NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (ES) č. 767/2009
ze dne 13. července 2009
o uvádění na trh a používání krmiv, o změně nařízení (ES) č. 1831/2003 a o zrušení směrnice Rady 79/373/EHS, směrnice Komise 80/511/EHS, směrnic Rady 82/471/EHS, 83/228/EHS, 93/74/EHS, 93/113/ES a 96/25/ES a rozhodnutí Komise 2004/217/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 a čl. 152 odst. 4 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Zajišťování vysoké úrovně ochrany lidského zdraví a zdraví zvířat je jedním ze základních cílů potravinového práva, jak stanoví nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (3). Uvedené nařízení rovněž zřídilo přístup založený na tom, že bezpečnost potravin musí být zajištěna od zemědělské produkce až po spotřebu, a označilo krmiva za citlivou fázi na začátku potravinového řetězce. Jedním ze základních cílů tohoto nařízení je zajistit vysokou úroveň ochrany veřejného zdraví.
(2)
Vzhledem k tomu, že většina materiálů používaných k výrobě krmiv jsou zemědělské produkty uvedené v příloze I Smlouvy, představuje výroba krmiv pro evropské zemědělské produkty významné odbytiště. Krmivo má navíc klíčový význam pro 5 milionů chovatelů hospodářských zvířat ve Společenství, protože se jedná o nejvýznamnější položku nákladů.
(3)
Krmiva mohou být ve formě krmných surovin, krmných směsí, doplňkových látek, premixů nebo medikovaných krmiv. Pravidla pro uvádění doplňkových látek na trh jsou stanovena v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1831/2003 ze dne 22. září 2003 o doplňkových látkách používaných ve výživě zvířat (4) a pro medikovaná krmiva ve směrnici Rady 90/167/EHS ze dne 26. března 1990, kterou se stanoví podmínky pro přípravu, uvádění na trh a používání medikovaných krmiv ve Společenství (5).
(4)
Stávající právní předpisy týkající se oběhu a používání krmných surovin a krmných směsí, které zahrnují krmiva pro zvířata v zájmovém chovu, konkrétně směrnici Rady 79/373/EHS ze dne 2. dubna 1979 o oběhu krmných směsí (6), směrnici Rady 93/74/EHS ze dne 13. září 1993 o krmivech určených ke zvláštním účelům výživy (7) („dietní krmiva“), směrnici Rady 96/25/ES ze dne 29. dubna 1996 o oběhu a užití krmných surovin (8) a směrnici Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat (9) („bioproteiny“), je třeba aktualizovat a nahradit jediným nařízením. Pro zajištění srozumitelnosti by měly být zrušeny směrnice Rady 83/228/EHS ze dne 18. dubna 1983, kterou se stanoví hlavní zásady pro vyhodnocování určitých produktů používaných ve výživě zvířat (10), a směrnice Komise 80/511/EHS ze dne 2. května 1980, kterou se povoluje v určitých případech uvádět na trh krmné směsi v neuzavřených obalech nebo nádobách (11).
(5)
V důsledku zrušení směrnice 79/373/EHS tímto nařízením by měla být také zrušena směrnice Rady 93/113/ES ze dne 14. prosince 1993 o způsobu užití enzymů, mikroorganismů a přípravků z nich ve výživě zvířat a o jejich uvádění na trh (12). S ohledem na zrušení směrnice 79/373/EHS a vzhledem k tomu, že toto nařízení zahrnuje pravidla týkající se označování krmiv, která obsahují doplňkové látky, by se také měl zrušit článek 16 směrnice Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech (13), který zůstal v platnosti po zrušení směrnice 70/524/EHS nařízením (ES) č. 1831/2003.
(6)
Na rozdíl od potravin definovaných v nařízení (ES) č. 178/2002 nezahrnuje definice krmiva vodu. Navíc vzhledem k tomu, že voda se neuvádí na trh pro účely výživy zvířat, nemělo by toto nařízení obsahovat podmínky pro vodu používanou ve výživě zvířat. Mělo by se však vztahovat na krmiva, která jsou podávána ve vodě. Používání vody krmivářskými podniky upravuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 183/2005 ze dne 12. ledna 2005, kterým se stanoví požadavky na hygienu krmiv (14), jež stanoví, že má být používána čistá voda, kdykoli je to nutné, pro předcházení kontaminaci, která by se mohla ukázat jako nebezpečná, a že voda používaná při výrobě krmiva má mít vhodnou jakost.
(7)
Vzhledem k riziku kontaminace krmivového a potravinového řetězce je vhodné, aby se toto nařízení uplatnilo na krmivo jak pro zvířata určená k produkci potravin, tak pro zvířata neurčená k produkci potravin, včetně volně žijících zvířat.
(8)
Povinnosti provozovatelů krmivářských podniků stanovené v nařízeních (ES) č. 178/2002 a (ES) č. 183/2005 by se měly použít obdobně na krmiva pro zvířata neurčená k produkci potravin.
(9)
Aby bylo zajištěno dodržování tohoto nařízení, měly by členské státy provádět úřední kontroly v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví zvířat a dobrých životních podmínkách zvířat (15). Uvedené kontroly by se měly vztahovat nejen na údaje povinného, ale také dobrovolného označování. Aby bylo možné kontrolovat údaje o složení, měly by být stanoveny přípustné tolerance hodnot uvedených v označení.
(10)
Za účelem řízení rizik spojených s bezpečností krmiv by měl být do přílohy tohoto nařízení začleněn seznam materiálů, jejichž uvádění na trh pro účely výživy zvířat je zakázáno, v současnosti obsažený v rozhodnutí Komise 2004/217/ES (16), spolu se seznamem materiálů, jejichž uvádění na trh pro účely výživy zvířat je omezeno. Existence takové přílohy by se však neměla vykládat tak, že všechny produkty v ní neuvedené mohou být jako takové považovány za bezpečné.
(11)
Rozlišení mezi krmnými surovinami, doplňkovými látkami a dalšími produkty, jako jsou veterinární léčiva, má dopad na podmínky pro uvádění těchto produktů na trh. Krmné suroviny se v první řadě používají pro uspokojení potřeb zvířat, například potřeby energie, živin, minerálních látek nebo dietních vláknin. Kromě základních nutričních složek nejsou obvykle chemicky přesně vymezeny. Účinky, které lze odůvodnit vědeckým posouzením a které se týkají výhradně doplňkových látek nebo veterinárních léčiv, by měly být z objektivních použití krmných surovin vyloučeny. Je proto vhodné vypracovat nezávazné pokyny pro rozlišení mezi těmito druhy produktů. V řádně odůvodněných případech by měla mít Komise pravomoc objasnit, zda je určitý produkt pro účely tohoto nařízení krmivem.
(12)
Definice doplňkových krmiv ve směrnici 79/373/EHS vyvolala v různých členských státech problémy s uplatňováním. Za účelem uplatňování nařízení (ES) č. 183/2005 je vhodné vyjasnit rozdíl mezi doplňkovými krmivy a premixy.
(13)
Aby bylo možné uplatňovat právní předpisy jednotně, neměly by krmné suroviny a doplňková krmiva obsahovat doplňkové látky nad určitou úroveň. Avšak vysoce koncentrovaná krmiva, jako jsou lizy obsahující minerály, mohou být použita k přímému krmení, pokud jejich složení splňuje zvláštní účel výživy s ohledem na jeho příslušné určené užití. Podmínky pro použití takového krmiva by měly být uvedeny v označení, aby se zajistilo, že budou dodržena pravidla pro množství doplňkových látek v denní dávce.
(14)
Účelem směrnice 82/471/EHS je zlepšit ve Společenství zásobování krmivy používanými jako přímý nebo nepřímý zdroj proteinů. Uvedená směrnice vyžaduje, aby u veškerých možných bioproteinů proběhlo před uvedením na trh povolovací řízení. K dnešnímu dni však bylo uděleno pouze velmi málo nových povolení a nedostatek krmiv bohatých na proteiny je stále zjevný. Ukázalo se tedy, že obecný požadavek na udělení povolení před uvedením na trh je příliš přísný a že bezpečnostní rizika by namísto toho mohla být řešena zákazem rizikových produktů na základě dozoru nad trhem. V případech, kdy je výsledek posouzení rizika bioproteinu negativní, měly by být jeho oběh nebo používání zakázány. Proto by měl být zvláštní požadavek, aby u bioproteinů proběhlo obecně před uvedením na trh povolovací řízení, zrušen, v důsledku čehož bude systém bezpečnosti pro tyto produkty stejný jako pro všechny ostatní krmné suroviny. Stávající omezení a zákazy některých bioproteinů by tím neměly být dotčeny.
(15)
Ustanovení směrnice 93/74/EHS provedená směrnicí Komise 2008/38/ES ze dne 5. března 2008, kterou se stanoví seznam určených užití krmiv pro zvláštní účely výživy (17), se osvědčila. Takto vytvořený seznam určených užití krmiv by měl být tudíž zachován a toto nařízení by mělo obsahovat ustanovení o jeho aktualizaci. K účinnosti a bezpečnosti takových krmiv by měl být konzultován zejména Evropský úřad pro bezpečnost potravin, existují-li na základě dostupných vědeckých a technologických informací důvody k přesvědčení, že užití konkrétního krmiva nemusí splňovat zvláštní účel výživy, k němuž je určeno, nebo může mít nepříznivé účinky na zdraví zvířat, zdraví lidí, životní prostředí nebo životní podmínky zvířat.
(16)
Pro účely používání tvrzení týkajících se krmiva by hlavním činitelem, na nějž je nutno brát zřetel, mělo být vědecké odůvodnění a provozovatelé krmivářských podniků by měli být schopni používání těchto tvrzení odůvodnit. Tvrzení může být vědecky odůvodněno tím, že se přihlédne ke všem dostupným vědeckým údajům a zváží se důkazy.
(17)
Označení slouží pro účely dodržování předpisů, sledovatelnosti a kontroly. Kromě toho by označení mělo poskytovat nezbytné informace kupujícím, aby mohli provést optimální výběr podle svých potřeb, a mělo by být důsledné, logické, transparentní a srozumitelné. Jelikož kupující, zejména chovatelé hospodářských zvířat, provádějí výběr nejen v místě prodeje, kde si mohou balení krmiva prohlédnout, musí se požadavky týkající se informací poskytnutých v označení vztahovat nejen na etikety na produktu, ale také na další způsoby komunikace mezi prodejcem a kupujícím. Uvedené požadavky by se měly vztahovat také na obchodní úpravu krmiv a související reklamu.
(18)
V označení se poskytují povinné i dobrovolné informace. Povinné informace by měly být spojením obecných požadavků na označování, zvláštních požadavků pro krmné suroviny nebo krmné směsi a doplňkových požadavků v případě dietních krmiv, kontaminovaných krmiv a krmiv pro zvířata v zájmovém chovu.
(19)
Stávající situace, pokud jde o chemické nečistoty pocházející z procesu výroby krmných surovin a z pomocných technických látek, je neuspokojivá. Aby se zajistila vysoká úroveň bezpečnosti krmiv, a tím i vysoká úroveň ochrany veřejného zdraví, jakož i větší transparentnost, je třeba přijmout ustanovení určující přijatelné úrovně chemických nečistot v souladu s osvědčenými postupy, jak stanoví nařízení (ES) č. 183/2005.
(20)
Zásada, že v označení musí být uvedeny pouze určité doplňkové látky, pokud jsou použity v krmných surovinách a krmných směsích, se osvědčila. Kategorizace vyplývající z nařízení (ES) č. 1831/2003 však vyžaduje aktualizaci a modernizaci v souvislosti se skutečností, že zejména majitelé zvířat v zájmovém chovu mohou být označením některých doplňkových látek uvedeni v omyl.
(21)
V důsledku krize související s bovinní spongiformní encefalopatií (BSE) a dioxiny byla z podnětu Evropského parlamentu v roce 2002 směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/2/ES ze dne 28. ledna 2002, kterou se mění směrnice Rady 79/373/EHS o oběhu krmných směsí (18), zavedena povinnost uvádět hmotnostní procentní podíly všech krmných surovin zapracovaných do krmných směsí. Vedle toho byla úroveň bezpečnosti potravin a krmiv výrazně zlepšena v důsledku přijetí nařízení (ES) č. 178/2002 a nařízení (ES) č. 183/2005 a prováděcích opatření k nim, zejména díky tomu, že byl položen důraz na odpovědnost provozovatelů krmivářských a potravinářských podniků, díky zdokonalení systému sledovatelnosti, zavedení principu analýzy rizik a kritických kontrolních bodů (HACCP) v krmivářských podnicích a vytvoření pokynů pro správnou hygienickou praxi v krmivářských podnicích. S ohledem na tyto pozitivní výsledky, které se odrážejí v oznámeních v rámci systému včasné výměny informací pro potraviny a krmiva (RASFF), není povinnost uvádět hmotnostní procentní podíly všech krmných surovin zapracovaných do krmných směsí v označeních nadále nezbytná k tomu, aby se zajistila vysoká úroveň bezpečnosti krmiv, a tím i vysoká úroveň ochrany veřejného zdraví. Přesné procentní podíly však mohou být uváděny dobrovolně za účelem poskytování vhodných informací kupujícím. Kromě toho mají příslušné orgány přístup k informacím o přesných hmotnostních procentních podílech všech krmných surovin zapracovaných do krmných směsí, a proto by měly mít možnost v případě jakékoli naléhavé situace týkající se zdraví lidí či zvířat nebo životního prostředí a v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (19) poskytnout kupujícím další informace.
(22)
Aby byl kupující řádně informován a nebyl uváděn v omyl, měl by se však přesný hmotnostní procentní podíl vyžadovat v případech, kdy je příslušná krmná surovina v označení krmné směsi zdůrazněna.
(23)
Uvedení krmných surovin zapracovaných do krmných směsí v sestupném pořadí podle hmotnosti již poskytuje důležité informace o složení. V některých případech, kdy není výrobce povinen údaje v označení uvádět, by měl být kupující oprávněn vyžádat si doplňkové informace. V těchto případech by měla být zachována odchylka ±15 % deklarované hodnoty.
(24)
Měla by být chráněna práva duševního vlastnictví výrobců. Při prosazování těchto práv duševního vlastnictví by se měla uplatňovat směrnice 2004/48/ES. Je třeba také uznat, že kvantitativní složení krmné směsi, na rozdíl od názvů v ní obsažených krmných surovin, je možné za určitých podmínek považovat za důvěrné informace, které je třeba chránit.
(25)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/32/ES ze dne 7. května 2002 o nežádoucích látkách v krmivech (20) neupravuje označování krmiv s nadměrným obsahem nežádoucích látek. Proto by měla být přijata ustanovení zaměřená na zajištění vhodného označování a řádné uplatňování zákazu ředění stanoveného v článku 5 uvedené směrnice do doby, než bude takové kontaminované krmivo detoxikováno v detoxikačním provozu schváleném v souladu s čl. 10 odst. 2 nebo 3 nařízení (ES) č. 183/2005 nebo než bude vyčištěno.
(26)
Měly by být stanoveny odchylky od obecných požadavků na označování, pokud jejich uplatňování není nezbytné pro ochranu zdraví lidí nebo zvířat nebo zájmů spotřebitele a pokud by představovalo neúměrnou zátěž pro výrobce nebo provozovatele krmivářských podniků odpovědné za označování. Na základě zkušeností by takové odchylky měly být stanoveny zejména s ohledem na krmiva dodaná jedním zemědělcem druhému zemědělci za účelem použití v jeho hospodářství, pro malá množství, pro krmné směsi obsahující nejvýše tři krmné suroviny a pro směsi z celých zrn, semen a plodů rostlin.
(27)
Obecně by měly být krmné směsi uváděny na trh v uzavřených nádobách, ale měly by být stanoveny vhodné odchylky, pokud uplatňování tohoto požadavku není nezbytné k ochraně zdraví lidí či zvířat nebo zájmů spotřebitele a pokud by pro provozovatele krmivářských podniků představovalo nadměrnou zátěž.
(28)
Část B přílohy směrnice 96/25/ES a sloupce 2 až 4 přílohy směrnice 82/471/EHS obsahují seznamy s názvy, popisy a ustanoveními o označování pro některé krmné suroviny. Uvedené seznamy usnadňují výměnu informací o vlastnostech produktu mezi výrobcem a kupujícím. Zkušenosti se zapojením zúčastněných subjektů za účelem stanovení dobrovolných norem prostřednictvím pokynů Společenství v oblasti hygieny krmiv byly veskrze pozitivní. Vytvoření širšího seznamu zúčastněnými subjekty by mohlo být pružnější a lépe přizpůsobené informačním potřebám uživatele, než kdyby to provedl zákonodárce. Zúčastněné subjekty se mohou rozhodnout, kolik úsilí vynaloží, v závislosti na hodnotě seznamu krmných surovin. Je proto vhodné sestavit demonstrativní katalog krmných surovin, který budou provozovatelé krmivářských podniků používat dobrovolně, s výjimkou použití názvu krmné suroviny.
(29)
Současné seznamy krmných surovin obsažené v části B přílohy směrnice 96/25/ES a sloupcích 2 až 4 přílohy směrnice 82/471/EHS by měly představovat prvotní verzi Katalogu Společenství pro krmné suroviny. Tato prvotní verze by měla být následně doplněna na základě podnětů zúčastněných subjektů podle jejich zájmu, včetně doplnění o nově vyvíjené krmné suroviny.
(30)
V zájmu transparentnosti je vhodné, aby každá krmná surovina, která není uvedena v katalogu, byla oznámena zástupcům zúčastněných subjektů, jakmile je poprvé uvedena na trh.
(31)
Moderní označování usnadňuje existenci konkurenceschopného tržního prostředí, v němž dynamické, efektivní a inovační hospodářské subjekty mohou označování plně využít k prodeji svých produktů. S ohledem na vztah mezi podniky při uvádění krmiv pro hospodářská zvířata na trh a vztah mezi výrobcem a kupujícím krmiv pro zvířata v zájmovém chovu by kodexy správného označování pro tyto dvě oblasti mohly být užitečnými prostředky pro dosažení cílů moderního označování. Tyto kodexy by měly obsahovat ustanovení, která by umožnila kupujícímu informovanou volbu. Také by měly osobě odpovědné za označování poskytovat důležité pokyny o různých aspektech označování. Kodexy mohou sloužit k výkladu rámce pro dobrovolné označování nebo pro uvádění povinného označování. Kodexy by se měly používat dobrovolně s výjimkou případů, kdy je použití kodexu uvedeno v označení.
(32)
Zapojení všech dotčených subjektů je zásadním prvkem pro zajištění kvality a vhodnosti katalogu a kodexů správného označování. Aby mohla být posílena práva uživatelů na řádné informace, musí být zohledněny jejich zájmy. To může zajistit Komise schválením katalogu a kodexů za předpokladu, že jejich obsah je proveditelný a jsou vhodné ke splnění cílů tohoto nařízení.
(33)
Členské státy by měly stanovit sankce za porušení tohoto nařízení a přijmout veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(34)
Je nezbytné přechodné období, zejména s ohledem na krmiva plnící zvláštní účel výživy a s ohledem na přijatelnou úroveň chemických nečistot pocházejících z výrobního procesu a pomocných technických látek. Mělo by být povoleno uvádění stávajících zásob na trh až do jejich vyčerpání. Dále může být vhodné určit podmínky, za kterých je možné označovat krmivo podle tohoto nařízení ještě přede dnem jeho použitelnosti.
