SMĚRNICE RADY 2007/43/ES
ze dne 28. června 2007
o minimálních pravidlech pro ochranu kuřat chovaných na maso
(Text s významem pro EHP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru (2),
po konzultaci s Výborem regionů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Protokol o ochraně a dobrých životních podmínkách zvířat připojený ke Smlouvě o založení Evropského společenství vyžaduje, aby Společenství a členské státy při vymezování a provádění politik v oblasti zemědělství plně zohledňovaly požadavky na dobré životní podmínky zvířat a současně respektovaly právní nebo správní předpisy a zvyklosti členských států, které se týkají zejména náboženských obřadů, kulturních tradic a regionálního dědictví.
(2)
Směrnice Rady 98/58/ES ze dne 20. července 1998 o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely (3), která byla vypracována na základě Evropské úmluvy o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely (4) (dále jen „úmluva“), stanoví minimální normy pro ochranu zvířat chovaných nebo držených pro hospodářské účely včetně ustanovení o ustájení, krmivu, vodě a péči vhodné pro fyziologické nebo etologické potřeby zvířat.
(3)
Společenství je smluvní stranou úmluvy, v jejímž rámci bylo přijato zvláštní doporučení týkající se domácí drůbeže (Gallus gallus); toto doporučení obsahuje doplňková ustanovení pro drůbež chovanou na maso.
(4)
Podle zprávy Vědeckého výboru pro zdraví a dobré životní podmínky zvířat ze dne 21. března 2000 týkající se dobrých životních podmínek kuřat chovaných na maso (brojlerů) není rychlý růst kuřecích plemen, která jsou v současné době používána pro tento účel, doprovázen uspokojivou úrovní dobrých životních podmínek a zdraví a negativní dopady vysoké hustoty osazení jsou nižší v budovách, kde lze udržet dobré vnitřní klimatické podmínky.
(5)
Zvláštní ustanovení týkající se ploch bez steliva, jejichž cílem je minimalizovat vliv genetických charakteristik nebo zahrnout kromě dermatitidy polštářků běháků další ukazatele dobrých životních podmínek zvířat, budou přijata, jakmile budou k dispozici příslušná stanoviska Evropského úřadu pro bezpečnost potravin.
(6)
Na úrovni Společenství je třeba stanovit pravidla pro ochranu kuřat chovaných na maso, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže, které by mohlo ohrozit hladký průběh společné organizace trhu v daném odvětví, a aby byl zajištěn racionální vývoj tohoto odvětví.
(7)
V souladu se zásadou proporcionality je nezbytné a vhodné pro dosažení základního cíle, tj. zlepšit životní podmínky zvířat v intenzivním chovu kuřat, stanovit minimální pravidla pro ochranu kuřat chovaných na maso. V souladu s čl. 5 odst. 3 Smlouvy nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení stanovených cílů.
(8)
Pravidla by se měla zaměřit na otázky dobrých životních podmínek v systémech intenzivního chovu. Je třeba stanovit minimální prahovou hodnotu pro uplatňování této směrnice, aby se zamezila nepřiměřená opatření, která by se vztahovala i na chov malých hejn kuřat.
(9)
Je důležité, aby osoby pečující o kuřata byly seznámeny s odpovídajícími požadavky na dobré životní podmínky zvířat a měly odpovídající odbornou přípravu pro plnění svých úkolů nebo získaly zkušenosti rovnocenné této odborné přípravě.
(10)
Při stanovení pravidel pro ochranu kuřat chovaných na maso by měla být udržena rovnováha mezi různými aspekty, které je třeba vzít v úvahu, pokud jde o dobré životní podmínky a zdraví zvířat, hospodářské a sociální zájmy a vliv na životní prostředí.
(11)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro organizaci úředních kontrol produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě (5) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví a dobrých životních podmínkách zvířat (6) již stanovují rámec pro úřední kontroly včetně dodržování některých pravidel pro dobré životní podmínky zvířat. Kromě toho nařízení (ES) č. 882/2004 stanoví, že členské státy mají předkládat výroční zprávy o provádění víceletých vnitrostátních kontrolních plánů včetně výsledků kontrol a provedených auditů. Za tímto účelem se v uvedených nařízeních i v rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti (7) počítá s finanční podporou.
(12)
V různých členských státech již existují různé nepovinné režimy označování kuřecího masa na základě dodržování norem pro dobré životní podmínky zvířat a ostatních parametrů.
(13)
Vzhledem ke zkušenostem získaným při uplatňování těchto nepovinných režimů označování je třeba, aby Komise předložila zprávu o možném zavedení, a to na úrovni Společenství, zvláštního harmonizovaného režimu povinného označování kuřecího masa, výrobků z kuřecího masa a polotovarů z kuřecího masa na základě dodržování norem pro dobré životní podmínky zvířat, včetně možných společensko-hospodářských dopadů, důsledků pro hospodářské partnery Společenství a slučitelnosti tohoto režimu označování s pravidly Světové obchodní organizace.
