ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 27. prosince 2004,
kterým se mění rozhodnutí 2001/497/ES, pokud jde o zavedení alternativního souboru standardních smluvních doložek pro předávání osobních údajů do třetích zemí
(oznámeno pod číslem K(2004) 5271)
(Text s významem pro EHP)
(2004/915/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (1), a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Za účelem usnadnění toků údajů ze Společenství je žádoucí, aby správci údajů byli schopni globálně předávat údaje podle jednotného souboru pravidel ochrany údajů. Neexistují-li normy globální ochrany údajů, poskytují standardní smluvní doložky důležitý nástroj umožňující předávání osobních údajů ze všech členských států podle společného souboru pravidel. Rozhodnutí Komise 2001/497/ES ze dne 15. června 2001 o standardních smluvních doložkách pro předávání osobních údajů do třetích zemí podle směrnice 95/46/ES (2) proto stanoví modelový soubor standardních smluvních doložek, který zajišťuje dostatečná ochranná opatření pro předávání údajů do třetích zemí.
(2)
Od přijetí uvedeného rozhodnutí bylo získáno mnoho zkušeností. Navíc koalice podnikatelských asociací (3) předložila soubor alternativních standardních smluvních doložek navržených tak, aby zajišťovaly úroveň ochrany údajů shodnou s úrovní zajišťovanou souborem standardních smluvních doložek stanovených rozhodnutím 2001/497/ES, i když používá odlišné mechanismy.
(3)
Jelikož je používání standardních smluvních doložek pro mezinárodní předávání údajů dobrovolné, neboť standardní smluvní doložky jsou podle směrnice 95/46/ES pouze jednou z několika možností pro zákonné předávání osobních údajů do třetí země, vývozci údajů ve Společenství a dovozci údajů ve třetích zemích by měli mít možnost si svobodně zvolit kterýkoli ze souborů standardních smluvních doložek nebo pro předávání údajů zvolit nějaký jiný právní základ. Jelikož každý soubor jako celek tvoří model, nemělo by však být vývozcům údajů dovoleno tyto soubory měnit, ani je nijak zcela nebo částečně slučovat.
(4)
Standardní smluvní doložky předložené podnikatelskými asociacemi mají za cíl zvýšit používání smluvních doložek ze strany hospodářských subjektů pomocí mechanismů, jako jsou pružnější požadavky na provádění kontrol či podrobnější pravidla pro právo na přístup.
(5)
Mimoto, jako alternativu k systému společné a nerozdílné odpovědnosti podle rozhodnutí 2001/497/ES, obsahuje soubor, který je nyní předkládán, odpovědnostní režim založený na závazcích povinné péče, v němž jsou vývozce údajů a dovozce údajů odpovědni vůči subjektům údajů za vlastní porušení svých smluvních povinností; vývozce údajů je také odpovědný tehdy, pokud nevyvine přiměřené úsilí k tomu, aby určil, že je dovozce údajů schopen dostát svým právním závazkům vyplývajícím z doložek (culpa in eligendo) a subjekt údajů může v této souvislosti věc proti vývozci údajů předložit soudu. Vynucení doložky I písm. b) nového souboru standardních smluvních doložek je v tomto ohledu zvláště důležité, konkrétně ve spojení s možností vývozce údajů provádět kontroly v prostorách dovozců údajů nebo požadovat důkaz o dostatečných finančních zdrojích ke splnění jejich odpovědností.
(6)
Pokud jde o uplatňování práv oprávněné třetí strany ze strany subjektů údajů, je zajištěna větší angažovanost vývozce údajů při řešení stížností subjektů údajů, přičemž vývozce údajů je povinen se spojit s dovozcem údajů a, pokud je to nutné, vynutit splnění smlouvy v průběhu obvyklého období jednoho měsíce. Pokud by vývozce údajů odmítl splnění smlouvy vynutit a porušování smlouvy dovozcem údajů by stále pokračovalo, pak subjekt údajů může vynutit splnění doložek proti dovozci údajů a případně jej žalovat v členském státě. Tímto přijetím soudní příslušnosti a souhlasem dostát rozhodnutí příslušného soudu nebo úřadu pro ochranu údajů nejsou dotčena procesní práva dovozců údajů usazených ve třetích zemích, jako je právo na podání opravných prostředků.