(35)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž harmonizace podmínek uvádění na trh a používání krmiv za účelem zajištění vysoké úrovně bezpečnosti krmiv, a tím vysoké úrovně ochrany veřejného zdraví, jakož i poskytování vhodných informací pro uživatele a spotřebitele a posílení účinného fungování vnitřního trhu, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(36)
Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (21).
(37)
Zejména je třeba zmocnit Komisi ke změnám seznamu materiálů, jejichž použití pro účely výživy zvířat je omezeno nebo zakázáno, k povolování krmiv určených ke zvláštním účelům výživy, k vypracování seznamu kategorií označení krmných surovin pro zvířata neurčená k produkci potravin, s výjimkou kožešinových zvířat, k přijímání změn katalogu, který stanoví maximální obsah chemických nečistot, úrovně botanické čistoty nebo úrovně obsahu vlhkosti, anebo údaje nahrazující povinnou deklaraci, k přizpůsobování příloh v důsledku vědeckého a technologického vývoje a k přijímání přechodných opatření. Jelikož tato opatření mají obecný význam a jejich účelem je změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, včetně jeho doplněním o nové jiné než podstatné prvky, musí být přijata regulativním postupem s kontrolou stanoveným v článku 5a rozhodnutí 1999/468/ES.
(38)
Z důvodů účinnosti by měly být lhůty obvykle použitelné v rámci regulativního postupu s kontrolou v případě schvalování aktualizace seznamu určených užití zkráceny. Pokud ze závažných naléhavých důvodů nelze dodržet lhůty obvykle použitelné v rámci regulativního postupu s kontrolou, měla by mít Komise možnost použít ke změně seznamu materiálů, jejichž uvádění na trh nebo použití pro účely výživy zvířat je omezeno nebo zakázáno, postup pro naléhavé případy stanovený v čl. 5a odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES.
(39)
Článek 16 nařízení (ES) č. 1831/2003 upravuje označování a balení doplňkových látek a premixů. Zejména uplatňování pravidel týkajících se premixů působilo odvětví a příslušným orgánům praktické problémy. Aby bylo označení premixů konzistentnější, měl by být uvedený článek změněn,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA 1
ÚVODNÍ USTANOVENÍ
Článek 1
Cíl
Cílem tohoto nařízení je v souladu s obecnými zásadami stanovenými v nařízení (ES) č. 178/2002 harmonizovat podmínky pro uvádění na trh a používání krmiv, aby se zajistila vysoká úroveň bezpečnosti krmiv, a tím i vysoká úroveň ochrany veřejného zdraví, jakož i náležitá informovanost uživatelů a spotřebitelů, a aby se posílilo účinné fungování vnitřního trhu.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví pravidla pro uvádění krmiv pro zvířata určená k produkci potravin i pro zvířata neurčená k produkci potravin na trh a jejich používání ve Společenství, včetně požadavků na označování, balení a obchodní úpravu.
2. Tímto nařízením nejsou dotčeny ostatní předpisy Společenství použitelné v oblasti výživy zvířat, zejména:
a)
směrnice 90/167/EHS;
b)
směrnice 2002/32/ES;
c)
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 ze dne 22. května 2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií (22);
d)
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu (23);
e)
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 ze dne 22. září 2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivech (24);
f)
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1830/2003 ze dne 22. září 2003 o sledovatelnosti a označování geneticky modifikovaných organismů a sledovatelnosti potravin a krmiv vyrobených z geneticky modifikovaných organismů (25);
g)
nařízení (ES) č. 1831/2003 a
h)
nařízení Rady (ES) č. 834/2007 ze dne 28. června 2007 o ekologické produkci a označování ekologických produktů (26).
3. Toto nařízení se nevztahuje na vodu přímo přijímanou zvířaty nebo cíleně zapracovanou do krmiva. Vztahuje se však na krmiva, která jsou určena k podávání ve vodě.
Článek 3
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se použijí:
a)
definice „krmiva“, „krmivářského podniku“ a „uvádění na trh“ stanovené v nařízení (ES) č. 178/2002;
b)
definice „doplňkové látky“, „premixu“, „pomocných technických látek“ a „denní krmné dávky“ stanovené v nařízení (ES) č. 1831/2003 a
c)
definice „provozu“ a „příslušného orgánu“ stanovené v nařízení (ES) č. 183/2005.
2. Kromě toho se pro účely tohoto nařízení rozumí:
a)
„provozovatelem krmivářského podniku“ fyzická nebo právnická osoba odpovědná za plnění požadavků tohoto nařízení v krmivářském podniku, který řídí;
b)
„krmením zvířat orální cestou“ perorální podávání krmiv do trávícího ústrojí zvířete s cílem uspokojit nutriční potřebu zvířete nebo udržet produktivitu obvykle zdravých zvířat;
c)
„zvířetem určeným k produkci potravin“ zvíře, které je krmeno, chováno nebo drženo pro produkci potravin pro lidskou spotřebu, včetně zvířat, která nejsou používána pro lidskou spotřebu, avšak náleží ke druhům, které jsou ve Společenství běžně používány pro lidskou spotřebu;
d)
„zvířetem neurčeným k produkci potravin“ zvíře krmené, chované nebo držené, avšak nepoužívané pro lidskou spotřebu, například kožešinová zvířata, zvířata v zájmovém chovu a zvířata držená v laboratořích, zoologických zahradách nebo cirkusech;
e)
„kožešinovým zvířetem“ zvíře krmené, chované nebo držené k výrobě kožešin a nepoužívané pro lidskou spotřebu, které není určeno k produkci potravin;
f)
„zvířetem v zájmovém chovu“ zvíře neurčené k produkci potravin náležející k druhu, který je ve Společenství krmen, chován nebo držen, avšak běžně nepoužíván pro lidskou spotřebu;
g)
„krmnými surovinami“ produkty rostlinného nebo živočišného původu, jejichž hlavním účelem je uspokojit nutriční potřebu zvířat, v přírodním stavu, čerstvé nebo konzervované, a výrobky získané jejich průmyslovým zpracováním, jakož i organické nebo anorganické látky, obsahující doplňkové látky či nikoliv, které jsou určeny ke krmení zvířat orální cestou, ať již jako takové, po zpracování, pro přípravu krmných směsí nebo jako nosiče do premixů;
h)
„krmnou směsí“ směs alespoň dvou krmných surovin, obsahující doplňkové látky či nikoliv, která je určena ke krmení zvířat orální cestou v podobě kompletního nebo doplňkového krmiva;
i)
„kompletním krmivem“ krmná směs, která vzhledem ke svému složení pokrývá denní krmnou dávku;
j)
„doplňkovým krmivem“ krmná směs, která má vysoký obsah určitých látek, ale vzhledem ke svému složení pokrývá denní krmnou dávku pouze tehdy, je-li použita v kombinaci s jinými krmivy;
k)
„minerálním krmivem“ doplňkové krmivo obsahující alespoň 40 % hrubého popela;
l)
„mléčnou krmnou směsí“ krmná směs podávaná v suchém stavu nebo po rozpuštění v předepsaném množství tekutiny, určená ke krmení mladých zvířat jako doplněk nebo náhrada postkolostrálního mléka anebo pro mladá zvířata, například pro krmení telat, jehňat nebo kůzlat určených k porážce;
m)
„nosičem“ látka, která se používá k rozpouštění, ředění, disperzi nebo jiné fyzikální úpravě doplňkové látky s cílem usnadnit manipulaci s ní, její aplikaci nebo použití, aniž přitom ovlivňuje její technologickou funkci a aniž vykazuje jakýkoli vlastní technologický účinek;
n)
„zvláštním účelem výživy“ účel uspokojení zvláštních nutričních potřeb zvířat, jejichž proces trávení, absorpce nebo metabolismus jsou nebo mohou být dočasně či nezvratně narušeny, a kterým tudíž může prospět požití krmiv odpovídajících jejich stavu;
o)
„krmivem určeným ke zvláštním účelům výživy“ krmivo, které může uspokojit zvláštní účel výživy z důvodu svého zvláštního složení nebo způsobu výroby, kterými se zřetelně odlišuje od běžného krmiva. Krmivo určené ke zvláštním účelům výživy nezahrnuje medikovaná krmiva ve smyslu směrnice 90/167/EHS;
p)
„kontaminovaným krmivem“ krmivo, které obsahuje nežádoucí látky s obsahem vyšším, než je přijatelné podle směrnice 2002/32/ES;
q)
„dobou minimální trvanlivosti“ doba, během níž osoba odpovědná za označování zaručuje, že si krmivo v náležitých skladovacích podmínkách uchová své deklarované vlastnosti; uvedena smí být pouze jedna doba minimální trvanlivosti krmiva jako celku a stanoví se na základě doby minimální trvanlivosti každé jednotlivé složky krmiva;
r)
„šarží“ nebo „partií“ identifikovatelné množství krmiva, které má vykazovat jednotné vlastnosti, jako je původ, druh, typ balení, balírna, dodavatel nebo označení; a v případě výrobního procesu jednotka vyrobeného množství z jednoho výrobního zařízení za použití jednotných výrobních parametrů nebo řada takových jednotek, pokud jsou vyráběny kontinuálně a skladovány společně;
s)
„označením“ opatření krmiva jakýmikoli slovy, údaji, ochrannými známkami, obchodní značkou, vyobrazením nebo symbolem s umístěním této informace na jakémkoliv prostředku, který na takové krmivo odkazuje nebo ho provází, jako například na obalu, nádobě, sdělení, etiketě, dokladu, krčku, objímce nebo na internetu, a to i pro účely reklamy;
t)
„etiketou“ jakýkoli štítek, značka, známka, obrazový nebo jiný způsob popisu, napsané, vytištěné, natištěné pomocí šablony, vyznačené, vyražené nebo vytlačené na obalu krmiva nebo na nádobě s krmivem nebo k nim připevněné, a
u)
„obchodní úpravou“ tvar, vzhled nebo balení a obalové materiály použité pro krmivo, způsob jeho úpravy a předkládání.
KAPITOLA 2
OBECNÉ POŽADAVKY
Článek 4
Požadavky na bezpečnost a uvádění na trh
1. Krmivo smí být uváděno na trh a používáno, pouze pokud:
a)
je bezpečné a
b)
nemá přímý nepříznivý vliv na životní prostředí ani na životní podmínky zvířat.
Požadavky stanovené v článku 15 nařízení (ES) č. 178/2002 se použijí obdobně na krmivo pro zvířata neurčená k produkci potravin.
2. Kromě požadavků stanovených v odstavci 1 tohoto článku provozovatelé krmivářských podniků, kteří uvádějí krmivo na trh, zajistí, aby krmivo:
a)
bylo nezávadné, pravé, nefalšované, vhodné pro daný účel a běžné obchodní jakosti a
b)
bylo označeno, zabaleno a obchodně upraveno v souladu s tímto nařízením a dalšími platnými právními předpisy Společenství.
Požadavky stanovené v článku 16 nařízení (ES) č. 178/2002 se použijí obdobně na krmivo pro zvířata neurčená k produkci potravin.
3. Krmivo musí splňovat technická ustanovení týkající se nečistot a dalších chemických znaků stanovených v příloze I.
Článek 5
Odpovědnost a povinnosti krmivářských podniků
1. Provozovatelé krmivářských podniků jsou povinni obdobně plnit povinnosti stanovené v článcích 18 a 20 nařízení (ES) č. 178/2002 a v čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 183/2005 ve vztahu ke krmivu pro zvířata neurčená k produkci potravin.
2. Osoba odpovědná za označování krmiva zpřístupní příslušným orgánům veškeré informace o složení nebo deklarovaných vlastnostech krmiva, které tato osoba uvádí na trh, což umožní ověřit správnost informací uvedených v označení, včetně přesných hmotnostních procentních podílů krmných surovin použitých v krmných směsích.
3. V případě jakékoli naléhavé situace týkající se lidského zdraví či zdraví zvířat nebo životního prostředí, a aniž je dotčena směrnice 2004/48/ES, může příslušný orgán poskytnout kupujícímu informace, které má k dispozici podle odstavce 2, jestliže po zvážení oprávněných zájmů výrobce i kupujícího shledá, že je poskytnutí těchto informací odůvodněné. Příslušný orgán může případně podmínit poskytnutí informací tím, že kupující podepíše doložku mlčenlivosti.
Článek 6
Omezení a zákaz
1. Krmivo nesmí obsahovat materiály, jejichž uvádění na trh nebo použití pro účely výživy zvířat je omezeno nebo zakázáno, nebo z nich sestávat. Seznam těchto materiálů je obsažen v příloze III.
2. Komise mění seznam materiálů, jejichž uvádění na trh nebo použití pro účely výživy zvířat je omezeno nebo zakázáno, s přihlédnutím zejména k vědeckým důkazům, technologickému vývoji, oznámením v rámci systému včasné výměny informací pro potraviny a krmiva (RASFF) nebo výsledkům úředních kontrol podle nařízení (ES) č. 882/2004.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
Ze závažných naléhavých důvodů může Komise k přijetí těchto opatření použít postup pro naléhavé případy podle čl. 28 odst. 5.
KAPITOLA 3
UVÁDĚNÍ SPECIFICKÝCH DRUHŮ KRMIV NA TRH
Článek 7
Vlastnosti druhů krmiv
1. Komise může regulativním postupem podle čl. 28 odst. 3 přijmout pokyny objasňující rozlišení mezi krmnými surovinami, doplňkovými látkami a jinými produkty, jako jsou například veterinární léčiva.
2. Je-li to nezbytné, může Komise přijmout opatření s cílem objasnit, zda je určitý produkt pro účely tohoto nařízení krmivem.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
Článek 8
Obsah doplňkových látek
1. Aniž jsou dotčeny podmínky použití stanovené v příslušném právním předpise, kterým se povoluje daná doplňková látka, nesmějí krmné suroviny a doplňkové krmivo obsahovat úrovně doplňkových látek, které více než stonásobně nebo v případě kokcidiostatik a histomonostatik více než pětinásobně překračují příslušný stanovený maximální obsah v kompletním krmivu.
2. Úroveň stonásobku příslušného stanoveného maximálního obsahu v kompletním krmivu, uvedenou v odstavci 1, je možné překročit pouze tehdy, odpovídá-li složení dotyčného produktu zvláštnímu účelu výživy s ohledem na příslušné určené užití podle článku 10 tohoto nařízení. Podmínky použití tohoto krmiva se dále stanoví v seznamu určených užití. Provozy řízené výrobcem tohoto krmiva, které používají doplňkové látky uvedené v kapitole 2 přílohy IV nařízení (ES) č. 183/2005, musí být schváleny v souladu s čl. 10 bodem 1 písm. b) uvedeného nařízení.
Článek 9
Uvádění krmiva určeného ke zvláštním účelům výživy na trh
Krmivo určené ke zvláštním účelům výživy smí být uváděno na trh jako takové pouze tehdy, je-li jeho určené užití uvedeno na seznamu určených užití sestaveném v souladu s článkem 10 a má-li hlavní nutriční vlastnosti pro příslušný zvláštní účel výživy stanovené v uvedeném seznamu.
Článek 10
Seznam určených užití krmiva určeného ke zvláštním účelům výživy
1. Komise může aktualizovat seznam určených užití, jenž je stanoven ve směrnici 2008/38/ES, doplněním nebo zrušením určeného užití nebo doplněním, odstraněním nebo změnou podmínek, které se zvláštním určeným užitím souvisejí.
2. Řízení o aktualizaci seznamu určených užití lze zahájit na žádost podanou fyzickou nebo právnickou osobou usazenou ve Společenství nebo členským státem Komisi. Platná žádost musí obsahovat dokumentaci prokazující, že specifické složení krmiva vyhovuje zvláštnímu účelu výživy, k němuž je určeno, a že nemá nepříznivé účinky na zdraví zvířat, lidské zdraví, životní prostředí ani na životní podmínky zvířat.
3. Komise žádost včetně dokumentace neprodleně zpřístupní členským státům.
4. Pokud má Komise na základě dostupných vědeckých a technologických informací důvody se domnívat, že užití konkrétního krmiva případně nevyhovuje zvláštnímu účelu výživy, k němuž je určeno, nebo může mít nepříznivé účinky na zdraví zvířat, lidské zdraví, životní prostředí nebo životní podmínky zvířat, požádá do tří měsíců od obdržení platné žádosti o stanovisko Evropský úřad pro bezpečnost potravin (dále jen „úřad“). Úřad stanovisko vydá do šesti měsíců od požádání. Tato lhůta se prodlouží, kdykoli si úřad od žadatele vyžádá doplňkové informace.
5. Do šesti měsíců po obdržení platné žádosti nebo popřípadě po obdržení stanoviska úřadu přijme Komise nařízení, kterým se aktualizuje seznam určených užití, pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 2.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 6.
6. Odchylně od odstavce 5 zastaví Komise řízení do šesti měsíců od obdržení platné žádosti nebo případně po obdržení stanoviska úřadu a rozhodne se neprovést aktualizaci, a to v jakékoli fázi řízení, pokud se domnívá, že tato aktualizace není důvodná. Komise tak učiní regulativním postupem podle čl. 28 odst. 3.
V těchto případech Komise vyrozumí přímo případného žadatele a členské státy a ve svém vyjádření uvede důvody, na jejichž základě se domnívá, že aktualizace není důvodná.
7. Komise může regulativním postupem podle čl. 28 odst. 3 přijmout prováděcí opatření týkající se vypracovávání a podávání žádostí.
KAPITOLA 4
OZNAČOVÁNÍ, OBCHODNÍ ÚPRAVA A BALENÍ
Článek 11
Zásady označování a obchodní úpravy
1. Označení a obchodní úprava krmiva nesmějí uživatele uvádět v omyl, zejména:
a)
pokud jde o určené užití nebo vlastnosti krmiva, zejména povahu, způsob výroby nebo produkce, složení, množství, trvanlivost, druhy nebo kategorie zvířat, pro které je určeno, a jiné vlastnosti;
b)
tím, že přisuzují krmivu účinky nebo vlastnosti, které nemá, nebo vyvolávají představu, že má zvláštní vlastnosti, ačkoli ve skutečnosti mají tyto vlastnosti všechna podobná krmiva, nebo
c)
pokud jde o soulad označení s katalogem Společenství a kodexy Společenství uvedenými v článcích 24 a 25.
2. Ke krmným surovinám nebo krmným směsím, které jsou uváděny na trh volně ložené nebo v neuzavřených obalech nebo nádobách v souladu s čl. 23 odst. 2, se přiloží doklad obsahující všechny údaje povinného označení požadované tímto nařízením.
3. Pokud je krmivo nabízeno k prodeji komunikačními prostředky na dálku ve smyslu článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES ze dne 20. května 1997 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených na dálku (27), uvádějí se údaje povinného označení požadované tímto nařízením kromě údajů uvedených v čl. 15 písm. b), d), e) a čl. 16 odst. 2 písm. c) nebo čl. 17 odst. 1 písm. d) na materiálu podporujícím prodej na dálku anebo se před uzavřením smlouvy na dálku poskytují jinými vhodnými prostředky. Údaje uvedené v čl. 15 písm. b), d), e) a čl. 16 odst. 2 písm. c) nebo čl. 17 odst. 1 písm. d) se poskytují nejpozději v okamžiku dodání krmiva.
4. Příloha II obsahuje ustanovení o označování, která doplňují ustanovení uvedená v této kapitole.
5. Povolené tolerance pro odchylky mezi hodnotami složení krmné suroviny nebo krmné směsi uvedenými v označení a hodnotami analyzovanými při úředních kontrolách v souladu s nařízením (ES) č. 882/2004 jsou stanoveny v příloze IV tohoto nařízení.