(14)
Je třeba, aby Komise předložila zprávu založenou na nových vědeckých údajích, jež by zohledňovala další výzkum a praktické zkušenosti a byla by zaměřena na další zlepšení životních podmínek kuřat chovaných na maso včetně rodičovských hejn těchto kuřat, zejména pokud jde o aspekty nespadající do oblasti působnosti této směrnice. Tato zpráva by se měla zabývat zejména možností zavést prahové hodnoty ukazatelů špatných životních podmínek zvířat zjištěných během postmortálního vyšetření a vlivem genetických parametrů na zjištěné závady, které vedou ke špatným životním podmínkám kuřat chovaných na maso.
(15)
Členské státy by měly stanovit pravidla týkající se sankcí v případě porušení ustanovení této směrnice a zajistit jejich provádění. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
(16)
V souladu s odstavcem 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (8) by měla Rada vybídnout členské státy k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Společenství sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.
(17)
Opatření nezbytná pro provedení této směrnice by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (9),
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět a rozsah
1. Tato směrnice se vztahuje na kuřata chovaná na maso.
Nevztahuje se však na:
a)
hospodářství s méně než 500 kuřaty;
b)
hospodářství pouze s hejny kuřat pro rozmnožovací chov;
c)
líhně;
d)
kuřata z extenzivního chovu ve vnitřních prostorách a z chovu ve volném výběhu, jak je uvedeno v písmenech b), c), d), e) přílohy IV nařízení Komise (EHS) č. 1538/91 ze dne 5. června 1991, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1906/90 o některých obchodních normách pro drůbeží maso (10), a
e)
kuřata z ekologického chovu v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin (11).
2. Směrnice se použije na hejna pro užitkový chov v hospodářstvích, která mají jak rozmnožovací, tak užitkový chov.
Členské státy mohou přijímat přísnější opatření v oblasti, na kterou se vztahuje tato směrnice.
Odpovědnost za dobré životní podmínky zvířat má v první řadě majitel nebo chovatel zvířat.
Článek 2
Definice
1. Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„vlastníkem“ jakákoli fyzická nebo právnická osoba nebo osoby vlastnící hospodářství s chovem kuřat;
b)
„držitelem“ jakákoli fyzická nebo právnická osoba, která je trvale nebo na přechodnou dobu odpovědná za kuřata, a to na základě smlouvy nebo podle zákona;
c)
„příslušným orgánem“ ústřední orgán členského státu s pravomocí provádět kontroly týkající se dobrých životních podmínek zvířat, jakož i veterinární a zootechnické kontroly, nebo jakýkoli jiný orgán, na který byla tato pravomoc přenesena na regionální, místní nebo jiné úrovni;
d)
„úředním veterinárním lékařem“ veterinární lékař ve smyslu přílohy I, oddílu III, kapitoly IV části A nařízení (ES) č. 854/2004, který je kvalifikován jednat v této funkci a je jmenován příslušným orgánem;
e)
„kuřetem“ zvíře druhu Gallus gallus chované na maso;
f)
„hospodářstvím“ výrobní provoz s chovem kuřat;
g)
„halou“ budova hospodářství, ve které je chováno hejno kuřat;
h)
„využitelnou plochou“ plocha se stelivem kdykoli přístupná kuřatům;
i)
„hustotou osazení“ celková živá hmotnost kuřat, která se ve stejném čase nacházejí v hale, a to na čtvereční metr využitelné plochy;
j)
„hejnem“ skupina kuřat, která jsou umístěna v hale hospodářství a která se v této hale nacházejí současně;
k)
„denní mírou úmrtnosti“ počet kuřat, která uhynula v jedné hale ve stejný den, včetně kuřat, která byla poražena z důvodu onemocnění nebo i z jiných důvodů, vydělený počtem kuřat, která se v uvedený den nacházejí v hale, vynásobeno 100;
l)
„kumulativní denní mírou úmrtnosti“ součet denních měr úmrtnosti;
2. Definici pojmu „využitelná plocha“ podle odst. 1 písm. h), pokud jde o plochu bez steliva, lze doplnit v souladu s postupem uvedeným v článku 11, a to po obdržení vědeckého stanoviska Evropského úřadu pro bezpečnost potravin týkajícího se vlivu ploch bez steliva na dobré životní podmínky kuřat.
Článek 3
Požadavky na chov kuřat
1. Členské státy zajistí, aby:
a)
všechny haly splňovaly požadavky stanovené v příloze I;
b)
příslušný orgán nebo úřední veterinární lékař prováděl požadované kontroly, sledování a následná opatření, včetně těch, které jsou stanoveny v příloze III.
