen Maßnahmen,
(d)
die gemäß Artikel 43 Absatz 1 von der Beihilfe für Energiepflanzen ausgeschlossenen Rohstoffe und die Mindestanbauflächen gemäß Artikel 43 Absatz 2.
KAPITEL 9
SPEZIFISCHE REGIONALBEIHILFEN FÜR LANDWIRTSCHAFTLICHE KULTURPFLANZEN
Artikel 45
Datum der Aussaat
Um unter die spezifische Regionalbeihilfe gemäß Artikel 98 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 fallen zu können, muss die betreffende Fläche bis zu einem von den Mitgliedstaaten festzulegenden Datum und spätestens am 15. Juni eingesät werden.
KAPITEL 10
BEIHILFE FÜR SAATGUT
Artikel 46
Zertifiziertes Saatgut
Im Fall der Anwendung von Artikel 99 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 wird die Beihilfe für Basissaatgut und amtlich zertifiziertes Saatgut gemäß den Richtlinien 66/401/EWG, 66/402/EWG und 2002/57/EG gewährt, das mit den in diesen Richtlinien festgelegten Standards und Bedingungen gemäß Artikl 47 bis 50 der vorliegenden Verordnung übereinstimmt.
Artikel 47
Erzeugung von Saatgut
1. Das Saatgut wird erzeugt
(a)
entweder im Rahmen eines Anbauvertrags zwischen einem Saatgutbetrieb oder einem Züchter und einem Saatgutanbauer,
(b)
oder direkt durch den Saatgutbetrieb oder den Zücher, wobei die Erzeugung durch eine Anbauerklärung belegt wird.
2. Die Saatgutfirmen und Züchter gemäß Absatz 1 müssen von den Mitgliedstaaten zugelassen oder registriert werden. Die Zulassung oder Registrierung durch einen Mitgliedstaat gilt für die gesamte Gemeinschaft.
3. Eine Saatgutfirma oder ein Züchter, der Saatgut in einem anderen Mitgliedstaat als in dem, wo die Zulassung oder Registrierung gemäß Absatz 2 erfolgt ist, vermehrt oder vermehren lässt, muss den zuständigen Behörden dieses anderen Mitgliedstaats auf Anforderung dieses Staates sämtliche zur Kontrolle des Anrechts auf Gewährung der Beihilfe notwendigen Angaben liefern.
Artikel 48
Beihilfefähigkeit von Flächen
Jeder Mitgliedstaat gewährt die Beihilfe nur für Saatgut, das in seinem Hoheitsgebiet in dem Kalenderjahr geerntet wird, in dem das Wirtschaftsjahr beginnt, für das die Beihilfe festgelegt wurde.
Die Beihilfe wird für alle Saatgutanbauer unter Bedingungen gewährt, die eine Gleichbehandlung alle Begünstigten gewährleistet unabhängig davon, wo sie in der Gemeinschaft angesiedelt sind.
Artikel 49
Vermarktung von Saatgut
Die Beihilfe wird nur unter der Bedingung gewährt, dass das Saatgut von dem Begünstigten spätestens bis zum 15. Juni des auf die Ernte folgenden Jahres für die Aussaat vermarktet wird. „Vermarktung“ bedeutet dabei die Bereithaltung oder Lagerhaltung, das Feilbieten, das Anbieten zum Verkauf, der Verkauf oder die Lieferung an eine andere Person.
Artikel 50
Cannabis sativa L. Sorten
Die unter die Beihilfe gemäß Artikel 99 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 fallenden Sorten von Cannabis sativa L. sind in Anhang II der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 aufgeführt.
KAPITEL 11
FLÄCHENZAHLUNGEN FÜR LANDWIRTSCHAFTLICHE KULTURPFLANZEN
ABSCHNITT 1
Allgemeine Bestimmungen für die Beihilfefähigkeit
Artikel 51
Beihilfefähige Flächen
1. Für den Zweck von Kapitel 10 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003:
(a)
wird „Dauergrünland“ gemäß Artikel 2 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 definiert;
(b)
wird „Dauerkulturen“ gemäß Artikel 2 Buchstabe c) der Verordnung (EG) Nr. 795/2004 definiert.
2. Für den Zweck von Artikel 108 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 gelten als im Jahr 2003 als Dauergrünland genutzte Flächen:
a)
die von einem Betriebsinhaber in seinem Beihilfeantrag für 2003 als Dauergrünland angemeldeten Flächen
und
b)
die von einem Betriebsinhaber in seinem Beihilfeantrag für 2003 nicht angemeldeten Flächen, es sei denn, es kann nachgewiesen werden, dass diese Flächen im Jahr 2003 nicht als Dauergrünland genutzt wurden.
3. Gemäß Artikel 108 Absatz 3 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 können die Mitgliedstaaten nur unter folgenden Bedingungen von Absatz 1 desselben Artikels abweichen:
(a)
bei Flächen, die unter ein Restrukturierungsprogramm fallen, das definiert wird als „behördlich angeordnete Änderung der Struktur und/oder der beihilfefähigen Fläche eines Betriebs“, treffen die Mitgliedstaaten Maßnahmen, um jede nennenswerte Ausweitung der Agrarfläche zu vermeiden, für die insgesamt Anspruch auf Zahlung besteht. Diese Maßnahmen können insbesondere die Möglichkeit beinhalten, dass bisher beihilfefähige Flächen im Gegenzug diese Eigenschaft verlieren. Die Flächen, die die Mitgliedstaaten im Rahmen eines Umstrukturierungsprogramms als neue beihilfefähige Flächen einstufen, dürfen die im Rahmen desselben Programms als nicht mehr beihilfefähig eingestuften Flächen um höchstens 5 % überschreiten;
(b)
im Falle einer Form der öffentlichen Intervention, wenn diese dazu führt, dass ein Betriebsinhaber, um seine normale landwirtschaftliche Tätigkeit fortzusetzen, Kulturen auf Flächen anbaut, die bisher als nicht beihilfefähig galten, und wenn durch die betreffende Intervention ursprünglich beihilfefähige Flächen diese Eigenschaft verlieren. Die Mitgliedstaaten können ihre beihilfefähigen Flächen insgesamt weder vorübergehend noch dauerhaft um mehr als 0,1 % ihrer gesamten Grundfläche erweitern;
(c)
wenn Betriebsinhaber zwingende und objektive Gründe für einen Austausch nicht beihilfefähiger gegen beihilfefähige Flächen in ihren Betrieben angeben können, prüfen die Mitgliedstaaten, dass keine triftigen Gründe für die Ablehnung eines solchen Austausch vorliegen, insbesondere was Umweltrisiken angeht, und legen der Kommission einen Plan vor aus dem hervorgeht, dass die beihilfefähige Gesamtfläche unverändert bleibt. Der Tausch darf auf keinen Fall eine Ausweitung der beihilfefähigen Ackerfläche des Betriebs zur Folge haben. Die Mitgliedstaaten erlassen Bestimmungen, um sicherzustellen, dass solche Tauschvorhaben vorher angemeldet und genehmigt werden.
Artikel 52
Zahlungsbedingungen
Unbeschadet Artikel 2 werden Flächenzahlungen für landwirtschaftliche Kulturpflanzen nur für Flächen gewährt, die:
(a)
in Regionen liegen, die sich aus klimatischer und landwirtschaftlicher Sicht für den Anbau eignen. Die Mitgliedstaaten können festlegen, dass sich eine Region für den Anbau bestimmter Kulturpflanzen nicht eignet;
(b)
auf denen die Kulturpflanzen unter normalen Wachstumsbedingungen zumindest bis zum Blütebeginn gepflegt werden.
Bei Hartweizen müssen die Pflanzen nach ortsüblichen Normen wenigstens bis zum 30. Juni vor dem betreffenden Wirtschaftsjahr gepflegt werden, es sei denn, sie werden vor diesem Datum im Vollreifezustand geerntet.
Artikel 53
Regionale Zahlungen
1. Liegen die beihilfefähigen Flächen eines Erzeugers in mehreren Erzeugungsregionen, so richtet sich der auszuzahlende Betrag nach dem Standort der einzelnen Flächen, für die der Antrag gestellt wurde.
2. Mitgliedstaaten, die in einer Region, in der vorwiegend Silomais angebaut wird, Mais gesondert ausweisen, können für sämtliche Maisanbauflächen der betreffenden Region den Ertrag einer Futtergetreideart dieser Region zugrunde legen.
ABSCHNITT 2
Besondere Bestimmungen für bestimmte Kulturpflanzen
Artikel 54
Grassilage
1. Zur Anwendung von Artikel 100 Absatz 3 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 ist unter Grassilage zu verstehen, dass eine hauptsächlich mit krautigen Gramineen eingesäte Anbaufläche mindestens einmal pro Jahr in feuchtem Zustand geerntet und die Ernte zwecks Haltbarmachung einer anaeroben Gärung in abgeschlossener Umgebung unterworfen wird.
Für Flächen, die während des betreffenden Wirtschaftsjahrs für die Erzeugung von zertifiziertem Saatgut gemäß der Richtlinie 66/401/EWG eingetragen sind, wird keine Flächenzahlung gewährt.
2. Für Grassilage gelten die Bestimmungen dieses Kapitels mit Ausnahme der in Artikel 52 Absatz 1 Buchstabe b) genannten Bedingung hinsichtlich der Blüte.
3. Flächenzahlungen für Grassilage können den Erzeugern der Mitgliedstaaten gewährt werden, die eine in Anhang IV aufgeführte spezifische Fläche für Grassilage ausweisen.
Artikel 55
Hartweizen
1. Beihilfeanträge für den Hartweizenzuschlag und die Sonderbeihilfe gemäß Artikel 105 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 sind nur gültig, wenn
(a)
ein Antrag auf eine Flächenzahlung gemäß Artikel 101 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 für eine gleich große Hartweizenfläche gestellt wird;
(b)
eine Mindestmenge von zertifiziertem Saatgut gemäß der Richtlinie 66/402/EWG des Rates verwendet wird.
2. Die Mitgliedstaaten setzen vor dem 1. Oktober des Jahres, das dem Jahr vorausgeht, für das die Beihilfe gewährt wird, die Mindestmenge zertifizierten Saatguts fest, die entsprechend der in dem betreffenden Mitgliedstaat üblichen landwirtschaftlichen Praxis zu verwenden ist, und teilen dies den Betriebsinhabern mit.
Artikel 56
Faserflachs und -hanf
1. Die Flächenzahlung für Faserflachs und -hanf wird von folgenden Bedingungen abhängig gemacht:
(a)
die Vorlage der Kopie eines Vertrags bzw. einer Verpflichtungserklärung gemäß Artikel 106 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 bis spätestens 15. September des Jahres, für das die Zahlung gewährt wird, oder zu einem vom Mitgliedstaat festgelegten späteren Zeitpunkt;
(b)
die Verwendung folgender Sorten:
(i)
für Faserflachs Saatgut der Sorten, die am 15. Mai des Jahres, für das die Flächenzahlung gewährt wird, in Anhang V aufgeführt sind;
(ii)
für Faserhanf Saatgut der Sorten, die am 15. Mai des Jahres, für das die Beihilfe gewährt wird, in Anhang II der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 aufgeführt sind, und gemäß der Richtlinie 2002/57/EWG der Kommission zertifiziert sind (32).
2. Für die Zwecke der Gewährung der Flächenzahlung für Faserhanf können die Mitgliedstaaten die Aussaatmindestmenge festlegen, die mit der guten Anbaupraxis vereinbar ist.
Artikel 57
Datum der Aussaat
Abweichend von Artikel 109 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 können die Mitgliedstaaten für die in Anhang VIII genannten Kulturpflanzen in Gebieten, die der betreffende Mitgliedstaat innerhalb der im selben Anhang genannten Regionen festlegt, die Frist für den Abschluss der Aussaat höchstens bis zum 15. Juni verlängern.
ABSCHNITT 3
Grundflächen, Referenzerträge und Höchstsätze
Artikel 58
Bewässerte und unbewässerte Flächen
1. Unterscheidet der Regionalisierungsplan zwischen Erträgen auf bewässerten und unbewässerten Flächen gemäß Artikel 103 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003, so regeln die Mitgliedstaaten, unter welchen Voraussetzungen eine Fläche während eines Wirtschaftsjahres als bewässert gelten kann. Dazu legen sie insbesondere fest,
(a)
welche landwirtschaftlichen Kulturpflanzenarten für eine Flächenzahlung nach Maßgabe des Ertrages bei Bewässerung in Frage kommen können;
(b)
über welche Bewässerungsanlagen der Landwirt verfügen muss, wobei die Leistungsfähigkeit dieser Anlagen dem Ausmaß der betreffenden Fläche entsprechen und die für die normale Pflanzenentwicklung während der gesamten Vegetationsperiode ausreichende Wasserversorgung erlauben muss;
(c)
welcher Zeitraum für die Bewässerung gilt.
2. Die Bestimmungen von Absatz 1 sind nicht anwendbar, wenn die Bewässerung schon von jeher ein Merkmal der Parzellen darstellt, das deren Unterscheidung und Verzeichnung ermöglicht, wie bei den „Regadío“-Erzeugungsregionen in Spanien.
Artikel 59
Grundflächenüberschreitung
1. Zur Feststellung einer etwaigen Überschreitung der regionalen Grundfläche gemäß Artikel 102 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 berücksichtigt die zuständige Behörde des Mitgliedstaats Folgendes:
(a)
die in Anhang IV dieser Verordnung festgesetzte regionale Grundfläche;
(b)
die Summe der Flächen, für die Anträge auf Flächenzahlungen für eine jede der Kulturpflanzenarten, einschließlich - im Fall der Anwendung von Artikel 71 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 der zugehörigen obligatorischen Flächenstilllegung, gestellt worden sind.
Die freiwillige Flächenstilllegung ist den anderen Flächen als den Bewässerungs-, den Maisanbau- und/oder den Grassilageflächen zuzurechnen.
2. Bei der Bestimmung der Summe der Flächen, für die Beihilfeanträge gestellt wurden, werden Anträge oder Teile von Anträgen nicht berücksichtigt, die sich bei der Verwaltungskontrolle als offenkundig nicht gerechtfertigt erwiesen haben.
Diese Anträge werden gegebenenfalls in Höhe der bei Vor-Ort-Kontrollen gemäß Artikel 23 der Verordnung (EWG) Nr. 1782/2003 tatsächlich festgestellten Fläche angerechnet.
3. Die gemäß Absatz 2 berichtigte Summe der Flächen, für die Anträge gestellt wurden, wird erhöht um die Anbauflächen für landwirtschaftliche Kulturpflanzen im Sinne von Titel IV Kapitel 10 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003, die zur Begründung eines Beihilfeantrags nach Titel IV Kapitel 12 derselben Verordnung dienen.
4. Der Überschreitungssatz wird nach dem Schema in Anhang VI ermittelt.
Artikel 60
Überschreitung der Höchstfläche für Hartweizen
1. Zur Feststellung einer etwaigen Überschreitung der garantierten Höchstfläche für Hartweizen, für die der Zuschlag zur Flächenzahlung gemäß Artikel 105 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 gewährt werden kann, zieht die zuständige Behörde des Mitgliedstaats die Summe der Flächen heran, für die der Zuschlag zur Flächenzahlung für Hartweizen beantragt worden ist, wobei eine Berichtigung gemäß Artikel 59 Absatz 2 dieser Verordnung und gegebenenfalls eine Verringerung aufgrund der Anwendung von Artikel 102 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 erfolgt.
2. Die Bestimmungen von Absatz 1 sind anwendbar zur Feststellung einer etwaigen Überschreitung der in Artikel 105 Absatz 3 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 festgesetzten Höchstfläche, für die die Sonderbeihilfe für Hartweizen gewährt werden kann.
Artikel 61
Endgültiger Überschreitungssatz und Kürzungskoeffizient
1. Wird eine Überschreitung der in den Artikeln 59 und 60 genannten Flächen festgestellt, so ermittelt der betreffende Mitgliedstaat bis spätestens 31. Oktober des laufenden Wirtschaftsjahres den endgültigen Überschreitungssatz, der auf zwei Dezimalstellen zu runden ist.
2. Der so ermittelte endgültige Prozentsatz wird für die Berechnung der proportionalen Kürzung der beihilfefähigen Fläche zugrunde gelegt, und zwar für:
(a)
die Flächenzahlung für landwirtschaftliche Kulturpflanzen gemäß Artikel 102 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003;
(b)
die entsprechende Zusatzzahlung und die Sonderbeihilfe für Hartweizen gemäß Artikel 105 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 und nach Anwendung von Artikel 102 Absatz 1.
Artikel 62
Teilgrundflächen
Zur Anwendung von Artikel 102 Absatz 5 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 bestimmen und teilen die Mitgliedstaaten der Kommission bis spätestens 15. September des Wirtschaftsjahres, für das die Flächenzahlung beantragt wird, Folgendes mit:
(a)
die aufzuteilende nationale Grundfläche,
(b)
die von dem Mitgliedstaat verwendeten Kriterien für die Festsetzung der Teilgrundflächen,
(c)
die Teilgrundflächen selbst (Anzahl, Bezeichnung und Fläche),
(d)
die für eine konzentrierte Anwendung der Maßnahmen im Falle einer Überschreitung erlassenen Durchführungsbestimmungen.
Artikel 63
Höchstbetrag der Gesamtzahlungen
Um eine Überschreitung des Höchstbetrags der Gesamtzahlungen und den entsprechenden Verringerungskoeffizienten gemäß Artikel 102 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 zu bestimmen, berücksichtigen die zuständigen Behörden der Mitgliedstaaten die anteilsmäßige Verringerung für die beihilfefähigen Flächen gemäß Artikel 102 Absatz 1 und Artikel 105 Absatz 2 der Verordnung.
ABSCHNITT 4
Flächenstilllegung
Artikel 64
Definition
Für die Zwecke von Artikel 107 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 bedeutet „Flächenstilllegung“ die Brachlegung von Flächen, für die im Vorjahr Flächenzahlungen im Sinne des Artikels 108 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 gewährt werden konnten.
Artikel 65
Bedingungen
1. Es gilt Artikel 32 der Verordnung (EG) Nr. 795/2004.
2. Abweichend von Artikel 107 Absatz 9 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 und für die Jahre 2005 und 2006 kann Malta die Mindestgrößenanforderungen für stillgelegte Flächen auf weniger als 0,1 ha und 10 Meter Breite festlegen.
Artikel 66
Regionale Unterteilung
1. Beihilfeanträge gemäß Titel II der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 müssen gemäß dem in Artikel 103 derselben Verordnung genannten Regionalisierungsplan nach Regionen unterteilt werden.
2. Der Antrag auf Gewährung einer Flächenzahlung in einer bestimmten Erzeugungsregion muss mit einer Stilllegungserklärung für mindestens die entsprechende in derselben Erzeugungsregion gelegene Fläche einhergehen.
3. Der Mitgliedstaat kann nach objektiven Kriterien eine Abweichung von Absatz 2 vorsehen.
4. Abweichend von Absatz 2 kann die obligatorische Flächenstilllegung, die einem Antrag auf Flächenzahlung entspricht,
(a)
im Fall Spaniens bei einem Betrieb, der in so genannten „Secano“- und „Regadío“-Erzeugungsregionen liegt, ganz oder teilweise in der „Secano“-Region vorgenommen werden;
(b)
ganz oder teilweise in einer anderen Erzeugungsregion vorgenommen werden, vorausgesetzt, die stillzulegenden Flächen liegen in Erzeugungsregionen, die an diejenigen mit den bestellten Flächen angrenzen.
5. Bei Anwendung der Absätze 3 und 4 muss die stillzulegende Fläche angepasst werden, um den unterschiedlichen Erträgen Rechnung zu tragen, die für die Stilllegungszahlung in den betreffenden Regionen herangezogen werden. Die Anwendung dieses Absatzes darf jedoch nicht zu einer Verringerung der Anzahl Hektar führen, die zur Einhaltung der Stilllegungsverpflichtung aus der Produktion genommen werden müssen.
Artikel 67
Leguminosen
1. Für die Zwecke von Artikel 107 Absatz 3 zweiter Gedankenstrich der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 versteht man unter dem Anbau von „Futterleguminosen“ Flächen, die mit einer oder mehreren Sorten der in Anhang VII der vorliegenden Verordnung aufgeführten Futterleguminosen eingesät sind. Eine Mischung mit Getreide und/oder Gräsern ist zulässig, wenn
(a)
die Fläche hauptsächlich mit Futterleguminosen eingesät wurde;
(b)
eine getrennte Ernte nicht möglich ist.
Falls die Mitgliedstaaten spezifische regionale Umweltnormen erlassen haben, die für den ökologischen Landbau die Saatdichte von Futterleguminosen beschränken, ist die unter Buchstabe a) festgelegte Bedingung erfüllt, wenn die Saatdichte mindestens 85 % der von den Mitgliedstaaten festgesetzten Obergrenze beträgt.
2. Werden auf Flächen Futterleguminosen gemäß Absatz 1 angebaut, die zwischen dem 15. Januar und dem 31. August die Beihilfe gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1786/2003 (33) des Rates erhalten, so werden für diese Flächen keine Flächenzahlungen gewährt.