Článek 12
Odpovědnost
1. Osoba odpovědná za označování zajišťuje přítomnost a věcnou přesnost údajů v označení.
2. Osobou odpovědnou za označování je provozovatel krmivářského podniku, který uvádí krmivo poprvé na trh, nebo případně provozovatel krmivářského podniku, pod jehož jménem nebo obchodní firmou je krmivo uváděno na trh.
3. Provozovatelé krmivářských podniků zajišťují v míře, v níž mají jejich činnosti vliv na označování v rámci podniku, který řídí, aby informace poskytnuté jakýmikoli prostředky splňovaly požadavky tohoto nařízení.
4. Provozovatelé krmivářských podniků odpovědní za maloobchodní nebo distribuční činnosti, které nemají na označování vliv, jednají s náležitou péčí s cílem pomoci zajistit plnění požadavků na označování, zejména nedodávají krmivo, o němž na základě informací, které mají k dispozici, a jako povolané osoby vědí nebo by měli předpokládat, že uvedené požadavky nesplňuje.
5. Provozovatelé krmivářských podniků zajišťují v podnicích, které řídí, aby údaje povinného označení byly předávány v rámci celého potravinového řetězce, aby se umožnilo poskytnutí informací konečnému uživateli krmiva v souladu s tímto nařízením.
Článek 13
Tvrzení
1. Označení a obchodní úprava krmných surovin a krmných směsí může upozornit na přítomnost nebo nepřítomnost určité látky v krmivu, specifickou nutriční vlastnost nebo proces nebo specifickou funkci související s výše uvedeným, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
tvrzení je objektivní, ověřitelné příslušnými orgány a srozumitelné pro uživatele krmiva a
b)
osoba odpovědná za označování poskytne na žádost příslušného orgánu vědecké odůvodnění pravdivosti tvrzení, a to buď tak, že odkáže na veřejně dostupné vědecké důkazy, nebo prostřednictvím doloženého podnikového výzkumu. Vědecké odůvodnění musí být k dispozici v okamžiku, kdy je krmivo uvedeno na trh. Kupující mají právo upozornit příslušný orgán na své pochybnosti o pravdivosti daného tvrzení. Jestliže se ukáže, že tvrzení není dostatečně podložené, považuje se označení s ohledem na dané tvrzení za klamavé pro účely článku 11. Má-li příslušný orgán pochybnosti, zda je pravdivost daného tvrzení vědecky odůvodněná, může tento problém předložit Komisi. Komise může přijmout rozhodnutí, případně po obdržení stanoviska úřadu, poradním postupem podle čl. 28 odst. 2.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, jsou tvrzení týkající se optimalizace výživy a podpory nebo ochrany fyziologických podmínek povolena, pokud neobsahují tvrzení uvedené v odst. 3 písm. a).
3. Označení ani obchodní úprava krmných surovin a krmných směsí nesmějí obsahovat tvrzení, že krmná surovina nebo krmná směs:
a)
zabraňuje určitému onemocnění, zmírňuje ho nebo odstraňuje, s výjimkou kokcidiostatik a histomonostatik, jak je povoleno nařízením (ES) č. 1831/2003; toto písmeno se však nevztahuje na tvrzení týkající se nutriční nerovnováhy za předpokladu, že nejsou vztahována k patologickým příznakům;
b)
vykazuje zvláštní účel výživy, jak je stanoveno v seznamu určených užití podle článku 9, pokud nesplňuje požadavky v něm stanovené.
4. Specifikace týkající se požadavků stanovených v odstavcích 1 a 2 mohou být zařazeny do kodexů Společenství uvedených v článku 25.
Článek 14
Uvádění údajů v označení
1. Údaje povinného označení se uvádějí v úplnosti na nápadném místě na obalu, na nádobě, na etiketě k nim připevněné nebo v průvodním dokladu podle čl. 11 odst. 2 viditelně, jasně čitelně a nesmazatelně, v jazyce nebo alespoň v jednom z úředních jazyků členského státu nebo regionu, v němž je krmivo uváděno na trh.
2. Údaje povinného označení musí být snadno identifikovatelné a nesmějí být zakryty žádnou jinou informací. Musí být znázorněny v barvě, písmu a ve velikosti, které nezakrývají ani nezdůrazňují žádnou část informací, s výjimkou případů, kdy je cílem takového odlišení upozornit na pokyny pro bezpečné zacházení.
3. Specifikace týkající se požadavků stanovených v odstavcích 1 a 2 a uvádění údajů dobrovolného označování podle článku 22 mohou být zařazeny do kodexů Společenství uvedených v článku 25.
Článek 15
Obecné požadavky na povinné označování
Krmná surovina nebo krmná směs nesmí být uvedena na trh, pokud nejsou prostřednictvím označení uvedeny tyto údaje:
a)
druh krmiva: „krmná surovina“, „kompletní krmivo“ nebo „doplňkové krmivo“;
-
místo „kompletní krmivo“ lze použít název „kompletní mléčná krmná směs“,
-
místo „doplňkové krmivo“ lze použít název „minerální krmivo“ nebo „doplňková mléčná krmná směs“,
-
pro zvířata v zájmovém chovu kromě psů a koček lze místo „kompletní krmivo“ nebo „doplňkové krmivo“ použít název „krmná směs“;
b)
jméno nebo obchodní firma a adresa provozovatele krmivářského podniku odpovědného za označování;
c)
je-li osobě odpovědné za označování přiděleno, schvalovací číslo provozu udělené v souladu s článkem 13 nařízení (ES) č. 1774/2002 v případě provozů povolených podle čl. 23 odst. 2 písm. a), b) a c) nařízení (ES) č. 1774/2002, podle článku 17 nařízení (ES) č. 1774/2002 nebo podle článku 10 nařízení (ES) č. 183/2005. Pokud má osoba odpovědná za označování několik schvalovacích čísel, použije číslo udělené v souladu s nařízením (ES) č. 183/2005;
d)
referenční číslo šarže nebo partie;
e)
u pevných produktů čistá hmotnost a u tekutých produktů čistá hmotnost nebo čistý objem;
f)
seznam doplňkových látek uvedený pod záhlavím „doplňkové látky“ v souladu s kapitolou I přílohy VI nebo popřípadě přílohy VII, aniž jsou dotčena ustanovení o označení podle právního předpisu, kterým se příslušná doplňková látka povoluje, a
g)
obsah vlhkosti v souladu s bodem 6 přílohy I.
Článek 16
Zvláštní požadavky na povinné označování krmných surovin
1. Vedle požadavků stanovených v článku 15 musí označení krmných surovin také obsahovat:
a)
název krmné suroviny; název se používá v souladu s čl. 24 odst. 5, a
b)
povinnou deklaraci odpovídající příslušné kategorii, jak je uvedeno v seznamu v příloze V; povinná deklarace může být nahrazena údaji stanovenými v katalogu Společenství uvedeném v článku 24, které se vztahují k jednotlivým krmným surovinám příslušné kategorie.
2. Vedle požadavků uvedených v odstavci 1 musí označení krmných surovin, pokud v nich jsou obsaženy doplňkové látky, obsahovat:
a)
druhy nebo kategorie zvířat, pro které je krmivo určeno, jestliže příslušné doplňkové látky nebyly povoleny pro všechny druhy zvířat nebo byly povoleny, avšak s maximálními limity pro některé druhy;
b)
návod ke správnému použití v souladu s bodem 4 přílohy II v případě, že je stanoven maximální obsah dané doplňkové látky, a
c)
dobu minimální trvanlivosti u jiných než technologických doplňkových látek.
Článek 17
Zvláštní požadavky na povinné označování krmných směsí
1. Vedle požadavků stanovených v článku 15 musí označení krmné směsi také obsahovat:
a)
druhy nebo kategorie zvířat, kterým je krmná směs určena;
b)
návod ke správnému použití s uvedením účelu, k němuž je krmivo určeno; tento návod musí být v souladu s bodem 4 přílohy II, pokud se na něj uvedený bod vztahuje;
c)
v případech, kdy výrobce není osobou odpovědnou za označování:
-
jméno nebo obchodní firmu a adresu výrobce, nebo
-
schvalovací číslo výrobce uvedené v čl. 15 písm. c) nebo identifikační číslo podle článku 9, 23 nebo 24 nařízení (ES) č. 183/2005; pokud takové číslo není k dispozici, identifikační číslo přidělené na žádost výrobce nebo dovážejícího provozovatele krmivářského podniku v souladu s formátem stanoveným v kapitole II přílohy V nařízení (ES) č. 183/2005;
d)
dobu minimální trvanlivosti v souladu s těmito požadavky:
-
slova „Spotřebujte do …“, za nimiž následuje datum uvádějící určitý den u krmiv snadno podléhajících zkáze v důsledku rozkladných procesů,
-
slova „Minimální trvanlivost do …“, za nimiž následuje datum uvádějící určitý měsíc u ostatních krmiv.
Pokud je v označení uvedeno datum výroby, může být toto datum označující dobu minimální trvanlivosti uvedeno také jako „… (lhůta ve dnech nebo měsících) od data výroby“;
e)
seznam krmných surovin, z nichž je krmivo složeno, pod záhlavím „složení“, v němž je uveden název každé krmné suroviny v souladu s čl. 16 odst. 1 písm. a) a jsou vyjmenovány uvedené krmné suroviny v sestupném pořadí podle hmotnosti vypočítané na základě obsahu vlhkosti v krmné směsi; uvedený seznam může obsahovat hmotnostní procentní podíly, a
f)
povinné deklarace stanovené v kapitole II přílohy VI nebo popřípadě přílohy VII.
2. Pro seznam uvedený v odst. 1 písm. e) platí tyto požadavky:
a)
uvádí se název a hmotnostní procentní podíl krmné suroviny, pokud je její přítomnost zdůrazněna v označení slovy, obrázky nebo graficky;
b)
nejsou-li hmotnostní procentní podíly krmných surovin obsažených v krmné směsi pro zvířata určená k produkci potravin uvedeny v označení, poskytne osoba odpovědná za označování kupujícímu na požádání informace o kvantitativním složení s odchylkou ± 15 % od hodnoty podle receptury krmiva, aniž je dotčena směrnice 2004/48/ES, a
c)
je-li krmná směs určena pro zvířata neurčená k produkci potravin, s výjimkou kožešinových zvířat, může se uvedení specifického názvu krmné suroviny nahradit názvem kategorie, do které krmné suroviny patří.
3. V případě jakékoli naléhavé situace týkající se lidského zdraví či zdraví zvířat nebo životního prostředí, a aniž je dotčena směrnice 2004/48/ES, může příslušný orgán poskytnout kupujícímu informace, které má k dispozici podle čl. 5 odst. 2, jestliže po zvážení oprávněných zájmů výrobce i kupujícího shledá, že je poskytnutí těchto informací odůvodněné. Příslušný orgán může případně podmínit poskytnutí informací tím, že kupující podepíše doložku mlčenlivosti.
4. Pro účely odst. 2 písm. c) Komise sestaví seznam kategorií krmných surovin, které lze uvést místo jednotlivých krmných surovin v označení krmiva pro zvířata neurčená k produkci potravin, s výjimkou kožešinových zvířat.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
Článek 18
Doplňkové povinné požadavky na označování krmiva určeného ke zvláštním účelům výživy
Vedle obecných povinných požadavků stanovených v článcích 15, 16 a 17, jsou-li použitelné, musí označení krmiva určeného ke zvláštním účelům výživy také obsahovat:
a)
upřesňující výraz „dietní“, výhradně v případě krmiva určeného ke zvláštním účelům výživy, vedle názvu krmiva podle čl. 15 písm. a);
b)
údaje předepsané pro příslušné určené užití ve sloupcích 1 až 6 seznamu určených užití podle článku 9 a
c)
údaj o tom, že by před použitím krmiva nebo před prodloužením jeho doby použití mělo být vyžádáno vyjádření odborníka na výživu nebo veterinárního lékaře.
Článek 19
Doplňkové povinné požadavky na označování krmiva pro zvířata v zájmovém chovu
Na etiketě krmiva pro zvířata v zájmovém chovu se uvádí bezplatné telefonní číslo nebo jiný vhodný kontakt, aby kupující mohl vedle povinných údajů získat informace:
a)
o doplňkových látkách obsažených v krmivu pro zvířata v zájmovém chovu a
b)
o krmných surovinách v něm obsažených, které jsou označeny podle kategorií, jak je uvedeno v čl. 17 odst. 2 písm. c).
Článek 20
Doplňkové povinné požadavky na označování nevyhovujícího krmiva
1. Vedle požadavků stanovených v článcích 15, 16, 17 a 18 musí označení krmiva, které nesplňuje požadavky práva Společenství uvedené v příloze VIII, jako jsou například kontaminovaná krmiva, obsahovat údaje stanovené v uvedené příloze.
2. Komise může pozměnit přílohu VIII tak, aby odpovídala vývoji právních předpisů, pokud jde o vývoj norem.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
Článek 21
Odchylky
1. Údaje podle čl. 15 písm. c), d), e) a g) a čl. 16 odst. 1 písm. b) se nevyžadují, pokud kupující před každou transakcí písemně potvrdí, že tyto informace nevyžaduje. Transakce může sestávat z několika zásilek.
2. Na zabaleném krmivu mohou být údaje podle čl. 15 písm. c), d) a e) a čl. 16 odst. 2 písm. c) nebo čl. 17 odst. 1 písm. c), d) a e) uvedeny na obalu mimo umístění etikety podle čl. 14 odst. 1. V takových případech se uvede, kde se tyto údaje nacházejí.
3. Aniž je dotčena příloha I nařízení (ES) č. 183/2005, nejsou údaje podle čl. 15 písm. c), d), e) a g) a čl. 16 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení povinné pro krmné suroviny, které neobsahují doplňkové látky, s výjimkou konzervantů nebo doplňkových látek k silážování, a které jsou vyrobeny a dodány provozovatelem krmivářského podniku v souladu s čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 183/2005 uživateli krmiva v prvovýrobě pro použití v jeho vlastním hospodářství.
4. Povinné deklarace podle čl. 17 odst. 1 písm. f) se nevyžadují u směsí z celých zrn, semen a plodů rostlin.
5. V případě krmných směsí složených nejvýše ze tří krmných surovin se údaje podle čl. 17 odst. 1 písm. a) a b) nevyžadují, pokud jsou použité krmné suroviny jasně uvedeny v označení.
6. U množství nepřesahujících 20 kg krmných surovin nebo krmných směsí určených pro konečného uživatele a prodávaných jako volně ložené může být kupující o údajích podle článku 15, 16 a 17 informován prostřednictvím vhodného sdělení v místě prodeje. V tomto případě se údaje podle čl. 15 písm. a) a čl. 16 odst. 1 nebo popřípadě čl. 17 odst. 1 písm. a) a b) poskytnou kupujícímu nejpozději na faktuře nebo společně s ní.
7. U množství krmiva pro zvířata v zájmovém chovu, které se prodává v baleních s několika nádobami, se údaje podle čl. 15 písm. b), c), f) a g) a čl. 17 odst. 1 písm. b), c), e) a f) mohou popřípadě uvést pouze na vnějším obalu namísto na každé nádobě za předpokladu, že úhrnná hmotnost balení nepřesáhne 10 kg.
8. Odchylně od tohoto nařízení mohou členské státy použít vnitrostátní předpisy pro krmivo určené pro zvířata chovaná pro vědecké nebo pokusné účely pod podmínkou, že je tento účel zřetelně uveden na etiketě. Členské státy tyto předpisy neprodleně oznámí Komisi.
Článek 22
Dobrovolné označování
1. Kromě požadavků na údaje povinného označení může označení krmné suroviny nebo krmné směsi také obsahovat údaje dobrovolného označení za předpokladu, že jsou dodrženy obecné zásady tohoto nařízení.
2. Další podmínky vztahující se na dobrovolné označení mohou být stanoveny v kodexech Společenství uvedených v článku 25.
Článek 23
Balení
1. Krmné suroviny a krmné směsi se smějí uvádět na trh jen v uzavřených obalech nebo v uzavřených nádobách. Obaly nebo nádoby musí být uzavřeny tak, aby při jejich otevření došlo k porušení uzávěru a tento uzávěr nemohl být již znovu použit.
2. Odchylně od odstavce 1 se mohou na trh uvádět jako volně ložená nebo v neuzavřených obalech nebo nádobách tato krmiva:
a)
krmné suroviny;
b)
krmné směsi získané výhradně mícháním zrn nebo celých plodů;
c)
dodávky mezi výrobci krmných směsí;
d)
dodávky krmných směsí od výrobce přímo uživateli krmiva;
e)
dodávky od výrobců krmných směsí balírnám;
f)
množství krmných směsí určených konečnému uživateli, jejichž hmotnost nepřesahuje 50 kg a které se odebírají přímo z uzavřeného obalu nebo z uzavřené nádoby, a
g)
krmné bloky nebo lizy.
KAPITOLA 5
KATALOG SPOLEČENSTVÍ PRO KRMNÉ SUROVINY A KODEXY SPOLEČENSTVÍ PRO SPRÁVNOU PRAXI OZNAČOVÁNÍ
Článek 24
Katalog Společenství pro krmné suroviny
1. Vytvoří se Katalog Společenství pro krmné suroviny (dále jen „katalog“) jako nástroj pro zlepšení označování krmných surovin a krmných směsí. Tento katalog usnadní výměnu informací o vlastnostech produktu a poskytne neuzavřený výčet krmných surovin. U každé zařazené krmné suroviny se uvedou alespoň tyto údaje:
a)
název;
b)
identifikační číslo;
c)
popis krmné suroviny, případně včetně informací o výrobním procesu;
d)
údaje nahrazující povinnou deklaraci pro účely čl. 16 odst. 1 písm. b) a
e)
glosář s definicemi různých postupů a použitých technických výrazů.
2. První verze katalogu Společenství se přijme do 21. března 2010 poradním postupem podle čl. 28 odst. 2 a do katalogu budou zařazeny položky uvedené v části B přílohy směrnice 96/25/ES a ve sloupcích 2 až 4 přílohy směrnice 82/471/EHS. Bod IV části A přílohy směrnice 96/25/ES tvoří glosář.
3. Na změny katalogu se použije postup stanovený v článku 26.
4. Tento článek se použije, aniž jsou dotčeny požadavky na bezpečnost stanovené v článku 4.
5. Používání katalogu provozovateli krmivářských podniků je dobrovolné. Název krmné suroviny uvedené v katalogu však může být použit pouze tehdy, jestliže jsou splněna všechna příslušná ustanovení katalogu.
6. Osoba uvádějící na trh poprvé krmnou surovinu, která není uvedena v katalogu, její použití okamžitě oznámí zástupcům evropských krmivářských odvětví podle čl. 26 odst. 1. Zástupci evropských krmivářských odvětví zveřejní na internetu rejstřík těchto oznámení a pravidelně jej aktualizují.
Článek 25
Kodexy Společenství pro správnou praxi označování
1. Komise podpoří vypracování dvou kodexů Společenství pro správnou praxi označování (dále jen „kodexy“), jednoho pro krmiva pro zvířata v zájmovém chovu a jednoho pro krmné směsi pro zvířata určená k produkci potravin, jehož součástí může být i oddíl věnovaný krmným směsím pro kožešinová zvířata.
2. Kodexy mají zlepšovat patřičnost označování. Obsahují zejména ustanovení o uvádění údajů v označení podle článku 14, dobrovolného označování podle článku 22 a používání tvrzení podle článku 13.