(7)
Aby se však předešlo zneužívání této dodatečné flexibility, je vhodné stanovit, aby úřady pro ochranu údajů mohly snadněji zakázat nebo pozastavit předávání údajů na základě nového souboru standardních smluvních doložek v těch případech, kdy vývozce údajů odmítá přijmout odpovídající opatření k vynucení plnění smluvních závazků ze strany dovozce údajů nebo pokud dovozce údajů odmítá spolupracovat v dobré víře s příslušnými orgány dozoru nad ochranou údajů.
(8)
Standardní smluvní doložky se budou využívat, aniž je dotčeno používání vnitrostátních předpisů přijatých podle směrnice 95/46/ES nebo podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) (4), zvláště pokud jde o posílání obchodních sdělení pro účely přímého marketingu.
(9)
Na tomto základě mohou být ochranná opatření obsažená v předložených standardních smluvních doložkách považována za dostatečná ve smyslu čl. 26 odst. 2 směrnice 95/46/ES.
(10)
Pracovní skupina pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů, zřízená podle článku 29 směrnice 95/46/ES, předložila stanovisko (5) k úrovni ochrany poskytované podle předložených standardních smluvních doložek, k němuž bylo přihlédnuto.
(11)
V zájmu posouzení uplatňování změn rozhodnutí 2001/497/ES je vhodné, aby je Komise tři roky po jejich oznámení členským státům vyhodnotila.
(12)
Rozhodnutí 2001/497/ES by mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(13)
Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 31 směrnice 95/46/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2001/497/ES se mění takto:
1.
V článku 1 se doplňuje nový odstavec, který zní:
„Správci údajů mohou volit mezi soubory I a II v příloze. Nesmí však měnit doložky ani kombinovat jednotlivé doložky či soubory.“
2.
V článku 4 se odstavce 2 a 3 nahrazují tímto:
„2. Pro účely odstavce 1 jsou příslušné orgány pro ochranu údajů oprávněny, pokud správce údajů stanoví odpovídající ochranná opatření na základě standardních smluvních doložek obsažených v souboru II v příloze, uplatnit svou stávající pravomoc, aby zakázaly nebo pozastavily toky údajů v jednom z následujících případů:
a)
dovozce údajů odmítá spolupracovat v dobré víře s orgány pro ochranu údajů nebo dostát svým jednoznačným závazkům podle smlouvy;
b)
vývozce údajů odmítá přijmout vhodná opatření pro vynucení splnění smlouvy ze strany dovozce údajů v průběhu obvyklého období jednoho měsíce po upozornění vývozce údajů příslušným orgánem pro ochranu údajů.
Pro účely prvního pododstavce nezahrnuje odmítnutí dovozce údajů v rozporu s dobrou vírou nebo odmítnutí dovozce údajů vynutit splnění smlouvy případy, ve kterých by se spolupráce nebo vynucování plnění dostaly do konfliktu se závaznými požadavky vnitrostátních právních předpisů platných pro dovozce údajů, které nepřekračují rámec toho, co je v demokratické společnosti nezbytné na základě jednoho ze zájmů uvedených v čl. 13 odst. 1 směrnice 95/46/ES, přičemž se jedná zejména o sankce stanovené v mezinárodních a/nebo vnitrostátních aktech, požadavků na daňové vykazování nebo požadavků na vykazování v zájmu boje proti praní špinavých peněz.
Pro účely prvního pododstavce bodu a) může spolupráce zahrnovat zejména umožnění kontroly zařízení na zpracování údajů dovozce údajů nebo povinnost řídit se radami orgánu dozoru nad ochranou údajů ve Společenství.