2. Členské státy zajistí, aby maximální hustota osazení v hospodářství nebo v hale hospodářství nikdy nepřekročila 33 kg/m2.
3. Odchylně od odstavce 2 mohou členské státy umožnit chov kuřat s vyšší hustotou osazení, a to za předpokladu, že vlastník nebo držitel splňuje jak požadavky uvedené v příloze I, tak požadavky uvedené v příloze II.
4. Členské státy zajistí, aby v případě, že je udělena výjimka podle odstavce 3, maximální hustota osazení v hospodářství nebo v hale hospodářství nikdy nepřekročila 39 kg/m2.
5. Jsou-li splněna kritéria uvedená v příloze V, mohou členské státy povolit, aby maximální hustota osazení podle odstavce 4 byla zvýšena o nejvýše 3 kg/m2.
Článek 4
Odborná příprava a pokyny pro osoby, které zacházejí s kuřaty
1. Členské státy zajistí, aby chovatelé, kteří jsou fyzickými osobami, absolvovali dostatečnou odbornou přípravu pro své úkoly a aby byly k dispozici vhodné kurzy odborné přípravy.
2. Kurzy odborné přípravy uvedené v odstavci 1 jsou zaměřeny na aspekty dobrých životních podmínek zvířat a zabývají se zejména otázkami uvedenými v příloze IV.
3. Členské státy zajistí, aby byl zřízen systém pro kontrolu a schvalování kurzů odborné přípravy. Chovatel kuřat musí mít osvědčení, které je uznáváno příslušným orgánem členského státu a které potvrzuje absolvování takového kurzu odborné přípravy nebo získání zkušeností rovnocenných této odborné přípravě.
4. Členské státy mohou zkušenosti získané před 30. červnem 2010 uznat za rovnocenné účasti v těchto kurzech odborné přípravy a vydají osvědčení o uznání rovnocennosti.
5. Členské státy mohou stanovit, že požadavky uvedené v odstavcích 1 až 4 se vztahují rovněž na vlastníky.
6. Vlastník nebo chovatel poskytne osobám, které jsou jím zaměstnány nebo najaty, aby se staraly o kuřata nebo aby je chytaly a nakládaly, pokyny a vedení ohledně příslušných požadavků na dobré životní podmínky zvířat, včetně požadavků na metody porážky používané v hospodářstvích.
Článek 5
Označování drůbežího masa
Do dne 31. prosince 2009 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o možném zavedení zvláštního harmonizovaného režimu povinného označování kuřecího masa, výrobků z kuřecího masa a polotovarů z kuřecího masa, který bude založen na dodržování norem pro dobré životní podmínky zvířat.
Zpráva se bude zabývat možnými společensko-hospodářskými dopady, důsledky pro hospodářské partnery Společenství a souladu tohoto režimu označování s pravidly Světové obchodní organizace.
Ke zprávě budou přiloženy vhodné legislativní návrhy zohledňující tyto úvahy a zkušenosti získané členskými státy při uplatňování nepovinných režimů označování.
Článek 6
Zpráva Komise Evropskému parlamentu a Radě
1. Na základě vědeckého stanoviska Evropského úřadu pro bezpečnost potravin předloží Komise nejpozději do 31. prosince 2010 Evropskému parlamentu a Radě zprávu o vlivu genetických parametrů na zjištěné nedostatky vedoucí ke špatným životním podmínkám kuřat. Ke zprávě mohou být případně přiloženy vhodné legislativní návrhy.
2. Členské státy předloží Komisi výsledky sběru údajů založené na sledování reprezentativního vzorku hejn poražených během období o délce minimálně jednoho roku. Pro zajištění relevantní analýzy by požadavky týkající se výběru vzorků a údajů uvedené v příloze III měly být vědecky podložené, objektivní a srovnatelné a měly by být stanoveny v souladu s postupem uvedeným v článku 11.
Je možné, že členské státy budou na sběr údajů pro účely této směrnice potřebovat finanční příspěvek ze strany Společenství.
3. Na základě dostupných údajů a s ohledem na nové vědecké poznatky Komise předloží nejpozději do 30. června 2012 Evropskému parlamentu a Radě zprávu týkající se uplatňování této směrnice a jejího vlivu na dobré životní podmínky kuřat, jakož i vytvoření ukazatelů dobrých životních podmínek zvířat. Tato zpráva zohlední různé podmínky a metody produkce. Tato zpráva zohlední rovněž společensko-hospodářské a administrativní dopady této směrnice, včetně regionálních hledisek.
Článek 7
Kontroly
1. Příslušný orgán vykonává nediskriminační kontroly za účelem ověření dodržování požadavků této směrnice.
Tyto kontroly se provádějí u přiměřeného počtu zvířat chovaných v rámci členského státu, v souladu s příslušnými ustanoveními nařízení (ES) č. 882/2004, a mohou být prováděny současně s kontrolami pro jiné účely.