3. Na sestavení a veškeré změny kodexů se použije postup stanovený v článku 26.
4. Používání kodexů provozovateli krmivářských podniků je dobrovolné. Avšak použití kteréhokoli z kodexů může být uvedeno v označení pouze za předpokladu, že jsou splněna všechna příslušná ustanovení daného kodexu.
Článek 26
Sestavení kodexů a změny katalogu Společenství a kodexů Společenství
1. Návrhy změn katalogu Společenství a návrhy kodexů, jakož i veškeré návrhy jejich změn vypracovávají a mění všichni příslušní zástupci evropských krmivářských odvětví:
a)
po konzultaci s jinými dotčenými stranami, jako jsou uživatelé krmiv;
b)
ve spolupráci s příslušnými orgány členských států a popřípadě s úřadem;
c)
s přihlédnutím k příslušným zkušenostem ze stanovisek vydaných úřadem a k vědeckému nebo technologickému vývoji.
2. Aniž je dotčen odstavec 3, přijímá Komise opatření pro účely tohoto článku poradním postupem podle čl. 28 odst. 2.
3. Přijmou se změny katalogu Společenství, jimiž se stanoví maximální obsah chemických nečistot podle bodu 1 přílohy I, úrovně botanické čistoty podle bodu 2 přílohy I, úrovně obsahu vlhkosti podle bodu 6 přílohy I nebo údaje nahrazující povinnou deklaraci podle čl. 16 odst. 1 písm. b). Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
4. Opatření podle tohoto článku se přijmou pouze za předpokladu, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
byla vypracována v souladu s odstavcem 1;
b)
jejich obsah může být použit v odvětvích, kterých se týkají, v celém Společenství a
c)
jsou vhodná pro splnění cílů tohoto nařízení.
5. Katalog se zveřejní v řadě L Úředního věstníku Evropské unie. Názvy kodexů a odkazy na ně se zveřejní v řadě C Úředního věstníku Evropské unie.
KAPITOLA 6
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 27
Prováděcí opatření
1. Komise může změnit přílohy za účelem jejich přizpůsobení vědeckému a technologickému vývoji.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, včetně jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
2. Jiná prováděcí opatření nezbytná k uplatňování tohoto nařízení se přijímají regulativním postupem podle čl. 28 odst. 3, není-li výslovně stanoveno jinak.
Článek 28
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat, zřízený článkem 58 nařízení (ES) č. 178/2002 (dále jen „výbor“).
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
4. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1 až 4 a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
5. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1, 2, 4 a 6 a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
6. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1 až 4 a odst. 5 písm. b) a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Lhůty stanovené v článku 5a rozhodnutí 1999/468/ES jsou dva měsíce v případě čl. 5a odst. 3 písm. c), jeden měsíc v případě odst. 4 písm. b) a dva měsíce v případě odst. 4 písm. e).
Článek 29
Změna nařízení (ES) č. 1831/2003
Článek 16 nařízení (ES) č. 1831/2003 se mění takto:
1)
Odstavec 1 se mění takto:
a)
písmeno d) se nahrazuje tímto:
„d)
případně schvalovací číslo provozu, který doplňkovou látku nebo premix vyrábí nebo uvádí na trh, podle článku 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 183/2005 ze dne 12. ledna 2005, kterým se stanoví požadavky na hygienu krmiv (28), nebo případně podle článku 5 směrnice 95/69/ES;
b)
doplňuje se nový pododstavec, který zní:
„V případě premixů se písmena b), d), e) a g) nevztahují na zapracované doplňkové látky.“
2)
Odstavec 3 se nahrazuje tímto:
„3. Vedle informací uvedených v odstavci 1 musí obal nebo nádoba s doplňkovou látkou patřící do funkční skupiny uvedené v příloze III nebo s premixem obsahujícím doplňkovou látku patřící do funkční skupiny uvedené v příloze III obsahovat viditelné, jasně čitelné a nesmazatelné informace stanovené v uvedené příloze.“
3)
Odstavec 4 se nahrazuje tímto:
„4. V případě premixů musí být na etiketě uvedeno slovo „premix“. V případě krmných surovin musí být uvedeny nosiče, v souladu s čl. 17 odst. 1 písm. e) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 767/2009 ze dne 13. července 2009 o uvádění na trh a používání krmiv (29), a pokud je jako nosič používána voda, musí být uveden obsah vlhkosti v premixu. U každého premixu jako celku může být uvedena pouze jedna doba minimální trvanlivosti, stanovená na základě dob minimální trvanlivosti jednotlivých složek krmiva.
Článek 30
Zrušovací ustanovení
Článek 16 směrnice 70/524/EHS, směrnice 79/373/EHS, 80/511/EHS, 82/471/EHS, 83/228/EHS, 93/74/EHS, 93/113/ES a 96/25/ES a rozhodnutí 2004/217/ES se zrušují s účinkem od 1. září 2010.
Odkazy na zrušené směrnice a zrušené rozhodnutí se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IX.
Článek 31
Sankce
Členské státy stanoví sankce za porušení ustanovení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná pro zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy oznámí tyto předpisy Komisi do 1. září 2010 a neprodleně jí oznámí veškeré pozdější změny, které se jich dotýkají.
Článek 32
Přechodná opatření
1. Odchylně od čl. 33 druhého pododstavce může být krmivo uvedené na trh nebo označené v souladu se směrnicemi 79/373/EHS, 82/471/EHS, 93/74/EHS a 96/25/ES před 1. zářím 2010 uváděno na trh nebo zůstat na trhu až do vyčerpání zásob.
2. Odchylně od čl. 8 odst. 2 mohou být druhy krmiva uvedené v tomto článku, které již byly zákonně uvedeny na trh před 1. zářím 2010, uváděny na trh nebo zůstat na trhu až do přijetí rozhodnutí o žádosti o aktualizaci seznamu určených užití podle článku 10 za předpokladu, že tato žádost byla podána před 1. zářím 2010.
3. Odchylně od bodu 1 přílohy I tohoto nařízení mohou být krmné suroviny uváděny na trh a používány až do doby, kdy je stanoven specifický maximální obsah chemických nečistot pocházejících z výrobního procesu a pomocných technických látek, za předpokladu, že splňují alespoň podmínky stanovené v hlavě II části A bodě 1 přílohy směrnice 96/25/ES. Tato odchylka však pozbývá platnosti dne 1. září 2012.
4. Mohou být přijata opatření, která usnadní přechod k používání tohoto nařízení. Zejména mohou být určeny podmínky, za kterých je možné označovat krmivo podle tohoto nařízení ještě přede dnem jeho použitelnosti. Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení včetně jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
Článek 33
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. září 2010.
Avšak články 31 a 32 se použijí ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 13. července 2009.
VERORDNUNG (EG) Nr. 767/2009 DES EUROPÄISCHEN PARLAMENTS UND DES RATES
vom 13. Juli 2009
über das Inverkehrbringen und die Verwendung von Futtermitteln, zur Änderung der Verordnung (EG) Nr. 1831/2003 des Europäischen Parlaments und des Rates und zur Aufhebung der Richtlinien 79/373/EWG des Rates, 80/511/EWG der Kommission, 82/471/EWG des Rates, 83/228/EWG des Rates, 93/74/EWG des Rates, 93/113/EG des Rates und 96/25/EG des Rates und der Entscheidung 2004/217/EG der Kommission
(Text von Bedeutung für den EWR)
DAS EUROPÄISCHE PARLAMENT UND DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, insbesondere auf Artikel 37 und Artikel 152 Absatz 4 Buchstabe b,
auf Vorschlag der Kommission,
nach Stellungnahme des Europäischen Wirtschafts- und Sozialausschusses (1),
nach Anhörung des Ausschusses der Regionen,
gemäß dem Verfahren des Artikels 251 des Vertrags (2),
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Ein hohes Maß an Schutz für die Gesundheit von Mensch und Tier ist eines der grundlegenden Ziele des Lebensmittelrechts, wie es in der Verordnung (EG) Nr. 178/2002 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 28. Januar 2002 zur Festlegung der allgemeinen Grundsätze und Anforderungen des Lebensmittelrechts, zur Errichtung der Europäischen Behörde für Lebensmittelsicherheit und zur Festlegung von Verfahren zur Lebensmittelsicherheit (3) festgelegt wurde. In dieser Verordnung wurde auch der Grundsatz festgelegt, dass die Lebensmittelsicherheit vom Erzeuger bis zum Verbraucher gewährleistet sein muss, und Futtermittel wurden als sensibles Glied am Anfang der Lebensmittelkette bezeichnet. Die Gewährleistung eines hohen Schutzniveaus für die öffentliche Gesundheit ist eines der grundlegenden Ziele der vorliegenden Verordnung.
(2)
Die Futtermittelproduktion ist ein wichtiger Verwendungszweck für die europäischen landwirtschaftlichen Erzeugnisse, denn bei der Mehrheit der für die Herstellung von Futtermitteln verwendeten Erzeugnisse handelt es sich um in Anhang I des Vertrags aufgeführte landwirtschaftliche Erzeugnisse. Darüber hinaus sind Futtermittel von allergrößter Bedeutung für die fünf Millionen Nutztierhalter in der Gemeinschaft, da sie die größte Ausgabe darstellen.
(3)
Futtermittel können die Form von Einzelfuttermitteln, Mischfuttermitteln, Futtermittelzusatzstoffen, Vormischungen oder Fütterungsarzneimitteln annehmen. Die Bestimmungen über das Inverkehrbringen von Futtermittelzusatzstoffen sind in der Verordnung (EG) Nr. 1831/2003 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 22. September 2003 über Zusatzstoffe zur Verwendung in der Tierernährung (4) und die Bestimmungen über Fütterungsarzneimittel in der Richtlinie 90/167/EWG des Rates vom 26. März 1990 zur Festlegung der Bedingungen für die Herstellung, das Inverkehrbringen und die Verwendung von Fütterungsarzneimitteln in der Gemeinschaft (5) festgelegt.
(4)
Die geltenden Vorschriften über das Inverkehrbringen und die Verwendung von Futtermittel-Ausgangserzeugnissen (Einzelfuttermitteln) und Mischfuttermitteln, zu denen auch Heimtierfuttermittel zählen, nämlich die Richtlinie 79/373/EWG des Rates vom 2. April 1979 über den Verkehr mit Mischfuttermitteln (6), die Richtlinie 93/74/EWG des Rates vom 13. September 1993 über Futtermittel für besondere Ernährungszwecke („Diätfuttermittel“) (7), die Richtlinie 96/25/EG des Rates vom 29. April 1996 über den Verkehr mit Futtermittel-Ausgangserzeugnissen (8) und die Richtlinie 82/471/EWG des Rates vom 30. Juni 1982 über bestimmte Erzeugnisse für die Tierernährung („Bioproteine“) (9) müssen aktualisiert und durch eine einzige Verordnung ersetzt werden. Im Interesse der Klarheit sollten die Richtlinie 83/228/EWG des Rates vom 18. April 1983 über Leitlinien zur Beurteilung bestimmter Erzeugnisse für die Tierernährung (10) und die Richtlinie 80/511/EWG der Kommission vom 2. Mai 1980 über das Inverkehrbringen von Mischfuttermitteln in unverschlossenen Verpackungen oder Behältnissen (11) aufgehoben werden.
(5)
Wegen der Aufhebung der Richtlinie 79/373/EWG durch die vorliegende Verordnung sollte auch die Richtlinie 93/113/EG des Rates vom 14. Dezember 1993 über die Verwendung und Vermarktung von Enzymen, Mikroorganismen und deren Zubereitungen in der Tierernährung (12) aufgehoben werden. Außerdem sollte Artikel 16 der Richtlinie 70/524/EWG des Rates vom 23. November 1970 über Zusatzstoffe in der Tierernährung (13), der nach der Aufhebung der Richtlinie 70/524/EWG durch die Verordnung (EG) Nr. 1831/2003 weiterhin gilt, im Hinblick auf die Aufhebung der Richtlinie 79/373/EWG und vor dem Hintergrund, dass die vorliegende Verordnung Bestimmungen über die Kennzeichnung von Futtermitteln vorsieht, die Futtermittelzusatzstoffe enthalten, aufgehoben werden.
(6)
Anders als bei Lebensmitteln gemäß der Definition in der Verordnung (EG) Nr. 178/2002 fällt Wasser nicht unter die Definition von Futtermitteln. Da Wasser außerdem nicht zum Zweck der Tierernährung vermarktet wird, sollte die vorliegende Verordnung keine Bedingungen für die Verwendung von Wasser in der Tierernährung enthalten. Die vorliegende Verordnung sollte jedoch für Futtermittel gelten, die in Wasser dargereicht werden. Die Verwendung von Wasser durch Futtermittelunternehmen fällt unter die Verordnung (EG) Nr. 183/2005 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 12. Januar 2005 mit Vorschriften für die Futtermittelhygiene (14), die bestimmt, dass sauberes Wasser verwendet werden muss, wenn dies zur Vermeidung einer Kontamination notwendig ist, die sich als gefährlich erweisen kann, und dass zur Futtermittelherstellung verwendetes Wasser von angemessener Qualität sein muss.
(7)
Angesichts der Gefahr einer Kontamination der Lebensmittel- und Futtermittelkette sollte die vorliegende Verordnung auf Futtermittel sowohl für der Lebensmittelgewinnung dienende Tiere als auch für nicht der Lebensmittelgewinnung dienende Tiere, einschließlich Wildtiere, Anwendung finden.
(8)
Die Zuständigkeiten der Futtermittelunternehmer, die in der Verordnung (EG) Nr. 178/2002 und in der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 festgelegt sind, sollten entsprechend für Futtermittel für nicht der Lebensmittelgewinnung dienende Tiere gelten.
(9)
Zur Durchsetzung der Einhaltung der vorliegenden Verordnung sollten die Mitgliedstaaten amtliche Kontrollen gemäß der Verordnung (EG) Nr. 882/2004 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 29. April 2004 über amtliche Kontrollen zur Überprüfung der Einhaltung des Lebensmittel- und Futtermittelrechts sowie der Bestimmungen über Tiergesundheit und Tierschutz (15) durchführen. Diese Kontrollen sollten nicht nur die vorgeschriebenen, sondern auch die freiwilligen Kennzeichnungsangaben umfassen. Damit die Angaben über die Zusammensetzung kontrolliert werden können, sollten zulässige Toleranzen für die angegebenen Werte festgelegt werden.
(10)
Zum Management von Futtermittelsicherheitsrisiken sollte das Verzeichnis der Materialien, deren Inverkehrbringen zum Zweck der Tierernährung derzeit gemäß der Entscheidung 2004/217/EG der Kommission (16) verboten ist, zusammen mit einem Verzeichnis der Materialien, deren Inverkehrbringen zum Zweck der Tierernährung eingeschränkt ist, in einen Anhang zu der vorliegenden Verordnung aufgenommen werden. Die Tatsache, dass dieser Anhang vorhanden ist, sollte jedoch nicht dahingehend ausgelegt werden, dass alle dort nicht aufgeführten Erzeugnisse automatisch als sicher gelten können.
(11)
Die Unterscheidung zwischen Einzelfuttermitteln, Futtermittelzusatzstoffen und anderen Erzeugnissen wie etwa Tierarzneimitteln wirkt sich auf die Bedingungen für das Inverkehrbringen solcher Erzeugnisse aus. Einzelfuttermittel werden in erster Linie verwendet, um den Bedarf der Tiere beispielsweise an Energie, Nährstoffen, Mineralstoffen oder Ballaststoffen zu decken. Sie sind normalerweise chemisch nicht genauer definiert, außer was ihre grundlegenden Nährstoffbestandteile anbelangt. Durch wissenschaftliche Bewertung begründbare Wirkungen, die ausschließlich bei Futtermittelzusatzstoffen oder Tierarzneimitteln gegeben sind, sollten aus den objektiven Verwendungszwecken von Einzelfuttermitteln ausgeschlossen werden. Es ist daher zweckmäßig, unverbindliche Leitlinien zur Unterscheidung zwischen den verschiedenen Arten von Erzeugnissen auszuarbeiten. In hinreichend begründeten Fällen sollte die Kommission die Befugnis erhalten, klarzustellen, ob ein bestimmtes Erzeugnis ein Futtermittel im Sinne der vorliegenden Verordnung ist.
(12)
Die Definition der Ergänzungsfuttermittel in der Richtlinie 79/373/EWG führte in verschiedenen Mitgliedstaaten zu Anwendungsproblemen. Zum Zwecke der Anwendung der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 sollte die Unterscheidung zwischen Ergänzungsfuttermitteln und Vormischungen präzisiert werden.
(13)
Damit die Vorschriften einheitlich angewandt werden, sollten Einzelfuttermittel und Ergänzungsfuttermittel Futtermittelzusatzstoffe nicht oberhalb bestimmter Gehalte enthalten. Allerdings können hochkonzentrierte Futtermittel wie etwa mineralstoffhaltige Leckeimer zur direkten Verfütterung verwendet werden, wenn die Zusammensetzung dem besonderen Ernährungszweck im Hinblick auf den jeweiligen Verwendungszweck entspricht. Die Verwendungsbedingungen für derartige Futtermittel sollten in der Kennzeichnung angegeben werden, um sicherzustellen, dass die Regelungen über die Gehalte an Futtermittelzusatzstoffen in der täglichen Ration eingehalten werden.
(14)
Mit der Richtlinie 82/471/EWG soll die Versorgung mit als direkte und indirekte Proteinquelle dienenden Futtermitteln in der Gemeinschaft verbessert werden. Nach der genannten Richtlinie ist vor dem Inverkehrbringen ein Zulassungsverfahren für Bioproteine jeglicher Art vorgeschrieben. Allerdings wurden bislang nur sehr wenige neue Zulassungen erteilt, und der Mangel an proteinreichen Futtermitteln besteht nach wie vor. Die allgemeine Vorschrift über die Zulassung vor Inverkehrbringen hat sich also als Hindernis herausgestellt, und Sicherheitsrisiken könnten auch durch Marktüberwachung anstatt durch Verbot riskanter Produkte angegangen werden. Falls eine Risikobewertung eines Bioproteins negativ ausfiel oder ausfällt, sollte dessen Inverkehrbringen oder Verwendung verboten werden. Die besondere Vorschrift, dass für Bioproteine ein allgemeines Zulassungsverfahren vor Inverkehrbringen durchzuführen ist, sollte abgeschafft werden, so dass für diese Erzeugnisse das gleiche Sicherheitssystem wie für alle anderen Einzelfuttermittel gilt. Die bestehenden Beschränkungen bzw. Verbote für bestimmte Bioproteine sollten davon nicht betroffen sein.
(15)
Es hat sich herausgestellt, dass die Bestimmungen der Richtlinie 93/74/EWG, durchgeführt durch die Richtlinie 2008/38/EG der Kommission vom 5. März 2008 mit dem Verzeichnis der Verwendungen von Futtermitteln für besondere Ernährungszwecke (17), gut funktionieren. Das auf diese Weise erstellte Verzeichnis der Verwendungen von Futtermitteln sollte daher weiterhin gelten, und die vorliegende Verordnung sollte Bestimmungen über seine Aktualisierung enthalten. Insbesondere sollte die Europäische Behörde für Lebensmittelsicherheit zur Wirksamkeit und Sicherheit solcher Futtermittel konsultiert werden, wenn es aufgrund wissenschaftlicher und technischer Erkenntnisse Grund zu der Annahme gibt, dass die Verwendung des betreffenden Futtermittels den besonderen Ernährungszweck nicht erfüllt oder sich nachteilig auf die Gesundheit von Tier oder Mensch oder auf die Umwelt oder den Tierschutz auswirken kann.
