NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 217/2006
ze dne 8. února 2006,
kterým se stanoví prováděcí pravidla ke směrnicím Rady 66/401/EHS, 66/402/EHS, 2002/54/ES, 2002/55/ES a 2002/57/ES, pokud jde o oprávnění členských států dočasně povolit uvádění na trh osiva, které nevyhovuje požadavkům z hlediska minimální klíčivosti
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh (1), a zejména na čl. 17 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh (2), a zejména na čl. 17 odst. 3 a uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 2002/54/ES ze dne 13. června 2002 o uvádění osiva řepy na trh (3), a zejména na čl. 24 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 2002/55/ES ze dne 13. června 2002 o uvádění osiva zeleniny na trh (4), a zejména na čl. 38 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 2002/57/ES ze dne 13. června 2002 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh (5), a zejména na článek 21 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle směrnic 66/401/EHS, 66/402/EHS, 2002/54/ES, 2002/55/ES a 2002/57/ES lze osivo uvádět na trh pouze tehdy, vyhovuje-li požadavkům z hlediska minimální klíčivosti, nebo v případě, že množství dostupného osiva, jež požadavkům vyhovuje, není dostatečné; Komise na omezené období povolila uvést na trh předepsané maximální množství osiva, jehož minimální klíčivost požadavkům uvedených směrnic nevyhovuje.
(2)
Postup udělování oprávnění je v současnosti velmi pomalý.
(3)
Za účelem zjednodušení a urychlení postupu udělování oprávnění a zajištění, aby Komise a členské státy měly veškeré informace nezbytné ke zhodnocení žádostí a k reakci na ně, se za vhodný nástroj považuje konzultační postup mezi Komisí a členskými státy.
(4)
Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Nařízení stanoví prováděcí pravidla pro žádosti členských států o oprávnění dočasně povolovat uvádění na trh osiva, jehož minimální klíčivost nevyhovuje požadavkům:
a)
čl. 17 odst. 1 směrnice 66/401/EHS;
b)
čl. 17 odst. 1 směrnice 66/402/EHS;
c)
čl. 24 odst. 1 směrnice 2002/54/ES;
d)
čl. 38 odst. 1 směrnice 2002/55/ES a
e)
čl. 21 odst. 1 směrnice 2002/57/ES.
2. Toto nařízení se nepoužije na uvádění na trh „základního osiva“ definovaného ve směrnicích uvedených v odstavci 1.
Článek 2
1. Členský stát, který má problémy se zásobováním a přeje si dočasně povolit uvádění na trh osiva, jež nevyhovuje požadavkům z hlediska minimální klíčivosti (dále jen „žádající členský stát“), předloží Komisi žádost spolu s informacemi uvedenými v článku 3. Žádající členský stát o tom zároveň uvědomí ostatní členské státy. Každý členský stát určí kontaktní místa.
2. Do 15 dní po sdělení stanoveném v odstavci 1 mohou ostatní členské státy Komisi a žádajícímu členskému státu oznámit:
a)
nabídku dostupného osiva, které může pomoci překlenout dočasné problémy s dodávkou, nebo
b)
námitky proti uvedení na trh osiva, které nevyhovuje požadavkům směrnic uvedených v čl. 1 odst. 1.
3. Osivo uvedené v žádosti smí být uvedeno na trh Společenství až do množství požadovaného žádajícím členským státem, i když nevyhovuje požadavkům směrnic uvedených v čl. 1 odst. 1, pokud v období podle odstavce 2 nejsou žádajícímu členskému státu nebo státům a Komisi oznámeny žádné nabídky ani námitky, nebo pokud nabídky učiněny jsou, ale žádající členský stát a nabízející členský stát nebo státy se shodují, že nabídky nejsou dostatečné, a pokud Komise v daném období neuvědomila žádající členský stát, že jeho žádost považuje za neodůvodněnou.
Komise sdělí kontaktním místům určeným každým členských státem podmínky, za kterých se uvedení na trh povoluje, včetně povoleného množství, a zároveň tyto podmínky zveřejní na svých internetových stránkách.
4. Pokud nelze podmínky odstavce 3 splnit nebo pokud má Komise za to, že žádost není odůvodněná, uvědomí Komise kontaktní místa určená každým členským státem.
Záležitost se předloží Stálému výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví a případné rozhodnutí o schválení nebo zamítnutí žádosti se přijímá postupem podle čl. 1 odst. 1.
Článek 3
Informace požadované v souladu s čl. 2 odst. 1 obsahují:
a)
druhy a odrůdy, zejména vlastnosti týkající se pěstování a využití;
b)
předpokládanou minimální klíčivost;
c)
dotčená množství;
d)
podpůrné dokumenty s vysvětlením důvodu žádosti;
e)
navržená místa určení pro uvedení na trh s určením regionů žádajícího členského státu, který má problémy s dodávkou osiva;
f)
lhůtu pro použití, o kterou se v povolení žádá.
Článek 4
Aniž je dotčeno označování požadované směrnicemi uvedenými v čl. 1 odst. 1, úřední označení osiva obsahuje informaci, že dotčené osivo patří do kategorie, která vyhovuje méně přísným požadavkům, než jaké stanoví uvedené směrnice, a podrobnosti o minimální klíčivosti osiva.