Členské státy zavedou vhodné postupy pro stanovení hustoty osazení.
2. Každý rok nejpozději dne 30. června předloží členský stát Komisi výroční zprávu o inspekcích podle odstavce 1 provedených za předchozí rok. Ke zprávě připojí seznam nejdůležitějších opatření, jež příslušný orgán přijal za účelem odstranění nejzávažnějších zjištěných problémů týkajících se dobrých životních podmínek zvířat.
Článek 8
Příručka osvědčených řídících postupů
Členské státy podporují vypracování příruček osvědčených řídících postupů, které obsahují pokyny k dodržování této směrnice. Podporují též šíření a používání těchto příruček.
Článek 9
Sankce
Členské státy stanoví pravidla týkající se sankcí za porušení vnitrostátních předpisů přijatých v souladu s touto směrnicí a přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby byly prováděny. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí tato ustanovení Komisi nejpozději dne 30. června 2010 a neprodleně ji informují o všech následných změnách, kterými budou tato ustanovení dotčena.
Článek 10
Prováděcí pravomoci
Opatření nezbytná k zajištění jednotného provádění této směrnice se mohou přijmout v souladu s postupem uvedeným v článku 11.
Článek 11
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (12) (dále jen „výbor“).
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
Článek 12
Provedení
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 2010.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 13
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
V Lucemburku dne 28. června 2007.
RICHTLINIE 2007/43/EG DES RATES
vom 28. Juni 2007
mit Mindestvorschriften zum Schutz von Masthühnern
(Text von Bedeutung für den EWR)
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, insbesondere auf Artikel 37,
auf Vorschlag der Kommission,
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments (1),
nach Stellungnahme des Europäischen Wirtschafts- und Sozialausschusses (2),
nach Anhörung des Ausschusses der Regionen,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Gemäß dem Protokoll über den Tierschutz und das Wohlergehen der Tiere im Anhang des Vertrags zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft sind die Gemeinschaft und die Mitgliedstaaten verpflichtet, den Erfordernissen des Wohlergehens der Tiere bei der Festlegung und Durchführung der Politik der Gemeinschaft in vollem Umfang Rechnung zu tragen und hierbei die Rechts- und Verwaltungsvorschriften und die Gepflogenheiten der Mitgliedstaaten insbesondere in Bezug auf religiöse Riten, kulturelle Traditionen und das regionale Erbe zu berücksichtigen.
(2)
Die Richtlinie 98/58/EG des Rates vom 20. Juli 1998 über den Schutz landwirtschaftlicher Nutztiere (3) stützt sich auf das Europäische Übereinkommen zum Schutz von Tieren in landwirtschaftlichen Tierhaltungen (4) (im Folgenden „Übereinkommen“ genannt) und enthält Mindestvorschriften für den Schutz von Tieren, die zu landwirtschaftlichen Nutzzwecken gezüchtet oder gehalten werden, einschließlich Vorschriften für das Unterbringen, Füttern, Tränken und Pflegen von Tieren auf eine Art und Weise, die den physiologischen und ethologischen Bedürfnissen der Tiere Rechnung trägt.
(3)
Die Gemeinschaft ist Vertragspartei des genannten Übereinkommens; in dessen Rahmen wurde eine spezifische Empfehlung für Hausgeflügel (Gallus gallus) angenommen, die zusätzliche Bestimmungen für Mastgeflügel enthält.
(4)
In seinem Bericht vom 21. März 2000 über den „Schutz von Masthühnern (Broiler)“ gelangte der Wissenschaftliche Ausschuss für Tiergesundheit und Tierschutz zu dem Schluss, dass die hohe Wachstumsrate bei Hühnerrassen, die aufgrund ihrer Schnellwüchsigkeit üblicherweise zu Mastzwecken verwendet werden, kein zufrieden stellendes Tierschutz- und Tiergesundheitsniveau gewährleistet und dass die negativen Auswirkungen hoher Besatzdichten in Stallungen mit guten Klimabedingungen geringer sind.
(5)
Besondere Vorschriften für nicht eingestreute Bereiche, durch die der Einfluss genetischer Parameter so weit wie möglich begrenzt oder neben der Fußballendermatitis noch weitere Tierschutzindikatoren berücksichtigt werden sollen, werden festgelegt, sobald die entsprechenden Gutachten der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit (EFSA) vorliegen.
(6)
Es ist notwendig, auf Gemeinschaftsebene Vorschriften zum Schutz von Masthühnern festzulegen, um Wettbewerbsverzerrungen, die das reibungslose Funktionieren der gemeinsamen Marktorganisation in diesem Sektor beeinträchtigen können, zu vermeiden und die rationelle Entwicklung des Sektors zu sichern.
