Směrnice Rady 95/70/ES
ze dne 22. prosince 1995,
kterou se stanoví minimální opatření Společenství pro zdolávání některých nákaz mlžů
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že mlži jsou uvedeni v příloze II Smlouvy; že jejich uvádění na trh představuje pro odvětví akvakultury důležitý zdroj příjmů;
vzhledem k tomu, že choroby měkkýšů uvedené v příloze A směrnice 91/67/EHS Rady ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh [3] mají pro chov měkkýšů velmi vážné důsledky; že se ve třetích zemích vyskytují jiné choroby s podobnými důsledky; že je nutno vypracovat seznam těchto chorob, a poskytnout tak Komisi možnost upravovat tento seznam v závislosti na vývoji veterinární situace zvířat;
vzhledem k tomu, že tyto nákazy mohou rychle nabýt epizootických rozměrů a způsobit úmrtnost a poruchy takového měřítka, že vyvolají zásadní pokles výnosnosti chovu měkkýšů;
vzhledem k tomu, že je tedy nezbytně nutné stanovit v rámci Společenství opatření, která mají být učiněna v případě vzplanutí nákazy, a zajistit tak racionální rozvoj chovu měkkýšů i přispět k ochraně zdraví zvířat v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že jsou členské státy povinny hlásit Komisi i ostatním členským státům každý případ abnormálního úhynu chovaných mlžů;
vzhledem k tomu, že je za těchto okolností nezbytné přijmout opatření proti šíření nákazy, zejména pokud jde o odstranění živých mlžů z dotčených hospodářství nebo oblastí;
vzhledem k tomu, že je nezbytné provést důkladné epidemiologické šetření s cílem určit původ nákazy a zamezit jejímu šíření;
vzhledem k tomu, že v zájmu zajištění účinného zdolávacího systému je nutno harmonizovat diagnostiku nákazy a provádět jí pod dohledem odpovědných laboratoří, jejichž součinnost může být zajišťována referenční laboratoří určenou Společenstvím;
vzhledem k tomu, že pro zajištění jednotného provádění této směrnice je nutno zavést inspekční postup Společenství;
vzhledem k tomu, že společná opatření ke zdolání nákaz jsou minimálním základem pro udržení jednotné úrovně zdravotního stavu zvířat;
vzhledem k tomu, že je žádoucí pověřit přijímáním nezbytných prováděcích opatření Komisi,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanoví minimální opatření Společenství ke zdolávání nákaz mlžů uvedených v této směrnici.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se použijí v potřebném rozsahu definice podle článku 2 směrnice 91/67/EHS a článku 2 směrnice 91/492/EHS [4].
2. Kromě toho se "abnormálním zjištěným úhynem" rozumí náhlý úhyn, který postihne přibližně 15 % chované populace a k němuž dojde v krátkém období mezi dvěma inspekcemi (a jenž je potvrzen do 15 dnů). V umělé líhni je úhyn považován za abnormální, nedojde-li k vývoji larev v průběhu období, během kterého došlo k několikerému po sobě následujícímu tření různých generačních ryb. V sádce se úhyn považuje za abnormální, dojde-li najednou v několika potrubích k náhlému hromadnému úhynu.
Článek 3
Členské státy zajistí, aby všechna hospodářství s chovem mlžů:
1. byla zaevidována úředním útvarem, přičemž je nezbytné tuto evidenci průběžně aktualizovat;
2. vedla záznamy o:
a) živých mlžích umístěných do hospodářství, včetně údajů o dané dodávce, počtu, hmotnosti, velikosti a původu těchto mlžů;
b) mlžích opouštějících hospodářství za účelem opětovného vysazení do vody, včetně údajů o odeslání, počtu nebo hmotnosti, velikosti a určení těchto mlžů;
c) abnormálním zjištěném úhynu.
Tyto záznamy, do kterých může úřední útvar na vyžádání kdykoliv nahlédnout, musejí být pravidelně aktualizovány a uchovávány po dobu čtyř let.
Článek 4
1. Členské státy dbají o to, aby byl v hospodářstvích, v chovných oblastech a v obhospodařovaných místech přirozeného výskytu mlžů zaveden program sledování a program pro odběr vzorků s cílem zjišťovat abnormální úhyn a sledovat veterinární situaci populace mlžů.
Úřední útvar může rovněž zavést tento program i ve střediscích pro čištění a skladovacích nádržích, z nichž odtéká voda do moře.