(16)
In Bezug auf Angaben über Futtermittel sollte zuvorderst die wissenschaftliche Begründung berücksichtigt werden, und die Futtermittelunternehmer, die solche Angaben machen, sollten in der Lage sein, ihre Angaben näher zu begründen. Eine Angabe kann wissenschaftlich begründet werden, indem alle verfügbaren wissenschaftlichen Daten berücksichtigt und die Erkenntnisse abgewogen werden.
(17)
Die Kennzeichnung dient der Durchsetzung der Rechtsvorschriften, der Rückverfolgbarkeit und Kontrollzwecken. Außerdem sollte sie den Käufern die erforderlichen Informationen liefern, um ihnen die beste Wahl für ihre Bedürfnisse zu ermöglichen; sie sollte daher einheitlich, kohärent, transparent und verständlich sein. Da die Käufer, insbesondere die Tierhalter, ihre Wahl nicht nur an der Verkaufsstelle treffen, wo sie die Futtermittelverpackung begutachten können, müssen die Vorschriften über die Kennzeichnung nicht nur für die Etiketten am Produkt gelten, sondern auch für andere Arten der Kommunikation zwischen Verkäufer und Käufer. Diese Grundsätze sollten auch für die Aufmachung der Futtermittel und die Futtermittelwerbung gelten.
(18)
Die Kennzeichnung umfasst vorgeschriebene und freiwillige Angaben. Bei den vorgeschriebenen Angaben sollten allgemeine Kennzeichnungsvorschriften mit besonderen Vorschriften für Einzelfuttermittel oder Mischfuttermittel sowie zusätzlichen Vorschriften für Diätfuttermittel, kontaminierte Materialien und Heimtierfuttermittel kombiniert werden.
(19)
Die gegenwärtige Situation im Hinblick auf chemische Verunreinigungen infolge der Herstellungsprozesse von Einzelfuttermitteln sowie infolge von Verarbeitungshilfsstoffen ist nicht zufrieden stellend. Zur Gewährleistung eines hohen Maßes an Futtermittelsicherheit und damit eines hohen Maßes an Schutz der öffentlichen Gesundheit sowie zur Verbesserung der Transparenz sollten Bestimmungen erlassen werden, die ein akzeptables Maß an solchen chemischen Verunreinigungen gemäß der in der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 vorgegebenen guten Praxis festlegen.
(20)
Der geltende Grundsatz, nach dem nur bestimmte Futtermittelzusatzstoffe angegeben werden müssen, wenn sie in Einzelfuttermitteln und Mischfuttermitteln verwendet werden, hat sich bewährt. Allerdings bedarf die Kategorisierung gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1831/2003 einer Aktualisierung und Modernisierung, unter anderem aufgrund der Tatsache, dass vor allem Heimtierbesitzer über die Angabe einiger Futtermittelzusatzstoffe verwirrt sein könnten.
(21)
Als Folge der Bovinen Spongiformen Enzephalopathie (BSE)- und der Dioxinkrise wurde im Jahr 2002 durch die Richtlinie 2002/2/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 28. Januar 2002 zur Änderung der Richtlinie 79/373/EWG des Rates über den Verkehr mit Mischfuttermitteln (18) auf Initiative des Europäischen Parlaments die Verpflichtung eingeführt, den Gewichtsprozentsatz aller Futtermittel-Ausgangserzeugnisse (Einzelfuttermittel) in einem Mischfuttermittel anzugeben. Die Lebensmittel- und Futtermittelsicherheit ist jedoch als Ergebnis der Verordnungen (EG) Nr. 178/2002 und (EG) Nr. 183/2005 sowie deren Durchführungsrechtsakten deutlich größer geworden, vor allem als Ergebnis dessen, dass die Futtermittel- und Lebensmittelunternehmer stärker in die Verantwortung genommen wurden, dass das Rückverfolgbarkeitssystem verbessert wurde und dass in den Futtermittelunternehmen das HACCP-Prinzip (HACCP = Hazard Analysis and Critical Control Points) und Leitlinien für die gute Hygienepraxis eingeführt wurden. Angesichts dieser positiven Entwicklungen, die sich in den Meldungen an das Schnellwarnsystem für Lebens- und Futtermittel niederschlagen, ist die Verpflichtung, den Gewichtsprozentsatz aller Einzelfuttermittel in Mischfuttermitteln in der Kennzeichnung anzugeben, fortan nicht mehr notwendig, um ein hohes Maß an Futtermittelsicherheit und damit ein hohes Maß an Schutz der öffentlichen Gesundheit zu gewährleisten. Allerdings können die genauen Anteile auf freiwilliger Basis angegeben werden, um die Käufer angemessen zu informieren. Darüber hinaus sollten die zuständigen Behörden, da sie Zugang zu den Informationen über die genauen Gewichtsanteile aller Einzelfuttermittel in Mischfuttermitteln haben, im Falle einer Dringlichkeit in Bezug auf die menschliche Gesundheit, die Tiergesundheit oder den Umweltschutz und im Einklang mit der Richtlinie 2004/48/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 29. April 2004 zur Durchsetzung der Rechte des geistigen Eigentums (19) den Käufern zusätzliche Informationen erteilen können.
(22)
Um sicherzustellen, dass der Kunde zutreffend informiert und nicht irregeführt wird, sollte allerdings die Angabe des Gewichtsprozentsatzes in den Fällen vorgeschrieben sein, in denen das betreffende Einzelfuttermittel bei der Kennzeichnung eines Mischfuttermittels besonders hervorgehoben wird.
(23)
Wenn Einzelfuttermittel in Mischfuttermitteln in absteigender Reihenfolge nach Gewicht angegeben werden, liefert dies bereits wichtige Informationen über die Zusammensetzung. In bestimmten Bereichen, in denen der Hersteller nicht verpflichtet ist, Einzelheiten anzugeben, sollte der Kunde die Möglichkeit haben, zusätzliche Informationen anzufordern. In solchen Fällen sollte eine Spanne von ± 15 % des angegebenen Wertes aufrechterhalten werden.
(24)
Die Rechte an geistigem Eigentum der Hersteller sollten geschützt werden. Die Richtlinie 2004/48/EG sollte mit Blick auf die Durchsetzung der Rechte an geistigem Eigentum anwendbar sein. Es sollte außerdem anerkannt sein, dass die mengenmäßige Zusammensetzung von Mischfuttermitteln im Gegensatz zur Bezeichnung der enthaltenen Einzelfuttermittel unter bestimmten Bedingungen als vertrauliche und zu schützende Information gelten kann.
(25)
Die Richtlinie 2002/32/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 7. Mai 2002 über unerwünschte Stoffe in der Tierernährung (20) gilt nicht für die Kennzeichnung von Futtermitteln mit zu hohem Gehalt an unerwünschten Stoffen. Daher sollten Bestimmungen festgelegt werden, um eine angemessene Etikettierung und die ordnungsgemäße Anwendung des in Artikel 5 der genannten Richtlinie vorgesehenen Verdünnungsverbots zu gewährleisten, bis die kontaminierten Materialien von einem gemäß Artikel 10 Absatz 2 oder 3 der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 zugelassenen Dekontaminationsbetrieb entgiftet oder bis sie gereinigt worden sind.
(26)
Es sollten Ausnahmeregelungen von den allgemeinen Kennzeichnungsvorschriften vorgesehen werden, sofern die Anwendung dieser Vorschriften zum Schutz der Gesundheit von Mensch oder Tier oder der Verbraucherinteressen nicht notwendig ist und den Hersteller oder Futtermittelunternehmer, der für die Kennzeichnung verantwortlich ist, übermäßig belasten würde. Erfahrungsgemäß sollten solche Ausnahmeregelungen insbesondere für Futtermittel gelten, die ein Landwirt einem anderen zur Verwendung in dessen Betrieb liefert, für kleine Mengen, für Mischfuttermittel, die aus nicht mehr als drei Einzelfuttermitteln bestehen, und für Mischungen aus ganzen Pflanzenkörnern, Saaten und Früchten.
(27)
Mischfuttermittel sollten in der Regel in geschlossenen Behältnissen vermarktet werden, jedoch sollten angemessene Ausnahmen vorgesehen werden, sofern die Anwendung dieser Vorschrift zum Schutz der Gesundheit von Mensch oder Tier oder der Verbraucherinteressen nicht notwendig ist und die Futtermittelunternehmer übermäßig belasten würde.
(28)
Teil B des Anhangs der Richtlinie 96/25/EG und die Spalten 2 bis 4 des Anhangs der Richtlinie 82/471/EWG enthalten Verzeichnisse von Bezeichnungen, Beschreibungen und Kennzeichnungsbestimmungen für bestimmte Futtermittel-Ausgangserzeugnisse (Einzelfuttermittel). Diese Verzeichnisse erleichtern den Informationsaustausch zwischen Hersteller und Käufer über die Produkteigenschaften. Die Erfahrungen, die damit gemacht wurden, die beteiligten Kreise zu ermutigen, freiwillige Standards durch gemeinschaftliche Leitlinien im Bereich der Futtermittelhygiene zu setzen, waren durchgehend positiv. Eine Erweiterung der Verzeichnisse durch die beteiligten Kreise selbst könnte flexibler und besser an die Informationsbedürfnisse der Nutzer angepasst sein, als wenn dies durch den Gesetzgeber geschieht. Die beteiligten Kreise können entscheiden, welche Anstrengungen - abhängig vom Wert eines Verzeichnisses von Einzelfuttermitteln - sie machen wollen. Deshalb sollte ein nicht abschließender Katalog der Einzelfuttermittel erstellt werden, den die Futtermittelunternehmer freiwillig verwenden können, ausgenommen in Bezug auf die Verwendung der Bezeichnungen der Einzelfuttermittel.
(29)
Die geltenden Verzeichnisse der Futtermittel-Ausgangserzeugnisse (Einzelfuttermittel), die in Teil B des Anhangs der Richtlinie 96/25/EG und in den Spalten 2 bis 4 des Anhangs der Richtlinie 82/471/EWG enthalten sind, sollten als Ausgangsfassung des Gemeinschaftskatalogs der Einzelfuttermittel dienen. Diese Ausgangsfassung sollte später auf Initiative der Akteure entsprechend ihren Interessen ergänzt werden, einschließlich der Hinzufügung neu aufkommender Einzelfuttermittel.
(30)
Im Interesse der Transparenz sollten nicht in diesem Katalog erfasste Einzelfuttermittel den Vertretern der beteiligten Kreise gemeldet werden, sobald sie zum ersten Mal in Verkehr gebracht werden.
(31)
Eine moderne Kennzeichnung trägt zu einem wettbewerbsfreundlichen Marktumfeld bei, in dem dynamische, effiziente und innovative Wirtschaftsteilnehmer die Kennzeichnung voll nutzen können, um ihre Erzeugnisse zu verkaufen. Angesichts der Beziehung zwischen Unternehmen bei der Vermarktung von Nutztierfuttermitteln sowie der Beziehung zwischen Hersteller und Käufer von Heimtierfuttermitteln könnten Kodizes für die gute Kennzeichnung in diesen beiden Bereichen nützliche Mittel zur Verwirklichung der Ziele einer modernen Kennzeichnung sein. Die Kodizes sollten Bestimmungen enthalten, die den Käufern sachkundige Entscheidungen erlauben. Sie sollten auch den für die Kennzeichnung Verantwortlichen wichtige Leitlinien für verschiedene Aspekte der Kennzeichnung an die Hand geben. Sie können bei der Auslegung des Rahmens für die freiwillige Kennzeichnung oder der Aufmachung der obligatorischen Etikettierung Hilfestellung leisten. Die Kodizes sollten freiwillig genutzt werden, es sei denn, die Verwendung der Kodizes ist in der Kennzeichnung angegeben.
(32)
Entscheidend für die Qualität und Angemessenheit des Katalogs und der Kodizes für die gute Kennzeichnung ist, dass alle betroffenen Parteien einbezogen werden. Die Interessen der Nutzer müssen berücksichtigt werden, damit deren Recht auf genaue Informationen gestärkt wird. Dies kann die Kommission durch Genehmigung des Katalogs und der Kodizes gewährleisten, sofern deren Inhalt durchführbar ist und sie geeignet sind, den Zielen der vorliegenden Verordnung zu dienen.
(33)
Die Mitgliedstaaten sollten Vorschriften über Sanktionen erlassen, die bei Verstößen gegen die Bestimmungen der vorliegenden Verordnung verhängt werden, und alle erforderlichen Maßnahmen treffen, um deren Anwendung zu gewährleisten. Diese Sanktionen sollten wirksam, verhältnismäßig und abschreckend sein.
(34)
Es bedarf einer Übergangsphase, insbesondere in Bezug auf Futtermittel mit einem besonderen Ernährungszweck sowie in Bezug auf ein akzeptables Maß chemischer Verunreinigungen infolge der Herstellungsprozesse sowie infolge von Verarbeitungshilfsstoffen. Auch die Vermarktung der bestehenden Lagerbestände bis zu ihrer Erschöpfung sollte gestattet werden. Ferner könnte es nützlich sein, die Bedingungen zu nennen, unter denen Futtermittel gemäß der vorliegenden Verordnung vor deren Geltung gekennzeichnet werden können.
(35)
Da das Ziel dieser Verordnung, nämlich die Harmonisierung der Bedingungen für das Inverkehrbringen und die Verwendung von Futtermitteln, um ein hohes Maß an Futtermittelsicherheit und damit ein hohes Maß an Schutz der öffentlichen Gesundheit sicherzustellen und eine ausreichende Information für Verwender und Verbraucher zu gewährleisten sowie das wirksame Funktionieren des Binnenmarktes zu unterstützen, auf Ebene der Mitgliedstaaten nicht ausreichend verwirklicht werden kann, und daher besser auf Gemeinschaftsebene zu verwirklichen ist, kann die Gemeinschaft im Einklang mit dem in Artikel 5 des Vertrags niedergelegten Subsidiaritätsprinzip tätig werden. Entsprechend dem in demselben Artikel genannten Grundsatz der Verhältnismäßigkeit geht diese Verordnung nicht über das zur Erreichung dieses Ziels erforderliche Maß hinaus.
(36)
Die zur Durchführung dieser Verordnung erforderlichen Maßnahmen sollten gemäß dem Beschluss 1999/468/EG des Rates vom 28. Juni 1999 zur Festlegung der Modalitäten für die Ausübung der der Kommission übertragenen Durchführungsbefugnisse (21) erlassen werden.
(37)
Insbesondere sollte die Kommission die Befugnis erhalten, das Verzeichnis der Materialien, die zur Verwendung als Futtermittel eingeschränkt oder verboten sind, zu ändern, Futtermittel für besondere Ernährungszwecke zuzulassen, ein Verzeichnis der Kategorien für die Kennzeichnung von Einzelfuttermitteln für nicht der Lebensmittelgewinnung dienende Tiere mit Ausnahme von Pelztieren zu erstellen, Änderungen zum Katalog, der den Höchstgehalt an chemischen Verunreinigungen, die Werte für die botanische Reinheit, die Werte des Feuchtegehalts oder die Angaben zur Ersetzung der obligatorischen Angaben festlegt, zu erlassen, die Anhänge angesichts wissenschaftlicher und technischer Entwicklungen anzupassen und Übergangsmaßnahmen zu ergreifen. Da es sich hier um Maßnahmen von allgemeiner Tragweite handelt, die eine Änderung nicht wesentlicher Bestimmungen dieser Verordnung, auch durch Ergänzung um neue nicht wesentliche Bestimmungen, bewirken, sind diese Maßnahmen nach dem Regelungsverfahren mit Kontrolle des Artikels 5a des Beschlusses 1999/468/EG zu erlassen.
(38)
Aus Gründen der Effizienz ist es erforderlich, die Fristen, die normalerweise im Rahmen des Regelungsverfahrens mit Kontrolle Anwendung finden, für die Aktualisierung des Verzeichnisses der Verwendungszwecke abzukürzen. Können aus Gründen äußerster Dringlichkeit die Fristen, die normalerweise im Rahmen des Regelungsverfahrens mit Kontrolle Anwendung finden, nicht eingehalten werden, so sollte die Kommission bei der Änderung des Verzeichnisses der Materialien, deren Inverkehrbringen oder Verwendung als Futtermittel eingeschränkt oder verboten ist, die Möglichkeit haben, das Dringlichkeitsverfahren des Artikels 5a Absatz 6 des Beschlusses 1999/468/EG anzuwenden.
(39)
Artikel 16 der Verordnung (EG) Nr. 1831/2003 enthält die Bestimmungen über die Kennzeichnung und Verpackung von Futtermittelzusatzstoffen und Vormischungen. Die Durchführung der Bestimmungen über die Vormischungen hat vor allem zu praktischen Problemen bei der Industrie und den zuständigen Behörden geführt. Der genannte Artikel sollte geändert werden, damit Vormischungen einheitlicher gekennzeichnet werden -
HABEN FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
KAPITEL 1
EINGANGSBESTIMMUNGEN
Artikel 1
Ziel
Das Ziel der vorliegenden Verordnung besteht in Übereinstimmung mit den allgemeinen Grundsätzen der Verordnung (EG) Nr. 178/2002 darin, die Bedingungen für das Inverkehrbringen und die Verwendung von Futtermitteln zu harmonisieren, um ein hohes Maß an Futtermittelsicherheit und damit ein hohes Maß an Schutz der öffentlichen Gesundheit sicherzustellen und eine angemessene Information für Verwender und Verbraucher zu gewährleisten sowie das wirksame Funktionieren des Binnenmarktes zu unterstützen.
Artikel 2
Anwendungsbereich
(1) Mit der vorliegenden Verordnung werden die Bestimmungen über das Inverkehrbringen und die Verwendung von Futtermitteln sowohl für der Lebensmittelgewinnung dienende Tiere als auch für nicht der Lebensmittelgewinnung dienende Tiere in der Gemeinschaft sowie die Vorschriften über Kennzeichnung, Verpackung und Aufmachung festgelegt.
(2) Die vorliegende Verordnung gilt unbeschadet anderer gemeinschaftlicher Bestimmungen im Bereich der Tierernährung, insbesondere:
a)
Richtlinie 90/167/EWG;
b)
Richtlinie 2002/32/EG;
c)
Verordnung (EG) Nr. 999/2001 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 22. Mai 2001 mit Vorschriften zur Verhütung, Kontrolle und Tilgung bestimmter transmissibler spongiformer Enzephalopathien (22);
d)
Verordnung (EG) Nr. 1774/2002 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 3. Oktober 2002 mit Hygienevorschriften für nicht für den menschlichen Verzehr bestimmte tierische Nebenprodukte (23);
e)
Verordnung (EG) Nr. 1829/2003 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 22. September 2003 über genetisch veränderte Lebensmittel und Futtermittel (24);
f)
Verordnung (EG) Nr. 1830/2003 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 22. September 2003 über die Rückverfolgbarkeit und Kennzeichnung von genetisch veränderten Organismen und über die Rückverfolgbarkeit von aus genetisch veränderten Organismen hergestellten Lebensmitteln und Futtermitteln (25);
g)
Verordnung (EG) Nr. 1831/2003 und
h)
Verordnung (EG) Nr. 834/2007 des Rates vom 28. Juni 2007 über die ökologische/ biologische Produktion und die Kennzeichnung von ökologischen/biologischen Erzeugnissen (26).
(3) Die vorliegende Verordnung gilt nicht für Wasser, das entweder unmittelbar von den Tieren aufgenommen oder dem Futtermittel absichtlich zugesetzt wird. Sie gilt allerdings für Futtermittel, das zur Darreichung in Wasser bestimmt ist.