3. Zákaz či pozastavení podle odstavců 1 a 2 musí být odvolány ihned poté, co pominou důvody pro zákaz nebo pozastavení.
4. Jakmile členské státy přijmou opatření podle odstavců 1, 2 a 3, informují neprodleně Komisi, která informace předá ostatním členským státům.“
3.
V článku 5 se první věta nahrazuje tímto:
„Komise vyhodnotí uplatňování tohoto rozhodnutí na základě dostupných informací tři roky po jeho oznámení a oznámení jeho případných změn členským státům.“
4.
Příloha se mění takto:
1.
Za nadpis se vkládá slovo „SOUBOR I“.
2.
Doplňuje se text uvedený v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. dubna 2005.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 27. prosince 2004.
ENTSCHEIDUNG DER KOMMISSION
vom 27. Dezember 2004
zur Änderung der Entscheidung 2001/497/EG bezüglich der Einführung alternativer Standardvertragsklauseln für die Übermittlung personenbezogener Daten in Drittländer
(Bekannt gegeben unter Aktenzeichen K(2004) 5271)
(Text von Bedeutung für den EWR)
(2004/915/EG)
DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft,
gestützt auf die Richtlinie 95/46/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 24. Oktober 1995 zum Schutz natürlicher Personen bei der Verarbeitung personenbezogener Daten und zum freien Datenverkehr (1), insbesondere auf Artikel 26 Absatz 4,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Um die Aufrechterhaltung der Datenströme aus der Gemeinschaft zu erleichtern, ist es wünschenswert, dass die für die Verarbeitung Verantwortlichen in der Gemeinschaft Daten weltweit auf der Grundlage derselben Datenschutzregeln übermitteln können. Solange es keine globalen Datenschutznormen gibt, sind Standardvertragsklauseln ein wichtiges Instrument, das die Übermittlung personenbezogener Daten aus allen Mitgliedstaaten nach denselben Regeln ermöglicht. Die Entscheidung 2001/497/EG der Kommission vom 15. Juni 2001 hinsichtlich Standardvertragsklauseln für die Übermittlung personenbezogener Daten in Drittländer nach der Richtlinie 95/46/EG (2) legt daher Standardvertragsklauseln fest, die angemessene Garantien für die Übermittlung von Daten in Drittländer bieten.
(2)
Seit Verabschiedung dieser Entscheidung wurden viele Erfahrungen gesammelt. Darüber hinaus haben mehrere Wirtschaftsverbände (3) gemeinsam alternative Standardvertragsklauseln entworfen, die ein Datenschutzniveau gewährleisten sollen, das dem Niveau der Standardvertragsklauseln in der Entscheidung 2001/497/EG vergleichbar ist, auch wenn dabei andere Instrumente eingesetzt werden.
(3)
Da die Verwendung von Standardvertragsklauseln bei internationalen Datenübermittlungen freiwillig erfolgt und nur eine Möglichkeit gemäß der Richtlinie 95/46/EG darstellt, personenbezogene Daten auf rechtlich zulässige Weise in ein Drittland zu übermitteln, sollte es Datenexporteuren in der Gemeinschaft und Datenimporteuren in Drittländern freistehen, Daten unter Verwendung eines der Standardverträge zu übermitteln oder aber sich auf eine andere Rechtsgrundlage zu stützen. Da jeder Standardvertrag in sich geschlossen ist, sollte es den Datenexporteuren allerdings nicht erlaubt werden, die Standardverträge zu ändern bzw. verschiedene Standardverträge miteinander zu kombinieren.
(4)
Die Standardvertragsklauseln der Wirtschaftsverbände sollen die Wirtschaftsteilnehmer zur intensiveren Nutzung von Vertragsklauseln veranlassen; zu diesem Zweck setzen sie auf Instrumente wie flexiblere Prüfungspflichten oder präzisere Regelung des Auskunftsrechts.