Artikel 68
Zahlungen bei freiwilliger Flächenstilllegung
Für die Zwecke von Artikel 107 Absatz 6 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 gestatten die Mitgliedstaaten im Fall der Anwendung von Artikel 66 der Verordnung den Betriebsinhabern, mindestens 10 % der Flächen stillzulegen, für die eine Flächenzahlung für landwirtschaftliche Kulturpflanzen beantragt wird und für die keine Ansprüche auf eine Stilllegungszahlung bestehen. Die Mitgliedstaaten können einen höheren Prozentsatz festlegen, der besonderen Gegebenheiten Rechnung trägt und die Bewirtschaftung einer hinreichenden landwirtschaftlichen Fläche gewährleistet.
Der Grundbetrag für die freiwillige Flächenstilllegung beträgt ab dem Wirtschaftsjahr 2005/06 63,00 EUR/t. Gibt es unterschiedliche Erträge für bewässerte und nicht bewässerte Flächen so gelten die Zahlungen für die Stilllegung von nicht bewässerten Flächen.
Die Mitgliedstaaten erlassen geeignete Maßnahmen, die den Besonderheiten der freiwillig stillgelegten Flächen Rechnung tragen, um deren Pflege und den Umweltschutz sicherzustellen.
ABSCHNITT 5
Schlussbestimmungen
Artikel 69
Mitteilungen
1. Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission die Informationen gemäß Anhang IX in dem darin beschriebenen standardisierten Format, nach Erzeugungsregion, Grundfläche und Land, in Übereinstimmung mit dem Zeitplan gemäß Artikel 3.
2. Werden die Flächen gemäß Artikel 59 und Artikel 60 überschritten, so legt der betroffene Mitgliedstaat den endgültigen Überschreitungssatz unverzüglich und bis spätestens 15. November des betreffenden Jahres fest und teilt diesen der Kommission bis spätestens 1. Dezember des betreffenden Jahres mit. Die Angaben, die für die Berechnung des Prozentsatzes einer Grundflächenüberschreitung dienen, werden nach dem Schema in Anhang VI zugeleitet.
3. Im Fall einer Aufteilung des Überschreitungssatzes gemäß Artikel 102 Absatz 5 und Artikel 105 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 teilt der Mitgliedstaat der Kommission diese Aufteilung bis spätestens 15. November mit.
4. Im Fall einer Anwendung von Artikel 63 teilt der betroffene Mitgliedstaat der Kommission den endgültigen Verringerungskoeffizienten bis spätestens 1. Dezember des betreffenden Jahres mit.
KAPITEL 12
SCHAF- UND ZIEGENPRÄMIEN
ABSCHNITT 1
Direktzahlungen
Artikel 70
Anträge und Haltungszeitraum
1. Zusätzlich zu den Anforderungen im Rahmen des integrierten Verwaltungs- und Kontrollsystems gemäß Titel II Kapitel 4 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 (im Folgenden „integriertes System“ genannt) müssen die Erzeuger in den Anträgen für die Schaf- und Ziegenprämie und die Zusatzprämien angeben, ob sie in dem Jahr, für das sie die Prämien beantragen, Schafsmilch oder Erzeugnisse aus Schafsmilch vermarkten.
2. Prämien zugunsten von Mutterschaf- und -ziegenhaltern sind bei der zuständigen Behörde während eines von dem Mitgliedstaat bezeichneten Zeitraums zwischen dem 1. November vor und dem 30. April des Jahres zu beantragen, auf welches sich die Anträge beziehen.
Das Vereinigte Königreich wird ermächtigt, für Nordirland einen anderen Zeitraum festzusetzen als für Großbritannien.
3. Der Zeitraum gemäß Artikel 115 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003, während dessen der Erzeuger sich verpflichtet, die Anzahl Mutterschafe und/oder Ziegen in seinem Betrieb zu halten, für welche er die Prämie beantragt hat (Haltungszeitraum) beträgt 100 Tage ab dem Tag nach dem letzten Tag des Zeitraums der Antragstellung gemäß Absatz 2.
Artikel 71
Fördergebiete für Prämien zugunsten von Ziegen
Die in Artikel 113 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 genannten Kriterien werden in den in Anhang X aufgeführten Gebieten erfüllt.
Die Mitgliedstaaten prüfen jedoch in regelmäßigen Abständen, ob diese Kriterien in allen in Anhang X aufgeführten Gebieten in ihren entsprechenden Hoheitsgebieten weiterhin erfüllt werden. Nach dieser Bewertung teilen die Mitgliedstaaten der Kommission mit, ob eine Änderung von Anhang X vor dem 31. Juli des Jahres durchgeführt werden muss, das dem Jahr vorausgeht, für das die Änderung gelten soll. Die Mitteilung enthält insbesondere Angaben über die in Anhang X aufgeführten Regionen oder Teile von Regionen, in denen die Kriterien gemäß Artikel 113 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 nicht weiter eingehalten werden, sowie gegebenenfalls über die Regionen, die die Kriterien erfüllen, aber noch nicht in Anhang X aufgeführt sind. Für diese möglichen neuen Regionen übermitteln die Mitgliedstaaten der Kommission eine ausführliche Begründung ihres Vorschlags.
Artikel 72
Beantragung einer zusätzlichen Prämie und der Ziegenprämie
1. Einem Erzeuger mit einem Betrieb, dessen landwirtschaftlich genutzte Fläche zu mindestens 50 %, aber zu weniger als 100 % in den in Artikel 114 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 genannten Gebieten oder in den Gebieten gemäß Anhang X der vorliegenden Verordnung gelegen ist, wird eine zusätzliche Prämie bzw. die Ziegenprämie gewährt, wenn er eine Erklärung oder Erklärungen einreicht, in denen gemäß Absatz 2 und 3 die Lage seiner Flächen angegeben ist.
2. Ein Erzeuger, der die gesamte landwirtschaftliche Nutzfläche seines Betriebes meldet, weist in dem Beihilfeantrag „Flächen“ gemäß Artikel 22 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 die Flächen aus, die auf die in Artikel 114 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 genannten oder gegebenenfalls in Anhang X der vorliegenden Verordnung aufgeführten Gebiete entfallen;
Ein Erzeuger, der nicht die Meldung gemäß Absatz 1 vornimmt, gibt jedes Jahr eine Sondermeldung ab, in der gegebenenfalls auf die Flächenidentifizierung im Rahmen des integrierten Systems Bezug genommen wird.
In dieser Meldung ist die Lage der Gesamtheit der in seinem Besitz befindlichen, von ihm gepachteten oder anderswie genutzten Flächen unter Angabe ihrer Größe und der auf in Artikel 114 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 genannten oder gegebenenfalls in Anhang X aufgeführten Gebiete entfallenden, landwirtschaftlich genutzten Flächen auszuweisen. Die Mitgliedstaaten können vorschreiben, dass diese Sondermeldung Teil des Antrags auf Gewährung der Mutterschaf- und/oder Ziegenprämie ist. Die Mitgliedstaaten können außerdem verlangen, dass die genannte Sondermeldung in Form des Beihilfeantrags „einheitliche Betriebsprämie“ eingereicht wird.
3. Die zuständige nationale Behörde kann die Vorlage einer Besitzurkunde, eines Pachtvertrags, einer schriftlichen Vereinbarung zwischen Erzeugern oder gegebenenfalls einer Bescheinigung der örtlichen oder regionalen Behörde verlangen, welche dem betreffenden Erzeuger die landwirtschaftlich genutzten Flächen zur Verfügung gestellt hat. In dieser Bescheinigung muss die dem betreffenden Erzeuger zur Verfügung gestellte Fläche unter Angabe der Flächen eingetragen sein, die auf in Artikel 114 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 genannte oder gegebenenfalls in Anhang X aufgeführte Gebiete entfallen.
Artikel 73
Wandertierhaltung
1. Prämienanträge von Erzeugern, deren Betrieb in einem der in Artikel 114 Absatz 2 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 genannten Gebiete gemeldet ist und die die zusätzliche Prämie in Anspruch nehmen wollen, müssen folgende Angaben enthalten:
(a)
das Gebiet/die Gebiete, in dem/denen die Wandertierhaltung im laufenden Jahr durchgeführt wird;
(b)
den für das laufende Jahr gemäß Artikel 114 Absatz 2 Buchstabe a) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 festgelegten Zeitraum von wenigstens 90 Tagen.
2. Prämienanträgen von Erzeugern gemäß Absatz 1 müssen folgende Unterlagen beigefügt sein: Belege dafür, dass die Wandertierhaltung außer in Fällen höherer Gewalt oder infolge hinreichend begründeter natürlicher Umstände für die Herde in den vorangegangenen zwei Jahren tatsächlich stattgefunden hat, und vor allem eine Bescheinigung der örtlichen oder regionalen Behörde im Gebiet der Wandertierhaltung, mit der diese bestätigt, dass die Wandertierhaltung tatsächlich wenigstens 90 aufeinander folgende Tage gedauert hat.
Bei behördlichen Kontrollen der Anträge stellen die Mitgliedstaaten sicher, dass der im Prämienantrag genannte Ort der Wandertierhaltung tatsächlich auf ein in Artikel 114 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 genanntes Gebiet entfällt.
Artikel 74
Prämienfähigkeit
1. Die Summe an den Erzeuger zu zahlenden Prämien richtet sich nach der Zahl der Mutterschafe und/oder Ziegen, die während des gesamten Haltungszeitraums gemäß Artikel 70 Absatz 3 in seinem Betrieb gehalten werden.
2. Als prämienfähig gelten Tiere, die am Ende des genannten Zeitraums der Definition gemäß Artikel 112 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 entsprechen.
Artikel 75
Verzeichnis der Erzeuger, die Schafsmilch oder Schafsmilcherzeugnisse vermarkten
Die Mitgliedstaaten erstellen spätestens am 30. Tag des Haltungszeitraums für jedes Jahr ein Verzeichnis der Schaferzeuger, die Schafmilch oder Schafmilcherzeugnisse vermarkten. Das Verzeichnis wird auf der Grundlage der Meldungen der Erzeuger nach Artikel 70 Absatz 1 erstellt.
Darüber hinaus benutzen die Mitgliedstaaten zur Erstellung dieses Verzeichnisses die Ergebnisse der durchgeführten Kontrollen sowie jede andere Informationsquelle der zuständigen Behörde, insbesondere aber Angaben der Verarbeiter oder Vertreiber über die Vermarktung der Schafmilch oder Schafmilcherzeugnisse durch die Erzeuger.
Artikel 76
Mitteilung
1. Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission:
(a)
jährlich bis zum 31. Juli die Angaben zu den für das betreffende Jahr erstellten Prämienanträgen. Sie benutzen hierzu Formblätter nach dem Muster im Anhang XI;
(b)
jährlich bis zum 31. Juli mit Hilfe des Formblatts nach Anhang XII die Anzahl und Höhe der Prämien, die sie im Vorjahr nach Anwendung der Reduzierung der Beihilfe gemäß Artikel 120 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 bezahlt haben;
(c)
jährlich bis zum 31. Oktober die Änderungen in der Liste der Gebiete für Wandertierhaltung gemäß Artikel 114 Absatz 2 der Verordnung 1782/2003 bzw. gemäß Artikel 73 der vorliegenden Verordnung.
Die Angaben müssen den einzelstaatlichen Instituten, die mit der Ausarbeitung von amtlichen Statistiken für den Sektor Schaf- und Ziegenfleisch beauftragt sind, auf ihren Antrag zur Verfügung gestellt werden.
2. Wenn sich die unter Absatz 1 verlangten Angaben ändern, insbesondere aufgrund von Kontrollen, Berichtigungen oder Anpassungen älterer Zahlen, wird die auf den neuesten Stand gebrachte Fassung innerhalb eines Monats nach der Änderung an die Kommission übermittelt.
ABSCHNITT 2
Einschränkungen, Reserven und Übertragungen
Artikel 77
Unentgeltlich erhaltene Prämienansprüche
Besitzt ein Erzeuger unentgeltlich von der nationalen Reserve erworbene Prämienansprüche, darf er diese außer unter wohlbegründeten außergewöhnlichen Umständen in den folgenden drei Jahren weder übertragen noch vorübergehend abtreten.
Artikel 78
Nutzung von Prämienansprüchen
1. Ein Erzeuger, der Prämienansprüche besitzt, kann diese entweder selber nutzen und/oder an einen anderen Erzeuger abtreten.
2. Nutzt ein Erzeuger im Laufe eines Jahres seine Prämienansprüche nicht in dem in Absatz 4 festgesetzten Umfang, fällt der nicht genutzte Teil in die nationale Reserve zurück, es sei denn,
(a)
der Erzeuger hat höchstens 20 Prämienansprüche und nutzt in zwei aufeinander folgenden Kalenderjahren seine Ansprüche jeweils nicht im Mindestumfang. In diesem Fall wird nur der im letzten Kalenderjahr nicht genutzte Teil der nationalen Reserve zugeführt;
(b)
der Erzeuger ist an einem von der Kommission anerkannten Extensivierungsprogramm beteiligt,
(c)
der Erzeuger ist an einer von der Kommission anerkannten Vorruhestandsregelung beteiligt, die keine Übertragung und/oder vorübergehende Abtretung von Ansprüchen vorschreibt,
(d)
es liegt ein ordnungsgemäß begründeter Ausnahmefall vor.
3. Die vorübergehende Abtretung ist nur für volle Jahre und nur für die in Artikel 79 Absatz 1 genannte Mindestanzahl Tiere möglich. Nach Beendigung der vorübergehenden Abtretung, die sich höchstens auf drei aufeinander folgende Jahre erstrecken darf, fallen die gesamten Ansprüche, außer im Fall der Übertragung, an den Erzeuger zurück, der sie während mindestens zwei aufeinander folgenden Jahren wieder für sich nutzen muss. Nutzt der Erzeuger in jedem einzelnen dieser beiden Jahre seine Ansprüche nicht zumindest in dem in Absatz 4 festgesetzten Mindestumfang, so zieht der Mitgliedstaat außer in ordnungsgemäß begründeten Ausnahmefällen in jedem Jahr den nicht genutzten Teil der Ansprüche ein und führt ihn der nationalen Reserve zu.
Für Erzeuger, die sich an von der Kommission anerkannten Vorruhestandsregelungen beteiligen, können die Mitgliedstaaten jedoch nach Maßgabe dieser Programme die Gesamtdauer der vorübergehenden Abtretung verlängern.
Erzeuger, die sich zur Teilnahme an einem Extensivierungsprogramm in Übereinstimmung mit Artikel 2 Absatz 1 Buchstabe c) der Verordnung (EWG) Nr. 2078/92 des Rates (34) oder mit den Artikeln 22 und 23 der Verordnung (EG) Nr. 1257/1999 verpflichten, erhalten keine Genehmigung, ihre Rechte während der Teilnahmezeit vorübergehend abzutreten und/oder zu übertragen. Diese Bestimmung gilt allerdings nicht, wenn in dem Programm die vorübergehende Abtretung und/oder Übertragung von Ansprüchen an Erzeuger zulässig ist, deren Teilnahme an anderen als den in diesem Unterabsatz genannten Maßnahmen den Erwerb von Ansprüchen voraussetzt.
4. Prämienansprüche müssen in einem Umfang von mindestens 70 % genutzt werden.
Die Mitgliedstaaten können diesen Mindestumfang jedoch auf 100 % anheben. Zuvor melden sie der Kommission, welchen Umfang sie festsetzen wollen.
Artikel 79
Übertragung und vorübergehende Abtretung
1. Nach Maßgabe ihrer Produktionsstrukturen können die Mitgliedstaaten eine Mindestanzahl von Prämienansprüchen für eine teilweise Übertragung ohne Übertragung des Betriebs festsetzen. Diese Mindestanzahl darf zehn Prämienansprüche nicht überschreiten.
2. Übertragungen und vorübergehende Abtretungen von Prämienansprüchen werden erst wirksam, wenn der Erzeuger, der die Ansprüche überträgt und/oder abtritt, und derjenige, der sie erhält, dies den zuständigen Behörden des betreffenden Mitgliedstaats mitgeteilt haben.
Diese Mitteilung erfolgt innerhalb eines von dem betreffenden Mitgliedstaat festzusetzenden Zeitraums, spätestens jedoch an dem Tag, an dem die Frist für die Antragstellung in diesem Mitgliedstaat endet, es sei denn, die Ansprüche werden im Rahmen einer Erbfolge übertragen. In diesem Fall muss der die Ansprüche erhaltende Erzeuger durch entsprechend beglaubigte Unterlagen nachweisen, dass er der Rechtsnachfolger des verstorbenen Erzeugers ist.
3. Im Fall einer Übertragung ohne Betriebsübertragung muss auf jeden Fall mindestens ein Anspruch ohne Ausgleichszahlung an die nationale Reserve zurückfallen.
Artikel 80
Änderung der individuellen Höchstgrenze
Bei Übertragung oder vorübergehender Abtretung von Prämienansprüchen legen die Mitgliedstaaten die neue individuelle Höchstgrenze fest und teilen den betreffenden Erzeugern spätestens 60 Tage nach Ablauf des für die Einreichung der Prämienanträge vorgesehenen Zeitraums die Anzahl ihrer Prämienansprüche mit.
Unterabsatz 1 gilt nicht, wenn die Ansprüche unter den in Artikel 79 Absatz 2 genannten Bedingungen im Rahmen einer Erbfolge übertragen werden.
Artikel 81
Erzeuger, die nicht Eigentümer der von ihnen genutzten Flächen sind
Erzeuger, die nur öffentliche oder Gemeinschaftsflächen bewirtschaften und die die Benutzung dieser Flächen als Weideland aufgeben sowie alle Prämienansprüche auf einen anderen Erzeuger übertragen wollen, sind Erzeugern gleich gestellt, die ihren Betrieb verkaufen oder übertragen. In allen anderen Fällen werden diese Erzeuger den Erzeugern gleich gestellt, die lediglich Prämienansprüche übertragen.
Artikel 82
Übertragung im Rahmen der nationalen Reserve
Schreibt ein Mitgliedstaat vor, dass eine Übertragung von Prämienansprüchen über die nationale Reserve abgewickelt wird, so wendet er einzelstaatliche Rechtsvorschriften an, die den Vorschriften dieses Kapitels entsprechen. Darüber hinaus gelten in diesem Fall folgende Regeln:
(a)
Die Mitgliedstaaten können vorschreiben, dass die vorübergehende Abtretung über die nationale Reserve abgewickelt wird.
(b)
Bei Übertragung von Prämienansprüchen oder vorübergehender Abtretung gemäß Buchstabe a) wird die Übertragung auf die nationale Reserve erst wirksam, wenn die zuständigen Behörden des betreffenden Mitgliedstaates den die Ansprüche übertragenden bzw. abtretenden Erzeuger entsprechend unterrichtet haben; die Übertragung von der Reserve auf einen anderen Erzeuger wird erst wirksam, wenn die Behörden diesen Erzeuger entsprechend unterrichtet haben.
Die einzelstaatlichen Bestimmungen gemäß Absatz 1 müssen überdies gewährleisten, dass der Mitgliedstaat für den anderen als den in Artikel 117 Absatz 2 Unterabsatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 genannten Teil der Ansprüche einen Betrag zahlt, der dem Betrag entspricht, der, insbesondere unter Berücksichtigung der Entwicklung der Erzeugung in dem betreffenden Mitgliedstaat, bei direkter Übertragung zwischen Erzeugern hätte gezahlt werden müssen. Dieser Betrag entspricht dem Betrag, der dem Erzeuger zugeteilt wird, der entsprechende Ansprüche aus den nationalen Reserven erhält.
Artikel 83
Berechnung der individuellen Obergrenzen
Bei der ersten Berechnung der für die Prämienansprüche geltenden erzeugerspezifischen Obergrenzen und bei ihrer späteren Änderung werden nur volle Zahlen berücksichtigt.
Ergeben also die erforderlichen Berechnungen eine Bruchzahl, so wird auf die nächstliegende volle Zahl auf- bzw. abgerundet. Ist jedoch diese Bruchzahl genau der Mittelwert zwischen zwei Zahlen, so wird aufgerundet.
Artikel 84
Mitteilung
1. Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission spätestens am 1. März 2005 mit, welcher Teil der Prämienansprüche in Übereinstimmung mit Artikel 117 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 an die nationale Reserve zurückgeht und gegebenenfalls welche Maßnahmen im Rahmen von Artikel 117 Absatz 3 derselben Verordnung getroffen wurden und - vor dem 1. Januar jedes Jahres - welche Änderungen daran vorgenommen wurden.
2. Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission unter Verwendung des Formblattes nach dem Muster in den Anhängen XIII und XIV jährlich bis 30. April Angaben über:
(a)
die Zahl der Prämienansprüche, die im vorangegangenen Jahr wegen Übertragung von Prämienansprüchen ohne Übertragung des Betriebs ohne Ausgleichszahlung der nationalen Reserve zurückgeführt wurden;
(b)
die Zahl der nicht genutzten Prämienansprüche gemäß Artikel 118 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003, die während des vorangegangenen Jahres der nationalen Reserve zugeführt worden sind;
(c)
die Zahl der Prämienansprüche, die in Anwendung von Artikel 118 Absatz 3 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 im vorangegangenen Jahr zugeteilt wurden;
(d)
die Zahl der den Erzeugern in den benachteiligten Gebieten aus der nationalen Reserve im vorangegangenen Jahr eingeräumten Prämienansprüche;
(e)
die Angaben zu den einschlägigen Fristen und Terminen für die Übertragungen von Ansprüchen und Stellung von Prämienanträgen.