Artikel 3
Begriffsbestimmungen
(1) Für die Zwecke der vorliegenden Verordnung gelten die folgenden Begriffsbestimmungen:
a)
die Begriffsbestimmungen für „Futtermittel“, „Futtermittelunternehmen“, und „Inverkehrbringen“ gemäß der Verordnung (EG) Nr. 178/2002;
b)
die Begriffsbestimmungen für „Futtermittelzusatzstoff“, „Vormischung“, „Verarbeitungshilfsstoffe“ und „tägliche Ration“ gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1831/2003 und
c)
die Begriffsbestimmungen für „Betrieb“ und „zuständige Behörde“ gemäß der Verordnung (EG) Nr. 183/2005.
(2) Ferner bezeichnet der Ausdruck
a)
„Futtermittelunternehmer“ eine natürliche oder juristische Person, die dafür verantwortlich ist, dass den Anforderungen der vorliegenden Verordnung in dem ihrer Kontrolle unterstehenden Futtermittelunternehmen entsprochen wird;
b)
„orale Tierfütterung“ die Aufnahme von Futtermitteln in den tierischen Verdauungstrakt durch das Maul bzw. den Schnabel, um den Nahrungsbedarf der Tiere zu decken oder die Produktivität von normal gesunden Tieren aufrechtzuerhalten;
c)
„der Lebensmittelgewinnung dienendes Tier“ jedes Tier, das zur Gewinnung von Lebensmitteln zum menschlichen Verzehr gehalten wird, einschließlich solcher Tiere, die nicht zum menschlichen Verzehr verwendet werden, jedoch zu Arten zählen, die normalerweise zum menschlichen Verzehr in der Gemeinschaft verwendet werden;
d)
„nicht der Lebensmittelgewinnung dienendes Tier“ jedes Tier, das gefüttert, gezüchtet oder gehalten, jedoch nicht zum menschlichen Verzehr verwendet wird, wie etwa Pelztiere, Heimtiere und solche Tiere, die in Labors, Zoos oder in Zirkussen gehalten werden;
e)
„Pelztier“ ein nicht der Lebensmittelgewinnung dienendes Tier, das zur Gewinnung von Pelz gefüttert, gezüchtet oder gehalten, jedoch nicht zum menschlichen Verzehr verwendet wird;
f)
„Heimtier“ ein nicht der Lebensmittelgewinnung dienendes Tier, das zu einer Tierart zählt, die gefüttert, gezüchtet oder gehalten wird, jedoch in der Gemeinschaft üblicherweise nicht zum menschlichen Verzehr verwendet wird;
g)
„Einzelfuttermittel“ Erzeugnisse pflanzlichen oder tierischen Ursprungs, die vorrangig zur Deckung des Ernährungsbedarfs von Tieren dienen, im natürlichen Zustand, frisch oder haltbar gemacht, und Erzeugnisse ihrer industriellen Verarbeitung sowie organische oder anorganische Stoffe, mit Futtermittelzusatzstoffen oder ohne Futtermittelzusatzstoffe, die zur Tierernährung durch orale Fütterung bestimmt sind, sei es unmittelbar als solche oder in verarbeiteter Form, für die Herstellung von Mischfuttermitteln oder als Trägerstoff für Vormischungen;
h)
„Mischfuttermittel“ eine Mischung aus mindestens zwei Einzelfuttermitteln, mit Futtermittelzusatzstoffen oder ohne Futtermittelzusatzstoffe, die zur oralen Fütterung in Form eines Alleinfuttermittels oder Ergänzungsfuttermittels bestimmt sind;
i)
„Alleinfuttermittel“ Mischfuttermittel, das wegen seiner Zusammensetzung für eine tägliche Ration ausreicht;
j)
„Ergänzungsfuttermittel“ Mischfuttermittel, das einen hohen Gehalt an bestimmten Stoffen aufweist, aber aufgrund seiner Zusammensetzung nur mit anderen Futtermitteln zusammen für die tägliche Ration ausreicht;
k)
„Mineralfuttermittel“ Ergänzungsfuttermittel mit mindestens 40 % Rohasche;
l)
„Milchaustausch-Futtermittel“ Mischfuttermittel, das in trockener Form oder nach Auflösung in einer bestimmten Flüssigkeitsmenge jungen Tieren in Ergänzung oder als Ersatz der postkolostralen Muttermilch verabreicht oder an zur Schlachtung bestimmte junge Tiere wie Kälber, Lämmer oder Kitze verfüttert wird;
m)
„Trägerstoff“ einen Stoff, der zur Auflösung, Verdünnung, Dispersion oder sonstigen physikalischen Veränderung eines Futtermittelzusatzstoffes verwendet wird, um dessen Handhabung, Anwendung oder Verwendung ohne Veränderung seiner technologischen Funktion und ohne dass er selbst eine technologische Wirkung ausübt, zu erleichtern;
n)
„besonderer Ernährungszweck“ den Zweck, spezifische Ernährungsbedürfnisse von Tieren zu erfüllen, deren Verdauungs-, Absorptions- oder Stoffwechselvorgänge vorübergehend oder bleibend gestört sind oder sein könnten und die deshalb von der Aufnahme ihrem Zustand angemessener Futtermittel profitieren können;
o)
„Futtermittel für besondere Ernährungszwecke“ Futtermittel, das aufgrund seiner besonderen Zusammensetzung oder des Herstellungsverfahrens, welche(s) es eindeutig von gängigen Futtermitteln unterscheidet, einem besonderen Ernährungszweck dienen kann. Fütterungsarzneimittel im Sinne der Richtlinie 90/167/EWG zählen nicht zu den Futtermitteln für besondere Ernährungszwecke;
p)
„kontaminierte Materialien“ Futtermittel, die einen höheren Gehalt an unerwünschten Stoffen enthalten als gemäß der Richtlinie 2002/32/EG zulässig ist;
q)
„Mindesthaltbarkeitsdauer“ den Zeitraum, während dessen die für die Kennzeichnung verantwortliche Person garantiert, dass das Futtermittel unter ordnungsgemäßen Lagerungsbedingungen seine erklärten Eigenschaften behält; nur eine einzige Mindesthaltbarkeitsdauer darf in Bezug auf das Futtermittel in seiner Gesamtheit angegeben werden; diese Mindesthaltbarkeitsdauer ergibt sich aus der Mindesthaltbarkeitsdauer der einzelnen Bestandteile des betreffenden Futtermittels;
r)
„Partie“ oder „Los“ eine identifizierbare Menge an Futtermitteln, die nachweislich gemeinsame Eigenschaften haben, wie Ursprung, Sorte, Art der Verpackung, Verpacker, Übersender oder Kennzeichnung; im Falle eines Herstellungsverfahrens bezeichnet „Partie“ oder „Los“ eine Einheit der Herstellung aus einer einzigen Anlage, unter Verwendung einheitlicher Herstellungsparameter, oder eine Reihe solcher Einheiten, sofern sie in kontinuierlicher Reihenfolge hergestellt und zusammen gelagert werden;
s)
„Kennzeichnung“ die Zuweisung von Angaben, Hinweisen, Warenzeichen, Markennamen, Abbildungen oder Zeichen, die sich auf ein Futtermittel beziehen, durch Anbringen dieser Informationen auf jeglicher Art von Medium, welches sich auf dieses Futtermittel bezieht oder dieses begleitet, wie etwa Verpackung, Behältnis, Schild, Etikett, Schriftstück, Ring, Verschluss oder im Internet, einschließlich zu Werbezwecken;
t)
„Etikett“ alle Aufschriften, Marken- oder Kennzeichen, bildlichen oder anderen Beschreibungen, die auf einer Verpackung oder einem Behältnis eines Futtermittels geschrieben, gedruckt, mittels Schablone angebracht, markiert, gestempelt, geprägt oder eingedrückt oder daran befestigt sind;
u)
„Aufmachung“ die Form, das Erscheinungsbild oder die Verpackung und die für das Futtermittel verwendeten Verpackungsmaterialien, die Art und Weise, in der, und das Umfeld, in dem es präsentiert wird.
KAPITEL 2
ALLGEMEINE VORSCHRIFTEN
Artikel 4
Anforderungen an die Sicherheit und das Inverkehrbringen
(1) Ein Futtermittel darf nur dann in Verkehr gebracht und verwendet werden, wenn es
a)
sicher ist und
b)
keine unmittelbare schädliche Auswirkung auf die Umwelt oder den Tierschutz hat.
Die in Artikel 15 der Verordnung (EG) Nr. 178/2002 genannten Anforderungen gelten entsprechend für Futtermittel für nicht der Lebensmittelgewinnung dienende Tiere.
(2) Zusätzlich zu den in Absatz 1 dieses Artikels genannten Anforderungen stellen die Futtermittelunternehmer, die Futtermittel in Verkehr bringen, sicher, dass diese Futtermittel
a)
unverdorben, echt, unverfälscht, zweckgeeignet und von handelsüblicher Beschaffenheit sind;
b)
in Übereinstimmung mit der vorliegenden Verordnung und dem sonstigen anwendbaren Gemeinschaftsrecht gekennzeichnet, verpackt und dargereicht werden.
Die in Artikel 16 der Verordnung (EG) Nr. 178/2002 genannten Anforderungen gelten entsprechend für Futtermittel für nicht der Lebensmittelgewinnung dienende Tiere.
(3) Futtermittel müssen die technischen Bestimmungen über Verunreinigungen und andere chemische Eigenschaften gemäß Anhang I dieser Verordnung erfüllen.
Artikel 5
Verantwortlichkeiten und Pflichten der Futtermittelunternehmen
(1) Futtermittelunternehmen erfüllen die Verpflichtungen gemäß den Artikeln 18 und 20 der Verordnung (EG) Nr. 178/2002 und gemäß Artikel 4 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 sinngemäß bezüglich Futtermitteln für nicht der Lebensmittelgewinnung dienende Tiere.
(2) Die für die Futtermittelkennzeichnung verantwortliche Person stellt den zuständigen Behörden alle Informationen über die Zusammensetzung oder die behaupteten Eigenschaften des Futtermittels zur Verfügung, das diese Person in den Verkehr bringt, so dass die Richtigkeit der durch die Kennzeichnung gemachten Angaben überprüft werden kann, einschließlich der exakten Gewichtsprozentsätze der in Mischfuttermittel verwendeten Einzelfuttermittel.
(3) Im Falle einer Dringlichkeit in Bezug auf die menschliche Gesundheit, die Tiergesundheit oder den Umweltschutz und unbeschadet der Bestimmungen der Richtlinie 2004/48/EG kann die zuständige Behörde dem Käufer Informationen übermitteln, die bei ihr gemäß Absatz 2 dieses Artikels vorhanden sind, nachdem sie nach Abwägung der entsprechenden legitimen Interessen der Hersteller und der Käufer zu dem Schluss kommt, dass eine solche Übermittlung von Informationen gerechtfertigt ist. Gegebenenfalls übermittelt die zuständige Behörde diese Informationen vorbehaltlich der Unterzeichnung einer Vertraulichkeitsklausel durch den Käufer.
Artikel 6
Beschränkung und Verbot
(1) Futtermittel dürfen keine Materialien enthalten oder aus Materialien bestehen, deren Inverkehrbringen oder Verwendung in der Tierernährung beschränkt oder verboten ist. Das Verzeichnis dieser Materialien befindet sich in Anhang III.
(2) Die Kommission ändert das Verzeichnis der Materialien, deren Inverkehrbringen oder Verwendung in der Tierernährung beschränkt oder verboten ist, unter Berücksichtigung wissenschaftlicher Erkenntnisse, der technischen Entwicklung, der Meldungen im Rahmen des Schnellwarnsystems für Lebens- und Futtermittel oder der Ergebnisse amtlicher Kontrollen nach der Verordnung (EG) Nr. 882/2004.
Die Maßnahmen zur Änderung nicht wesentlicher Bestimmungen der vorliegenden Verordnung durch Ergänzung werden nach dem in Artikel 28 Absatz 4 genannten Regelungsverfahren mit Kontrolle erlassen.
Aus Gründen äußerster Dringlichkeit kann die Kommission zur Annahme dieser Maßnahmen auf das in Artikel 28 Absatz 5 genannte Dringlichkeitsverfahren zurückgreifen.
KAPITEL 3
INVERKEHRBRINGEN BESONDERER ARTEN VON FUTTERMITTELN
Artikel 7
Merkmale von Futtermittelarten
(1) Die Kommission kann nach dem in Artikel 28 Absatz 3 genannten Verfahren Leitlinien zur Klärung der Unterscheidung zwischen Einzelfuttermitteln, Futtermittelzusatzstoffen und anderen Erzeugnissen wie etwa Tierarzneimitteln erlassen.
(2) Soweit erforderlich, kann die Kommission Maßnahmen annehmen, um klarzustellen, ob ein bestimmtes Erzeugnis ein Futtermittel im Sinne der vorliegenden Verordnung ist.
Diese Maßnahmen zur Änderung nicht wesentlicher Bestimmungen dieser Verordnung durch Ergänzung werden nach dem in Artikel 28 Absatz 4 genannten Regelungsverfahren mit Kontrolle erlassen.
Artikel 8
Gehalt an Futtermittelzusatzstoffen
(1) Unbeschadet der Verwendungsbedingungen gemäß dem einschlägigen Rechtsakt zur Zulassung des entsprechenden Futtermittelzusatzstoffes dürfen Einzelfuttermittel und Ergänzungsfuttermittel nicht mehr als das Einhundertfache des entsprechenden festgelegten Höchstgehalts an Futtermittelzusatzstoffen in Alleinfuttermitteln oder das Fünffache dieses Gehalts im Falle von Kokzidiostatika und Histomonostatika enthalten.
(2) Das in Absatz 1 genannte Einhundertfache des entsprechenden festgelegten Höchstgehalts an Futtermittelzusatzstoffen in Alleinfuttermitteln kann nur überschritten werden, wenn die Zusammensetzung der betreffenden Erzeugnisse den besonderen Ernährungszweck in Bezug auf den jeweiligen Verwendungszweck gemäß Artikel 10 der vorliegenden Verordnung erfüllt. Die Verwendungsbedingungen solcher Futtermittel werden im Verzeichnis der Verwendungszwecke näher bestimmt. Betriebe, die unter der Kontrolle eines Herstellers solcher Futtermittel stehen, der in Anhang IV Kapitel 2 der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 genannte Futtermittelzusatzstoffe verwendet, müssen gemäß Artikel 10 Nummer 1 Buchstabe b der genannten Verordnung zugelassen sein.
Artikel 9
Inverkehrbringen von Futtermitteln für besondere Ernährungszwecke
Ein Futtermittel für besondere Ernährungszwecke darf als solches nur in den Verkehr gebracht werden, wenn der vorgesehene Verwendungszweck in das Verzeichnis der vorgesehenen Verwendungszwecke gemäß Artikel 10 aufgenommen wurde und es die wichtigsten Ernährungsmerkmale des entsprechenden besonderen Ernährungszwecks gemäß dem genannten Verzeichnis erfüllt.
Artikel 10
Verzeichnis der vorgesehenen Verwendungszwecke von Futtermitteln für besondere Ernährungszwecke
(1) Die Kommission kann das Verzeichnis der in der Richtlinie 2008/38/EG genannten vorgesehenen Verwendungszwecke aktualisieren, indem sie einen vorgesehenen Verwendungszweck hinzufügt, einen vorgesehenen Verwendungszweck streicht oder die an die vorgesehenen Verwendungszwecke geknüpften Bedingungen ergänzt, streicht oder ändert.
(2) Das Verfahren zur Aktualisierung des Verzeichnisses der vorgesehenen Verwendungszwecke kann durch Übermittlung eines Antrags einer in der Gemeinschaft ansässigen natürlichen oder juristischen Person oder eines Mitgliedstaats an die Kommission eingeleitet werden. Zu einem gültigen Antrag gehören Unterlagen, in denen nachgewiesen wird, dass die spezifische Zusammensetzung des Futtermittels dem vorgesehenen besonderen Ernährungszweck dient und dass das Futtermittel keine schädlichen Auswirkungen auf die Gesundheit von Tier oder Mensch, auf die Umwelt oder das Wohlbefinden der Tiere hat.
(3) Die Kommission macht den Antrag einschließlich der Unterlagen unverzüglich den Mitgliedstaaten zugänglich.
(4) Hat die Kommission aufgrund der wissenschaftlichen und technischen Erkenntnisse Grund zu der Annahme, dass der Verwendungszweck des spezifischen Futtermittels dem vorgesehenen besonderen Ernährungszweck nicht dient oder schädliche Auswirkungen auf die Gesundheit von Tier oder Mensch, auf die Umwelt oder das Wohlbefinden der Tiere hat, ersucht sie innerhalb von drei Monaten nach Eingang des gültigen Antrags die Europäische Behörde für Lebensmittelsicherheit (nachstehend „Behörde“ genannt) um eine Stellungnahme. Die Behörde gibt innerhalb von sechs Monaten nach Eingang des Ersuchens eine Stellungnahme ab. Diese Frist wird verlängert, wenn die Behörde beim Antragsteller ergänzende Informationen anfordert.
(5) Die Kommission verabschiedet innerhalb von sechs Monaten nach Erhalt eines gültigen Antrags oder gegebenenfalls nach Erhalt der Stellungnahme der Behörde eine Verordnung zur Aktualisierung des Verzeichnisses der vorgesehenen Verwendungszwecke, sofern die Bedingungen gemäß Absatz 2 erfüllt sind.
Die Maßnahmen zur Änderung nicht wesentlicher Bestimmungen der vorliegenden Verordnung durch Hinzufügung werden nach dem in Artikel 28 Absatz 6 genannten Regelungsverfahren mit Kontrolle erlassen.
(6) Abweichend von Absatz 5 schließt die Kommission innerhalb von sechs Monaten nach Erhalt eines gültigen Antrags oder gegebenenfalls der Stellungnahme der Behörde das Verfahren ab und entscheidet, die Aktualisierung zu einem beliebigen Zeitpunkt des Verfahrens nicht fortzusetzen, wenn eine solche Aktualisierung ihrer Auffassung nach nicht gerechtfertigt ist. Die Kommission geht gemäß dem in Artikel 28 Absatz 3 genannten Regelungsverfahren vor.
In diesem Fall informiert die Kommission gegebenenfalls unmittelbar den Antragsteller und die Mitgliedstaaten, wobei sie in ihrem Schreiben die Gründe nennt, aus denen sie eine Aktualisierung für nicht gerechtfertigt erachtet.
(7) Die Kommission kann nach dem in Artikel 28 Absatz 3 genannten Regelungsverfahren mit Kontrolle Durchführungsbestimmungen über die Vorbereitung und Vorlage des Antrags erlassen.
KAPITEL 4
KENNZEICHNUNG, AUFMACHUNG UND VERPACKUNG
Artikel 11
Grundsätze für Kennzeichnung und Aufmachung
(1) Kennzeichnung und Aufmachung von Futtermitteln dürfen den Verwender nicht irreführen, insbesondere
a)
hinsichtlich des vorgesehenen Verwendungszwecks oder der Merkmale des Futtermittels, insbesondere der Art, des Herstellungs- oder Gewinnungsverfahrens, der Beschaffenheit, der Zusammensetzung, der Menge, der Haltbarkeit oder der Tierarten oder -kategorien, für die es bestimmt ist,
b)
durch Angabe von Wirkungen oder Eigenschaften, die das Futtermittel nicht besitzt, oder indem zu verstehen gegeben wird, dass es besondere Eigenschaften besitzt, obwohl alle vergleichbaren Futtermittel dieselben Eigenschaften besitzen, oder
c)
hinsichtlich der Kennzeichnung entsprechend dem Gemeinschaftskatalog und den gemeinschaftlichen Kodizes gemäß den Artikeln 24 und 25.