(7)
Um das Grundziel der Verbesserung der Haltungsbedingungen von Hühnern in intensiven Haltungssystemen zu erreichen, ist es nach dem Grundsatz der Verhältnismäßigkeit notwendig und angemessen, Mindestvorschriften zum Schutz von Masthühnern festzulegen. Gemäß Artikel 5 Absatz 3 des Vertrags geht diese Richtlinie nicht über das zur Erreichung der Ziele dieses Vertrags erforderliche Maß hinaus.
(8)
Die Vorschriften sollten auf Tierschutzprobleme in intensiven Haltungssystemen konzentriert werden. Um zu vermeiden, dass unverhältnismäßige Maßnahmen getroffen werden, von denen auch kleine Hühnerhaltungen betroffen wären, sollte für die Anwendung dieser Richtlinie ein Schwellenwert festgesetzt werden.
(9)
Es ist wichtig, dass mit Hühnern umgehende Personen mit den einschlägigen Tierschutzvorschriften vertraut und entsprechend geschult sind oder eine gleichwertige Berufserfahrung besitzen.
(10)
Bei der Festlegung von Vorschriften zum Schutz von Masthühnern sollte ein Gleichgewicht zwischen den zu berücksichtigenden Tierschutz- und Tiergesundheitsaspekten, wirtschaftlichen und sozialen Erwägungen und den Auswirkungen auf die Umwelt gewährleistet werden.
(11)
Die Verordnung (EG) Nr. 854/2004 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 29. April 2004 mit besonderen Verfahrensvorschriften für die amtliche Überwachung von zum menschlichen Verzehr bestimmten Erzeugnissen tierischen Ursprungs (5) und die Verordnung (EG) Nr. 882/2004 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 29. April 2004 über amtliche Kontrollen zur Überprüfung der Einhaltung des Lebensmittel- und Futtermittelrechts sowie der Bestimmungen über Tiergesundheit und Tierschutz (6) enthalten bereits Rahmenvorschriften für amtliche Kontrollen, die auch die Kontrolle der Einhaltung bestimmter Tierschutzvorschriften betreffen. Die Verordnung (EG) Nr. 882/2004 sieht ferner vor, dass die Mitgliedstaaten Jahresberichte über den Stand der Durchführung der mehrjährigen nationalen Kontrollpläne, einschließlich der Kontrollergebnisse und der durchgeführten Buchprüfungen, vorlegen. Zu diesem Zweck ist sowohl in den genannten Verordnungen als auch in der Entscheidung 90/424/EWG des Rates vom 26. Juni 1990 über bestimmte Ausgaben im Veterinärbereich (7) eine finanzielle Unterstützung vorgesehen.
(12)
In bestimmten Mitgliedstaaten gibt es bereits freiwillige Etikettierungsregelungen für Hühnerfleisch, die auf der Einhaltung von Tierschutzstandards und anderen Parametern beruhen.
(13)
Angesichts der Erfahrungen mit diesen freiwilligen Etikettierungsregelungen empfiehlt es sich, dass die Kommission einen Bericht über die mögliche Einführung einer gemeinschaftsweit harmonisierten und verbindlichen Etikettierungsregelung speziell für Hühnerfleisch, Hühnerfleischerzeugnisse und Hühnerfleischzubereitungen vorlegt, die an der Einhaltung von Tierschutznormen ausgerichtet ist; in dem Bericht soll auch auf die potenziellen sozioökonomischen Auswirkungen, die Konsequenzen für die Wirtschaftspartner der Gemeinschaft und die Vereinbarkeit der Regelung mit den Regeln der Welthandelsorganisation eingegangen werden.
(14)
Auf der Grundlage neuer wissenschaftlicher Erkenntnisse und unter Berücksichtigung weiterer Forschungsergebnisse und praktischer Erfahrungen sollte die Kommission einen Bericht vorlegen, in dem geprüft wird, wie die Haltungsbedingungen von Masthühnern, einschließlich der Elternbestände, vor allem hinsichtlich der nicht unter diese Richtlinie fallenden Aspekte verbessert werden können. Der Bericht sollte insbesondere auf die Möglichkeit der Einführung von Schwellenwerten betreffend Anzeichen für unzulängliche, bei der Fleischuntersuchung festgestellte Haltungsbedingungen eingehen und dem Einfluss genetischer Parameter auf Mangelzustände Rechnung tragen, die das Wohlbefinden von Masthühnern beeinträchtigen.
(15)
Die Mitgliedstaaten sollten für den Fall des Verstoßes gegen die Vorschriften dieser Richtlinie Sanktionen vorsehen und sicherstellen, dass diese ordnungsgemäß angewandt werden. Die Sanktionen müssen wirksam, verhältnismäßig und abschreckend sein.