(5)
Als Alternative zur gesamtschuldnerischen Haftung gemäß der Entscheidung 2001/497/EG beinhaltet der nun vorgelegte Standardvertrag außerdem ein auf die Sorgfaltspflicht abstellendes Haftungssystem, das Datenexporteur und Datenimporteur gegenüber der betroffenen Person für die Verletzung ihrer jeweiligen Vertragspflichten haftbar macht; ebenso ist der Datenexporteur haftbar, wenn er sich nicht im Rahmen des Zumutbaren davon überzeugt, dass der Datenimporteur seine Rechtspflichten aus den Klauseln zu erfüllen in der Lage ist (Auswahlverschulden - culpa in eligendo), in welchem Fall die betroffene Person gerichtlich gegen den Datenexporteur vorgehen kann. Die Durchsetzung von Klausel I Buchstabe b) des neuen Standardvertrags ist in dieser Hinsicht besonders wichtig, vor allem im Hinblick auf das Recht des Datenexporteurs, Prüfungen in den Räumlichkeiten des Datenimporteurs durchzuführen oder Nachweise zu verlangen, dass dieser über genügend Finanzmittel verfügt, um seinen Verpflichtungen nachzukommen.
(6)
Für den Fall, dass die betroffene Person ihre Rechte als Drittbegünstigte ausübt, wird der Datenexporteur bei der Beschwerdeabhilfe stärker zur Verantwortung gezogen; der Datenexporteur ist nämlich verpflichtet, Kontakt zum Datenimporteur aufzunehmen und die Einhaltung der Vertragspflichten nötigenfalls innerhalb der Standardfrist von einem Monat durchzusetzen. Falls der Datenexporteur sich weigert, die Einhaltung der Vertragspflichten durchzusetzen, und der Datenimporteur seine Vertragspflichten weiter verletzt, kann die betroffene Person die Einhaltung der Klauseln gegenüber dem Datenimporteur erzwingen und ihn in einem Mitgliedstaat gerichtlich belangen. Die Anerkennung einer gerichtlichen Zuständigkeit und der Entscheidung des zuständigen Gerichts oder einer Kontrollstelle schmälert in keiner Weise die prozessualen Rechte des in einem Drittland ansässigen Datenimporteurs, z. B. sein Recht auf Einlegung von Rechtsmitteln.
(7)
Damit diese zusätzliche Flexibilität jedoch nicht missbraucht wird, erscheint es angebracht, dass die Datenschutzkontrollstellen auf der Grundlage des neuen Standardvertragsklauseltyps Datenübermittlungen leichter verbieten oder aussetzen können, falls sich der Datenexporteur weigert, gegenüber dem Datenimporteur geeignete Maßnahmen zur Durchsetzung der Vertragspflichten zu ergreifen, oder der Datenimporteur sich weigert, redlich mit den zuständigen Datenschutzkontrollstellen zusammenzuarbeiten.
(8)
Die aufgrund der Richtlinie 95/46/EG oder der Richtlinie 2002/58/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 12. Juli 2002 über die Verarbeitung personenbezogener Daten und den Schutz der Privatsphäre in der elektronischen Kommunikation (Datenschutzrichtlinie für elektronische Kommunikation) (4) erlassenen Vorschriften bleiben von den Standardvertragsklauseln unberührt, insbesondere was den Versand kommerzieller Kommunikation für Direktmarketingzwecke betrifft.
(9)
Auf dieser Grundlage können die Garantien, die die vorgelegten Standardvertragsklauseln beinhalten, als angemessen im Sinne von Artikel 26 Absatz 2 der Richtlinie 95/46/EG angesehen werden.
(10)
Die Gruppe für den Schutz natürlicher Personen bei der Verarbeitung personenbezogener Daten, die nach Artikel 29 der Richtlinie 95/46/EG eingesetzt wurde, hat eine Stellungnahme (5) zu dem Schutzniveau abgegeben, das die vorgelegten Standardvertragsklauseln bieten; diese Stellungnahme wurde bei der Ausarbeitung dieser Entscheidung berücksichtigt.
(11)
Um die Anwendung der Änderungen an der Entscheidung 2001/497/EG bewerten zu können, sollte die Kommission diese drei Jahre, nachdem sie die Mitgliedstaaten davon in Kenntnis gesetzt hat, bewerten.