(2) Einzelfuttermitteln oder Mischfuttermitteln, die lose oder in nicht verschlossenen Verpackungen oder Behältnissen gemäß Artikel 23 Absatz 2 in Verkehr gebracht werden, ist ein Begleitpapier beizufügen, das alle verbindlichen Kennzeichnungsangaben gemäß der vorliegenden Verordnung enthält.
(3) Wird ein Futtermittel über eine Fernkommunikationstechnik gemäß Artikel 2 der Richtlinie 97/7/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 20. Mai 1997 über den Verbraucherschutz bei Vertragsabschlüssen im Fernabsatz (27) zum Verkauf angeboten, müssen die durch die vorliegende Verordnung vorgeschriebenen Kennzeichnungsangaben mit Ausnahme der in Artikel 15 Buchstaben b, d und e, in Artikel 16 Absatz 2 Buchstabe c und in Artikel 17 Absatz 1 Buchstabe d genannten Angaben auf dem Material, auf das sich das Versandgeschäft stützt erscheinen, oder auf eine andere angemessene Weise vor dem Abschluss eines Fernabsatzvertrags bekannt gegeben werden. Die in Artikel 15 Buchstaben b, d und e, in Artikel 16 Absatz 2 Buchstabe c und in Artikel 17 Absatz 1 Buchstabe d genannten Angaben werden spätestens zum Zeitpunkt der Futtermittellieferung bereitgestellt.
(4) In Anhang II werden zusätzliche Kennzeichnungsbestimmungen zu den in diesem Kapitel genannten Bestimmungen festgelegt.
(5) In Anhang IV der vorliegenden Verordnung sind die zulässigen Toleranzen für Abweichungen zwischen den Angaben über die Zusammensetzung eines Einzelfuttermittels oder Mischfuttermittels in der Kennzeichnung und den bei amtlichen Kontrollen gemäß der Verordnung (EG) Nr. 882/2004 ermittelten Werten festgelegt.
Artikel 12
Verantwortlichkeit
(1) Die für die Kennzeichnung verantwortliche Person gewährleistet das Vorhandensein und die inhaltliche Richtigkeit der Kennzeichnungsangaben.
(2) Die für die Kennzeichnung verantwortliche Person ist der Futtermittelunternehmer, der ein Futtermittel zum ersten Mal in den Verkehr bringt, oder gegebenenfalls der Futtermittelunternehmer, unter dessen Namen oder Firmennamen das Futtermittel vermarktet wird.
(3) In dem Maße, wie die Tätigkeit der Futtermittelunternehmer die Kennzeichnung innerhalb des unter ihrer Kontrolle befindlichen Unternehmens betrifft, stellen diese sicher, dass die über jegliches Medium gelieferten Informationen die Anforderungen der vorliegenden Verordnung erfüllen.
(4) Futtermittelunternehmer, die für den Einzelhandel oder Vertriebstätigkeiten verantwortlich sind, die die Kennzeichnung nicht betreffen, tragen mit der gebotenen Sorgfalt dazu bei, dass die Kennzeichnungsvorschriften eingehalten werden, insbesondere indem sie es unterlassen, Futtermittel zu liefern, von dem sie aufgrund ihrer Kenntnisse und als sachkundiger Anbieter wissen oder angenommen haben müssten, dass es diesen Vorschriften nicht entspricht.
(5) Futtermittelunternehmer stellen in den Betrieben, die unter ihrer Kontrolle stehen, sicher, dass vorgeschriebene Kennzeichnungsangaben entlang der gesamten Lebensmittelkette übermittelt werden, damit der Endverwender der Futtermittel die Informationen gemäß der vorliegenden Verordnung erhält.
Artikel 13
Angaben
(1) Kennzeichnung und Aufmachung von Einzelfuttermitteln und Mischfuttermitteln dürfen die Aufmerksamkeit besonders auf Vorhandensein oder Nichtvorhandensein eines Stoffes in dem Futtermittel, auf ein spezifisches nährstoffbezogenes Merkmal oder Verfahren oder auf eine spezifische damit verbundene Funktion lenken, sofern folgende Bedingungen erfüllt sind:
a)
Die Angabe ist objektiv, durch die zuständigen Behörden nachprüfbar und für den Verwender des Futtermittels verständlich, und
b)
die für die Kennzeichnung verantwortliche Person legt auf Anfrage der zuständigen Behörde eine wissenschaftliche Begründung für die Angabe vor, entweder über öffentlich zugängliche wissenschaftliche Belege oder durch dokumentierte Forschungsarbeiten des Unternehmens. Die wissenschaftliche Begründung muss zu dem Zeitpunkt vorliegen, zu dem das Futtermittel in Verkehr gebracht wird. Die Käufer haben das Recht, der zuständigen Behörde ihre Zweifel in Bezug auf die Richtigkeit einer Angabe mitzuteilen. Kommt diese zu dem Schluss, dass die Angabe nicht ausreichend begründet ist, gilt die betreffende Angabe in der Kennzeichnung als irreführend im Sinne von Artikel 11. Hat die zuständige Behörde Zweifel bezüglich der wissenschaftlichen Begründung der betreffenden Angabe, kann sie diese Frage der Kommission unterbreiten. Die Kommission kann nach dem in Artikel 28 Absatz 2 genannten Beratungsverfahren eine Entscheidung treffen, gegebenenfalls nach Einholung einer Stellungnahme der Behörde.
(2) Unbeschadet des Absatzes 1 sind Angaben über die Optimierung der Ernährung und die Unterstützung oder die Sicherung physiologischer Bedürfnisse zulässig, sofern sie nicht eine in Absatz 3 Buchstabe a genannte Angabe enthalten.
(3) Durch die Kennzeichnung oder Aufmachung von Einzelfuttermitteln und Mischfuttermitteln darf nicht behauptet werden, dass sie
a)
eine Krankheit verhindern, behandeln oder heilen, mit Ausnahme von aufgrund der Verordnung (EG) Nr. 1831/2003 zugelassenen Kokzidiostatika und Histomonostatika; allerdings gilt dieser Buchstabe nicht für Ernährungsimbalanzen betreffende Angaben, sofern damit kein pathologisches Symptom assoziiert wird;
b)
einem anderen besonderen Ernährungszweck dienen oder andere Merkmale besitzen als den/die in dem Verzeichnis gemäß Artikel 9 aufgeführten, es sei denn, sie erfüllen die darin festgelegten Bedingungen.
(4) Spezifikationen hinsichtlich der in den Absätzen 1 und 2 genannten Anforderungen können in die in Artikel 25 genannten Gemeinschaftskodizes aufgenommen werden.
Artikel 14
Aufmachung der Kennzeichnungsangaben
(1) Die vorgeschriebenen Kennzeichnungsangaben sind vollständig an auffälliger Stelle auf der Verpackung, dem Behältnis, auf einem daran angebrachten Etikett oder auf dem beigefügten Papier gemäß Artikel 11 Absatz 2 in deutlich sichtbarer, gut lesbarer und unauslöschlicher Weise in der Amtssprache oder mindestens einer der Amtssprachen des Mitgliedstaats oder der Region anzubringen, in dem/der das Futtermittel in den Verkehr gebracht wird.
(2) Die vorgeschriebenen Kennzeichnungsangaben müssen leicht erkennbar sein und dürfen nicht durch andere Informationen verdeckt werden. Sie sind in einer Farbe, Schriftart und -größe anzubringen, durch die kein Teil der Informationen verdeckt oder betont wird, außer wenn eine solche Abweichung die Aufmerksamkeit auf Sicherheitshinweise lenkt.
(3) Spezifikationen hinsichtlich der in den Absätzen 1 und 2 genannten Vorschriften und hinsichtlich der Aufmachung der in Artikel 22 genannten freiwilligen Kennzeichnung können in die in Artikel 25 genannten Gemeinschaftskodizes aufgenommen werden.
Artikel 15
Allgemeine zwingende Kennzeichnungsanforderungen
Ein Einzelfuttermittel oder ein Mischfuttermittel darf nur dann in den Verkehr gebracht werden, wenn folgende Kennzeichnungsangaben gemacht werden:
a)
die Futtermittelart: „Einzelfuttermittel“, „Alleinfuttermittel“ oder „Ergänzungsfuttermittel“;
-
bei „Alleinfuttermittel“ kann gegebenenfalls die Bezeichnung „Milchaustausch-Alleinfuttermittel“ verwendet werden;
-
bei „Ergänzungsfuttermittel“ können gegebenenfalls folgende Bezeichnungen verwendet werden: „Mineralfuttermittel“ oder „Milchaustausch-Ergänzungsfuttermittel“;
-
bei anderen Heimtieren als Katzen und Hunden kann der Begriff „Alleinfuttermittel“ oder „Ergänzungsfuttermittel“ ersetzt werden durch „Mischfuttermittel“;
b)
Name oder Firma sowie Anschrift des für die Kennzeichnung verantwortlichen Futtermittelunternehmers;
c)
falls vorhanden, die Zulassungsnummer des Betriebs der für die Kennzeichnung verantwortlichen Person, die gemäß Artikel 13 der Verordnung (EG) Nr. 1774/2002 an Betriebe mit einer Genehmigung gemäß Artikel 23 Absatz 2 Buchstaben a, b und c der Verordnung (EG) Nr. 1774/2002 oder Artikel 17 der Verordnung (EG) Nr. 1774/2002 oder gemäß Artikel 10 der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 vergeben wurde. Verfügt die für die Kennzeichnung verantwortliche Person über mehrere Zulassungsnummern, ist die im Einklang mit der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 vergebene Nummer zu verwenden;
d)
die Kennnummer der Partie oder des Loses;
e)
bei festen Erzeugnissen die Nettomasse, ausgedrückt als Masseeinheiten, bei flüssigen Erzeugnissen die Nettomasse oder das Nettovolumen;
f)
die Liste der Futtermittelzusatzstoffe, vorangestellt dazu die Überschrift „Zusatzstoffe“, gemäß Kapitel I von Anhang VI oder VII, und unbeschadet der Kennzeichnungsbestimmungen gemäß dem Rechtsakt, mit dem der einzelne Futtermittelzusatzstoff zugelassen wurde;
g)
der Feuchtegehalt gemäß Anhang I Nummer 6.
Artikel 16
Besondere zwingende Kennzeichnungsanforderungen für Einzelfuttermittel
(1) Zusätzlich zu den Bestimmungen gemäß Artikel 15 muss die Kennzeichnung von Einzelfuttermitteln Folgendes umfassen:
a)
die Bezeichnung des Einzelfuttermittels; die Bezeichnung wird gemäß Artikel 24 Absatz 5 verwendet;
b)
die obligatorische Angabe entsprechend der jeweiligen Kategorie gemäß dem Verzeichnis in Anhang V; die obligatorische Angabe kann in Bezug auf jedes Einzelfuttermittel der betreffenden Kategorie durch die im in Artikel 24 genannten Gemeinschaftskatalog vorgesehenen Angaben ersetzt werden.
(2) Zusätzlich zu den in Absatz 1 genannten Anforderungen enthält die Kennzeichnung von Einzelfuttermitteln, die Zusatzstoffe enthalten, folgende Angaben:
a)
die Tierarten oder Tierkategorien, für die die Einzelfuttermittel bestimmt sind, wenn die betreffenden Zusatzstoffe nicht für alle Tierarten genehmigt wurden oder mit Höchstgrenzen für bestimmte Tierarten zugelassen wurden;
b)
Hinweise für die sachgemäße Verwendung gemäß Anhang II Nummer 4, wenn ein Höchstgehalt für die betreffenden Zusatzstoffe festgelegt wurde;
c)
die Mindesthaltbarkeitsdauer für Zusatzstoffe, die keine technologischen Zusatzstoffe sind.
Artikel 17
Besondere zwingende Kennzeichnungsanforderungen für Mischfuttermittel
(1) Zusätzlich zu den Bestimmungen gemäß Artikel 15 muss die Kennzeichnung von Mischfuttermitteln Folgendes umfassen:
a)
die Tierarten oder Tierkategorien, für die das Mischfuttermittel bestimmt ist;
b)
die Hinweise für die ordnungsgemäße Verwendung unter Angabe des Zwecks, für den das Futtermittel bestimmt ist; solche Hinweise stehen, soweit einschlägig, in Einklang mit Anhang II Nummer 4;
c)
falls der Hersteller nicht die für die Kennzeichnung verantwortliche Person ist, sind folgende Angaben zu machen:
-
Name oder Firma und Anschrift des Herstellers oder
-
die Zulassungsnummer des Herstellers nach Artikel 15 Buchstabe c oder eine Kennnummer gemäß den Artikeln 9, 23 oder 24 der Verordnung (EG) Nr. 183/2005; falls eine solche Nummer nicht vorhanden ist, eine Kennnummer, die dem Hersteller oder dem importierenden Futtermittelunternehmer auf Antrag gemäß dem in Anhang V Kapitel II der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 festgelegten Format erteilt worden ist;
d)
die Angabe der Mindesthaltbarkeitsdauer gemäß folgenden Bestimmungen:
-
„Spätestens zu verbrauchen bis…“ gefolgt vom Datum eines bestimmten Tages bei aufgrund von Abbauprozessen leicht verderblichen Futtermitteln;
-
„Mindestens haltbar bis…“ gefolgt von der Angabe eines bestimmten Monats bei anderen Futtermitteln.
Wird das Herstellungsdatum ausgewiesen, kann die Mindesthaltbarkeitsdauer auch wie folgt angegeben werden: „… (Zeitangabe in Tagen oder Monaten) nach dem Datum der Herstellung“;
e)
das Verzeichnis der Einzelfuttermittel, aus denen das Futtermittel besteht, unter der Überschrift „Zusammensetzung“, wobei die Bezeichnungen der einzelnen Einzelfuttermittel gemäß Artikel 16 Absatz 1 Buchstabe a in absteigender Reihenfolge nach Gewicht angegeben werden, welches auf der Basis des Feuchtegehalts im Mischfuttermittel berechnet wird; dieses Verzeichnis kann die Angabe in Gewichtsprozent umfassen; und
f)
die obligatorischen Angaben gemäß Kapitel II von Anhang VI oder VII.
(2) Für das Verzeichnis gemäß Absatz 1 Buchstabe e gelten folgende Bestimmungen:
a)
Die Bezeichnung und der Gewichtsprozentsatz eines Einzelfuttermittels sind anzugeben, sofern sein Vorhandensein durch die Kennzeichnung in Worten, Bildern oder Grafiken betont ist;
b)
werden die Gewichtsprozentsätze der Einzelfuttermittel, die in Mischfuttermitteln für der Lebensmittelgewinnung dienende Tiere enthalten sind, in der Kennzeichnung nicht angegeben, liefert die für die Kennzeichnung verantwortliche Person unbeschadet der Richtlinie 2004/48/EG dem Käufer auf Anfrage Informationen über die mengenmäßige Zusammensetzung im Bereich von +/- 15 % des Wertes gemäß der Futtermittelformulierung; und
c)
bei Mischfuttermitteln für nicht der Lebensmittelgewinnung dienende Tiere mit Ausnahme von Pelztieren kann die Angabe der spezifischen Bezeichnung des Einzelfuttermittels durch die Bezeichnung der Kategorie ersetzt werden, zu der das Einzelfuttermittel zählt.
(3) Im Falle einer Dringlichkeit in Bezug auf die menschliche Gesundheit, die Tiergesundheit oder den Umweltschutz und unbeschadet der Richtlinie 2004/48/EG kann die zuständige Behörde dem Käufer Informationen übermitteln, die bei ihr gemäß Artikel 5 Absatz 2 vorhanden sind, nachdem sie nach Abwägung der legitimen Interessen der Hersteller und der Käufer zu dem Schluss kommt, dass eine solche Übermittlung von Informationen gerechtfertigt ist. Gegebenenfalls übermittelt die zuständige Behörde diese Informationen vorbehaltlich der Unterzeichnung einer Vertraulichkeitserklärung durch den Käufer.
(4) Für die Zwecke des Absatzes 2 Buchstabe c erstellt die Kommission eine Liste der Kategorien von Einzelfuttermitteln, die bei der Kennzeichnung von Futtermitteln für nicht der Lebensmittelgewinnung dienende Tiere mit Ausnahme von Pelztieren anstatt der einzelnen Einzelfuttermittel angegeben werden können.
Die Maßnahmen zur Änderung nicht wesentlicher Bestimmungen der vorliegenden Verordnung durch Ergänzung werden nach dem in Artikel 28 Absatz 4 genannten Regelungsverfahren mit Kontrolle erlassen.
Artikel 18
Zusätzliche zwingende Kennzeichnungsanforderungen für Futtermittelfür besondere Ernährungszwecke
Zusätzlich zu den allgemeinen zwingenden Anforderungen gemäß den Artikeln 15, 16 und 17 sind bei Futtermitteln für besondere Ernährungszwecke folgende Angaben zu machen:
a)
das Bestimmungswort „Diät-“, das ausschließlich Futtermitteln für besondere Ernährungszwecke vorbehalten ist, in Verbindung mit der Futtermittelbezeichnung gemäß Artikel 15 Buchstabe a;
b)
die für den jeweiligen vorgesehenen Verwendungszweck in den Spalten 1 bis 6 des Verzeichnisses der vorgesehenen Verwendungszwecke gemäß Artikel 9 vorgeschriebenen Angaben und
c)
die Angabe, dass vor Verwendung des Futtermittels oder vor Verlängerung seiner Verwendungsdauer der Rat eines Fütterungsexperten oder Tierarztes eingeholt werden sollte.
Artikel 19
Zusätzliche zwingende Kennzeichnungsanforderungen für Heimtierfuttermittel
Auf dem Etikett von Heimtierfuttermitteln ist eine kostenfreie Telefonnummer oder ein anderes geeignetes Kommunikationsmittel anzugeben, damit der Käufer neben den vorgeschriebenen Angaben zusätzliche Informationen erhalten kann über
a)
die in dem Heimtierfuttermittel enthaltenen Futtermittelzusatzstoffe und
b)
die enthaltenen Einzelfuttermittel, soweit deren Kategorie gemäß Artikel 17 Absatz 2 Buchstabe c angegeben ist.
Artikel 20
Zusätzliche zwingende Kennzeichnungsanforderungen für nicht konforme Futtermittel
(1) Zusätzlich zu den in den Artikeln 15, 16, 17 und 18 festgelegten Anforderungen ist ein Futtermittel, das den in Anhang VIII genannten gemeinschaftsrechtlichen Anforderungen nicht genügt, wie etwa kontaminierte Materialien, mit den in dem genannten Anhang vorgesehenen besonderen Kennzeichnungsangaben zu versehen.
(2) Die Kommission kann Anhang VIII ändern, um ihn dem legislativen Fortschritt im Hinblick auf die Erarbeitung von Normen anzupassen.
Diese Maßnahmen zur Änderung nicht wesentlicher Bestimmungen dieser Verordnung durch Ergänzung werden nach dem Regelungsverfahren mit Kontrolle gemäß Artikel 28 Absatz 4 erlassen.