(16)
Der Rat sollte gemäß Nummer 34 der Interinstitutionellen Vereinbarung „Bessere Rechtsetzung“ (8) darauf hinwirken, dass die Mitgliedstaaten für ihre eigenen Zwecke und im Interesse der Gemeinschaft eigene Aufstellungen vornehmen, aus denen im Rahmen des Möglichen die Entsprechungen der Richtlinie und der Umsetzungsmaßnahmen zu entnehmen sind, und diese veröffentlichen.
(17)
Die zur Durchführung dieser Richtlinie erforderlichen Maßnahmen sollten nach Maßgabe des Beschlusses 1999/468/EG des Rates vom 28. Juni 1999 zur Festlegung der Modalitäten für die Ausübung der der Kommission übertragenen Durchführungsbefugnisse (9) erlassen werden -
HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN:
Artikel 1
Gegenstand und Geltungsbereich
(1) Diese Richtlinie gilt für Masthühner.
Vom Geltungsbereich ausgeschlossen sind jedoch
a)
Betriebe mit weniger als 500 Hühnern;
b)
Betriebe, die ausschließlich Zuchthühnerbestände halten;
c)
Brütereien;
d)
Hühner in extensiver Bodenhaltung oder in Auslaufhaltung gemäß Anhang IV Buchstaben b, c, d und e der Verordnung (EWG) Nr. 1538/91 der Kommission vom 5. Juni 1991 mit ausführlichen Durchführungsvorschriften zur Verordnung (EWG) Nr. 1906/90 des Rates über bestimmte Vermarktungsnormen für Geflügelfleisch (10);
e)
Hühner aus ökologischer Haltung gemäß Verordnung (EWG) Nr. 2092/91 des Rates vom 24. Juni 1991 über den ökologischen Landbau und die entsprechende Kennzeichnung der landwirtschaftlichen Erzeugnisse und Lebensmittel (11).
(2) Die Richtlinie gilt für Mastbestände in Betrieben, die sowohl Zuchtbestände als auch Mastbestände haben.
Es steht den Mitgliedstaaten frei, auf dem unter diese Richtlinie fallenden Gebiet strengere Maßnahmen zu erlassen.
Die Hauptverantwortung für den Tierschutz liegt beim Eigentümer oder Halter der Tiere.
Artikel 2
Begriffsbestimmungen
(1) Im Sinne dieser Richtlinie bezeichnet der Ausdruck
a)
„Eigentümer“ jede natürliche oder juristische Person, die das Eigentum an dem Hühnerhaltungsbetrieb hat;
b)
„Halter“ jede natürliche oder juristische Person, die aufgrund vertraglicher Vereinbarungen oder von Gesetzes wegen vorübergehend oder dauerhaft für die Hühner zuständig oder verantwortlich ist;
c)
„zuständige Behörde“ die für die Durchführung von Tierschutzkontrollen sowie von veterinärrechtlichen und tierzüchterischen Kontrollen zuständige zentrale Behörde eines Mitgliedstaats oder jede andere amtliche Stelle, der diese Zuständigkeit auf regionaler, lokaler oder sonstiger Ebene übertragen wurde;
d)
„amtlicher Tierarzt“ einen Tierarzt im Sinne von Anhang I Abschnitt III Kapitel IV Teil A der Verordnung (EG) Nr. 854/2004, der in dieser Funktion handelt und von der zuständigen Behörde ernannt wurde;
e)
„Huhn“ ein zur Fleischerzeugung gemästetes Tier der Art Gallus gallus;
f)
„Betrieb“ eine Produktionsstätte, in der Hühner gehalten werden;
g)
„Stall“ ein Betriebsgebäude, in dem ein Hühnerbestand gehalten wird;
h)
„Nutzfläche“ ein den Hühnern jederzeit zugänglicher eingestreuter Bereich;
i)
„Besatzdichte“ das Gesamtlebendgewicht der sich in einem Stall gleichzeitig befindenden Hühner je Quadratmeter Nutzfläche;
j)
„Bestand“ eine in einem Stall eines Betriebes untergebrachte und sich dort gleichzeitig befindende Gruppe von Hühnern;
k)
„tägliche Mortalitätsrate“ die Zahl der am selben Tag in einem Stall verendeten sowie der aufgrund von Krankheiten oder aus anderen Gründen getöteten Hühner, geteilt durch die Zahl der sich an diesem Tag in dem betreffenden Stall befindenden Hühner, multipliziert mit 100;
l)
„kumulative tägliche Mortalitätsrate“ die Summe der täglichen Mortalitätsraten.
(2) Die Definition des Begriffs „Nutzfläche“ gemäß Absatz 1 Buchstabe h kann in Bezug auf nicht eingestreute Bereiche nach dem Verfahren des Artikels 11 entsprechend den Ergebnissen eines wissenschaftlichen Gutachtens der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit über die Auswirkungen nicht eingestreuter Bereiche auf die Haltung von Hühnern ergänzt werden.