Článek 5
1. S výhradou podmínek stanovených v tomto nařízení umožní členské státy dodavatelům uvést na trh osivo povolené v souladu s článkem 3. Mohou požadovat, aby dodavatelé požádali o povolení s předstihem, což může být zamítnuto, pokud:
a)
existují dostatečné důkazy k pochybnostem o schopnosti dodavatele uvést na trh množství osiva, pro které žádá o povolení, nebo
b)
by celkové množství, pro které dodavatel žádá o povolení na základě dotyčné odchylky, překročilo maximální množství povolené pro Společenství podle článku 2.
2. Žádající členský stát koordinuje práci ostatních členských států, aby nedošlo k překročení celkového povoleného množství.
3. Při uplatňování tohoto nařízení si členské státy si vzájemně poskytnou správní pomoc. Do jednoho měsíce od vstupu tohoto nařízení v platnost uvědomí Komisi a ostatní členské státy o kontaktních místech uvedených v čl. 2 odst. 1.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 8. února 2006.
VERORDNUNG (EG) Nr. 217/2006 DER KOMMISSION
vom 8. Februar 2006
mit Regeln für die Anwendung der Richtlinien 66/401/EWG, 66/402/EWG, 2002/54/EG, 2002/55/EG und 2002/57/EG des Rates hinsichtlich der Ermächtigung der Mitgliedstaaten, den Anforderungen in Bezug auf die Mindestkeimfähigkeit nicht entsprechendes Saatgut vorübergehend zum Verkehr zuzulassen
(Text von Bedeutung für den EWR)
DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft,
gestützt auf die Richtlinie 66/401/EWG des Rates vom 14. Juni 1966 über den Verkehr mit Futterpflanzensaatgut (1), insbesondere auf Artikel 17 Absatz 3,
gestützt auf die Richtlinie 66/402/EWG des Rates vom 14. Juni 1966 über den Verkehr mit Getreidesaatgut (2), insbesondere auf Artikel 17 Absatz 3,
gestützt auf die Richtlinie 2002/54/EG vom 13. Juni 2002 über den Verkehr mit Betarübensaatgut (3), insbesondere auf Artikel 24 Absatz 3,
gestützt auf die Richtlinie 2002/55/EG des Rates vom 13. Juni 2002 über den Verkehr mit Gemüsesaatgut (4), insbesondere auf Artikel 38 Absatz 3,
gestützt auf die Richtlinie 2002/57/EG des Rates vom 13. Juni 2002 über den Verkehr mit Saatgut von Öl- und Faserpflanzen (5), insbesondere auf Artikel 21 Absatz 3,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Gemäß den Richtlinien 66/401/EWG, 66/402/EWG, 2002/54/EG, 2002/55/EG und 2002/57/EG kann Saatgut nur in Verkehr gebracht werden, wenn die Anforderungen an die Mindestkeimfähigkeit erfüllt sind. Ist nicht genug entsprechendes Saatgut vorhanden, so hat die Kommission für einen begrenzten Zeitraum das Inverkehrbringen von vorgeschriebenen Höchstmengen von Saatgut zugelassen, das die in den genannten Richtlinien festgelegten Anforderungen an die Mindestkeimfähigkeit nicht erfüllt.
(2)
Das Verfahren für die Gewährung der entsprechenden Zulassungen ist derzeit zu langwierig.
(3)
Um das Zulassungsverfahren zu vereinfachen und zu beschleunigen und gleichzeitig zu gewährleisten, dass die Kommission und die Mitgliedstaaten über alle notwendigen Informationen zur Bewertung und Bearbeitung des Antrags verfügen, scheint ein Konsultationsverfahren zwischen der Kommission und dem Mitgliedstaat eine angemessene Lösung zu bieten.
(4)
Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Ständigen Ausschusses für das landwirtschaftliche, gartenbauliche und forstliche Saat- und Pflanzengutwesen -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
(1) Diese Verordnung enthält Regeln für Anträge auf Ermächtigung, den Anforderungen in Bezug auf die Mindestkeimfähigkeit nicht entsprechendes Saatgut vorübergehend zum Verkehr zuzulassen, die von Mitgliedstaaten im Rahmen folgender Artikel gestellt werden:
a)
Artikel 17 Absatz 1 der Richtlinie 66/401/EWG,
b)
Artikel 17 Absatz 1 der Richtlinie 66/402/EWG,
c)
Artikel 24 Absatz 1 der Richtlinie 2002/54/EG,
d)
Artikel 38 Absatz 1 der Richtlinie 2002/55/EG und
e)
Artikel 21 Absatz 1 der Richtlinie 2002/57/EG.
(2) Diese Verordnung gilt nicht für den Verkehr mit „Basissaatgut“ im Sinne der in Absatz 1 genannten Richtlinien.