Artikel 21
Ausnahmen
(1) Die Angaben gemäß Artikel 15 Buchstaben c, d, e und g und Artikel 16 Absatz 1 Buchstabe b sind nicht erforderlich, wenn der Käufer vor jedem Geschäftsvorgang schriftlich bestätigt hat, dass er diese Informationen nicht verlangt. Ein Geschäftsvorgang kann mehrere Sendungen umfassen.
(2) Bei abgepackten Futtermitteln können die in Artikel 15 Buchstaben c, d und e, Artikel 16 Absatz 2 Buchstabe c oder Artikel 17 Absatz 1 Buchstaben c, d und e genannten Angaben auf der Verpackung außerhalb des Etiketts gemäß Artikel 14 Absatz 1 gemacht werden. In diesem Fall ist darauf hinzuweisen, wo diese Angaben zu finden sind.
(3) Unbeschadet des Anhangs I der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 sind die Angaben gemäß Artikel 15 Buchstaben c, d, e und g und Artikel 16 Absatz 1 Buchstabe b der vorliegenden Verordnung nicht verbindlich für Einzelfuttermittel, die keine Futtermittelzusatzstoffe enthalten, außer Konservierungsmitteln oder Silierzusatzstoffen, und die von einem Futtermittelunternehmer hergestellt und gemäß Artikel 5 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 einem Futtermittelverwender der Primärproduktion zur Verwendung im eigenen Betrieb geliefert werden.
(4) Die obligatorischen Angaben gemäß Artikel 17 Absatz 1 Buchstabe f sind bei Mischungen aus ganzen Pflanzenkörnern, Saaten und Früchten nicht erforderlich.
(5) Bei Mischfuttermitteln aus höchstens drei Einzelfuttermitteln sind die Angaben gemäß Artikel 17 Absatz 1 Buchstaben a und b nicht erforderlich, wenn aus der Beschreibung klar hervorgeht, welche Einzelfuttermittel verwendet worden sind.
(6) Bei Mengen von höchstens 20 kg Einzelfuttermitteln oder Mischfuttermitteln, die für den Endverwender bestimmt sind und lose verkauft werden, können die Angaben gemäß den Artikeln 15, 16 und 17 dem Käufer mittels eines geeigneten Hinweises an der Verkaufsstelle zur Kenntnis gebracht werden. In diesem Fall werden die Angaben gemäß Artikel 15 Buchstabe a oder Artikel 16 Absatz 1 oder Artikel 17 Absatz 1 Buchstaben a und b dem Käufer spätestens auf oder mit der Rechnung übermittelt.
(7) Bei Heimtierfuttermitteln, die in Verpackungen mit mehreren Behältnissen verkauft werden, können die Angaben gemäß Artikel 15 Buchstaben b, c, f und g sowie Artikel 17 Absatz 1 Buchstaben b, c, e und f nur auf der äußeren Verpackung anstatt auf jedem einzelnen Behältnis gemacht werden, sofern das kombinierte Gesamtgewicht der Packung nicht 10 kg überschreitet.
(8) Abweichend von den Bestimmungen der vorliegenden Verordnung können die Mitgliedstaaten nationale Bestimmungen über Futtermittel für Tiere anwenden, die zu wissenschaftlichen Zwecken oder Versuchszwecken gehalten werden, sofern dieser Zweck eindeutig auf dem Etikett angegeben wird. Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission diese Bestimmungen unverzüglich mit.
Artikel 22
Freiwillige Kennzeichnung
(1) Zusätzlich zu den zwingenden Kennzeichnungsanforderungen können bei der Kennzeichnung von Einzelfuttermitteln und Mischfuttermitteln auch freiwillige Kennzeichnungsangaben gemacht werden, sofern die in der vorliegenden Verordnung enthaltenen allgemeinen Grundsätze eingehalten werden.
(2) In den in Artikel 25 genannten Gemeinschaftskodizes können zusätzliche Bedingungen für freiwillige Angaben festgelegt werden.
Artikel 23
Verpackung
(1) Einzelfuttermittel und Mischfuttermittel dürfen nur in verschlossenen Verpackungen oder Behältnissen in den Verkehr gebracht werden. Die Verpackungen oder Behältnisse sind so zu verschließen, dass der Verschluss beim Öffnen beschädigt wird und nicht wieder verwendet werden kann.
(2) Abweichend von Absatz 1 dürfen nachfolgend aufgeführte Futtermittel lose oder in nicht verschlossenen Verpackungen oder Behältnissen in Verkehr gebracht werden:
a)
Einzelfuttermittel;
b)
Mischfuttermittel, die ausschließlich durch Mischung von Körnern oder ganzen Früchten hergestellt werden;
c)
Lieferungen zwischen Herstellern von Mischfuttermitteln;
d)
Lieferungen des Herstellers von Mischfuttermitteln unmittelbar an den Futtermittelverwender;
e)
Lieferungen von Herstellern von Mischfuttermitteln an Verpackungsfirmen;
f)
Mengen von Mischfuttermitteln mit einem Gewicht von höchstens 50 Kilogramm, die für den Endverwender bestimmt sind und unmittelbar aus einer geschlossenen Verpackung oder einem geschlossenen Behältnis entnommen werden, und
g)
Futterblöcke oder Lecksteine.
KAPITEL 5
GEMEINSCHAFTSKATALOG DER EINZELFUTTERMITTEL UND GEMEINSCHAFTLICHE KODIZES FÜR DIE GUTE KENNZEICHNUNGSPRAXIS
Artikel 24
Gemeinschaftskatalog der Einzelfuttermittel
(1) Es wird ein Gemeinschaftskatalog der Einzelfuttermittel (nachstehend „Katalog“) als Instrument zur Verbesserung der Kennzeichnung von Einzelfuttermitteln und Mischfuttermitteln erstellt. Dieser Katalog erleichtert den Informationsaustausch über Produkteigenschaften und listet die Einzelfuttermittel nicht abschließend auf. Jeder Eintrag für ein Einzelfuttermittel umfasst mindestens die folgenden Angaben:
a)
die Bezeichnung;
b)
die Kennnummer;
c)
eine Beschreibung des Einzelfuttermittels einschließlich gegebenenfalls Angaben zum Herstellungsverfahren;
d)
Angaben, die die obligatorischen Angaben nach Artikel 16 Absatz 1 Buchstabe b ersetzen, und
e)
ein Glossar der Definitionen der verschiedenen genannten Verfahren und Fachausdrücke.
(2) Die Ausgangsfassung des Gemeinschaftskatalogs wird spätestens bis zum 21. März 2010 nach dem in Artikel 28 Absatz 2 genannten Beratungsverfahren angenommen; seine Einträge bestehen aus jenen Einträgen, die in Teil B des Anhangs zur Richtlinie 96/25/EG und in den Spalten 2 bis 4 des Anhangs zur Richtlinie 82/471/EWG aufgeführt sind. Das Glossar besteht aus dem Punkt IV von Teil A des Anhangs zur Richtlinie 96/25/EG.
(3) Für Änderungen des Katalogs gilt das Verfahren gemäß Artikel 26.
(4) Dieser Artikel gilt unbeschadet der Sicherheitsanforderungen gemäß Artikel 4.
(5) Die Nutzung des Katalogs durch die Futtermittelunternehmer ist freiwillig. Allerdings kann die Bezeichnung eines im Katalog aufgeführten Einzelfuttermittels nur verwendet werden, wenn alle einschlägigen Bestimmungen des Katalogs erfüllt werden.
(6) Die Person, die ein nicht im Katalog aufgeführtes Einzelfuttermittel zum ersten Mal auf den Markt bringt, meldet den in Artikel 26 Absatz 1 genannten Vertretern des europäischen Futtermittelsektors unverzüglich seine Verwendung. Die Vertreter des europäischen Futtermittelsektors veröffentlichen ein Register dieser Meldungen im Internet und aktualisieren regelmäßig dieses Register.
Artikel 25
Gemeinschaftliche Kodizes für die gute Kennzeichnungspraxis
(1) Die Kommission fördert die Ausarbeitung zweier gemeinschaftlicher Kodizes für die gute Kennzeichnungspraxis (nachstehend „Kodizes“), eines Kodex für Heimtierfuttermittel und eines Kodex für Mischfuttermittel für der Lebensmittelgewinnung dienende Tiere, welches einen Abschnitt über Mischfuttermittel für Pelztiere enthalten kann.
(2) Die Kodizes zielen auf die Verbesserung der Angemessenheit der Kennzeichnung ab. Sie enthalten insbesondere Bestimmungen über die Aufmachung der Kennzeichnungsangaben nach Artikel 14, die freiwillige Kennzeichnung nach Artikel 22 und die Verwendung von Angaben nach Artikel 13.
(3) Für die Erstellung und jegliche Änderung der Kodizes gilt das Verfahren gemäß Artikel 26.
(4) Die Nutzung der Kodizes durch die Futtermittelunternehmer ist freiwillig. Allerdings darf auf die Verwendung eines Kodexes in der Kennzeichnung nur hingewiesen werden, wenn alle einschlägigen Bedingungen dieses Kodexes erfüllt sind.
Artikel 26
Erstellung der Kodizes und Änderungen des Gemeinschaftskatalogs und der Gemeinschaftskodizes
(1) Entwürfe von Änderungen an dem Gemeinschaftskatalog und die Entwürfe der Kodizes sowie Entwürfe von Änderungen daran werden von allen geeigneten Vertretern des europäischen Futtermittelsektors ausgearbeitet und geändert, und zwar
a)
im Benehmen mit anderen Interessengruppen, wie z. B. Futtermittelverwendern;
b)
in Zusammenarbeit mit den zuständigen Behörden der Mitgliedstaaten und gegebenenfalls der Behörde;
c)
unter Berücksichtigung der entsprechenden Erfahrungen aus Stellungnahmen der Behörde und der Entwicklungen der wissenschaftlichen oder technischen Erkenntnisse.
(2) Unbeschadet von Absatz 3 genehmigt die Kommission die zum Zwecke dieses Artikels ergriffenen Maßnahmen nach dem in Artikel 28 Absatz 2 genannten Beratungsverfahren.
(3) Änderungen des Gemeinschaftskatalogs, der den Höchstgehalt der in Anhang I Nummer 1 genannten chemischen Verunreinigungen, die in Anhang I Nummer 2 genannten Werte an botanischer Reinheit, die in Anhang I Nummer 6 genannten Werte des Feuchtegehalts oder die Angaben zur Ersetzung der obligatorischen Angaben gemäß Artikel 16 Absatz 1 Buchstabe b festsetzt, werden erlassen. Diese Maßnahmen zur Änderung nicht wesentlicher Bestimmungen dieser Verordnung werden nach dem in Artikel 28 Absatz 4 genannten Regelungsverfahren mit Kontrolle erlassen.
(4) Maßnahmen gemäß diesem Artikel werden nur unter der Bedingung erlassen, dass die folgenden Bedingungen erfüllt sind:
a)
Sie sind gemäß Absatz 1 ausgearbeitet worden;
b)
ihr Inhalt ist geeignet, in den betreffenden Sektoren gemeinschaftsweit angewendet zu werden;
c)
sie sind geeignet, den Zielen der vorliegenden Verordnung zu dienen.
(5) Der Katalog wird in der Reihe L des Amtsblatts der Europäischen Union veröffentlicht. Der Titel und die Verweisungen auf die Kodizes werden in der Reihe C des Amtsblatts der Europäischen Union veröffentlicht.
KAPITEL 6
ALLGEMEINE BESTIMMUNGEN UND SCHLUSSBESTIMMUNGEN
Artikel 27
Durchführungsmaßnahmen
(1) Die Kommission kann die Anhänge ändern, um sie angesichts der wissenschaftlichen und technischen Entwicklungen anzupassen.
Diese Maßnahmen zur Änderung nicht wesentlicher Bestimmungen der vorliegenden Verordnung, auch durch Ergänzung, werden nach dem Regelungsverfahren mit Kontrolle gemäß Artikel 28 Absatz 4 erlassen.
(2) Andere für die Anwendung dieser Verordnung erforderlichen Durchführungsmaßnahmen können nach dem Regelungsverfahren gemäß Artikel 28 Absatz 3 festgelegt werden, sofern nicht ausdrücklich etwas anderes vorgesehen ist.
Artikel 28
Ausschussverfahren
(1) Die Kommission wird von dem mit Artikel 58 der Verordnung (EG) Nr. 178/2002 eingesetzten Ständigen Ausschuss für die Lebensmittelkette und Tiergesundheit (nachstehend „Ausschuss“ genannt) unterstützt.
(2) Wird auf diesen Absatz Bezug genommen, so gelten die Artikel 3 und 7 des Beschlusses 1999/468/EG unter Beachtung von dessen Artikel 8.
(3) Wird auf diesen Absatz Bezug genommen, so gelten die Artikel 5 und 7 des Beschlusses 1999/468/EG unter Beachtung von dessen Artikel 8.
Der Zeitraum nach Artikel 5 Absatz 6 des Beschlusses 1999/468/EG wird auf drei Monate festgesetzt.
(4) Wird auf diesen Absatz Bezug genommen, so gelten Artikel 5a Absätze 1 bis 4 und Artikel 7 des Beschlusses 1999/468/EG unter Beachtung von dessen Artikel 8.
(5) Wird auf diesen Absatz Bezug genommen, so gelten Artikel 5a Absätze 1, 2, 4 und 6 und Artikel 7 des Beschlusses 1999/468/EG unter Beachtung von dessen Artikel 8.
(6) Wird auf diesen Absatz Bezug genommen, so gelten Artikel 5a Absätze 1 bis 4, Artikel 5 Buchstabe b und Artikel 7 des Beschlusses 1999/468/EG unter Beachtung von dessen Artikel 8.
Die in Artikel 5a Absatz 3 Buchstabe c und Absatz 4 Buchstaben b und e des Beschlusses 1999/468/EG vorgesehenen Fristen werden auf zwei Monate, einen Monat bzw. zwei Monate festgesetzt.
Artikel 29
Änderung der Verordnung (EG) Nr. 1831/2003
Artikel 16 der Verordnung (EG) Nr. 1831/2003 wird wie folgt geändert:
1.
Absatz 1 wird wie folgt geändert:
a)
Buchstabe d erhält folgende Fassung:
„d)
gegebenenfalls die Zulassungs-Kennnummer, die dem Betrieb, der den Futtermittelzusatzstoff oder die Vormischung gemäß Artikel 10 der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 12. Januar 2005 mit Vorschriften für die Futtermittelhygiene (28) oder gegebenenfalls gemäß Artikel 5 der Richtlinie 95/69/EG herstellt oder in Verkehr bringt, zugeteilt worden ist;
b)
Folgender Unterabsatz wird am Ende von Absatz 1 angefügt:
„Bei Vormischungen gelten die Buchstaben b, d, e und g nicht für die zugesetzten Futtermittelzusatzstoffe.“
2.
Absatz 3 erhält folgende Fassung:
„(3) Zusätzlich zu den in Absatz 1 genannten Informationen müssen auf der Verpackung oder dem Behältnis eines Zusatzstoffes aus einer in Anhang III aufgeführten Funktionsgruppe oder einer Vormischung, die einen zu einer in Anhang III aufgeführten Funktionsgruppe zählenden Zusatzstoff enthält, die in diesem Anhang genannten Informationen sichtbar, deutlich lesbar und unzerstörbar angegeben sein.“
3.
Absatz 4 erhält folgende Fassung:
„(4) Im Fall von Vormischungen muss auf dem Etikett das Wort ‚Vormischung‘ erscheinen. Der Trägerstoff muss im Fall von Futtermittel-Ausgangserzeugnissen gemäß Artikel 17 Absatz 1 Buchstabe e der Verordnung (EG) Nr. 767/2009 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 13. Juli 2009 über das Inverkehrbringen und die Verwendung von Futtermitteln (29) angegeben werden; wird Wasser als Trägerstoff verwendet, muss der Feuchtegehalt der Vormischung angegeben werden. Nur eine einzige Mindesthaltbarkeitsdauer darf in Bezug auf die Vormischung als Ganzes angegeben werden; diese Mindesthaltbarkeitsdauer ergibt sich aus der Mindesthaltbarkeitsdauer der einzelnen Bestandteile des betreffenden Futtermittels.
Artikel 30
Aufhebung
Artikel 16 der Richtlinie 70/524/EWG und die Richtlinien 79/373/EWG, 80/511/EWG, 82/471/EWG, 83/228/EWG, 93/74/EWG, 93/113/EG und 96/25/EG sowie die Entscheidung 2004/217/EG werden mit Wirkung vom 1. September 2010 aufgehoben.
Verweisungen auf die aufgehobenen Richtlinien und die aufgehobene Entscheidung gelten als Verweisungen auf die vorliegende Verordnung und sind nach Maßgabe der Entsprechungstabelle in Anhang IX zu lesen.
Artikel 31
Sanktionen
Die Mitgliedstaaten legen Vorschriften über Sanktionen für Verstöße gegen diese Verordnung fest und ergreifen alle erforderlichen Maßnahmen zur Durchsetzung dieser Sanktionen. Die vorgesehenen Sanktionen müssen wirksam, verhältnismäßig und abschreckend sein.
Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission diese Bestimmungen spätestens am 1. September 2010 mit und unterrichten sie unverzüglich über alle späteren Änderungen.
Artikel 32
Übergangsmaßnahmen
(1) In Abweichung von Artikel 33 Absatz 2 können vor dem 1. September 2010 in den Verkehr gebrachte oder gemäß den Richtlinien 79/373/EWG, 82/471/EWG, 93/74/EWG und 96/25/EG gekennzeichnete Futtermittel bis zur Erschöpfung der Lagerbestände in den Verkehr gebracht werden oder in Verkehr bleiben.
(2) In Abweichung von Artikel 8 Absatz 2 können die in dem genannten Artikel genannten Arten von Futtermitteln, die bereits vor dem 1. September 2010 rechtmäßig in den Verkehr gebracht wurden, in den Verkehr gebracht werden oder in Verkehr bleiben, bis eine Entscheidung über die Anwendung zur Aktualisierung des in Artikel 10 genannten Verzeichnisses der vorgesehenen Verwendungszwecke getroffen worden ist, sofern ein solcher Antrag vor dem 1. September 2010 gestellt wurde.
(3) In Abweichung von Anhang I Nummer 1 der vorliegenden Verordnung können Einzelfuttermittel in den Verkehr gebracht und verwendet werden, bis der spezifische Höchstgehalt an chemischen Verunreinigungen infolge ihrer Herstellungsprozesse sowie infolge von Verarbeitungshilfsstoffen festgesetzt wird, sofern sie zumindest die in Anhang Teil A Titel II Abschnitt 1 der Richtlinie 96/25/EG genannten Bedingungen erfüllen. Allerdings gilt diese Ausnahmeregelung nicht mehr ab 1. September 2012.
(4) Es können Maßnahmen ergriffen werden, um die Umstellung auf die Anwendung der vorliegenden Verordnung zu erleichtern. Insbesondere können die Bedingungen festgelegt werden, unter denen Futtermittel gemäß den Bestimmungen der vorliegenden Verordnung vor dem Tag ihres Anwendungsbeginns gekennzeichnet werden können. Diese Maßnahmen zur Änderung nicht wesentlicher Bestimmungen dieser Verordnung, auch durch Ergänzung, werden nach dem in Artikel 28 Absatz 4 genannten Regelungsverfahren mit Kontrolle erlassen.
Artikel 33
Inkrafttreten
Diese Verordnung tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Sie gilt ab 1. September 2010.
Die Artikel 31 und 32 gelten jedoch ab dem Tag des Inkrafttretens dieser Verordnung.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Geschehen zu Brüssel am 13. Juli 2009.