ABSCHNITT 3
Zusätzliche Zahlungen
Artikel 85
Zusätzliche Zahlungen
Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission in Anwendung von Artikel 71 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 mit, welche nationalen Bestimmungen sie für die Gewährung der zusätzlichen Zahlungen gemäß Artikel 119 derselben Verordnung festgelegt haben. Je nach gegebenem Fall machen sie dabei vor allem folgende Angaben:
(a)
Tierbezogene Zahlungen:
(i)
indikative Beträge je Tier und Gewährungsmodalitäten;
(ii)
voraussichtliche Gesamtausgaben und in Frage kommende Zahl der Tiere;
(iii)
spezifische Besatzdichteauflagen;
(iv)
andere Angaben über die Durchführungsregelung;
(b)
Flächenbezogene Zahlungen (erforderlichenfalls):
(i)
Berechnung der regionalen Grundflächen;
(ii)
indikative Hektarbeträge;
(iii)
voraussichtliche Gesamtausgaben und in Frage kommende Hektarfläche;
(iv)
andere Angaben über die Durchführungsregelung;
(c)
Einzelheiten anderer Regelungen für zusätzliche Zahlungen.
Die Mitgliedstaaten melden der Kommission alle Änderungen an den Regelungen innerhalb eines Monats nach dieser Änderung.
ABSCHNITT 4
Allgemeine Bestimmungen
Artikel 86
Umrechnung in Landeswährung
Der maßgebliche Tatbestand für die Prämien und Zahlungen gemäß den Artikeln 113, 144 und 119 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 ist der Beginn des Kalenderjahres, für das die betreffende Prämie oder Zahlung gewährt wird.
Der Wechselkurs entspricht dem pro rata temporis berechneten Durchschnitt der Wechselkurse, die in dem Monat Dezember anwendbar sind, der dem Zeitpunkt des maßgeblichen Tatbestands vorausgeht. Die jährliche Festsetzung des Wechselkurses wird von der Kommission während des auf den maßgeblichen Tatbestand folgenden Monats vorgenommen.
KAPITEL 13
ZAHLUNGEN FÜR RINDFLEISCH
ABSCHNITT 1
Sonderprämie
(Artikel 123 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003)
Artikel 87
Antrag
1. Neben den Angaben, die im Rahmen des integrierten Systems vorgesehen sind, enthält jeder Beihilfeantrag für Direktzahlungen gemäß Artikel 22 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003
(a)
eine Aufschlüsselung der Zahl der Tiere nach Altersklassen,
(b)
die Verweise auf die Tierpässe oder die Verwaltungspapiere, die die Tiere, für die der Antrag gestellt wird, begleiten.
2. Ein Antrag darf nur für Tiere gestellt werden, die zu Beginn des Haltungszeitraums gemäß Artikel 90
(a)
im Fall von Bullen mindestens sieben Monate alt sind
(b)
im Fall von Ochsen
(i)
in der ersten Altersklasse mindestens sieben und höchstens 19 Monate;
(ii)
in der zweiten Altersklasse mindestens 20 Monate alt sind.
Artikel 88
Gewährung der Prämie
Für Tiere, die aufgrund der proportionalen Kürzung gemäß Artikel 123 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 oder aufgrund des Besatzdichtefaktors gemäß Artikel 131 der genannten Verordnung von der Prämienregelung ausgeschlossen wurden, darf für die betreffende Altersklasse kein Antrag mehr gestellt werden, da sie so behandelt werden, als ob für sie eine Prämie gewährt worden wäre.
Artikel 89
Tierpässe und Verwaltungspapiere
1. Liegt unter den in Artikel 6 der Verordnung (EG) Nr. 1760/2000 genannten Voraussetzungen kein Tierpass vor, so wird er durch ein nationales Verwaltungspapier im Sinne des Artikels 123 Absatz 3 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 ersetzt.
2. Die zuständigen Behörden des Mitgliedstaats tragen dafür Sorge, dass anhand des Tierpasses oder des Verwaltungspapiers sichergestellt werden kann, dass je Tier und Altersklasse nur eine einzige Prämie gewährt wird. Zu diesem Zweck leisten sich die Mitgliedstaaten gegenseitige Amtshilfe.
3. Die Mitgliedstaaten können für das Verwaltungspapier gemäß Absatz 1 folgende Form vorsehen:
(a)
die Form eines Begleitpapiers für jedes einzelne Tier;
(b)
die Form einer vom Erzeuger geführten Globalliste, die alle für das Verwaltungspapier vorgesehenen Angaben enthält, vorausgesetzt, dass die betreffenden Tiere vom Zeitpunkt der ersten Antragstellung bis zu ihrer Vermarktung im Hinblick auf die Schlachtung von ein und demselben Erzeuger gehalten werden;
(c)
die Form einer von der Zentralbehörde geführten Globalliste, die alle für das Verwaltungspapier vorgesehenen Angaben enthält, vorausgesetzt, dass der Mitgliedstaat oder die Region des Mitgliedstaats, die von dieser Möglichkeit Gebrauch macht, vor Ort sämtliche Tiere, für die Anträge gestellt werden, sowie die Bewegungen dieser Tiere kontrolliert und jedes kontrollierte Tier eindeutig kennzeichnet, wobei die Erzeuger diese Kennzeichnung zulassen müssen;
(d)
die Form einer von der Zentralbehörde geführten Globalliste, die alle für das Verwaltungspapier vorgesehenen Angaben enthält, vorausgesetzt, dass der Mitgliedstaat alle erforderlichen Maßnahmen trifft, um zu verhindern, dass die Prämie für dieselbe Altersklasse doppelt gewährt wird, und gewährleistet, dass die Angaben über den Stand der Prämiengewährung für jedes Tier auf bloße Anfrage unverzüglich mitgeteilt werden.
4. Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission rechtzeitig mit, wenn sie von einer oder mehreren der Möglichkeiten gemäß Absatz 3 Gebrauch machen und übermitteln die von ihnen erlassenen einschlägigen Durchführungsvorschriften.
Im Sinne von Absatz 3 Buchstabe c) gelten allein Großbritannien und Nordirland als „Regionen eines Mitgliedstaats“.
Artikel 90
Haltungszeitraum
Der Haltungszeitraum von zwei Monaten gemäß Artikel 123 Absatz 3 Buchstabe a) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 beginnt am Tag nach dem Tag der Antragstellung.
Die Mitgliedstaaten können jedoch vorsehen, dass der Erzeuger einen anderen Beginn des Zeitraums bestimmen kann, sofern dieser Tag innerhalb von zwei Monaten nach der Antragstellung eintritt.
Artikel 91
Regionale Höchstgrenze
1. Führt die proportionale Kürzung gemäß Artikel 123 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 zu einer Bruchzahl prämienfähiger Tiere, so wird für den Dezimalteil ein entsprechender Teilbetrag des Einheitsbetrags der Prämie gewährt. In diesem Falle wird nur die erste Dezimalstelle berücksichtigt.
2. Beschließen die Mitgliedstaaten, unterschiedliche Regionen festzulegen oder die bisherigen Regionen ihres Hoheitsgebiets im Sinne des Artikels 122 Buchstabe a) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 zu ändern, so teilen sie dies der Kommission unter Angabe der Abgrenzung der betreffenden Regionen und der entsprechenden regionalen Höchstgrenze vor dem 1. Januar des Bezugsjahres mit. Jede spätere Änderung ist der Kommission vor dem 1. Januar des betreffenden Jahres bekannt zu geben.
Artikel 92
Begrenzung der Anzahl Tiere je Betrieb
1. Ändert ein Mitgliedstaat den Plafond von 90 Tieren je Betrieb und Altersklasse gemäß Artikel 123 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 oder weicht er davon ab, so teilt er dies der Kommission vor dem 1. Januar des betreffenden Kalenderjahres mit.
Setzt ein Mitgliedstaat darüber hinaus je Betrieb eine Mindestanzahl Tiere fest, bei deren Unterschreitung die proportionale Kürzung keine Anwendung findet, so teilt er dies der Kommission vor dem 1. Januar des betreffenden Kalenderjahres mit.
2. Jede spätere Änderung in der Anwendung des Absatzes 1 ist der Kommission vor dem 1. Januar des betreffenden Jahres mitzuteilen.
Artikel 93
Gewährung der Prämie zum Zeitpunkt der Schlachtung
1. Die Mitgliedstaaten können die Sonderprämie zum Zeitpunkt der Schlachtung gewähren
(a)
bei Bullen für eine einzige Altersklasse;
(b)
bei Ochsen für die erste oder die zweite Altersklasse oder für beide Altersklassen zusammen.
2. Mitgliedstaaten, die beschlossen haben, die Sonderprämie zum Zeitpunkt der Schlachtung gemäß Absatz 1 zu gewähren, sehen vor, dass die Prämie auch im Fall der Versendung prämienfähiger Tiere in einen anderen Mitgliedstaat oder bei der Ausfuhr in ein Drittland gewährt wird.
3. Wird die Prämie gemäß Absatz 1 gewährt, so gelten die Bestimmungen dieses Abschnitts und Artikel 120 und Artikel 121 Absätze 1 und 2 entsprechend für die Gewährung der Prämie.
4. Im Prämienantrag muss zusätzlich zu den Angaben gemäß Artikel 121 Absatz 1 angegeben sein, ob es sich um einen Bullen oder einen Ochsen handelt, und dem Antrag muss ein Dokument beiliegen, das die Angaben enthält, die für die Anwendung von Artikel 89 Absatz 2 erforderlich sind. Dieses Dokument ist nach Wahl des Mitgliedstaats:
(a)
der Tierpass oder ein Exemplar des Tierpasses, falls das verwendete Modell mehrere Exemplare umfasst,
(b)
eine Kopie des Tierpasses, falls das verwendete Passmodell nur ein Exemplar umfasst, das zur Anwendung von Artikel 6 der Verordnung (EG) Nr. 1760/2000 an die zuständige Behörde zurückzusenden ist; in diesem Falle trägt der betreffende Mitgliedstaat dafür Sorge, dass die Angaben auf der Kopie mit den Angaben auf dem Original übereinstimmen,
(c)
das nationale Verwaltungspapier, falls kein Tierpass gemäß Artikel 6 der Verordnung (EG) Nr. 1760/2000 vorliegt.
Die Mitgliedstaaten können jedoch die Anwendung des nationalen Verwaltungspapiers aussetzen. Sie stellen in diesem Fall sicher, dass die Prämie für Tiere derselben Altersklasse, die innergemeinschaftlich gehandelt wurden, nicht doppelt gewährt wird.
Verfügt der Mitgliedstaat über eine Datenbank im Sinne des Artikels 3 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1760/2000 und enthält diese Datenbank nach Überzeugung des Mitgliedstaats die erforderlichen Angaben, um sicherzustellen, dass die Prämie je Tier und Altersklasse nur einmal gewährt wird, so braucht das Verwaltungspapier gemäß Unterabsatz 1 dem Prämienantrag nicht beigefügt zu werden.
Abweichend von Unterabsatz 1 ergreift der Mitgliedstaat, falls er die Möglichkeit gemäß Artikel 121 Absatz 2 Unterabsatz 1 anwendet, außerdem die erforderlichen Maßnahmen, damit der Erzeuger bestimmen kann, für welche Tiere er die Sonderprämie beantragt.
5. Für Bullen muss im Schlachtnachweis das Schlachtkörpergewicht vermerkt sein.
6. Im Falle der Versendung wird der Versandnachweis in Form einer Erklärung des Versenders beigebracht, aus der insbesondere der Bestimmungsmitgliedstaat des Tieres hervorgeht.
In diesem Fall muss der Prämienantrag folgende Angaben enthalten:
(a)
Namen und Anschrift des Versenders (oder einen gleichwertigen Code),
(b)
die Ohrmarkennummern der Tiere,
(c)
die Erklärung, dass das Tier mindestens neun Monate alt ist.
Der Prämienantrag ist einzureichen, bevor die Tiere das Hoheitsgebiet des betreffenden Mitgliedstaats verlassen, und der Versandnachweis ist innerhalb von drei Monaten, nachdem die Tiere das Hoheitsgebiet des betreffenden Mitgliedstaats verlassen haben, vorzulegen.
Artikel 94
Besonderheiten der Gewährungsregelung
1. Abweichend von Artikel 90 wird die Prämie dem Erzeuger gezahlt, der das Tier für einen Zeitraum von mindestens zwei Monaten gehalten hat, der weniger als einen Monat vor der Schlachtung oder der Versendung oder weniger als zwei Monate vor der Ausfuhr endet.
Bei Ochsen gelten für die Zahlung der Prämie folgende Voraussetzungen:
(a)
die Prämie für die erste Altersklasse darf nur gezahlt werden, wenn der Erzeuger das Tier im Alter von mindestens sieben und weniger als 22 Monaten während eines Zeitraums von mindestens zwei Monaten gehalten hat;
(b)
die Prämie für die zweite Altersklasse darf nur gezahlt werden, wenn der Erzeuger das mindestens 20 Monate alte Tier während eines Zeitraums von mindestens zwei Monaten gehalten hat;
(c)
die Prämien für die beiden Altersklassen dürfen nur dann zusammen gezahlt werden, wenn der Erzeuger das Tier unter Einhaltung der in den Buchstaben a) und b) hinsichtlich des Alters geregelten Voraussetzungen während eines Zeitraums von mindestens vier aufeinander folgenden Monaten gehalten hat;
(d)
lediglich die Prämie für die zweite Altersklasse darf gezahlt werden, wenn das Tier bereits 19 Monate alt war, als es aus einem anderen Mitgliedstaat versandt wurde.
2. Zur Berechnung des Besatzdichtefaktors gemäß Artikel 131 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 wird jedes Tier, für das ein gemeinsamer Antrag für beide Altersklassen gestellt wird, zweimal gezählt.
3. Das Schlachtkörpergewicht wird anhand eines Schlachtkörpers festgesetzt, der die Anforderungen gemäß Artikel 2 der Verordnung (EWG) Nr. 1208/81 des Rates (35) erfüllt.
Weicht die Aufmachung des Schlachtkörpers von dieser Definition ab, so finden die im Anhang der Verordnung (EWG) Nr. 563/82 der Kommission (36) vorgesehenen Korrekturkoeffizienten Anwendung.
Findet die Schlachtung in einem Schlachthof statt, der nicht der Anwendung des gemeinschaftlichen Handelsklassenschemas für Schlachtkörper ausgewachsener Rinder unterliegt, so kann der Mitgliedstaat zulassen, dass das Gewicht anhand des Lebendgewichts des geschlachteten Tieres festgestellt wird. In diesem Falle gilt das Schlachtkörpergewicht von 185 kg als erreicht oder überschritten, wenn das Lebendgewicht des Tieres 340 kg oder mehr beträgt.
Artikel 95
Mitteilung
Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission vor Beginn des betreffenden Kalenderjahres ihre Entscheidung bezüglich der Anwendung von Artikel 93 oder mögliche Änderungen sowie die diesbezüglichen Durchführungsvorschriften mit.
ABSCHNITT 2
Saisonentzerrungsprämie
(Artikel 124 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003)
Artikel 96
Anwendung der Prämie
Die Kommission beschließt spätestens am 1. September jedes Kalenderjahrs in welchen Mitgliedstaaten die Saisonentzerrungsprämie für das folgende Kalenderjahr gewährt werden darf.
Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission vor dem 1. Januar des Kalenderjahrs der Prämiengewährung mit, ob sie Artikel 124 Absatz 3 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 anwenden.
Artikel 97
Prämienanspruch
1. Die Prämie darf nur für Ochsen gewährt werden, für die in einem die Saisonentzerrungsprämie anwendenden Mitgliedstaat bereits die Sonderprämie gewährt wurde oder die gemäß Artikel 88 behandelt werden, als ob diese Prämie für sie gewährt worden wäre, und die in einem die Saisonentzerrungsprämie anwendenden Mitgliedstaat geschlachtet werden.
2. Die Prämie wird nur dem Erzeuger gewährt, der das betreffende Tier vor seiner Schlachtung zuletzt gehalten hat.
Artikel 98
Antrag
1. Der Erzeuger reicht seinen Antrag bei der zuständigen Behörde des Mitgliedstaats ein, in dessen Hoheitsgebiet sich sein Betrieb befindet.
2. Der Antrag wird nach den Bestimmungen des Artikels 93 Absatz 4 und unter entsprechender Anwendung des Artikels 121 gestellt.
Die Mitgliedstaaten treffen die erforderlichen Maßnahmen, um zu überprüfen, ob die Sonderprämie gewährt wurde, und kontrollieren regelmäßig und unangekündigt die Richtigkeit der in Artikel 121 genannten Bescheinigungen.
ABSCHNITT 3
Mutterkuhprämie
(Artikel 125 bis 129 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003)
Artikel 99
Kühe der Fleischrassen
Für die Zwecke von Artikel 122 Buchstabe d) und Artikel 129 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 gelten Kühe, die den in Anhang XV dieser Verordnung genannten Rinderrassen angehören, nicht als Kühe einer Fleischrasse.
Artikel 100
Einzelbetriebliche Referenzhöchstmenge
1. Ändert ein Mitgliedstaat die einzelbetriebliche Referenzhöchstmenge von 120 000 kg gemäß Artikel 125 Absatz 2 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 oder weicht er davon ab, so teilt er dies der Kommission vor dem 1. Januar des betreffenden Kalenderjahres mit.
2. Jede spätere Änderung in der Anwendung des Absatzes 1 ist der Kommission vor dem 1. Januar des betreffenden Jahres mitzuteilen.
Artikel 101
Haltungszeitraum
Der Haltungszeitraum von sechs Monaten gemäß Artikel 125 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 beginnt am Tag nach dem Tag der Antragstellung.
Artikel 102
Antrag
1. Zusätzlich zu den Angaben im Rahmen des integrierten Systems muss der Antrag auf Direktzahlung gemäß Artikel 22 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 falls die Prämie in Anwendung von Artikel 125 Absatz 2 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 beantragt wird, Folgendes umfassen:
(a)
eine Erklärung, aus der die einzelbetriebliche Referenzmenge für Milch hervorgeht, die dem Erzeuger am 31. März vor dem Beginn des in dem betreffenden Kalenderjahr beginnenden Zwölfmonatszeitraums der Anwendung der Zusatzabgabenregelung zugeteilt wurde. Ist diese Menge zum Zeitpunkt der Antragstellung nicht bekannt, so ist sie der zuständigen Behörde so bald wie möglich mitzuteilen;
(b)
die Verpflichtung des Erzeugers, dass er seine einzelbetriebliche Referenzmenge während des am Tag der Antragstellung beginnenden Zwölfmonatszeitraums nicht über die in Artikel 125 Absatz 2 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 vorgesehene Höchstmenge hinaus steigern wird.
Die Bestimmung gemäß Buchstabe b) gilt jedoch nicht, wenn der betreffende Mitgliedstaat diese Höchstmenge abgeschafft hat.
2. Die Anträge müssen im Laufe eines Kalenderjahres innerhalb eines vom Mitgliedstaat festzulegenden Gesamtzeitraums von sechs Monaten eingereicht werden.
Der Mitgliedstaat kann innerhalb dieses Gesamtzeitraums andere Fristen für die Einreichung vorsehen.
Artikel 103
Durchschnittliche Milchleistung
Die durchschnittliche Milchleistung wird anhand der in Anhang XVI angegebenen Durchschnittsleistungen berechnet. Der Mitgliedstaat kann für diese Berechnung jedoch ein vom Mitgliedstaat anerkanntes Dokument benutzen, in dem die durchschnittliche Milchleistung des Milchkuhbestands des betreffenden Erzeugers bescheinigt ist.
Artikel 104
Zusätzliche einzelstaatliche Prämie
1. Eine zusätzliche einzelstaatliche Prämie gemäß Artikel 125 Absatz 5 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 kann nur einem Erzeuger gewährt werden, der für dasselbe Kalenderjahr die Mutterkuhprämie erhält.
Die zusätzliche einzelstaatliche Mutterkuhprämie wird nur für die Anzahl Tiere gewährt, die für die Mutterkuhprämie in Frage kommen, gegebenenfalls nach der proportionalen Kürzung gemäß Artikel 129 Absatz 1 Unterabsatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003.
2. Die Mitgliedstaaten können für die Gewährung der zusätzlichen Prämie weitere Bedingungen festlegen. Sie teilen dies der Kommission rechtzeitig vor Inkrafttreten dieser Bedingungen mit.
3. Die Kommission entscheidet bis spätestens 1. September jedes Kalenderjahrs welche Mitgliedstaaten die Bedingungen gemäß Artikel 125 Absatz 5 Unterabsatz 3 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 erfüllen.
Artikel 105
Individuelle Höchstgrenze
Die Mitgliedstaaten setzen unter den Bedingungen von Artikel 126 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 für jeden Erzeuger eine individuelle Höchstgrenze fest.