Pokud je při provádění výše uvedeného programu zjištěn abnormální úhyn nebo pokud má úřední útvar informace, které ukazují na výskyt choroby, je žádoucí:
- vypracovat seznam míst, kde došlo k výskytu chorob uvedených v příloze A seznamu II směrnice 91/67/EHS, pokud se ovšem na tyto choroby nevztahuje program schválený na základě uvedené směrnice,
- vypracovat seznam míst, kde byl zjištěn abnormální úhyn mlžů v souvislosti s výskytem chorob uvedených v příloze D, nebo míst, o kterých má úřední útvar informace ukazující na výskyt těchto chorob,
- kontrolovat vývoj a zeměpisné rozšíření nákaz uvedených v první a druhé odrážce.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména pravidla pro vypracování programu uvedeného v odstavci 1, především ohledně frekvence a rozvrhu sledování, způsobů odběru vzorků (statisticky reprezentativní objem) a diagnostických metod, se stanoví postupem podle článku 10.
Článek 5
1. Členské státy zajistí, aby každé podezření na výskyt chorob uvedených v článku 4 a každý abnormální úhyn mlžů v hospodářstvích, v chovných oblastech a v obhospodařovaných místech přirozeného výskytu mlžů, jakož i ve střediscích pro čištění a skladovacích nádržích, z nichž odtéká voda do moře, bylo co nejrychleji sděleno úřednímu útvaru buď samotnými chovateli mlžů, nebo jakoukoli jinou osobou, která dospěla k těmto zjištěním.
2. Nastane-li situace uvedená v odstavci 1, úřední útvar zajistí, aby:
a) byl proveden odběr vzorků k vyšetření ve schválené laboratoři;
b) před obdržením výsledků vyšetření uvedeného pod písmenem a) neopustili žádní mlži zamořené hospodářství, chovnou oblast, obhospodařovaná místa přirozeného výskytu mlžů, jakož i střediska pro čištění nebo skladovací nádrže, z nichž odtéká voda do moře, za účelem sádkování nebo nasazení do vody v jiném hospodářství nebo ve vodním prostředí, pokud to úřední útvar nepovolí.
3. Neprokáže-li vyšetření podle odst. 2 písm. a) přítomnost patogenního původce, ruší se omezení uvedená v odst. 2 písm. b).
4. Prokáže-li vyšetření podle odstavce 2 přítomnost patogenního původce, který je nebo by mohl být příčinou zjištěného abnormálního úhynu, nebo patogenního původce některé z chorob uvedených v článku 4, provede úřední útvar epizootické šetření, aby zjistil možné zdroje nákazy a ověřil, zda mlži v období, jež předcházelo zjištění abnormálního úhynu, neopustili za účelem sádkování nebo nasazení do vody na jiném místě hospodářství, chovnou oblast ani obhospodařovaná místa přirozeného výskytu mlžů.
Prokáže-li epizootické šetření, že nákaza byla především v důsledku přesunu mlžů zavlečena do jednoho nebo do více hospodářství, chovných oblastí nebo obhospodařovaných míst přirozeného výskytu mlžů, použije se odstavec 2.
Odchylně od čl. 3 bod 1 písm. c) směrnice 91/67/EHS může úřední útvar v rámci jím kontrolovaného území povolit přesun živých mlžů do jiných hospodářství, chovných oblastí nebo obhospodařovaných míst přirozeného výskytu mlžů, které jsou zamořeny stejnou nákazou.
V případě potřeby mohou být přijata postupem podle článku 10 vhodná dodatečná opatření.
5. Úřední útvar zajistí, aby byly Komise a ostatní členské státy neprodleně podle platných postupů Společenství informovány o případech zjištěného abnormálního úhynu v důsledku jednoho patogenního původce, o opatřeních přijatých za účelem posouzení a nápravy situace, jakož i o příčině úhynu.
Článek 6
1. Odběry a laboratorní šetření k určení příčiny abnormálního úhynu mlžů se provádějí pomocí metod stanovených postupem podle článku 10.
2. Členské státy zajistí, aby byla v každém členském státě určena národní referenční laboratoř, která bude technicky i personálně vybavena tak, aby mohla provádět rozbory uvedené v odstavci 1.
3. Odchylně od odstavce 2 mohou členské státy, které nemají příslušnou specializovanou národní laboratoř, využít služeb specializované národní laboratoře jiného členského státu.
4. Seznam národních referenčních laboratoří pro choroby mlžů je uveden v příloze C.
5. Národní referenční laboratoře spolupracují s referenční laboratoří Společenství uvedenou v článku 7.
Článek 7
1. Referenční laboratoř Společenství pro choroby mlžů je uvedena v příloze A.
2. Aniž je dotčeno rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [5], a zejména článek 28 uvedeného rozhodnutí, jsou pravomoci a povinnosti laboratoře uvedené v odstavci 1 stanoveny v příloze B.