Artikel 3
Bedingungen für die Hühnerhaltung
(1) Die Mitgliedstaaten gewährleisten, dass
a)
alle Ställe die Anforderungen gemäß Anhang I erfüllen;
b)
die zuständige Behörde oder der amtliche Tierarzt die erforderlichen Kontrollen und die Überwachungs- und Folgemaßnahmen einschließlich derjenigen, die in Anhang III vorgesehen sind, durchführt.
(2) Die Mitgliedstaaten gewährleisten, dass die maximale Besatzdichte in einem Betrieb oder Stall eines Betriebs zu keiner Zeit 33 kg/m2 überschreitet.
(3) Abweichend von Absatz 2 können die Mitgliedstaaten vorsehen, dass Hühner in einer höheren Besatzdichte gehalten werden, sofern der Eigentümer oder der Halter neben den Anforderungen von Anhang I auch die Anforderungen gemäß Anhang II erfüllt.
(4) Die Mitgliedstaaten gewährleisten, dass im Falle einer Ausnahme gemäß Absatz 3 die maximale Besatzdichte in einem Betrieb oder Stall eines Betriebs zu keiner Zeit 39 kg/m2 überschreitet.
(5) Sind die Kriterien gemäß Anhang V erfüllt, so können die Mitgliedstaaten zulassen, dass die maximale Besatzdichte nach Absatz 4 um höchstens 3 kg/m2 erhöht wird.
Artikel 4
Schulung und Anleitung von mit Hühnern umgehenden Personen
(1) Die Mitgliedstaaten gewährleisten, dass Halter, die natürliche Personen sind, für ihre Aufgaben angemessen geschult wurden und dass entsprechende Lehrgänge zur Verfügung stehen.
(2) Die Lehrgänge gemäß Absatz 1 behandeln in erster Linie Tierschutzfragen und insbesondere die Aspekte gemäß Anhang IV.
(3) Die Mitgliedstaaten gewährleisten, dass ein Verfahren zur Kontrolle und Genehmigung von Lehrgängen festgelegt wird. Die Halter der Hühner erhalten eine von der zuständigen Behörde des betreffenden Mitgliedstaats anerkannte Bescheinigung, aus der hervorgeht, dass sie einen solchen Lehrgang absolviert haben oder eine gleichwertige Berufserfahrung besitzen.
(4) Die Mitgliedstaaten können vor dem 30. Juni 2010 erworbene Berufserfahrung als einer Teilnahme an Lehrgängen gleichwertig anerkennen; in diesem Falle bestätigen sie dies in einer entsprechenden Bescheinigung.
(5) Die Mitgliedstaaten können vorsehen, dass die Anforderungen gemäß den Absätzen 1 bis 4 auch für die Eigentümer gelten.
(6) Der Eigentümer oder Halter gewährleistet, dass die von ihm zur Pflege oder zum Einfangen und Verladen der Hühner angestellten oder beschäftigten Personen in Tierschutzfragen, einschließlich der in Betrieben gängigen Tötungsmethoden, angewiesen und angeleitet werden.
Artikel 5
Etikettierung von Hühnerfleisch
Spätestens am 31. Dezember 2009 legt die Kommission dem Europäischen Parlament und dem Rat einen Bericht über die mögliche Einführung einer harmonisierten und verbindlichen Etikettierungsregelung speziell für Hühnerfleisch, Hühnerfleischerzeugnisse und Hühnerfleischzubereitungen vor, der auf der Einhaltung von Tierschutzstandards beruht.
In dem Bericht wird auf die potenziellen sozioökonomischen Auswirkungen, die Konsequenzen für die Wirtschaftspartner der Gemeinschaft und die Vereinbarkeit der Regelung mit den Regeln der Welthandelsorganisation eingegangen.
Dem Bericht liegen geeignete Legislativvorschläge bei, die den genannten Erwägungen und den Erfahrungen der Mitgliedstaaten mit freiwilligen Etikettierungsregelungen Rechnung tragen.
Artikel 6
Bericht der Kommission an das Europäische Parlament und den Rat
(1) Auf der Grundlage eines wissenschaftlichen Gutachtens der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit legt die Kommission dem Europäischen Parlament und dem Rat spätestens zum 31. Dezember 2010 einen Bericht über den Einfluss genetischer Parameter auf Mangelzustände vor, die das Wohlbefinden von Masthühnern beeinträchtigen. Der Bericht kann erforderlichenfalls von geeigneten Legislativvorschlägen begleitet werden.