Artikel 2
(1) Ein Mitgliedstaat, der mit Versorgungsschwierigkeiten konfrontiert ist und vorübergehend nicht den Anforderungen an die Mindestkeimfähigkeit entsprechendes Saatgut zum Verkehr zulassen möchte (nachstehend „der antragstellende Mitgliedstaat“), legt der Kommission einen Antrag vor, der die Informationen gemäß Artikel 3 enthält. Gleichzeitig werden die anderen Mitgliedstaaten vom antragstellenden Mitgliedstaat darüber in Kenntnis gesetzt. Jeder Mitgliedstaat benennt eine Kontaktstelle.
(2) Innerhalb von 15 Tagen nach der Mitteilung gemäß Absatz 1 können andere Mitgliedstaaten die Kommission und den antragstellenden Mitgliedstaat in Kenntnis setzen über:
a)
ein Angebot verfügbaren Saatguts, das zur Überbrückung der vorübergehenden Versorgungsschwierigkeiten eingesetzt werden könnte, oder
b)
Einwände gegen das Inverkehrbringen von Saatgut, das den Anforderungen der in Artikel 1 Absatz 1 genannten Richtlinien nicht entspricht.
(3) Unter den Antrag fallendes Saatgut kann bis zu der vom antragstellenden Mitgliedstaat beantragten Menge gemeinschaftsweit in Verkehr gebracht werden, ohne die Anforderungen der in Artikel 1 Absatz 1 genannten Richtlinien zu erfüllen, wenn innerhalb des unter Absatz 2 genannten Zeitraums keine Angebote oder Einwände bei dem/den antragstellenden Mitgliedstaat(en) oder der Kommission eingegangen sind, oder Angebote eingegangen sind, die der antragstellende Mitgliedstaat und der anbietende Mitgliedstaat nach Beratung als ungeeignet einstufen, sofern die Kommission den antragstellenden Mitgliedstaat nicht im selben Zeitraum darüber in Kenntnis setzt, dass sie den Antrag für ungerechtfertigt hält.
Die Kommission kommuniziert mit den von jedem Mitgliedstaat benannten Kontaktstellen und veröffentlicht auf ihrer Website die Bedingungen, unter denen das Inverkehrbringen des Saatguts erlaubt ist, einschließlich der zulässigen Menge.
(4) Können die Bedingungen gemäß Absatz 3 nicht erfüllt werden oder ist die Kommission der Auffassung, dass der Antrag nicht gerechtfertigt ist, so informiert sie die von den Mitgliedstaaten benannten Kontaktstellen.
Die Angelegenheit wird dem Ständigen Ausschuss für das landwirtschaftliche, gartenbauliche und forstliche Saat- und Pflanzengutwesen vorgelegt, und gegebenenfalls wird eine befürwortende oder ablehnende Entscheidung in Übereinstimmung mit dem Verfahren gemäß Artikel 1 Absatz 1 erlassen.
Artikel 3
Die Informationen gemäß Artikel 2 Absatz 1 umfassen Folgendes:
a)
Arten und Sorten, insbesondere die Merkmale im Hinblick auf Anbau und Verwendung;
b)
die erwartete Mindestkeimfähigkeit;
c)
die betreffenden Mengen;
d)
Unterlagen, die die Gründe für den Antrag darlegen;
e)
den geplanten Vermarktungsbereich, wobei die Regionen des antragstellenden Mitgliedstaats anzugeben sind, die von den Versorgungsschwierigkeiten mit Saatgut betroffen sind;
f)
den für die Ermächtigung beantragten Anwendungszeitraum.
Artikel 4
Unbeschadet der Kennzeichnungsvorschriften gemäß den in Artikel 1 Absatz 1 genannten Richtlinien sollte das amtliche Etikett den Vermerk tragen, dass das betreffende Saatgut weniger strengen als den in diesen Richtlinien festgelegten Anforderungen entspricht, sowie Einzelheiten über die Mindestkeimfähigkeit des Saatguts bieten.
Artikel 5
(1) Unter den in dieser Verordnung festgelegten Bedingungen ermächtigen die Mitgliedstaaten Lieferanten, gemäß Artikel 3 zugelassenes Saatgut in Verkehr zu bringen. Sie können die Lieferanten verpflichten, eine vorherige Genehmigung einzuholen, die verweigert werden kann, wenn:
a)
es berechtigte Zweifel daran gibt, ob der Lieferant in der Lage ist, die Saatgutmengen in Verkehr zu bringen, für die er eine Genehmigung beantragt hat, oder
b)
die Gesamtmenge, für die der Lieferant im Rahmen der betreffenden Ausnahmeregelung eine Genehmigung beantragt, die für die Gemeinschaft gemäß Artikel 2 zulässige Höchstmenge ausschöpfen würde.
(2) Der antragstellende Mitgliedstaat koordiniert die Arbeiten der anderen Mitgliedstaaten, um zu gewährleisten, dass die zulässige Gesamtmenge nicht überschritten wird.
(3) Zur Durchführung dieser Entscheidung leisten die Mitgliedstaaten einander Amtshilfe. Sie teilen der Kommission und den anderen Mitgliedstaaten die Kontaktstellen gemäß Artikel 2 Absatz 1 innerhalb eines Monats nach Inkrafttreten dieser Verordnung mit.
Artikel 6
Diese Verordnung tritt am siebten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 8. Februar 2006