Artikel 106
Mitteilung
1. Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission spätestens am 1. März 2005 mit, wie sie die individuellen Erzeugerhöchstgrenzen gemäß Artikel 126 Absatz 3 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 gekürzt haben.
2. Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission Folgendes mit:
(a)
bis spätestens 1. März 2005 mögliche Änderungen des Verfahrens zur Berechnung der Kürzung gemäß Artikel 127 Absatz 1 Unterabsatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003;
(b)
jährlich vor dem 1. Januar gegebenenfalls vorgenommene Änderungen der Maßnahmen gemäß Artikel 127 Absatz 2 Buchstabe a) der genannten Verordnung.
3. Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission unter Verwendung des Formblattes nach dem Muster in Anhang XVIII Teil 3 jährlich bis spätestens 1. März vorläufige und bis spätestens 31. Juli endgültige Angaben über:
(a)
die Zahl der Prämienansprüche, die im vorangegangenen Kalenderjahr wegen Übertragung von Prämienansprüchen ohne Übertragung des Betriebs ohne Ausgleichszahlung in die nationale Reserve zurückgefallen sind;
(b)
die Zahl der nicht genutzten Prämienansprüche gemäß Artikel 109 Absatz 2, die während des vorangegangenen Kalenderjahres der nationalen Reserve zugeführt worden sind;
(c)
die Zahl der Prämienansprüche, die in Anwendung von Artikel 128 Absatz 3 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 im vorangegangenen Kalenderjahr zugeteilt wurden.
Artikel 107
Unentgeltlich zugeteilte Prämienansprüche
Außer in ordnungsgemäß begründeten Ausnahmefällen ist es Erzeugern, denen unentgeltlich Prämienansprüche aus der nationalen Reserve zugeteilt wurden, nicht gestattet, ihre Ansprüche während der drei folgenden Kalenderjahre zu übertragen und/oder vorübergehend abzutreten.
Artikel 108
Nutzung von Prämienansprüchen
1. Ein Erzeuger, der Prämienansprüche besitzt, kann diese entweder selber nutzen und/oder vorübergehend an einen anderen Erzeuger abtreten.
2. Falls ein Erzeuger im Laufe eines Jahres seine Prämienansprüche nicht in dem in Absatz 4 festgesetzten Mindestumfang nutzt, fällt der nicht genutzte Teil in die nationale Reserve zurück, ausgenommen,
-
der Erzeuger hat maximal sieben Prämienansprüche; nutzt ein solcher Erzeuger in zwei aufeinander folgenden Kalenderjahren seine Ansprüche jeweils nicht in dem in Absatz 4 festgesetzten Mindestumfang, so wird der im letzten Kalenderjahr nicht genutzte Teil der nationalen Reserve zugeführt,
-
der Erzeuger ist an einem von der Kommission anerkannten Extensivierungsprogramm beteiligt,
-
der Erzeuger ist an einer von der Kommission anerkannten Vorruhestandsregelung beteiligt, die keine Übertragung und/oder vorübergehende Abtretung von Ansprüchen vorschreibt,
oder
-
es liegt ein ordnungsgemäß begründeter Ausnahmefall vor.
3. Die vorübergehende Abtretung ist nur für volle Kalenderjahre und nur für die in Artikel 109 Absatz 1 genannte Mindestanzahl Tiere möglich. Nach Ablauf jedes Zeitraums vorübergehender Abtretung, der drei aufeinander folgende Jahre nicht überschreiten darf, fallen die gesamten Ansprüche, außer im Fall der Übertragung, an den Erzeuger zurück, der sie während mindestens zwei aufeinander folgenden Kalenderjahren wieder für sich nutzen muss. Nutzt der Erzeuger in jedem einzelnen dieser beiden Jahre seine Ansprüche nicht zumindest in dem in Absatz 4 festgesetzten Mindestumfang, so zieht der Mitgliedstaat außer in ordnungsgemäß begründeten Ausnahmefällen in jedem Jahr den nicht genutzten Teil der Ansprüche ein und führt ihn der nationalen Reserve zu.
Für Erzeuger, die sich an von der Kommission anerkannten Vorruhestandsregelungen beteiligen, können die Mitgliedstaaten jedoch nach Maßgabe dieser Programme die Gesamtdauer der vorübergehenden Abtretung verlängern.
Erzeuger, die sich zur Teilnahme an einem Extensivierungsprogramm in Übereinstimmung mit Artikel 2 Absatz 1 Buchstabe c) der Verordnung (EWG) Nr. 2078/92 des Rates (37) oder mit den Artikeln 22 und 23 der Verordnung (EG) Nr. 1257/1999 (38) verpflichten, erhalten keine Genehmigung, ihre Rechte während der Teilnahmezeit vorübergehend abzutreten und/oder zu übertragen. Diese Bestimmung gilt allerdings nicht, wenn in dem Programm die vorübergehende Abtretung und/oder Übertragung von Ansprüchen an Erzeuger zulässig ist, deren Teilnahme an anderen als den in diesem Unterabsatz genannten Maßnahmen den Erwerb von Ansprüchen voraussetzt.
4. Prämienansprüche müssen in einem Umfang von mindestens 70 % genutzt werden. Die Mitgliedstaaten können diesen Mindestumfang jedoch auf 100 % anheben.
Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission im voraus mit, welchen Prozentsatz sie anwenden bzw. ob sie diesen ändern wollen.
Artikel 109
Übertragung und vorübergehende Abtretung
1. Nach Maßgabe ihrer Produktionsstrukturen können die Mitgliedstaaten eine Mindestanzahl von Prämienansprüchen für eine teilweise Übertragung ohne Übertragung des Betriebs festsetzen. Diese Mindestanzahl darf fünf Prämienansprüche nicht überschreiten.
2. Übertragungen und vorübergehende Abtretungen von Prämienansprüchen können erst wirksam werden, wenn der Erzeuger, der die Ansprüche überträgt und/oder abtritt, und derjenige, der sie erhält, dies den zuständigen Behörden des betreffenden Mitgliedstaats mitgeteilt haben.
Diese Mitteilung erfolgt innerhalb eines von dem betreffenden Mitgliedstaat festzusetzenden Zeitraums, spätestens jedoch an dem Tag, an dem der die Ansprüche erhaltende Erzeuger seinen Prämienantrag stellt, es sei denn, die Ansprüche werden im Rahmen eines Erbfalls übertragen. In diesem Fall muss der die Ansprüche erhaltende Erzeuger durch entsprechend beglaubigte Unterlagen nachweisen, dass er der Rechtsnachfolger des verstorbenen Erzeugers ist.
Artikel 110
Änderung der individuellen Höchstgrenze
Bei Übertragung oder vorübergehender Abtretung von Prämienansprüchen legen die Mitgliedstaaten die neue individuelle Höchstgrenze fest und teilen den betreffenden Erzeugern spätestens 60 Tage nach Ablauf des für die Einreichung der Prämienanträge vorgesehenen Zeitraums die Anzahl ihrer Prämienansprüche mit.
Die Bestimmung des Absatzes 1 gilt nicht, wenn die Ansprüche im Zuge einer Erbfolge übertragen werden.
Artikel 111
Erzeuger, die nicht Eigentümer ihrer Nutzflächen sind
Erzeuger, die nur öffentliche Flächen oder Gemeinschaftsflächen bewirtschaften und die die Bewirtschaftung dieser Flächen aufgeben sowie alle Prämienansprüche auf einen anderen Erzeuger übertragen wollen, sind Erzeugern gleichgestellt, die ihren Betrieb verkaufen oder übertragen. In allen anderen Fällen werden diese Erzeuger den Erzeugern gleich gestellt, die lediglich Prämienansprüche übertragen.
Artikel 112
Übertragung im Rahmen der nationalen Reserve
Schreibt ein Mitgliedstaat vor, dass eine Übertragung von Prämienansprüchen ohne Betriebsübertragung in Anwendung des Artikels 127 Absatz 2 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 über die nationale Reserve abgewickelt wird, so wendet er einzelstaatliche Rechtsvorschriften an, die den Vorschriften der Artikel 109 bis 111 entsprechen. Darüber hinaus gilt folgendes:
-
Die Mitgliedstaaten können vorschreiben, dass die vorübergehende Abtretung über die nationale Reserve abgewickelt wird.
-
Bei Übertragung von Prämienansprüchen oder vorübergehender Abtretung in Anwendung der Bestimmung des ersten Gedankenstrichs wird die Übertragung auf die nationale Reserve erst wirksam, wenn die zuständigen Behörden des betreffenden Mitgliedstaates den die Ansprüche übertragenden bzw. abtretenden Erzeuger entsprechend unterrichtet haben; die Übertragung von der Reserve auf einen anderen Erzeuger wird erst wirksam, wenn die Behörden diesen Erzeuger entsprechend unterrichtet haben.
Diese Bestimmungen müssen überdies gewährleisten, dass der Mitgliedstaat für den anderen als den in Artikel 127 Absatz 1 Unterabsatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 genannten Teil der Ansprüche einen Betrag zahlt, der dem Betrag entspricht, der, insbesondere unter Berücksichtigung der Entwicklung der Erzeugung in dem betreffenden Mitgliedstaat, bei direkter Übertragung zwischen Erzeugern hätte gezahlt werden müssen. Dieser Betrag entspricht dem Betrag, der von dem Erzeuger gefordert wird, der entsprechende Ansprüche aus den nationalen Reserven erhält.
Artikel 113
Teilansprüche
1. Ergeben die in Anwendung der Artikel 105 bis 112 durchzuführenden Berechnungen Bruchzahlen, so wird nur die erste Dezimalstelle berücksichtigt.
2. Führt die Anwendung dieses Abschnitts entweder beim Erzeuger oder bei der nationalen Reserve zu Teilansprüchen auf die Prämie, so werden diese Teilansprüche addiert.
3. Besitzt ein Erzeuger einen Teilanspruch, so bewirkt dieser lediglich die Zahlung des entsprechenden Teilbetrags des Einheitsbetrags der Prämie und gegebenenfalls der zusätzlichen einzelstaatlichen Prämie gemäß Artikel 104 und der Extensivierungsprämie gemäß Artikel 118.
Artikel 114
Sonderregelung für Färsen
1. Mitgliedstaaten, die die Möglichkeit gemäß Artikel 129 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 in Anspruch nehmen möchten, teilen dies der Kommission mit und übermitteln gleichzeitig einschlägige Daten die ermöglichen festzustellen, ob die Bedingungen gemäß Artikel 129 Absatz 1 derselben Verordnung erfüllt werden.
Die betreffenden Mitgliedstaaten teilen der Kommission außerdem gegebenenfalls die von ihnen festgesetzte nationale Höchstgrenze mit.
Die Kommission entscheidet, welche Mitgliedstaaten die Bedingungen gemäß Artikel 129 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 erfüllen.
Die zum Zeitpunkt des Inkrafttretens dieser Verordnung geltenden Entscheidungen gelten weiterhin.
2. Mitgliedstaaten, die die Bedinungen gemäß Artikel 129 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 erfüllen, informieren die Kommission vor dem 1. Januar des betreffenden Jahres über von ihnen festgelegte Änderungen der nationalen Höchstgrenze.
3. Mitgliedstaaten, die die Sonderregelung anwenden, legen Kriterien fest, die gewährleisten, dass die Prämie den Erzeugern gezahlt wird, deren Färsenbestand zur Erneuerung von Kuhbeständen bestimmt ist. Diese Kriterien können insbesondere eine Altersgrenze und/oder Rassenauflagen umfassen. Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission vor dem 1. Januar des betreffenden Jahres die von ihnen festgelegten Kriterien mit. Jede spätere Änderung ist der Kommission vor dem 1. Januar des betreffenden Jahres bekannt zu geben.
4. Ergibt die proportionale Kürzung gemäß Artikel 129 Absatz 1 Unterabsatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 eine Bruchzahl von prämienfähigen Tieren, so wird für den Dezimalteil ein entsprechender Teilbetrag des Einheitsbetrags der Prämie und gegebenenfalls der zusätzlichen einzelstaatlichen Prämie gemäß Artikel 104 und der Extensivierungsprämie gemäß Artikel 118 gewährt. In diesem Falle wird nur die erste Dezimalstelle berücksichtigt.
5. Mitgliedstaaten, die die Sonderregelung anwenden, müssen der Verpflichtung gemäß Artikel 125 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 hinsichtlich der zu berücksichtigenden Mindestanzahl von Tieren voll und ganz nachkommen; dies gilt für Mutterkühe, wenn der Erzeuger einen Prämienantrag für Mutterkühe gestellt hat, oder für Färsen, wenn er einen Prämienantrag für Färsen gestellt hat.
6. Die Bestimmungen der Artikel 105 bis 113 finden im Rahmen der Sonderregelung keine Anwendung.
Artikel 115
Rundung der Anzahl der Tiere
Ergibt die Berechnung der Höchstprozentzahl Färsen gemäß Artikel 125 Absatz 2 Unterabsatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 eine Bruchzahl von Tieren, wird sie, sofern sie kleiner als 0,5 ist, auf die nächste ganze Zahl abgerundet und, sofern sie gleich oder größer als 0,5 ist, auf die nächste ganze Zahl aufgerundet.
ABSCHNITT 4
Gemeinsame bestimmungen für die Sonderprämie und die Mutterkuhprämie
Unterabschnitt 1
Allgemeine Bestimmungen
Artikel 116
Anträge
1. Die Mitgliedstaaten können aus verwaltungstechnischen Gründen vorschreiben, dass sich die Prämienanträge gemäß Artikel 22 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 für die Sonderprämie und die Mutterkuhprämie auf eine Mindestzahl von Tieren beziehen müssen, die jedoch nicht höher als drei sein darf.
2. Unbeschadet der Artikel 102 Absatz 2 und Artikel 118c Absatz 2 können die Mitgliedstaaten die Zeiträume und Daten für die Stellung der Prämienanträge und die Zahl der Anträge, die ein Erzeuger je Prämienregelung und Kalenderjahr stellen darf, festlegen.
Artikel 117
Besatzdichte
1. Für jeden Erzeuger, der für ein und dasselbe Kalenderjahr einen Beihilfeantrag für Direktzahlungen gemäß Artikel 22 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 und einen Antrag auf Sonderprämie oder Mutterkuhprämie stellt, setzen die zuständigen Behörden die Zahl der Großvieheinheiten (GVE) fest, die der Anzahl Tiere entspricht, für die unter Berücksichtigung der Futterfläche des Betriebs eine Sonderprämie oder eine Mutterkuhprämie gewährt werden kann.
2. Zur Bestimmung des Besatzdichtefaktors gemäß Artikel 131 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 wird wie folgt verfahren:
(a)
Der einzelbetrieblichen Referenzmilchmenge wird Rechnung getragen, die dem betreffenden Erzeuger am 31. März vor Beginn des Zwölfmonatszeitraums der in dem betreffenden Kalenderjahr beginnenden Anwendung der Zusatzabgabenregelung zugeteilt wird.
(b)
Die Zahl der zur Erzeugung dieser Referenzmenge erforderlichen Milchkühe wird gemäß Artikel 103 dieser Verordnung berechnet.
3. Zur Festsetzung der Anzahl prämienfähiger Tiere wird
(a)
die gemäß den Bestimmungen des integrierten Systems festgesetzte Hektarzahl mit dem Besatzdichtefaktor gemäß Artikel 131 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 multipliziert;
(b)
von der so ermittelten Zahl die Zahl der Großvieheinheiten (GVE) abgezogen, die der Anzahl Milchkühe entspricht, die zur Erzeugung der dem Erzeuger zugeteilten Referenzmilchmenge erforderlich sind;
(c)
von der so ermittelten Zahl die Zahl der Großvieheinheiten (GVE) abgezogen, die der Zahl der Schafe und/oder Ziegen entspricht, für die ein Prämienantrag gestellt wurde.
Die so ermittelte endgültige Zahl entspricht der Höchstzahl der Großvieheinheiten (GVE), für die die Sonderprämie und die Mutterkuhprämie gewährt werden können.
4. Die Mitgliedstaaten teilen jedem Erzeuger den für ihn festgestellten Besatzdichtefaktor und die sich daraus ergebende Anzahl Großvieheinheiten (GVE) mit, für die eine Prämie gewährt werden kann.
Unterabschnitt 2
Extensivierungsprämie
(Artikel 132 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003)
Artikel 118
Teilnahme an der Prämienregelung
1. Um für die Extensivierungsprämie in Frage zu kommen, müssen Erzeuger auf ihren Beihilfeanträgen für Direktzahlungen gemäß Artikel 22 der Verordnung 1782/2003 angeben, dass sie an der Extensivierungsprämienregelung teilnehmen möchten.
2. Von der Extensivierungsprämie ausgenommen sind Tiere, die so behandelt werden, als ob für sie die Sonderprämie gemäß Artikel 88 gewährt worden wäre.
Artikel 118a
Bestimmung der Besatzdichte mit Hilfe von Tierzählungen
1. Um zu überprüfen, ob die gemäß Artikel 132 Absatz 3 Buchstabe a) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 ermittelte Gesamtzahl Tiere dem Besatzdichtefaktor im Sinne des Artikels 132 Absatz 2 dieser Verordnung entspricht, setzt der betreffende Mitgliedstaat jährlich mindestens fünf Daten fest, an denen Tierzählungen vorgenommen werden, und teilt diese Daten der Kommission mit.
Außer in den Fällen, in denen der Mitgliedstaat bestimmt, dass jeder Tag des Jahres für die Zählung in Frage kommt, müssen die Daten der Zählungen nach dem Zufallsprinzip so festgesetzt werden, dass sie für das gesamte Jahr repräsentativ sind, und jährlich geändert werden, und wird jedes Zählungsdatum a posteriori festgesetzt und darf dem Erzeuger frühestens zwei Wochen nach seiner Festsetzung mitgeteilt werden.
2. Die Mitgliedstaaten können Tiere an diesen Tagen nach einem der folgenden Verfahren ihrer Wahl zählen:
(a)
Der Mitgliedstaat fordert den Erzeuger auf, anhand seines Bestandsregisters bis zu einem vom Mitgliedstaat festzusetzenden Termin die Zahl seiner Großvieheinheiten (GVE) oder die Zahl der Tiere jeder der beiden Rinderkategorien gemäß der Tabelle in Artikel 131 Absatz 2 Buchstabe a) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 anzugeben;
(b)
der Mitgliedstaat berechnet die Anzahl Großvieheinheiten (GVE) anhand einer elektronischen Datenbank im Sinne des Artikels 3 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1760/2000, sofern diese Datenbank nach Auffassung des Mitgliedstaats hinsichtlich der Anwendung der Extensivierungsprämienregelung ausreichende Garantien für die Richtigkeit der abgespeicherten Daten bietet.
3. Die Anzahl Großvieheinheiten (GVE), anhand deren festgestellt wird, ob ein Erzeuger die Besatzdichtefaktoren gemäß Artikel 132 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 einhält, entspricht dem arithmetischen Mittel der bei den Zählungen festgestellten Großvieheinheiten, zuzüglich der Großvieheinheiten für Schafe und Ziegen, für die für dasselbe Kalenderjahr Prämienanträge gestellt wurden.
In Fällen, in denen der Mitgliedstaat bestimmt, dass jeder Tag des Jahres für die Zählung in Frage kommt, kann er jedoch vorsehen, dass die Anzahl gemäß Absatz 2 Buchstaben a) und b) für die Dauer der Haltung der Tiere pro rata temporis berechnet wird.
4. Führt ein Erzeuger mittels der zu bestimmten Jahreszeiten anomal niedrigen Besatzdichten die gemäß Artikel 132 der Verordnung (EG) Nr. 1782/1999 erforderlichen Bedingungen auf künstliche Weise herbei, so trifft der betreffende Mitgliedstaat alle zur Anwendung des Artikels 29 derselben Verordnung geeigneten Maßnahmen.
Artikel 118b
Vereinfachte Bestimmung der Besatzdichte
1. Abweichend von Artikel 118a kann der Mitgliedstaat dem Erzeuger die Möglichkeit geben, eine einfachere Regelung zur Berechnung der Besatzdichte zu wählen.
In diesem Fall muss der Erzeuger in seinem Prämienantrag:
(a)
erklären, dass er den Höchstbesatzdichtefaktor gemäß Artikel 132 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 bis zu dem Tag, an dem er den Prämienantrag gestellt hat, jeden Tag eingehalten hat,
(b)
die Verpflichtung eingehen, dass er diesen Besatzdichtefaktor vom Tag seiner Antragstellung bis zum 31. Dezember einhalten wird.
Falls der Mitgliedstaat beschlossen hat, Artikel 132 Absatz 2 Unterabsatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 anzuwenden, muss der Erzeuger auf seinem Antrag angeben, an welchen der beiden Höchstbesatzdichtefaktoren er sich hält. Der Erzeuger kann seine Entscheidung spätestens zu dem Zeitpunkt ändern, an dem eine Vor-Ort-Kontrolle seines Tierbestands angekündigt wird.
Der Erzeuger kann der zuständigen Behörde bis spätestens zu dem Zeitpunkt, an dem eine Kontrolle seines Tierbestands angekündigt wird, mitteilen, dass er seine Verpflichtung gemäß Unterabsatz 2 Buchstabe b) nicht aufrechterhält. In diesem Fall erhält er keine Extensivierungsprämie.