Článek 8
1. Znalci Komise mohou, je-li to nezbytné z hlediska jednotného provádění této směrnice, provádět kontroly na místě. Za tímto účelem se mohou náhodným a nediskriminujícím způsobem ujistit, že příslušný úřad kontroluje dodržování této směrnice.
Komise uvědomí členské státy o výsledku provedených kontrol.
2. Kontroly uvedené v odstavci 1 se provádějí ve spolupráci s příslušným orgánem.
3. Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytne znalcům při plnění jejich úkolu veškerou nezbytnou pomoc.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 10.
Článek 9
V případě potřeby změní Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise přílohu A.
Přílohy B, C a D mohou být podle potřeby pozměněny postupem podle článku 10.
Článek 10
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [6] (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme navrhovaná opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata. Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců od předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti zmíněným opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 11
Nejpozději do 31. prosince 1999 předloží Komise Radě zprávu, v případě potřeby po konzultaci s Vědeckým veterinárním výborem, zohledňující zkušenosti nabyté při uplatňování této směrnice, jakož i vědecký i technologický vývoj, případně doplněnou o návrhy změn.
Rada o případných návrzích rozhodne kvalifikovanou většinou.
Článek 12
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. června 1997. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Od data uvedeného v odstavci 1 však členské státy mohou na svém území, při dodržování obecných pravidel Smlouvy, zachovat nebo používat přísnější ustanovení pro produkci než stanovuje tato směrnice. O příslušných opatřeních informují Komisi.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Tato směrnice vstupuje dvacátý den po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 22. prosince 1995.
RICHTLINIE 95/70/EG DES RATES vom 22. Dezember 1995 zur Festlegung von Mindestmaßnahmen der Gemeinschaft zur Bekämpfung bestimmter Muschelkrankheiten
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, insbesondere auf Artikel 43,
auf Vorschlag der Kommission (1),
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments (2),
in Erwägung nachstehender Gründe:
Weichtiere sind in Anhang II des Vertrages aufgeführt. Ihre Vermarktung ist eine wichtige Einkommensquelle für den Aquakultursektor.
Die Weichtierkrankheiten, die in Anhang A Liste II der Richtlinie 91/67/EWG des Rates vom 28. Januar 1991 betreffend die tierseuchenrechtlichen Vorschriften für die Vermarktung von Tieren und anderen Erzeugnissen der Aquakultur (3) aufgeführt sind, haben gravierende Auswirkungen auf die Weich- und Schalentierzucht. In Drittländern treten andere Krankheiten mit ähnlicher Wirkung auf; diese sollten in einem Verzeichnis erfaßt werden, das von der Kommission an die Entwicklung der Tiergesundheitssituation angepaßt werden kann.
Diese Krankheiten können rasch seuchenartigen Charakter annehmen und eine hohe Mortalität sowie Störungen solcher Größenordnung verursachen, daß die Rentabilität des Schalentiersektors drastisch zurückgehen kann.
Daher müssen auf Gemeinschaftsebene die Maßnahmen festgelegt werden, die bei einem Krankheitsausbruch getroffen werden müssen, um eine rationelle Entwicklung des Schalentiersektors zu gewährleisten und zum Tierschutz in der Gemeinschaft beizutragen.
Die Mitgliedstaaten müssen der Kommission und den anderen Mitgliedstaaten alle Fälle festgestellter anormaler Muschelmortalität melden.
In diesen Fällen müssen Maßnahmen zur Verhütung der Krankheitsverschleppung getroffen werden, insbesondere, wenn es um die Verbringung lebender Muscheln aus den betreffenden Betrieben oder Gebieten geht.
Gründliche epidemiologische Untersuchungen sind unerläßlich, um den Krankheitsherd festzustellen und der Krankheitsverschleppung vorzubeugen.
Im Interesse einer erfolgreichen Krankheitsbekämpfung ist die Krankheitsdiagnose zu harmonisieren und den zuständigen Laboratorien zu übertragen, die durch ein von der Gemeinschaft benanntes Referenzlabor koordiniert werden können.
Um die einheitliche Anwendung dieser Richtlinie zu gewährleisten, ist ein gemeinschaftliches Inspektionsverfahren einzuführen.
Gemeinsame Krankheitsbekämpfungsmaßnahmen sind eine Mindestgrundlage für die Erhaltung eines einheitlichen Tiergesundheitsstandards.
Die Aufgabe, die zur Durchführung erforderlichen Maßnahmen zu erlassen, sollte der Kommission übertragen werden -
HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN:
Artikel 1
Diese Richtlinie regelt die Mindestmaßmahmen der Gemeinschaft zur Bekämpfung der in dieser Richtlinie bezeichneten Muschelkrankheiten.