(2) Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission die Ergebnisse der Datenerhebung aufgrund der Überwachung einer repräsentativen Stichprobe von geschlachteten Beständen während eines Mindestzeitraums von einem Jahr. Um eine fundierte Analyse zu ermöglichen, sollten die Anforderungen an die Probenahme und die Datenerhebung nach Anhang III wissenschaftlich abgesichert, objektiv und vergleichbar sein und nach dem in Artikel 11 genannten Verfahren festgelegt werden.
Die Mitgliedstaaten benötigen möglicherweise finanzielle Unterstützung der Gemeinschaft, um die Datenerhebung für die Zwecke dieser Richtlinie durchführen zu können.
(3) Auf der Grundlage der verfügbaren Daten und unter Berücksichtigung neuer wissenschaftlicher Erkenntnisse übermittelt die Kommission dem Europäischen Parlament und dem Rat spätestens am 30. Juni 2012 einen Bericht über die Anwendung dieser Richtlinie und ihren Einfluss auf das Wohlergehen von Hühnern sowie über die Entwicklung der Tierschutzindikatoren. In dem Bericht werden die verschiedenen Haltungsbedingungen und -methoden berücksichtigt. Ferner werden darin die sozioökonomischen und administrativen Auswirkungen dieser Richtlinie einschließlich regionaler Aspekte berücksichtigt.
Artikel 7
Kontrollen
(1) Die zuständige Behörde überprüft im Wege nicht diskriminierender Kontrollen die Einhaltung der Vorschriften dieser Richtlinie.
Diese Kontrollen sind an einer angemessenen Zahl der in den einzelnen Mitgliedstaaten gehaltenen Tiere nach den einschlägigen Bestimmungen der Verordnung (EG) Nr. 882/2004 durchzuführen; sie können zum selben Zeitpunkt stattfinden wie Kontrollen, die zu anderen Zwecken durchgeführt werden.
Die Mitgliedstaaten schaffen geeignete Verfahren für die Feststellung der Besatzdichte.
(2) Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission bis zum 30. Juni jeden Jahres einen Bericht über die im Vorjahr gemäß Absatz 1 durchgeführten Kontrollen. Der Bericht enthält auch eine Liste der relevantesten Maßnahmen, die von der zuständigen Behörde zur Behebung der wichtigsten festgestellten Tierschutzprobleme ergriffen worden sind.
Artikel 8
Leitlinien für gute betriebliche Praxis
Die Mitgliedstaaten fördern die Erarbeitung von Leitlinien für gute betriebliche Praxis, die auch Empfehlungen für die Anwendung dieser Richtlinie enthalten. Die Verbreitung und Anwendung dieser Leitlinien werden gefördert.
Artikel 9
Sanktionen
Die Mitgliedstaaten legen für den Fall, dass gegen die nach Maßgabe dieser Richtlinie erlassenen nationalen Rechtsvorschriften verstoßen wird, Sanktionen fest und treffen alle erforderlichen Vorkehrungen, um sicherzustellen, dass diese ordnungsgemäß angewendet werden. Die Sanktionen müssen wirksam, angemessen und abschreckend sein. Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission diese Sanktionsvorschriften bis spätestens 30. Juni 2010 und etwaige spätere Änderungen dieser Vorschriften so bald wie möglich mit.
Artikel 10
Durchführungsbefugnisse
Zur einheitlichen Durchführung dieser Richtlinie erforderliche Maßnahmen können nach dem in Artikel 11 genannten Verfahren erlassen werden.
Artikel 11
Ausschussverfahren
(1) Die Kommission wird von dem Ständigen Ausschuss für die Lebensmittelkette und Tiergesundheit unterstützt, der gemäß der Verordnung (EG) Nr. 178/2002 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 28. Januar 2002 zur Festlegung der allgemeinen Grundsätze und Anforderungen des Lebensmittelrechts, zur Errichtung der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit und zur Festlegung von Verfahren zur Lebensmittelsicherheit (12) eingesetzt wurde („Ausschuss“).
(2) Wird auf diesen Absatz Bezug genommen, so gelten die Artikel 5 und 7 des Beschlusses 1999/468/EG.
Der Zeitraum nach Artikel 5 Absatz 6 des Beschlusses 1999/468/EG wird auf drei Monate festgesetzt.
Artikel 12
Umsetzung
Die Mitgliedstaaten setzen die Rechts- und Verwaltungsvorschriften in Kraft, die erforderlich sind, um dieser Richtlinie spätestens zum 30. Juni 2010 nachzukommen.
Wenn die Mitgliedstaaten diese Vorschriften erlassen, nehmen sie in den Vorschriften selbst oder durch einen Hinweis bei der amtlichen Veröffentlichung auf diese Richtlinie Bezug. Die Mitgliedstaaten regeln die Einzelheiten der Bezugnahme.
Artikel 13
Inkrafttreten
Diese Richtlinie tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Artikel 14
Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Geschehen zu Luxemburg am 28. Juni 2007.