Die in Unterabsatz 2 vorgesehene Erklärung und Verpflichtung unterliegen der Kontroll- und Strafregelung des integrierten Systems.
2. Mitgliedstaaten, die die Möglichkeit gemäß Artikel 132 Absatz 2 Unterabsatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/1999 in Anspruch nehmen bzw. nicht mehr in Anspruch nehmen, teilen dies der Kommission vor dem 1. Januar des betreffenden Kalenderjahrs mit.
Artikel 118c
Erzeuger in Berggebieten
1. Mitgliedstaaten, die von der Möglichkeit gemäß Artikel 132 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 Gebrauch machen möchten, teilen dies der Kommission mit und übermitteln gleichzeitig die relevanten Daten aus denen hervorgeht, ob die Bedingungen dieses Artikels erfüllt werden.
Für die Zwecke von Artikel 132 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003, gilt als Erzeuger in Berggebieten jeder Erzeuger
(a)
dessen Betrieb in einem Berggebiet liegt
(b)
dessen Futterfläche zumindest zu 50 % in Berggebieten liegt.
Die Kommission entscheidet, welche Mitgliedstaaten die Bedingungen gemäß Artikel 132 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 erfüllen.
Die zum Zeitpunkt des Inkrafttretens dieser Verordnung geltenden Entscheidungen gelten weiterhin.
2. Unbeschadet von Artikel 118 Absatz 1 müssen Erzeuger, die die Extensivierungsprämie gemäß Absatz 1 erhalten wollen, dies auf ihrem Beihilfeantrag angeben. Sie müssen während mindestens sechs aufeinander folgenden Monaten, gerechnet ab dem Tag der Antragstellung, mindestens ebenso viele Milchkühe halten wie die Anzahl Milchkühe, für die die Extensivierungsprämie beantragt wird. Der Haltungszeitraum von sechs Monaten beginnt am Tag nach dem Tag der Antragstellung.
Die Anträge müssen im Laufe eines Kalenderjahres innerhalb eines vom Mitgliedstaat festzulegenden Gesamtzeitraums von sechs Monaten eingereicht werden.
Der Mitgliedstaat kann innerhalb dieses Gesamtzeitraums spezifische Fristen für die Einreichung vorsehen.
Artikel 118d
Höchstzahl der Kühe
Die Anzahl Milchkühe, für die einem Erzeuger die Extensivierungsprämie gewährt wird, darf nicht größer sein als
(a)
die Anzahl Milchkühe, die zur Erzeugung der einzelbetrieblichen Referenzmilchmenge erforderlich ist, die diesem Erzeuger am 31. März vor Beginn des Zwölfmonatszeitraums der Anwendung der Zusatzabgabenregelung zugeteilt wurde, der in dem betreffenden Kalenderjahr anläuft, wobei diese Anzahl Kühe nach der in Anhang XVI definierten durchschnittlichen Milchleistung berechnet wird;
(b)
der gesamte Kuhbestand des Betriebs, der gemäß Artikel 118a ermittelt wird, abzüglich der der individuellen Höchstgrenze des Erzeugers entsprechenden Anzahl Mutterkühe.
Artikel 119
Allgemeine Bestimmungen
1. Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission vor dem 1. Januar des betreffenden Jahres mit, wenn sie hinsichtlich der Anwendung des Artikels 132 Absatz 3 Buchstabe c) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 die Definition des Begriffes „Weideland“ ändern
2. Bei der Berechnung des Besatzdichtefaktors in Anwendung dieses Unterabschnitts werden nur die beiden ersten Dezimalstellen berücksichtigt.
3. Darf aufgrund einer Entscheidung der zuständigen Veterinärbehörden keines der Tiere den Produktionsbetrieb, außer zur Schlachtung, verlassen, so wird zur Anwendung dieses Unterabschnitts die Zahl der in dem Betrieb festgestellten GVE mit einem Koeffizienten von 0,8 multipliziert.
Diese Maßnahme ist auf die Zeit plus 20 Tage begrenzt, in der die in Unterabsatz 1 genannte Entscheidung Anwendung findet und unter der Voraussetzung, dass der Erzeuger schriftlich innerhalb von zehn Arbeitstagen nach der Entscheidung die Präsenz der betreffenden Tiere der zuständigen Behörde mitgeteilt und alle notwendigen Maßnahmen getroffen hat, um der Tierseuche vorzubeugen oder diese zu begrenzen.
ABSCHNITT 5
Schlachtprämie
(Artikel 130 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003)
Artikel 120
Die Mitgliedstaaten können vorsehen, dass der Erzeuger, um für ein bestimmtes Kalenderjahr die Schlachtprämie zu erhalten, vor oder gleichzeitig mit der Stellung des ersten Antrags für dieses Kalenderjahr eine Beteiligungserklärung abgeben muss.
Falls der Erzeuger seine Beteiligungserklärung nicht ändert, kann der Mitgliedstaat jedoch die Gültigkeitsdauer der zuletzt eingereichten Erklärung verlängern.
Artikel 121
Antrag
1. Aus dem Beihilfeantrag müssen alle zur Zahlung der Schlachtprämie erforderlichen Angaben und für die nach dem 1. Januar 1998 geborenen Tiere insbesondere das Geburtsdatum hervorgehen.
Beihilfeanträge sind nach der Schlachtung des Tieres oder, im Falle der Ausfuhr, nach dem Tag zu stellen, an dem die Tiere das Zollgebiet der Gemeinschaft verlassen, und zwar innerhalb einer vom Mitgliedstaat festzusetzenden Frist, die sechs Monate nicht überschreiten darf und die spätestens Ende Februar des Folgejahres ablaufen muss, außer in von dem betreffenden Mitgliedstaat zu entscheidenden Ausnahmefällen im Rahmen der Ausfuhr oder des Versands. Unbeschadet dieser Frist können die Mitgliedstaaten Fristen und Daten für die Einreichung der Beihilfeanträge festlegten und die Anzahl der Anträge bestimmen die jeder Betriebsinhaber pro Jahr einreichen darf.
Die Mitgliedstaaten können zulassen, dass der Antrag von einer anderen Person als dem Erzeuger gestellt wird. In diesem Fall sind Name und Anschrift des Erzeugers, der die Prämie beanspruchen kann, im Antrag anzugeben.
Zusätzlich zu den im Rahmen des integrierten Systems vorgesehenen Angaben umfasst jeder Prämienantrag
(a)
im Fall der Prämiengewährung bei der Schlachtung eine Bescheinigung des Schlachthofs oder ein anderes vom Schlachthof ausgestelltes oder mit einer Bestätigung versehenes Papier, das zumindest die gleichen Angaben enthält, aus denen folgendes hervorgeht:
(i)
Name und Anschrift des Schlachthofs (oder einen gleichwertigen Code),
(ii)
das Schlachtdatum, die Ohrmarkennummern und die Schlachtnummern der Tiere,
(iii)
bei Kälbern das Schlachtkörpergewicht (außer bei Anwendung von Artikel 122 Absatz 4);
(b)
im Fall der Ausfuhr in Drittländer
(i)
Name und Anschrift des Ausführers (oder einen gleichwertigen Code),
(ii)
die Ohrmarkennummern der Tiere,
(iii)
die Anmeldung zur Ausfuhr unter Angabe des Alters für nach dem 1. Januar 1998 geborene Tiere und für Kälber (außer bei Anwendung von Artikel 122 Absatz 4) des Lebendgewichts, das 300 kg nicht überschreiten darf,
(iv)
den Nachweis, dass das Tier das Zollgebiet der Gemeinschaft verlassen hat, der auf die gleiche Weise wie für die Ausfuhrerstattung zu erbringen ist.
Der Mitgliedstaat kann jedoch vorsehen, dass die Angaben gemäß Unterabsatz 4 Buchstaben a) und b) über eine oder mehrere vom Mitgliedstaat zugelassene Stellen, auch in elektronischer Form, übermittelt werden.
Der Mitgliedstaat kontrolliert regelmäßig und unangekündigt die Richtigkeit der ausgestellten Bescheinigungen oder Papiere und gegebenenfalls die der in Unterabsatz 4 genannten Angaben.
2. Abweichend von Absatz 1 können Mitgliedstaaten, die über eine elektronische Datenbank im Sinne des Artikels 3 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1760/2000 verfügen, vorsehen, dass die Angaben über die Schlachtung der Tiere, die der zuständigen Behörde von den Schlachthöfen übermittelt werden, als Antrag des Erzeugers auf die Schlachtprämie gelten, sofern diese Datenbank nach Auffassung des Mitgliedstaats hinsichtlich der Anwendung der Schlachtprämienregelung und gegebenenfalls der Regelung über die Sonderprämie als Schlachtprämie und/oder der Ergänzungsbeträge, wenn diese bei der Schlachtung gezahlt werden, und/oder der Saisonentzerrungsprämie ausreichende Garantien für die Genauigkeit der in ihr enthaltenen Daten bietet.
Der Mitgliedstaat kann jedoch vorschreiben, dass ein Antrag zu stellen ist. In diesem Fall kann er festsetzen, welche Angaben der Antrag enthalten muss.
Mitgliedstaaten, die diesen Absatz anwenden, teilen der Kommission jede spätere Änderung vor ihrem Wirksamwerden mit.
Die Mitgliedstaaten stellen sicher, dass die der Zahlstelle zur Verfügung gestellten Daten alle für die Auszahlung der Prämie erforderlichen Angaben enthalten, insbesondere
(a)
Angaben über die in Artikel 130 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 aufgeführten Kategorien und Mengen von Tieren, die im Bezugsjahr geschlachtet wurden,
(b)
Angaben über die Einhaltung der in diesem Artikel festgelegten Voraussetzungen hinsichtlich der Altersgrenzen und des Schlachtkörpergewichts sowie über die Einhaltung des in Artikel 123 geregelten Haltungszeitraums,
(c)
gegebenenfalls die Angaben, die für die Zahlung der Sonderprämie als Schlachtprämie und/oder der Ergänzungsbeträge, sofern diese bei der Schlachtung gezahlt werden, und/oder der Saisonentzerrungsprämie erforderlich sind.
3. Für Tiere, die nach Ablauf der Haltungsfrist gemäß Artikel 123 innergemeinschaftlich gehandelt wurden, muss der Schlachthof die in Absatz 1 Unterabsatz 4 Buchstabe a) dieses Artikels vorgesehene Bescheinigung ausstellen, selbst wenn der Mitgliedstaat, in dem die Schlachtung stattgefunden hat, die Ausnahmeregelung gemäß Absatz 2 in Anspruch nimmt.
Soweit die Datenübermittlungssysteme kompatibel sind, können zwei Mitgliedstaaten jedoch übereinkommen, untereinander die Regelung gemäß Absatz 2 anzuwenden.
Die Mitgliedstaaten leisten sich gegenseitige Amtshilfe, um zu gewährleisten, dass die Echtheit der übermittelten Dokumente und/oder die Richtigkeit der ausgetauschten Angaben wirksam kontrolliert werden. Zu diesem Zweck übermittelt der die Prämie auszahlende Mitgliedstaat dem Mitgliedstaat, in dem die Schlachtung stattfindet, regelmäßig eine nach Schlachthöfen aufgeschlüsselte Übersicht der Schlachtbescheinigungen (oder der gleichwertigen Informationen), die er aus dem letztgenannten Mitgliedstaat erhalten hat.
Artikel 122
Gewicht und Aufmachung der Schlachtkörper
1. Zur Anwendung des Artikels 130 Absatz 1 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 wird der Kälberschlachtkörper nach dem Ausbluten, Enthäuten und Ausweiden aufgemacht ohne Kopf und ohne Füße, jedoch mit Leber, Nieren und Nierenfett.
2. Das maßgebliche Gewicht ist das Schlachtkörpergewicht nach dem Abkühlen, oder das Gewicht des schlachtwarmen Schlachtkörpers, so schnell wie möglich nach der Schlachtung ermittelt, abzüglich 2 %.
3. Ist der Schlachtkörper ohne Leber, Nieren und/oder Nierenfett aufgemacht, so wird das Schlachtkörpergewicht erhöht um
(a)
3,5 kg für die Leber;
(b)
0,5 kg für die Nieren;
(c)
3,5 kg für das Nierenfett.
4. Bei Kälbern, die zum Zeitpunkt der Schlachtung oder der Ausfuhr weniger als fünf Monate alt sind, kann der Mitgliedstaat vorsehen, dass das Gewicht gemäß Artikel 130 Absatz 1 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 als eingehalten gilt.
Kann das Schlachtkörpergewicht nicht im Schlachthof festgestellt werden, so gilt die Gewichtsvoraussetzung gemäß Artikel 130 Absatz 1 Buchtstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 als erfüllt, wenn das Lebendgewicht des Tieres 300 kg nicht überschreitet.
Artikel 123
Prämienempfänger
1. Die Schlachtprämie wird dem Erzeuger gezahlt, der das Tier während eines Zeitraums von mindestens zwei Monaten, der weniger als einen Monat vor der Schlachtung oder weniger als zwei Monate vor der Ausfuhr endet, gehalten hat.
2. Für Kälber, die vor Erreichen des dritten Lebensmonats geschlachtet werden, beträgt der Haltungszeitraum einen Monat.
Artikel 124
Nationale Höchstgrenzen
1. Die nationalen Höchstgrenzen gemäß Artikel 130 Absätze 1 und 3 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 sind in Anhang XVII festgelegt.
2. Führt die proportionale Kürzung gemäß Artikel 130 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 zu einer Bruchzahl prämienfähiger Tiere, so wird für den Dezimalteil ein entsprechender Teilbetrag des Einheitsbetrags der Prämie gewährt. In diesem Fall wird nur die erste Dezimalstelle berücksichtigt.
ABSCHNITT 6
Ergänzungszahlungen
(Artikel 133 bis 136 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003)
Artikel 125
Einzelstaatliche Regelungen
Die genauen Angaben gemäß Artikel 137 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 umfassen folgende Einzelheiten:
(1)
Hinsichtlich der tierbezogenen Ergänzungsbeträge (gegebenenfalls):
(a)
indikative Beträge je Tier, aufgeschlüsselt nach Tierkategorien, und die Gewährungsmodalitäten;
(b)
die voraussichtlichen Gesamtausgaben für jede Tierkategorie, wobei zu präzisieren ist, ob diese Zahlungen ergänzend zur Schlachtprämie geleistet werden, und die Zahl der betroffenen Tiere;
(c)
die spezifischen Auflagen hinsichtlich der Besatzdichte, außer bei Zahlung in Form einer Ergänzung zur Schlachtprämie;
(d)
gegebenenfalls die Obergrenze für männliche Rinder je Betrieb,
(e)
andere Angaben über die Durchführungsregelung.
Die Tierkategorien gemäß den Buchstaben a) und b) umfassen Bullen, Ochsen, Mutterkühe, Milchkühe, Färsen, für die ein Anspruch auf die Mutterkuhprämie besteht, und andere Färsen sowie alle Untergruppen von Tieren, die der Mitgliedstaat festlegt und die unter die genannten Kategorien fallen;
(2)
Hinsichtlich der flächenbezogenen Ergänzungsbeträge (gegebenenfalls):
(a)
Berechnung der regionalen Grundflächen;
(b)
indikative Hektarbeträge;
(c)
voraussichtliche Gesamtausgaben und in Frage kommende Hektarfläche,
(d)
andere Angaben über die Durchführungsregelung.
ABSCHNITT 7
Allgemeine Bestimmungen
Artikel 126
Zahlung von Vorschüssen
1. Auf der Grundlage der Ergebnisse der Verwaltungskontrollen und der Kontrollen vor Ort zahlt die zuständige Behörde dem Erzeuger gemäß Artikel 28 Absatz 3 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 für die Zahl der für prämienfähig befundenen Tiere einen Vorschuss in Höhe von 60 % des Betrags der Sonderprämie, der Mutterkuhprämie und der Schlachtprämie.
Der Mitgliedstaat kann den Vorschuss auf die Sonderprämie, die Sonderregelung für Färsen gemäß Artikel 114 und/oder die Schlachtprämie kürzen, jedoch nicht unter 40 %.
Darüber hinaus können die Mitgliedstaaten auf der Grundlage von Verwaltungskontrollen und Kontrollen vor Ort entscheiden, den Betriebsinhabern einen Vorschuss von maximal 60 % auf die Ergänzungszahlungen gemäß Artikel 133 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 zu zahlen.
Der Vorschuss kann erst ab 16. Oktober des Kalenderjahrs gezahlt werden, für das die Prämie beantragt oder die Ergänzungszahlung gewährt wird.
2. Die endgültige Zahlung der Prämie oder der Ergänzungszahlung entspricht der Differenz zwischen der Vorschusszahlung und der Höhe der Prämie oder der Ergänzungszahlung, auf die der Betriebsinhaber Anrecht hat.
Artikel 127
Jahr der Anrechnung
1. Maßgeblich für das Jahr, auf das die unter die Sonder-, Mutterkuh-, Saisonentzerrungs- und Extensivierungsprämienregelung fallenden Tiere angerechnet werden, und für die Zahl der Großvieheinheiten (GVE), die bei der Berechnung des Besatzdichtefaktors zugrunde zu legen ist, ist der Tag der Antragstellung.
Wird die Sonderprämie jedoch nach einer der Möglichkeiten des Artikels 93 gewährt, so wird der Prämiensatz gewährt, der am 31. Dezember des Jahres gültig war, in dem die Schlachtung oder Ausfuhr stattgefunden hat, wenn:
(a)
das Tier spätestens am 31. Dezember geschlachtet oder ausgeführt wurde;
(b)
der Prämienantrag für dieses Tier nach diesem Stichtag gestellt wurde.
2. Bei der Schlachtprämie ist als Anrechnungsjahr für die Anwendung des Prämiensatzes und für die Berechnung der proportionalen Kürzung gemäß Artikel 124 das Schlacht- oder Ausfuhrjahr maßgeblich.
Artikel 128
Umrechnung in Landeswährung
Die Umrechnung der Prämienbeträge, der Extensivierungszahlung und der Ergänzungszahlungen in Landeswährung erfolgt nach dem pro rata temporis berechneten durchschnittlichen Umrechnungskurs, der im Dezember vor dem gemäß Artikel 127 ermittelten Anrechnungsjahr gilt. Der durchschnittliche Umrechnungskurs wird von der Kommission während des darauf folgenden Monats festgelegt.
Artikel 129
Sanktionen bei vorschriftswidriger Verwendung oder Vorratshaltung von bestimmten Stoffen und Erzeugnissen
Im Fall wiederholter vorschriftswidriger Verwendung oder Vorratshaltung von Stoffen oder Erzeugnissen, die nach den einschlägigen veterinärrechtlichen Gemeinschaftsvorschriften nicht zugelassen sind, bestimmen die Mitgliedstaaten gemäß Artikel 140 Absatz 1 Unterabsatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 je nach Schwere des jeweiligen Verstoßes die Dauer des Ausschlusses von der Gewährung der Prämie.
Artikel 130
Bestimmung der einzelbetrieblichen Referenzmenge für Milch
Bis zum 11. Zeitraum gemäß Artikel 1 der Verordnung (EG) Nr. 1788/2003 kann ein Mitgliedstaat abweichend von Artikel 102 Absatz 1 Buchstabe a, Artikel 117 Absatz 2 Buchstabe a) und Artikel 118d Buchstabe a) der vorliegenden Verordnung beschließen, dass für Milcherzeuger, die im Rahmen von Artikel 5 Buchstaben j) und k) der Verordnung (EG) Nr. 1788/2003 oder gemäß den einzelstaatlichen Rechtsvorschriften zur Durchführung der Artikel 16, 17 und 18 der genannten Verordnung einzelbetriebliche Referenzmengen mit Wirkung zum 31. März bzw. 1. April ganz oder teilweise freisetzen oder übernehmen, als Datum für die Bestimmung
(a)
der Höchstmenge, bis zu der die Mutterkuhprämie gewährt werden kann, und der Höchstzahl an Mutterkühen;
(b)
der zu gewährenden tierbezogenen Ergänzungsbeträge für die Milchkühe;
(c)
der Anzahl Milchkühe im Hinblick auf die Gewährung der Extensivierungszahlung für Milchkühe in Betrieben in Berggebieten;
(d)
des Besatzdichtefaktors
der 1. April herangezogen wird.
Artikel 130a
Festsetzung der Haltungszeiträume
Die Haltungszeiträume gemäß Artikel 90, Artikel 94 Absatz 1, Artikel 101, Artikel 118c Absatz 2 und Artikel 123 enden einen Tag (Arbeitstag oder nicht) vor dem Tag, der die Ordnungsnummer des Tages des Beginns des Zeitraums trägt.