(12)
Die Entscheidung 2001/497/EG sollte entsprechend geändert werden.
(13)
Die in dieser Entscheidung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Ausschusses, der gemäß Artikel 31 der Richtlinie 95/46/EG eingesetzt wurde -
HAT FOLGENDE ENTSCHEIDUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Die Entscheidung 2001/497/EG wird wie folgt geändert:
1.
In Artikel 1 wird folgender Absatz hinzugefügt:
„Die für die Verarbeitung Verantwortlichen haben die Wahl zwischen Standardvertrag I und II im Anhang. Sie dürfen die Klauseln weder ändern noch Klauseln aus beiden Verträgen miteinander kombinieren.“
2.
Artikel 4 Absätze 2 und 3 erhalten folgende Fassung:
„(2) Für die Zwecke von Absatz 1 können die zuständigen Kontrollstellen, sofern der für die Verarbeitung Verantwortliche angemessene Garantien auf der Grundlage des Standardvertrags II im Anhang geltend macht, im Rahmen ihrer Befugnisse Datenübermittlungen verbieten oder aussetzen, wenn
a)
der Datenimporteur sich weigert, mit den Datenschutzkontrollstellen redlich zusammenzuarbeiten oder eindeutige Vertragspflichten zu erfüllen;
b)
der Datenexporteur sich weigert, binnen der Regelfrist von einem Monat nach entsprechender Aufforderung durch die zuständige Kontrollstelle geeignete Maßnahmen zur Durchsetzung der Vertragspflichten gegenüber dem Datenimporteur zu ergreifen.
Eine Weigerung des Datenimporteurs zur redlichen Zusammenarbeit oder zur Durchsetzung der Vertragspflichten im Sinne von Unterabsatz 1 besteht nicht, wenn die Zusammenarbeit oder Durchsetzung zu einer Kollision mit nationalen, für den Datenimporteur verbindlichen Rechtsvorschriften führen würde und diese Vorschriften nicht über das hinausgehen, was in einer demokratischen Gesellschaft unter Zugrundelegung der in Artikel 13 Absatz 1 der Richtlinie 95/46/EG aufgeführten Interessen erforderlich ist; hierunter fallen insbesondere die Androhung von Sanktionen nach internationalem und/oder nationalem Recht, steuerrechtliche Anzeigepflichten oder Anzeigepflichten zur Bekämpfung der Geldwäsche.
Die Pflicht zur Zusammenarbeit im Sinne von Unterabsatz 1 Buchstabe a) beinhaltet für den Datenimporteur insbesondere die Bereitschaft, seine Datenverarbeitungseinrichtungen überprüfen zu lassen oder den Empfehlungen der Datenschutzkontrollstelle in der Gemeinschaft Folge zu leisten.
(3) Das Verbot oder die Aussetzung im Sinne der Absätze 1 und 2 wird aufgehoben, sobald die Gründe für das Verbot oder die Aussetzung nicht mehr vorliegen.
(4) Wenn die Mitgliedstaaten Maßnahmen gemäß den Absätzen 1, 2 und 3 ergreifen, informieren sie unverzüglich die Kommission, die ihrerseits die Informationen an die anderen Mitgliedstaaten weiterleitet.“.
3.
Artikel 5 Satz 1 erhält folgende Fassung:
„Die Kommission bewertet drei Jahre, nachdem sie den Mitgliedstaaten diese Entscheidung und etwaige Änderungen an dieser Entscheidung bekannt gegeben hat, ihre Durchführung anhand der verfügbaren Informationen.“.
4.
Der Anhang wird wie folgt geändert:
1.
Nach der Überschrift wird „STANDARDVERTRAG I“ eingefügt.
2.
Der Wortlaut des Anhangs zu dieser Entscheidung wird angefügt.
Artikel 2
Diese Entscheidung gilt ab dem 1. April 2005.
Artikel 3
Diese Entscheidung ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Brüssel, den 27. Dezember 2004