Artikel 131
Mitteilung
1. Im Fall der Anwendung von Artikel 68 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 teilen die Mitgliedstaaten der Kommission Folgendes mit:
(a)
jährlich spätestens bis 15. September (für Angaben über das erste Halbjahr des laufenden Jahres) bzw. bis 1. März (für Angaben über das zweite Halbjahr des vorangehenden Jahres) die Anzahl der Kälber, für die die Schlachtprämie beantragt wurde, wobei zu präzisieren ist, ob die Tiere geschlachtet oder ausgeführt wurden;
(b)
jährlich bis spätestens 31. Juli für das vorangegangene Kalenderjahr:
(i)
die Zahl der Kälber, für die die Schlachtprämie gewährt wurde, wobei anzugeben ist, ob die Tiere geschlachtet oder ausgeführt wurden, sowie die Anzahl der betreffenden Erzeuger;
(ii)
die Zahl der Kälber, für die für das vorangegangene Kalenderjahr aufgrund der Anwendung der nationalen Höchstgrenzen keine Prämie gewährt wurde.
2. Im Fall der Anwendung von Artikel 68 Absatz 2 Buchstabe a) Ziffern i) und (ii) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 teilen die Mitgliedstaaten der Kommission Folgendes mit:
(a)
jährlich spätestens am 15. September (hinsichtlich der Angaben über das erste Halbjahr des laufenden Jahres) bzw. am 1. März (hinsichtlich der Angaben über das zweite Halbjahr des Vorjahres):
(i)
die Zahl der Kühe, für die die Mutterkuhprämie beantragt wurde, aufgeschlüsselt nach den Regelungen gemäß Artikel 125 Absatz 2 Buchstaben a) und b) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003;
(ii)
die Zahl der Rinder außer Kälbern, für die die Schlachtprämie beantragt wurde, wobei anzugeben ist, ob die Tiere geschlachtet oder ausgeführt wurden;
(b)
jährlich bis spätestens 31. Juli für das vorangegangene Kalenderjahr:
(i)
die Zahl der Kühe und Färsen, für die die Mutterkuhprämie gewährt wurde, aufgeschlüsselt nach den Regelungen gemäß Artikel 125 Absatz 2 Buchstaben a) und b) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003, und die Zahl der auf die jeweilige Regelung entfallenden Erzeuger;
(ii)
gegebenenfalls die Zahl der Tiere, für die für das vorangegangene Kalenderjahr aufgrund der Anwendung der nationalen Höchstgrenze für Färsen keine Prämie gewährt wurde;
(iii)
gegebenenfalls Angaben über die Gewährung der zusätzlichen einzelstaatlichen Mutterkuhprämie, unter Angabe
-
der Gewährungsmodalitäten
-
des Prämienbetrags je Tier;
(iv)
die Zahl der Rinder außer Kälbern, für die die Schlachtprämie gewährt wurde, wobei anzugeben ist, ob die Tiere geschlachtet oder ausgeführt wurden, sowie die Anzahl der betreffenden Erzeuger;
(v)
die Zahl der Rinder außer Kälbern, für die für das vorangegangene Kalenderjahr aufgrund der Anwendung der nationalen Höchstgrenzen keine Schlachtprämie gewährt wurde.
3. Im Fall der Anwendung von Artikel 68 Absatz 2 Buchstabe b) Ziffer i) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 teilen die Mitgliedstaaten der Kommission Folgendes mit:
(a)
jährlich spätestens am 15. September (hinsichtlich der Angaben über das erste Halbjahr des laufenden Jahres) bzw. am 1. März (hinsichtlich der Angaben über das zweite Halbjahr des Vorjahres) die Anzahl der Rinder außer Kälbern, für die die Schlachtprämie beantragt wurde, wobei anzugeben ist, ob die Tiere geschlachtet oder ausgeführt wurden.
(b)
jährlich bis spätestens 31. Juli für das vorangegangene Kalenderjahr:
(i)
die Zahl der Rinder außer Kälbern, für die die Schlachtprämie gewährt wurde, wobei anzugeben ist, ob die Tiere geschlachtet oder ausgeführt wurden, sowie die Anzahl der betreffenden Erzeuger;
(ii)
die Zahl der Rinder außer Kälbern, für die für das vorangegangene Kalenderjahr aufgrund der Anwendung der nationalen Höchstgrenzen keine Schlachtprämie gewährt wurde.
4. Im Fall der Anwendung von Artikel 68 Absatz 2 Buchstabe b) Ziffer ii) der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 teilen die Mitgliedstaaten der Kommission Folgendes mit:
(a)
jährlich spätestens am 15. September (hinsichtlich der Angaben über das erste Halbjahr des laufenden Jahres) bzw. am 1. März (hinsichtlich der Angaben über das zweite Halbjahr des Vorjahres) die Zahl der männlichen Rinder, für die die Sonderprämie beantragt wurde, aufgeschlüsselt nach Altersklassen und Tierkategorien (Bullen oder Ochsen);
(b)
jährlich bis spätestens 31. Juli für das vorangegangene Kalenderjahr:
(i)
die Zahl der männlichen Rinder, für die die Sonderprämie gewährt wurde, aufgeschlüsselt nach Altersklassen und Tierkategorien (Bullen oder Ochsen),sowie die Anzahl der betreffenden Erzeuger;
(ii)
der Zahl der Tiere, aufgeschlüsselt nach Altersklassen, für die für das vorangegangene Kalenderjahr aufgrund der Anwendung der regionalen Höchstgrenze keine Sonderprämie gewährt wurde;
5. Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission jährlich spätestens am 31. Juli für das vorangegangene Kalenderjahr die Höhe der gezahlten Prämien je nach Wahl hinsichtlich der teilweisen Anwendung der Betriebsprämienregelung nach Anwendung der Kürzung gemäß Artikel 139 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 mit.
6. Im Fall der Anwendung von Artikel 71 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 teilen die Mitgliedstaaten der Kommission Folgendes mit:
(a)
gegebenenfalls jährlich spätestens am 15. September (hinsichtlich der Angaben über das erste Halbjahr des laufenden Jahres) bzw. am 1. März (hinsichtlich der Angaben über das zweite Halbjahr des Vorjahres) die Zahl der Tiere, für die die Saisonentzerrungsprämie gewährt wurde, aufgeschlüsselt nach Tieren, für die die Sonderprämie für die erste Altersklasse gewährt wurde, und nach Tieren, für die die Sonderprämie für die zweite Altersklasse gewährt wurde, sowie die jeder der beiden Altersklassen entsprechende Anzahl Tierhalter;
(b)
jährlich bis spätestens 31. Juli für das vorangegangene Kalenderjahr:
(i)
die Zahl der männlichen Rinder, aufgeschlüsselt nach den Höchstgrenzen gemäß Artikel 132 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003, für die die Extensivierungsprämie gewährt wurde, sowie der Zahl der Erzeuger, aufgeschlüsselt nach Höchstgrenzen;
(ii)
die Zahl der Kühe und Färsen, aufgeschlüsselt nach den Höchstgrenzen gemäß Artikel 132 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003, für die die Extensivierungsprämie gewährt wurde, sowie der Zahl der Erzeuger, aufgeschlüsselt nach Höchstgrenzen;
(iii)
die Zahl der Milchkühe, für die die Extensivierungsprämie gewährt wurde;
(iv)
die Zahl der Tiere, für die eine Prämie ohne Anwendung des Besatzdichtefaktors gewährt wurde, sowie die Zahl der betroffenen Erzeuger;
7. Für die Mitteilung der in diesem Artikel vorgesehenen Angaben verwenden die Mitgliedstaaten die in den Anhängen XVIII und XIX festgelegten Tabellen.
ABSCHNITT 8
Übergangs- und Schlussbestimmungen
Artikel 132
Übergangsbestimmungen
Die Kennzeichnung und Registrierung von Tieren im Sinne des Artikels 138 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 erfolgt für die vor dem 1. Januar 1998 geborenen Tiere nach den Bestimmungen der Richtlinie 92/102/EWG des Rates (39), ausgenommen Tiere, die innergemeinschaftlich gehandelt werden.
Artikel 133
Bestimmungen in der Übergangszeit gemäß Artikel 71 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003
Unbeschadet der anderen Artikel dieses Kapitels gelten die Artikel 96, 97, 98, 117 bis 119 und 125 in den Kalenderjahren 2005 und 2006 soweit die Mitgliedstaaten entscheiden, von der Möglichkeit gemäß Artikel 71 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 Gebrauch zu machen.
KAPITEL 14
EINHEITLICHE FLÄCHENZAHLUNG
(Artikel 143b der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003)
Artikel 134
Förderfähige Mindestfläche pro Betrieb
Die förderfähige Mindestfläche pro Betrieb, für die ab einer Fläche von 0,3 ha gemäß Artikel 143b Absatz 5 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 Zahlungen beantragt werden können, ist dem Anhang XX zu entnehmen.
Artikel 135
Landwirtschaftliche Flächen
Die landwirtschaftlichen Nutzflächen im Rahmen der einheitlichen Betriebsprämie gemäß Artikel 143b Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 sind dem Anhang XXI zu entnehmen.
Artikel 136
Anwendung der Verordnung (EG) Nr. 796/2004
Unbeschadet von Artikel 143 b Absatz 6 Unterabsatz 3 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 gilt die Verordnung (EG) Nr. 796/2004 für die einheitliche Flächenzahlungsregelung mit Ausnahme von Artikel 6 Absatz 3, Artikel 7, Artikel 8 Absatz 2 Buchstaben b) und c), Artikel 12 Absatz 1 Buchstabe c) und Absatz 2, Artikel 13 Absätze 2 bis 8, Artikel 14 Absätze 2 und 3, Artikel 16 und 17, Artikel 21 Absatz 3, Artikel 24 Absatz 1 Buchstaben b), d) und e), Artikel 26 Absatz 1 Buchstaben a), b) und c) und Absatz 2 Buchstaben b), c) und d), Artikel 27 Absatz 2 Buchstaben g), h), i) und j), Artikel 28 Absatz 1 Buchstabe d), Artikel 30 Absatz 3, Artikel 31, Artikel 34 bis 40, Artikel 49 Absätze 2) und 3), Artikel 50 Absätze 2, 4, 5 und 6, Artikel 51 bis 64, Artikel 69 und Artikel 71 Absatz 1.
Artikel 137
Antragstellung für die einheitliche Flächenzahlung
1. Der Antrag auf einheitliche Flächenzahlung wird als Sammelantrag im Sinne von Artikel 2 Absatz 11 der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 für die Zwecke der Anwendung der Verordnung behandelt.
2. Im Antrag auf einheitliche Flächenzahlung sind die förderfähigen Flächen in Übereinstimmung mit den Bedingungen von Artikel 143b Absatz 5 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 ausgewiesen.
Artikel 138
Kürzungen und Ausschlüsse im Zusammenhang mit den Voraussetzungen für die Gewährung der Zahlung
1. Stellt sich außer in Fällen höherer Gewalt oder außergewöhnlicher Umstände im Sinne von Artikel 72 der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 bei Verwaltungs- oder Vor-Ort-Kontrollen heraus, dass sich die Differenz zwischen der angegebenen und der ermittelten Fläche im Sinne von Artikel 2 Nummer 22 der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 auf mehr als 3 %, aber weniger als 30 % der ermittelten Fläche beläuft, so wird der im Rahmen der Regelung für die einheitliche Flächenzahlung zu gewährende Betrag für das betreffende Kalenderjahr um das Doppelte der festgestellten Differenz gekürzt.
Beläuft sich die Differenz auf mehr als 30 % der ermittelten Fläche, so wird für das betreffende Kalenderjahr keine Beihilfe gezahlt.
Beläuft sich die Differenz auf mehr als 50 %, so wird der Betriebsinhaber wiederum von der Gewährung der Beihilfe bis zu einem Betrag ausgeschlossen, der der Differenz zwischen der angegebenen und der ermittelten Fläche entspricht. Dieser Betrag wird mit den Beihilfezahlungen verrechnet, auf die der Betriebsinhaber im Rahmen der Anträge Anspruch hat, die er in den auf das Kalenderjahr der Feststellung folgenden drei Kalenderjahren stellt.
2. Beruhen die Differenzen zwischen der angegebenen und der ermittelten Fläche auf absichtlichen Falschangaben, so wird die Beihilfe, auf die der Betriebsinhaber Anspruch gehabt hätte, für das betreffende Kalenderjahr nicht gewährt.
Beläuft sich die Differenz außerdem auf mehr als 20 % der ermittelten Fläche, so wird der Betriebsinhaber wiederum von der Gewährung der Beihilfe bis zu einem Betrag ausgeschlossen, der der Differenz zwischen der angegebenen und der ermittelten Fläche entspricht. Dieser Betrag wird mit den Beihilfezahlungen verrechnet, auf die der Betriebsinhaber im Rahmen der Anträge Anspruch hat, die er in den auf das Kalenderjahr der Feststellung folgenden drei Kalenderjahren stellt.
3. Zum Zweck der Ermittlung der Fläche im Sinne von Artikel 2 Nummer 22 der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 gelten Artikel 143b Absatz 5 und Artikel 143b Absatz 6 Unterabsatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 und Artikel 137 der vorliegenden Verordnung.
KAPITEL 15
ERGÄNZENDE EINZELSTAATLICHE DIREKTZAHLUNGEN
(Artikel 143c der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003)
Artikel 139
Verringerungskoeffizient
Überschreiten die ergänzenden einzelstaatlichen Direktzahlungen in einem Sektor die von der Kommission in Übereinstimmung mit Artikel 143c Absatz 7 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 zugelassene Höchstgrenze, so wird der entsprechende Satz proportional durch Anwendung eines Kürzungskoeffizienten reduziert.
Artikel 140
Kontrollen und Sanktionen
1. Für die ergänzenden einzelstaatlichen Direktzahlungen, die gemäß Artikel 33h der Verordnung (EG) Nr. 1257/1999 kofinanziert werden, gilt die Verordnung (EG) Nr. 796/2004.
2. Erfolgt keine Kofinanzierung, so treffen die betreffenden neuen Mitgliedstaaten angemessene Kontrollmaßnahmen um zu gewährleisten, dass die Bedingungen für die Gewährung der ergänzenden einzelstaatlichen Direktzahlungen, definiert durch die Zulassung der Kommission gemäß Artikel 143c Absatz 7 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003, eingehalten werden.
Artikel 141
Mitteilungen
Die neuen Mitgliedstaaten legen vor dem 30. Juni des Jahres, dass auf die Umsetzung folgt, einen Bericht über die Maßnahmen zur Umsetzung der ergänzenden einzelstaatlichen Direktzahlungen vor. Der Bericht enthält mindestens folgende Angaben:
(a)
jegliche Änderungen der Situation, die die ergänzenden einzelstaatlichen Direktzahlungen betreffen;
(b)
für jede ergänzende einzelstaatliche Direktzahlung die Anzahl der Begünstigten, die Hektarangaben oder Einheiten der erfolgten Zahlungen;
(c)
einen Bericht über Kontrollen und Sanktionen in Übereinstimmung mit Artikel 140.
Artikel 142
Staatliche Beihilfen
Ergänzende einzelstaatliche Direktzahlungen, die nicht in Übereinstimmung mit der Genehmigung durch die Kommission gemäß Artikel 143c Absatz 6 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 gezahlt wurden, werden als unzulässige staatliche Beihilfen im Sinne der Verordnung (EG) Nr. 659/1999 des Rates (40) betrachtet.
KAPITEL 16
VERWENDUNG VON STILLLEGUNGSFLÄCHEN FÜR DIE ERZEUGUNG VON ROHSTOFFEN
ABSCHNITT 1
Gegenstand und Definitionen
Artikel 143
Gegenstand
1. Die stillgelegten Flächen im Rahmen der Direktzahlungsregelungen gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 können gemäß Artikel 55 Buchstabe b) und Artikel 107 Absatz 3 erster Gedankenstrich der genannten Verordnung für die Erzeugung von Ausgangsstoffen, die zur Herstellung von Erzeugnissen in der Gemeinschaft genutzt werden, die unter den Bedingungen dieses Kapitels nicht für den Verzehr oder die Verfütterung bestimmt sind.
2. Für stillgelegte Flächen, auf denen Zuckerrüben, Topinambur oder Zichorienwurzel angebaut werden, wird keine Zahlung geleistet. Beim Anbau von Zuckerrüben, Topinambur oder Zichorienwurzel auf stillgelegten Flächen gelten jedoch sämtliche Bestimmungen dieses Kapitels, als ob die Zahlung geleistet würde.
Der Anbau dieser Kulturen auf den Stilllegungsflächen ist gestattet, sofern:
(a)
die Zuckerrüben nicht zur Zuckererzeugung gemäß der Verordnung (EG) Nr. 314/2002 (41) dienen, weder als Zwischenerzeugnis, noch als Nebenerzeugnis noch als Nacherzeugnis;
(b)
die Zichorienwurzeln und Topinambur keinem Hydrolyseverfahren gemäß der Verordnung (EG) Nr. 314/2002 unterzogen werden, entweder als solche oder als Zwischenerzeugnis wie z. B. Inulin, oder als Nebenerzeugnis, wie z. B. Oligofruktose, oder als mögliches Nacherzeugnis.
Artikel 144
Definitionen
Im Sinne dieser Verordnung gelten folgende Begriffsbestimmungen:
a)
„Antragsteller“ ist derjenige, der die stillgelegten Flächen gemäß Artikel 55 Buchstabe b) und Artikel 107 Absatz 3 erster Gedankenstrich der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 nutzt;
b)
„Aufkäufer“ ist jeder Unterzeichner des Vertrags gemäß Artikel 147, der auf eigene Rechnung in Artikel 145 aufgeführte Rohstoffe für die in Anhang XXIII genannten Endverwendungszwecke erwirbt;
c)
„Erstverarbeiter“ ist der Verwender der landwirtschaftlichen Rohstoffe, der die erste Verarbeitung vornimmt, um eines oder mehrere der in Anhang XXIII genannten Erzeugnisse zu gewinnen.
ABSCHNITT 2
Vertrag
Artikel 145
Verwendung der Rohstoffe
1. Jeder landwirtschaftliche Rohstoff kann auf den stillgelegten Flächen gemäß Artikel 53 Buchstabe b) und Artikel 107 Absatz 3 erster Gedankenstrich der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 angebaut werden.
Der wirtschaftliche Wert der Erzeugnisse gemäß Anhang XXIII, die nicht zu Lebens- oder Futtermittelszecken bestimmt sind und durch die Verarbeitung der Rohstoffe gewonnen werden, muss nach der Bewertungsmethode gemäß Artikel 163 Absatz 3 höher sein als der Wert aller sonstigen bei derselben Verarbeitung gewonnenen und für andere Zwecke bestimmten Erzeugnisse.
2. Für die in Absatz 1 genannten Rohstoffe muss ein Vertrag gemäß Artikel 147 unbeschadet von Artikel 148 geschlossen werden.
3. Der Antragsteller muss sämtliche geernteten Rohstoffe an den Aufkäufer oder Erstverarbeiter liefern, der sie annimmt und garantiert, dass eine gleich große Menge dieser Rohstoffe in der Gemeinschaft zur Herstellung eines oder mehrerer der in Anhang XXIII genannten Enderzeugnisse verwendet wird, die nicht Lebens- oder Futtermittelzwecken dienen.
Verwendet der Aufkäufer oder Erstverarbeiter den ursprünglich geernteten Rohstoff zur Herstellung eines Zwischen- oder Nebenerzeugnisses, so kann er eine entsprechende Menge dieses Zwischen- oder Nebenerzeugnisses zur Herstellung eines oder mehrerer der in Unterabsatz 1 genannten Enderzeugnisse verwenden.
In dem Fall gemäß Unterabsatz 2 oder bei Verkauf einer entsprechenden Menge des Rohstoffes muss der Erstverarbeiter oder der Aufkäufer die Behörde, bei der die Sicherheit geleistet wurde, davon in Kenntnis setzen. Wird diese entsprechende Menge in einem anderen Mitgliedstaat als dem verwendet, in dem der Rohstoff geerntet wurde, so unterrichten sich die zuständigen Behörden der betreffenden Mitgliedstaaten gegenseitig über die Transaktion.
4. Im Rahmen der einzelstaatlichen Bestimmungen über vertragliche Beziehungen kann der Erstverarbeiter das Abholen der Rohstoffe beim Erzeuger, der die Beihilfe beantragt, einem Dritten überlassen. Der Verarbeiter allein trägt die Verantwortung für die Verpflichtungen des vorliegenden Kapitels.
Artikel 146
Abweichung
1. Abweichend von Artikel 145 Absätze 2 und 3 können die Mitgliedstaaten einem Antragsteller gestatten
a)
alle geernteten Getreide oder Ölsaaten der KN-Codes 1201 00 90, 1205 10 90, 1205 90 00, 1206 00 91 und 1206 00 99 zu verwenden
i)
als Brennstoff zur Beheizung seines landwirtschaftlichen Betriebs;
ii)
zur Gewinnung von Energie oder Biobrennstoff in seinem landwirtschaftlichen Betrieb;
b)
alle geernteten Rohstoffe in seinem landwirtschaftlichen Betrieb zu Biogas des KN-Codes 2711 29 00 zu verarbeiten.
2. In den in Unterabsatz 1 genannten Fällen:
a)
verpflichtet sich der Antragsteller durch eine Erklärung, die den Vertrag gemäß Artikel 147 ersetzt, den Rohstoff, auf den sich diese Erklärung bezieht, direkt zu verwenden bzw. zu verarbeiten. Die Artikel 147 bis 164 gelten entsprechend.
b)
muss der Antragsteller den gesamten geernteten Rohstoff von einer Stelle oder einem Unternehmen wiegen lassen, die bzw. das vom Mitgliedstaat bezeichnet wurde, und eine besondere Buchhaltung für die verwendeten Rohstoffe sowie die Erzeugnisse und Nebenerzeugnisse der Verarbeitung einführen. Bei Getreide und Ölsaaten, Stroh und bei Verwendung der ganzen Pflanze kann jedoch das Wiegen durch die Ermittlung des Volumens des Rohstoffes ersetzt werden.
3. Der Mitgliedstaat, der die Möglichkeit gemäß Absatz 1 in Anspruch nimmt, führt geeignete Kontrollmaßnahmen ein, mit denen die direkte Verwendung des Rohstoffes in seinem Betrieb bzw. die Verarbeitung zu Biogas des KN-Codes 2711 29 00 sichergestellt wird.
4. Das Getreide bzw. die Ölsaaten, die gemäß Absatz 1 Buchstabe a) verwendet werden, müssen nach einem vom Mitgliedstaat noch festzulegenden Verfahren denaturiert werden. Die Mitgliedstaaten können jedoch gestatten, dass anstatt der Ölsaaten das Öl denaturiert wird, das aus der Verarbeitung der Ölsaaten gemäß Absatz 1 Buchstabe a) Ziffer ii) gewonnen wird, sofern die Denaturierung unmittelbar nach der Verarbeitung zu Öl stattfindet und Kontrollmaßnahmen über die Verwendung der Ölsaaten eingeführt werden.
Artikel 147
Vertrag
1. Der Antragsteller legt der für ihn zuständigen Behörde zur Unterstützung seines Zahlungsantrages einen Vertrag vor, der zwischen ihm und einem Aufkäufer oder einem Erstverarbeiter geschlossen wurde. Der Mitgliedstaat kann jedoch entscheiden, dass der Vertrag nur zwischen dem Antragsteller und einem Erstverarbeiter geschlossen werden kann.
2. Der Antragsteller stellt sicher, dass der Vertrag folgende Angaben enthält:
a)
Name und Anschrift der Vertragsparteien;
b)
Laufzeit des Vertrags;
c)
Arten der betreffenden Rohstoffe und die je Art bebaute Fläche;
d)
alle für die Lieferung maßgeblichen Bedingungen sowie für Ölsaaten die voraussichtliche Menge der betreffenden Rohstoffe, die von der zuständigen Behörde für repräsentativ erachtet wird;
e)
eine Zusicherung, die Verpflichtungen gemäß Artikel 145 Absatz 3 einzuhalten;
f)
die wichtigsten Endverwendungszwecke des Rohstoffes, wobei jede Endverwendung die Bedingungen des Artikels 145 Absatz 1 und des Artikels 163 Absatz 3 erfüllen muss.
3. Der Antragsteller trägt dafür Sorge, dass der Vertrag so rechtzeitig geschlossen wird, dass es dem Aufkäufer oder Erstverarbeiter möglich ist, innerhalb der Fristen gemäß Artikel 157 Absatz 1 eine Kopie des Vertrags bei der für ihn zuständigen Behörde zu hinterlegen.
4. Die Mitgliedstaaten können aus Kontrollgründen vorsehen, dass jeder Antragsteller für jeden Rohstoff nur einen Liefervertrag schließen darf.
5. Betrifft der Vertrag Raps- oder Rübsensamen, Sonnenblumenkerne oder Sojabohnen der KN-Codes ex 1205 10 90, 1205 90 00, 1206 00 91, 1206 00 99 oder 1201 00 90, so muss der Antragsteller sicherstellen, dass in dem Vertrag zusätzlich zu den in Absatz 2 genannten Angaben auch die voraussichtliche Menge der herzustellenden, nicht für Lebens- oder Futtermittelzwecke bestimmten Nebenerzeugnisse angegeben wird.
Bei der Berechnung der genannten Mengen gilt Folgendes:
a)
100 kg Raps- und/oder Rübsensamen des KN-Codes 1205 10 90 oder 1205 90 00 entsprechen 56 kg Nebenerzeugnissen;
b)
100 kg Sonnenblumenkerne der KN-Codes 1206 00 91 oder 1206 00 99 entsprechen 56 kg Nebenerzeugnissen;
c)
100 kg Sojabohnen des KN-Codes 1201 00 90 entsprechen 78 kg Nebenerzeugnissen.
Artikel 148
Rohstoffe, die keinem Vertrag unterliegen
Abweichend von Artikel 147 müssen die Ausgangserzeugnise in Anhang XXII nicht unbedingt einem Vertrag unterliegen.
Um für die Zahlung in Frage zu kommen, muss sich der Antragsteller, der die stillgelegte Fläche zum Anbau der Rohstoffe nutzen möchte, gegenüber der zuständigen Behörde in seinem Mitgliedstaat bei der Einreichung seines Beihilfeantrags schriftlich verpflichten, dass diese Rohstoffe im Falle der Verwendung in seinem Betrieb oder des Verkaufs für die in Anhang XXIII genannten Zwecke verwendet werden.
Artikel 149
Menge der Nebenerzeugnisse aus Ölsaaten in Sojamehläquivalent
1. Die betreffende zuständige Behörde unterrichtet die Kommission so bald wie möglich, spätestens jedoch am 30. Juni des Jahres, in dem der Rohstoff geerntet werden soll, über die voraussichtliche Gesamtmenge der für Lebens- oder Futtermittelzwecke bestimmten Nebenerzeugnisse, die sich aus den Verträgen gemäß Artikel 147 ergeben, sofern diese Verträge sich auf Raps- oder Rübsensamen, Sonnenblumenkerne oder Sojabohnen der KN-Codes ex 1205 10 90, 1205 90 00, 1206 00 91, 1206 00 99 oder 1201 00 90 beziehen, sowie über die zugehörigen Flächen je Ölssaat.
2. Die Kommission berechnet anhand der gemäß Absatz 1 übermittelten Angaben und der nachstehenden Koeffizienten die in Sojamehläquivalent ausgedrückte voraussichtliche Gesamtmenge der für Lebens- oder Futtermittelzwecke bestimmten Nebenerzeugnisse:
-
Sojaschrot: 48 %,
-
Rapsschrot: 32 %,
-
Sonnenblumenkernschrot: 28 %.
Stellt die Kommission anhand der in Unterabsatz 1 genannten Berechnung fest, dass die Obergrenze von 1 Mio. t der für Lebens- oder Futtermittelzwecke bestimmten Nebenerzeugnisse überschritten wird, setzt sie frühestmöglich und spätestens am 31. Juli des Erntejahres des Rohstoffes zur Berechnung der für Lebens- oder Futtermittelzwecke bestimmten Nebenerzeugnishöchstmenge den auf jeden Vertrag anzuwendenden Verringerungsprozentsatz fest.
ABSCHNITT 3
Änderung oder Auflösung des Vertrags
Artikel 150
Änderung und Auflösung des Vertrags
Ändern die Vertragsparteien den Vertrag oder lösen sie ihn auf, nachdem der Antragsteller einen Zahlungsantrag gestellt hat, so kann der Antragsteller seinen Zahlungsantrag nur aufrechterhalten, wenn er spätestens zum letzten für die Änderung des Zahlungsantrags in dem betreffenden Mitgliedstaat zulässigen Zeitpunkt die für ihn zuständige Behörde über die Änderung bzw. Auflösung unterrichtet, damit alle erforderlichen Kontrollen vorgenommen werden können.
Artikel 151
Außergewöhnliche Umstände
Teilt der Antragsteller unbeschadet des Artikels 150 der zuständigen Behörde mit, dass er wegen besonderer Umstände den im Vertrag vorgesehenen Rohstoff ganz oder teilweise nicht liefern kann, so kann die zuständige Behörde bei Vorliegen ausreichender Nachweise über diese besonderen Umstände die Auflösung bzw. Änderung des Vertrags in einem gerechtfertigt erscheinenden Umfang gestatten.
Führt die Vertragsänderung zu einer Verringerung der vom Vertrag erfassten Fläche oder wird der Vertrag aufgelöst, so ist der Antragsteller zur Aufrechterhaltung seines Anspruchs auf die Zahlung gehalten,
a)
die betreffende stillgelegte Fläche in einer von der zuständigen Behörde festgelegten Weise erneut brachzulegen und;
b)
den auf aus dem Vertrag genommenen Flächen erzeugte Rohstoff weder zu verkaufen, noch zu veräußern, noch zu verwenden.
Artikel 152
Änderung des Endverwendungszwecks
Unbeschadet des Artikels 150 kann der Aufkäufer oder Erstverarbeiter die wichtigsten beabsichtigten Endverwendungszwecke für die Rohstoffe gemäß Artikel 147 Absatz 2 Buchstabe f) ändern, nachdem die vertraglich vereinbarten Rohstoffe dem Aufkäufer oder Erstverarbeiter geliefert wurden und die in Artikel 154 Absatz 1 und in Artikel 157 Absatz 3 Unterabsatz 1 genannten Bedingungen erfüllt wurden.
Die Änderung der Endverwendungszwecke erfolgt unter Einhaltung der Bedingungen des Artikels 145 Absatz 1 Unterabsatz 2 und des Artikels 163 Absatz 3.
Der Aufkäufer oder Erstverarbeiter unterrichtet die für ihn zuständige Behörde zuvor davon, damit alle erforderlichen Kontrollen vorgenommen werden können.
ABSCHNITT 4
Repräsentative Erträge und Liefermengen
Artikel 153
Repräsentative Erträge
Die Mitgliedstaaten legen jährlich nach einem geeigneten Verfahren die repräsentativen, tatsächlich zu erzielenden Erträge fest und teilen diese den betreffenden Antragstellern mit.
Die in Anhang XXII aufgeführten Rohstoffe können jedoch von den repräsentativen Erträgen ausgenommen werden.
Artikel 154
Liefermengen
1. Der Antragsteller meldet der für ihn zuständigen Behörde die Gesamtmenge der geernteten Rohstoffe nach einzelnen Arten und bestätigt die Liefermenge und den Vertragspartner, dem er diese Rohstoffe geliefert hat.
2. Die vom Antragsteller an den Aufkäufer oder Erstverarbeiter zu liefernde Menge muss mindestens dem repräsentativen Ertrag entsprechen.
In ausreichend begründeten Fällen können die Mitgliedstaaten jedoch ausnahmsweise zulassen, dass die gelieferte Menge um höchstens 10 % unter dem repräsentativen Ertrag liegt.
Darüber hinaus kann die zuständige Behörde in den Fällen, in denen sie eine Änderung oder Auflösung des Vertrags nach Artikel 151 genehmigt hat, die vom Antragsteller gemäß Absatz 1 zu liefernde Menge in angemessenem Umfang verringern.
ABSCHNITT 5
Voraussetzungen für die Zahlung der Beihilfe
Artikel 155
Zahlungsmodalitäten
1. Die Zahlung der Beihilfe an den Antragsteller kann vor der Verarbeitung der Rohstoffe erfolgen. Die Zahlung wird aber erst dann geleistet, wenn die nach diesem Kapitel zu liefernde Menge Rohstoffe dem Aufkäufer oder Erstverarbeiter geliefert worden ist und
a)
die Erklärung gemäß Artikel 154 Absatz 1 abgegeben wurde;
b)
eine Kopie des Vertrags bei der für den Aufkäufer oder Erstverarbeiter zuständigen Behörde gemäß Artikel 158 Absatz 1 hinterlegt wurde und die Bedingungen gemäß Artikel 145 Absatz 1 erfüllt sind;
c)
der zuständigen Behörde nachgewiesen wurde, dass die gesamte Sicherheit gemäß Artikel 158 Absatz 2 geleistet worden ist;
d)
die für die Zahlung zuständige Behörde bei jedem Antrag geprüft hat, ob die Voraussetzungen gemäß Artikel 147 erfüllt sind.
2. Bei zweijährigen Kulturen, bei denen die Ernte und folglich die Lieferung der Rohstoffe erst im zweiten Anbaujahr erfolgt, wird die Zahlung in den zwei Jahren nach Abschluss des Vertrags gemäß Artikel 147 geleistet, sofern die zuständigen Behörden feststellen, dass folgende Voraussetzungen erfüllt sind:
a)
den Verpflichtungen gemäß Absatz 1 Buchstaben b), c) und d) wird ab dem ersten Anbaujahr nachgekommen;
b)
den Verpflichtungen gemäß Absatz 1 Buchstabe a) sowie der Übermittlung der Informationen gemäß Artikel 157 Absatz 3 Unterabsatz 1 wird im zweiten Anbaujahr nachgekommen.
Im ersten Anbaujahr wird die Zahlung jedoch nur geleistet, wenn der zuständigen Behörde nachgewiesen wurde, dass die Sicherheit gemäß Artikel 158 Absatz 2 geleistet wurde. Im zweiten Anbaujahr ist für die Zahlung der Beihilfe keine Sicherheitsleistung erforderlich.
3. Bei mehrjährigen Kulturen oder Dauerkulturen erfolgt die Zahlung der Beihilfe jedes Jahr nach Abschluss des Vertrags. Die Bestimmungen von Absatz 2 gelten sinngemäß.
ABSCHNITT 6
Pflichten des Aufkäufers und des Antragstellers
Artikel 156
Anzahl der Verarbeiter
Die nicht für Lebens- oder Futtermittelzwecke bestimmten Erzeugnisse müssen spätestens durch einen dritten Verarbeiter gewonnen werden.
Artikel 157
Pflichten
1. Der Aufkäufer oder der Erstverarbeiter hinterlegt bei der für ihn zuständigen Behörde eine Kopie des Vertrags spätestens bis zum Endtermin für die Einreichung der Beihilfeanträge des jeweiligen Jahres im betreffenden Mitgliedstaat.
Wird der Vertrag vom Antragsteller und vom Aufkäufer oder vom Erstverarbeiter in einem beliebigen Jahr vor dem in Artikel 150 genannten Zeitpunkt geändert oder aufgelöst, so hinterlegt der Aufkäufer oder der Erstverarbeiter bis zu diesem Zeitpunkt bei der für ihn zuständigen Behörde eine Kopie des geänderten oder aufgelösten Vertrags.
2. Der Erstverarbeiter übermittelt der für ihn zuständigen Behörde die erforderlichen Angaben über die betreffenden Verarbeitungsstufen, insbesondere zu den Preisen und den technischen Verarbeitungskoeffizienten, mit denen sich die Mengen der Enderzeugnisse vorausberechnen lassen. Diese Koeffizienten entsprechen denen, die in Artikel 164 Absatz 2 Unterabsatz 2 vorgesehen sind
3. Der Aufkäufer oder der Erstverarbeiter, der die Rohstoffe vom Antragsteller erhalten hat, teilt der für ihn zuständige Behörde bis zu dem vom Mitgliedstaat festgelegten Zeitpunkt Art und Menge der erhaltenen Rohstoffe, Namen und Anschrift des Vertragspartners, der ihm die Rohstoffe geliefert hat, sowie den Lieferort und die laufende Nummer des betreffenden Vertrags mit, damit die Zahlung innerhalb der Frist gemäß Artikel 28 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 geleistet werden kann.
Ist der Mitgliedstaat des Aufkäufers oder des Erstverarbeiters ein anderer als derjenige, in dem der Rohstoff angebaut wurde, so teilt die betreffende zuständige Behörde innerhalb von 40 Arbeitstagen nach Eingang der Mitteilung gemäß Unterabsatz 1 die Gesamtmenge der gelieferten Rohstoffe der für den Antragsteller zuständigen Behörde mit.
ABSCHNITT 7
Sicherheiten
Artikel 158
Sicherheitsleistung des Aufkäufers oder des Erstverarbeiters
1. Der Aufkäufer oder der Erstverarbeiter leistet innerhalb der Frist für die Einreichung des Beihilfeantrags des jeweiligen Jahrs im betreffenden Mitgliedstaat die gesamte Sicherheit gemäß Absatz 2 bei der für ihn zuständigen Behörde.
2. Zur Berechnung der Sicherheit wird bei jedem Rohstoff ein Betrag von 250 EUR/ha zugrunde gelegt und mit der Gesamtheit der nach der vorliegenden Regelung bestellten Flächen multipliziert, die einem von dem betreffenden Aufkäufer oder Erstverarbeiter unterzeichneten Vertrag unterliegen und für die Erzeugung der Rohstoffe genutzt werden.
3. Wird der Vertrag gemäß Artikel 150 oder Artikel 151 geändert oder aufgelöst, so wird die geleistete Sicherheit entsprechend angepasst.
4. Die Sicherheit wird anteilmäßig für jeden Rohstoff freigegeben, sofern der für den Ausführer oder Erstverarbeiter zuständigen Behörde nachgewiesen wurde
a)
dass die betreffenden Mengen der Rohstoffe gemäß Artikel 147 Absatz 2 Buchstabe f) verarbeitet wurden, wobei gegebenenfalls die nach Artikel 152 vorgenommenen Änderungen zu berücksichtigen sind;
b)
dass die Mengen an Nebenerzeugnissen, die die Höchstmengen überschreiten und dem Verzehr oder der Verfütterung zugeführt werden könnten, im Fall eines Vertrags für Raps- und Rübsensamen, Sonnenblumen oder Sojabohnen der KN-Codes 1205 00 90, 1206 00 91, 1206 00 99 oder 1201 00 90 und der Anwendung von Artikel 149 Absatz 2 Unterabsatz 2 anderen als Lebens- oder Futtermittelzwecken zugeführt werden konnten.
5. Unbeschadet von Absatz 4 wird die vom Aufkäufer geleistete Sicherheit freigegeben, nachdem der betreffende Rohstoff an den Erstverarbeiter geliefert wurde, sofern die für den Aufkäufer zuständige Behörde den Nachweis erhalten hat, dass der Erstverarbeiter bei der für ihn zuständigen Behörde eine entsprechende Sicherheit geleistet hat.
Artikel 159
Hauptpflichten und Nebenpflichten
1. Folgende Pflichten sind Hauptpflichten im Sinne von Artikel 20 der Verordnung (EWG) Nr. 2220/85 der Kommission:
a)
die hauptsächliche Verarbeitung der Rohstoffmengen zu den vertraglich festgelegten Enderzeugnissen; die Verarbeitung muss bis zum 31. Juli des zweiten Jahres nach der Ernte der Rohstoffe abgeschlossen sein;
b)
das Finden von anderen Absatzmärkten als dem Lebens- oder Futtermittelmarkt vor dem Datum gemäß Buchstabe a) für die Mengen von Nebenerzeugnissen, die die Höchstmenge überschreiten und zum Verzehr oder zur Verfütterung dienen könnten, wenn das Verfahren gemäß Artikel 149 Absatz 2 Unterabsatz 2 der vorliegenden Verordnung angewandt wird;
c)
die Mitführung des Kontrollexemplars T5 gemäß den Artikeln 160 und 161.
2. Folgende Pflichten des Aufkäufers oder Erstverarbeiters sind Nebenpflichten im Sinne von Artikel 20 der Verordnung (EWG) Nr. 2220/85:
a)
die Abnahme sämtlicher vom Antragsteller gelieferter Rohstoffe gemäß Artikel 145 Absatz 3 der vorliegenden Verordnung;
b)
die Hinterlegung einer Kopie des Vertrags gemäß Artikel 157 Absatz 1 der vorliegenden Verordnung;
c)
die Mitteilungen gemäß Artikel 157 Absatz 3 Unterabsatz 1 der vorliegenden Verordnung;
d)
die Leistung der Sicherheit gemäß Artikel 158 Absatz 1 der vorliegenden Verordnung.
ABSCHNITT 8
Unterlagen für Verkauf, Abgabe oder Lieferung in einen anderen Mitgliedstaat bzw. Ausfuhr
Artikel 160
Kontrollexemplar T5
1. Wenn ein Verarbeiter Zwischenerzeugnisse, die Gegenstand eines Vertrags nach Artikel 147 sind, an einen in einem anderen Mitgliedstaat niedergelassenen Verarbeiter verkauft oder abgibt, so ist bei den betreffenden Erzeugnissen ein gemäß der Verordnung (EWG) Nr. 2454/93 der Kommission ausgestelltes Kontrollexemplar T5 mitzuführen.
Verkauft oder überlässt der Aufkäufer Rohstoffe, die Gegenstand eines Vertrags sind, an einen Erstverarbeiter in einem anderen Mitgliedstaat, so gilt Unterabsatz 1.
2. In Feld 104 des Kontrollexemplars T5 ist unter der Rubrik „Andere“ einer der folgenden Vermerke einzutragen:
-
Producto destinado a su transformación o entrega de acuerdo con lo establecido en el articulo 147 del Reglamento (CE) no 1973/2004 de la Comisión;
-
Použito pro zpracování nebo dodávku v souladu s článkem 147 nařízení Rady (ES) 1973/2004
-
Skal anvendes til forarbejdning eller levering i overensstemmelse med artikel 147 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1973/2004
-
Zur Verarbeitung oder Lieferung gemäß Artikel 147 der Verordnung (EG) Nr. 1973/2004 der Kommission zu verwenden
-
Προς χρήση για μεταποίηση ή παράδοση σύμφωνα με το άρθρο 147 του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1973/2004 της Επιτροπής
-
To be used for processing or delivery in accordance with Article 147 of Commission Regulation (EC) No 1973/2004
-
Kasutamiseks töötlemisel või tarnimisel vastavalt komisjoni määruse (EÜ) nr 1973/2004 artiklile 147
-
À utiliser pour transformation ou livraison conformément aux dispositions de l'article 147 du règlement (CE) no 1973/2004 de la Commission
-
Da consegnare o trasformare conformemente all'articolo 147 del regolamento (CE) n. 1973/2004 della Commissione
-
Izmantot pārstrādei vai piegādei saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 1973/2004 147. panta nosacījumiem
-
Naudoti perdirbimui arba pristatymui pagal Komisijos reglamento (EB) Nr. 1973/2004 147 straipsnio nuostatas
-
A Bizottság 2004/1973/EK rendelete szerint feldolgozásra, vagy átadásra használandó
-
Te gebruiken voor verwerking of aflevering overeenkomstig artikel 147 van Verordening (EG) nr. 1973/2004 van de Commissie
-
Do wykorzystania w procesie przetwórstwa bądź do dostawy zgodnie z postanowieniami zawartymi w art. 147 rozporządzenia Komisji (WE) nr 1973/2004
-
A utilizar para transformação ou entrega em conformidade com o artigo 147 do Regulamento (CE) n.o 1973/2004 da Comissão
-
Na spracovanie alebo dodávku v súlade s článkom 147 nariadenia Komisie (ES) č. 1973/2004
-
Se uporablja za predelavo ali dostavo v skladu s členom 147 Uredbe Komisije (ES) št. 1973/2004
-
Käytetään jalostamiseen tai toimittamiseen komission asetuksen (EY) N:o 1973/2004 147 artiklan mukaisesti
-
Används till bearbetning eller leverans i enlighet med artikel 147 i kommissionens förordning (EG) nr 1973/2004.
Artikel 161
Kontrollexemplar T5 für die Ausfuhr
Sind eines oder mehrere der End-, Zwischen-, Neben- oder Nacherzeugnisse, die Gegenstand eines Vertrags gemäß Artikel 147 sind, für die Ausfuhr in Drittländer bestimmt, so werden sie während ihres Transports innerhalb der Gemeinschaft von einem Kontrollexemplar T5 begleitet, das die zuständige Behörde des Mitgliedstaats ausstellt, in dem diese Erzeugnisse gewonnen wurden.
In Feld 104 des Kontrollexemplars T5 ist unter der Rubrik „Andere“ einer der folgenden Vermerke einzutragen:
-
Este producto no podrá acogerse a ninguna de las medidas previstas en el apartado 2 del artículo 1 del Reglamento (CE) no 1258/1999 del Consejo
-
Pro tento produkt nemůže být poskytnuto financování podle čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 1258/1999 Rady
-
De finansieringsforanstaltninger, der er omhandlet i artikel 1, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1258/1999, kan ikke anvendes på dette produkt
-
Dieses Erzeugnis kommt für keine Finanzierungen gemäß Artikel 1 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1258/1999 des Rates in Betracht
-
Το προϊόν αυτό δεν μπορεί να τύχει καμιάς από τις χρηματοδοτήσεις που προβλέπονται στο άρθρο 1 παράγραφος 2 του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1258/1999 του Συμβουλίου
-
This product shall not qualify for any benefit pursuant to Article 1(2) of Council Regulation (EC) No 1258/1999
-
Kõnealuse toote puhul nõukogu määruse (EÜ) nr 1258/1999 artikli 1 lõikele 2 vastavaid soodustusi ei anta.
-
Ce produit ne peut pas bénéficier des financements prévus à l'article ler, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1258/1999 du Conseil
-
Questo prodotto non può beneficiare delle misure di cui all'articolo 1, paragrafo 2 del regolamento (CE) n. 1258/1999 del Consiglio
-
Šis produkts nevar saņemt Padomes Regulas (EK) Nr. 1258/1999 1. panta 2. punktā noteikto finansējumu
-
Šiam produktui netaikoma jokia išmoka pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1258/1999 1 straipsnio 2 punktą.
-
Ez a termék nem jogosult az 1258/1999/EK tanácsi rendelet 1. cikkének (2) bekezdése szerinti semmilyen ellátásra
-
Dit product komt niet in aanmerking voor financieringen zoals bedoeld in artikel 1, lid 2, van Verordening (EG) nr. 1258/1999 van de Raad
-
Ten produkt nie kwalifikuje się do finansowania przewidzianego w art. 1 ust. 2 rozporządzenia Rady (WE) nr 1258/1999
-
O presente produto não pode beneficiar de medidas ao abrigo do n.o 2 do artigo 1.o do Regulamento (CE) n.o 1258/1999 do Conselho
-
Tento produkt nie je oprávnený na financovanie uvedené v odseku 2 článku 1 nariadenia Rady (ES) č. 1258/1999
-
Ta proizvod ni upravičen do financiranja iz člena 1(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1258/1999
-
Tähän tuotteeseen ei sovelleta neuvoston asetuksen (EY) N:o 1258/1999 1 artiklan 2 kohdan mukaisia toimenpiteitä
-
De åtgärder som avses i artikel 1.2 i rådets förordning (EG) nr 1258/1999 kan inte användas för denna produkt.
Die Bestimmungen der Unterabsätze 1 und 2 gelten nur, wenn für das in Anhang XXIII genannte Enderzeugnis, das Zwischen-, Neben- oder Nacherzeugnis, das Gegenstand eines Vertrags gemäß Artikel 147 ist, Ausfuhrerstattungen für den Fall gezahlt würden, dass es aus Rohstoffen gewonnen wurde, die außerhalb des Rahmens dieser Regelung angebaut wurden.
Artikel 162
Alternativnachweise anstelle des Kontrollexemplars T5
Geht das Kontrollexemplar T5 ohne Verschulden des Erstverarbeiters nicht zwei Monate vor Ablauf der Frist gemäß Artikel 159 Absatz 1 Buchstabe a) bei der für die Kontrolle zuständigen Abgangsstelle des Mitgliedstaats ein, in dem der Erstverarbeiter niedergelassen ist, so können abweichend von Artikel 159 Absatz 1 Buchstabe b) folgende Alternativnachweise anstelle des Kontrollexemplars T5 zugelassen werden:
a)
Rechnung über den Kauf der Zwischenerzeugnisse;
b)
Bescheinigung des Letztverarbeiters über die Endverarbeitung zu Nicht-Lebens- oder Futtermittelerzeugnissen;
c)
vom Letztverarbeiter beglaubigte Fotokopien von Buchführungsbelegen über die erfolgte Verarbeitung.
ABSCHNITT 9
Kontrollen
Artikel 163
Buchführung
1. Die zuständigen Behörden der Mitgliedstaaten regeln im Einzelnen, über welche Daten und in welchen Zeitabständen der Aufkäufer oder der Verarbeiter Buch führen muss, wobei dies mindestens monatlich erfolgen muss.
Was den Aufkäufer angeht, so muss diese Buchführung mindestens folgende Angaben enthalten:
a)
Mengen der gekauften und zur Verarbeitung im Rahmen der vorliegenden Regelung weiterverkauften Rohstoffe;
b)
Name und Anschrift des Erstverarbeiters.
Was den Verarbeiter angeht, so muss diese Buchführung mindestens folgende Angaben enthalten:
a)
Mengen der zur Verarbeitung gekauften Rohstoffe;
b)
Mengen der verarbeiteten Rohstoffe sowie Mengen und Arten der gewonnenen End-, Neben- und Nacherzeugnisse;
c)
Verarbeitungsverluste;
d)
vernichtete Mengen mit entsprechender Begründung;
e)
Mengen, Arten und erzielte Preise der vom Verarbeiter verkauften oder abgegebenen Erzeugnisse;
f)
gegebenenfalls Name und Anschrift des Weiterverarbeiters.
2. Die für den Aufkäufer oder den Erstverarbeiter zuständige Behörde prüft, ob der vorgelegte Vertrag die Bedingungen nach Artikel 145 Absatz 1 erfüllt. Sind diese Bedingungen nicht erfüllt, so wird die für den Antragsteller zuständige Behörde davon in Kenntnis gesetzt.
3. Zur Ermittlung des wirtschaftlichen Werts der Produkte gemäß Artikel 145 Absatz 1 vergleicht die betreffende zuständige Behörde auf der Grundlage der Angaben nach Artikel 157 Absatz 2 den Gesamtwert aller Nicht-Lebens und Futtermittelerzeugnisse mit dem Gesamtwert aller weiteren Erzeugnisse, die bei derselben Verarbeitung anfallen, aber für andere Zwecke bestimmt sind. Zur Berechnung der einzelnen Werte wird die jeweilige Menge mit dem im vorangegangenen Wirtschaftsjahr ermittelten Durchschnittspreis ab Werk multipliziert. Liegen keine solchen Preise vor, so bestimmt die zuständige Behörde insbesondere anhand der Angaben nach Artikel 157 Absatz 2 selbst die entsprechenden Preise.
Artikel 164
Kontrollen bei den Aufkäufern und Verarbeitern
1. Die zuständigen Behörden der Mitgliedstaaten, in denen die Aufkäufer tätig sind, führen bei mindestens 25 % der in ihrem Hoheitsgebiet niedergelassen Aufkäufer, die anhand einer Risikoanalyse ausgewählt werden, Kontrollen durch. Diese Kontrollen umfassen Bestandskontrollen und Unterlagenprüfungen, um die Übereinstimmung zwischen den Ankäufen von Rohstoffen und den entsprechenden Lieferungen zu gewährleisten.
2. Die zuständigen Behörden der Mitgliedstaaten, in denen die Verarbeitung stattgefunden hat, führen bei mindestens 25 % der in ihrem Hoheitsgebiet niedergelassen Verarbeiter, die anhand einer Risikoanalyse ausgewählt werden, Kontrollen zur Einhaltung von Artikel 146 Absatz 1 durch. Diese Kontrollen umfassen mindestens:
a)
einen Vergleich des Gesamtwerts aller Nicht-Lebens und Futtermittelerzeugnisse mit dem Gesamtwert aller weiteren Erzeugnisse, die bei derselben Verarbeitung anfallen, aber für andere Zwecke bestimmt sind;
b)
eine Analyse des Produktionssystems des Verarbeiters einschließlich Bestandskontrollen und Unterlagenprüfungen, um die Übereinstimmung zwischen den gelieferten Rohstoffen und den End-, Neben- und Nacherzeugnissen sicherzustellen.
Bei den Kontrollen nach Buchstabe b) stützt sich die zuständige Behörde insbesondere auf technische Koeffizienten für die Verarbeitung der betreffenden Rohstoffe. Sofern die Gemeinschaftsvorschriften entsprechende Koeffizienten für die Ausfuhr vorsehen, sind diese zu verwenden. Gibt es diese nicht und sehen die gemeinschaftlichen Rechtsvorschriften andere Koeffizienten vor, so sind diese zu verwenden. In allen anderen Fällen stützt sich die Kontrolle hauptsächlich auf die in der betreffenden Verarbeitungsindustrie allgemein anerkannten Koeffizienten.
3. Bei der Verarbeitung nach Artikel 146 werden Kontrollen bei 10 % der Antragsteller vorgenommen, die mittels Risikoanalyse anhand folgender Kriterien ausgewählt wurden:
a)
Höhe der Beihilfen;
b)
Anzahl landwirtschaftlicher Parzellen und Flächen, für die eine Beihilfe beantragt wird;
c)
Entwicklung im Vergleich zum Vorjahr;
d)
Kontrollergebnisse der Vorjahre;
e)
sonstige von den Mitgliedstaaten festzulegende Parameter unter Berücksichtigung der Repräsentativität der vorgelegten Verträge.
4. Werden bei den Kontrollen nach Absatz 3 bedeutende Unregelmäßigkeiten in mindestens 3 % der Fälle festgestellt, so führt die zuständige Behörde im laufenden Jahr angemessene zusätzliche Kontrollen durch und sieht einen entsprechend höheren Prozentsatz von Betriebsinhabern für eine Vor-Ort-Kontrolle im folgenden Jahr vor.
5. Ist vorgesehen, dass einzelne Elemente der Kontrollen nach Absatz 1, 2 und 3 anhand einer Stichprobenauswahl durchgeführt werden können, so muss diese ein verlässliches und repräsentatives Kontrollniveau gewährleisten.
6. Über jede Kontrolle ist ein vom Kontrolleur unterzeichneter Bericht anzufertigen, der alle Einzelheiten der Kontrolle genau wiedergibt. Der Bericht muss insbesondere folgende Angaben enthalten:
a)
Zeitpunkt der Kontrolle;
b)
anwesende Personen;
c)
erfasster Zeitraum;
d)
angewandte Kontrolltechniken einschließlich etwaiger Stichprobenverfahren;
e)
Ergebnisse der Kontrolle.
Artikel 165
Hanferzeugung
Die Bestimmungen über Hanf in Artikel 29 der Verordnung (EG) Nr. 795/2004 und in Artikel 33 der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 finden Anwendung.
Artikel 166
Zusätzliche Maßnahmen und Amtshilfe
1. Die Mitgliedstaaten treffen alle zur ordnungsgemäßen Anwendung dieses Kapitels erforderlichen zusätzlichen Maßnahmen und leisten sich gegenseitig Amtshilfe bei der Durchführung der in diesem Kapitel vorgesehenen Kontrollen. In diesem Zusammenhang können die Mitgliedstaaten, sofern dieses Kapitel keine angemessenen Kürzungen und Ausschlüsse vorsieht, auch entsprechende einzelstaatliche Sanktionen gegen Marktteilnehmer verhängen, die mit dem Beihilfeverfahren befasst sind
2. Soweit dies erforderlich oder in diesem Kapitel vorgeschrieben ist, leisten sich die Mitgliedstaaten gegenseitig Amtshilfe, um wirksame Kontrollen zu ermöglichen und um die Echtheit der übermittelten Dokumente und die Richtigkeit der ausgetauschten Angaben sicherzustellen.
ABSCHNITT 10
Ausschluss von der Regelung und Mitteilung
Artikel 167
Ausschluss von Rohstoffen
Die Mitgliedstaaten können jeglichen landwirtschaftlichen Rohstoff von der in diesem Kapitel vorgesehenen Regelung ausschließen, wenn er Schwierigkeiten hinsichtlich der Kontrolle, der öffentlichen Gesundheit, der Umwelt oder des Strafrechts bereitet oder nur eine geringfügige Ausbeute an Nicht-Lebens- oder Futtermittelerzeugnissen aufweist.
Artikel 168
Mindestanbaufläche
Die Mitgliedstaaten können für jeden Rohstoff gemäß Artikel 145 Absatz 1 eine Mindestanbaufläche festsetzen.
Artikel 169
Mitteilungen
Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission jährlich bis zum 15. Oktober für das vorangegangene Jahr alle folgenden Angaben:
a)
die Anbauflächen für die einzelnen Arten von Rohstoffen, die sich aus den Verträgen gemäß Artikel 147 und den Erklärungen gemäß Artikel 146 Absatz 2 und Artikel 148 ergeben;
b)
die Mengen der einzelnen Arten von Rohstoffen und der gewonnenen End-, Neben- und Nacherzeugnisse mit Angabe der jeweils verwendeten Rohstoffe;
c)
die gemäß Artikel 146 getroffenen Maßnahmen;
d)
die gemäß Artikel 167 ausgeschlossenen Rohstoffe;
e)
die Mindestanbauflächen gemäß Artikel 168.
KAPITEL 17
FLÄCHENBEIHILFE FÜR HOPFEN
Artikel 170
Ergänzungszahlung für Hopfenanbauer
1. Die Ergänzungszahlung gemäß Artikel 68a Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 wird Hopfenerzeugern auf einer Hektarbasis für die Flächen gewährt, bei denen die Bedingungen von Artikel 110o der genannten Verordnung eingehalten werden, vorausgesetzt dass:
a)
sie mit einer gleichmäßigen Pflanzdichte von mindestens 1 500 Pflanzen je Hektar bei doppelter Aufleitung oder 2 000 Pflanzen je Hektar bei einfacher Aufleitung gepflanzt wurden;
b)
sie normal bearbeitet wurden.
2. Als „Hopfenanbaufläche“ gemäß Artikel 110o zweiter Gedankenstrich der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 gilt die durch die Linie der äußeren Verankerungsdrähte der Traggerüste begrenzte Fläche. Befinden sich auf dieser Begrenzungslinie Reben, sollte beiderseits der Parzelle eine zusätzliche Fahrspur in einer Breite vorgesehen werden, die der durchschnittlichen Breite einer Fahrgasse innerhalb der Hopfenanlage entspricht. Die zusätzliche Fahrspur darf nicht zu einem öffentlichen Weg gehören. Die für das Wenden der Landmaschinen notwendigen Parzellen an den beiden Enden machen Teil der Anbaufläche aus, sofern jede dieser beiden Parzellen nicht länger als 8 Meter ist und die Parzellen nicht zu einem öffentlichen Verkehrsweg gehören.
3. Flächen mit hauptsächlicher Gewinnung von Fechsern in Pflanzschulen sind von der Ergänzungszahlung ausgeschlossen.
4. Die für Ergänzungszahlungen verfügbare Gesamtsumme wird gleichmäßig über die beihilfefähigen Hopfenflächen im Hoheitsgebiet des betreffenden Mitgliedstaats verteilt.
Artikel 171
Zahlungen an anerkannte Hopfenerzeugergruppen
1. Anerkannte Erzeugergruppen beantragen die Zahlung gemäß Artikel 68a Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 bis spätestens 1. September des Erntejahres.
2. Die an die anerkannte Erzeugergruppe gezahlte Summe wird innerhalb von drei Jahren ab dem Datum der Zahlung für die Maßnahmen gemäß Artikel 7 Absatz 1 Buchstaben a) bis d) der Verordnung (EWG) Nr. 1696/71 gebunden. Innerhalb dieses Zeitraums nicht gebundene Mittel gehen zurück an die Zahlstelle und werden von den Ausgaben des EAGFL, Abteilung Garantie, abgezogen.
3. Für die Ernten vor der Ernte 2005 zurückgehaltene Beihilfen gemäß Artikel 12 Absatz 5 Buchstabe c) der Verordnung (EWG) Nr. 1696/71 werden vor dem 31. Dezember 2008 genutzt.
4. Ein Mitgliedstaat, der Zahlungen an anerkannte Erzeugergruppen durchführt, übermittelt der Kommission jährlich einen Bericht über die Verwendung der Mittel durch die von ihm anerkannten Erzeugergruppen, einschließlich einer Beschreibung der Maßnahmen gemäß Artikel 7 Absatz 1 Buchstaben a) bis d) der Verordnung (EWG) Nr. 1696/71, die durch die Mittel finanziert werden. Der Bericht ist bis spätestens 30. Juni jeden Jahres vorzulegen.
5. Die in einem bestimmten Mitgliedstaat verfügbare Gesamtsumme für Zahlungen an anerkannte Erzeugergruppen gemäß Artikel 68a Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 wird an diese Gruppen im Verhältnis zu den Flächen verteilt, die den Bedingungen von Artikel 170 der vorliegenden Verordnung entsprechen und für die die Mitglieder einen Antrag gemäß Teil II Titel II der Verordnung (EG) Nr. 796/2004 gestellt haben.
KAPITEL 18
SCHLUSSBESTIMMUNGEN
Artikel 172
Aufhebung von Rechtsvorschriften
1. Die Verordnungen (EWG) Nr. 1686/72, (EWG) Nr. 1445/76, (EG) Nr. 1644/96, (EG) Nr. 2316/1999, (EG) Nr. 2461/1999, (EG) Nr. 2550/2001, (EG) Nr. 2199/2003 und (EG) Nr. 2237/2003 werden ab 1. Januar 2005 aufgehoben.
Sie gelten jedoch weiterhin für Beihilfeanträge in Bezug auf das Wirtschaftsjahr 2004/05 oder Prämienzeiträume und vorhergehende Wirtschaftsjahre und Prämienzeiträume. Im Fall der Anwendung von Artikel 66 oder Artikel 71 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003, gilt Artikel 20 Absätze 2 bis 5 der Verordnung (EG) Nr. 2316/1999 bis zum Ablauf der Verpflichtungen der Erzeuger.
2. Die Verordnung (EWG) Nr. 2342/1999 wird ab 1. Januar 2005 aufgehoben. Sie gilt weiterhin für Anträge, die für das Jahr 2004 gestellt wurden.
3. Die Verordnung (EWG) Nr. 609/1999 ab 1. Januar 2005 aufgehoben. Sie gilt jedoch weiterhin für Anträge auf Direktzahlungen in Bezug auf die Ernte 2004 und die Ernte 2005 im Fall der Anwendung von Artikel 71 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003.
4. Verweise auf die aufgehobenen Verordnungen gelten als Verweise auf die vorliegende Verordnung.
Artikel 173
Diese Verordnung tritt am siebten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Sie gilt für Beihilfeanträge in Bezug auf Wirtschaftsjahre oder Prämienzeiträume ab dem 1. Januar 2005, mit Ausnahme von Artikel 10, der ab dem Datum des Inkrafttretens dieser Verordnung gilt.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 29. Oktober 2004