Artikel 2
(1) Für die Zwecke dieser Richtlinie gelten, soweit erforderlich, die Begriffsbestimmungen des Artikels 2 der Richtlinie 91/67/EWG und des Artikels 2 der Richtlinie 91/492/EWG (4).
(2) Unter "festgestellter anormaler Mortalität" ist eine plötzliche Mortalität zu verstehen, die ca. 15 v. H. des Bestands betrifft und die innerhalb eines kurzen Zeitraums zwischen zwei Beobachtungszeitpunkten auftritt (und binnen 15 Tagen bestätigt wird). In der Brüterei gilt eine Mortalität als anormal, wenn es innerhalb eines Zeitraums mit mehreren aufeinanderfolgenden Laichperioden verschiedener Brutbestände zu keiner Larvenentwicklung kommt, und in Jungfischgebieten, wenn es bei vielen Pfählen zu einem plötzlichen Anstieg der Mortalität kommt.
Artikel 3
Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß alle Zuchtbetriebe, die Muscheln züchten oder halten,
1. amtlich registriert sind; diese Registrierung wird laufend aktualisiert;
2. ein Register führen über
a) alle Zugänge an lebenden Muscheln unter Angabe der Anlieferungsdaten, der Stückzahl oder ihres Gewichts, der Muschelgröße und ihres Ursprungs;
b) alle Abgänge an Muscheln, die wieder in Wasser gesetzt werden sollen, unter Angabe der Versanddaten, der Stückzahl oder ihres Gewichts, der Muschelgröße und ihrer Bestimmung;
c) die festgestellte anormale Mortalität.
Das Register, in das die amtliche Stelle jederzeit auf Verlangen Einsicht erhält, ist regelmäßig auf den neuesten Stand zu bringen und vier Jahre lang aufzubewahren.
Artikel 4
(1) Die Mitgliedstaaten sorgen dafür, daß ein Überwachungs- und Probenahmeprogramm bei Muscheln in Zuchtbetrieben, Zuchtgebieten und bei bewirtschafteten natürlichen Muschelbänken angewendet wird, um eine anormale Mortalität festzustellen und damit die Überwachung des Gesundheitszustands der Bestände zu gewährleisten.
Ferner kann die amtliche Stelle dieses Programm auf Reinigungsanlagen und Hälterungsbecken anwenden, deren Abwässer ins Meer geleitet werden.
Wird bei der Durchführung des Programms eine anormale Mortalität festgestellt oder verfügt die amtliche Stelle über Erkenntnisse, die einen Krankheitsverdacht nahelegen, so gilt folgendes:
- Es wird ein Verzeichnis der Orte erstellt, an denen die in Anhang A Liste II der Richtlinie 91/67/EWG aufgeführten Krankheiten auftreten, sowie diese Krankheiten nicht durch ein nach der genannten Richtlinie genehmigtes Programm abgedeckt sind.
- Es wird ein Verzeichnis der Orte erstellt, an denen eine anormale Mortalität infolge von Krankheiten des Anhangs D festgestellt wird oder die nach Erkenntnissen der amtlichen Stelle krankheitsverdächtig sind.
- Die Entwicklung und geographische Ausdehnung der im ersten und zweiten Gedankenstrich genannten Krankheiten werden überwacht.
(2) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Artikel, insbesondere die Bestimmungen für die Ausarbeitung des in Absatz 1 genannten Programms namentlich in bezug auf die Häufigkeit und den Zeitplan der Kontrollen, die Einzelheiten der Probenahme (statistisch repräsentativer Umfang) und die Diagnoseverfahren, werden nach dem Verfahren des Artikels 10 festgelegt.
Artikel 5
(1) Die Mitgliedstaaten sorgen dafür, daß die amtliche Stelle so rasch wie möglich von jedem Verdacht des Auftretens von Krankheiten im Sinne des Artikels 4 sowie von jeder festgestellten anormalen Mortalitätsrate bei Muscheln in Zuchtbetrieben, Zuchtgebieten oder in bewirtschafteten natürlichen Muschelbänken sowie in Reinigungsanlagen oder Hälterungsbecken, deren Abwässer ins Meer geleitet werden, benachrichtigt wird; die Benachrichtigung erfolgt durch die Muschelzüchter oder alle sonstigen Personen, die solche Feststellungen getroffen haben.
(2) Im Falle des Absatzes 1 sorgt die amtliche Stelle dafür, daß
a) Proben zur Untersuchung in einem zugelassenen Laboratorium entnommen werden;
b) bis zum Vorliegen des Ergebnisses der unter Buchstabe a) genannten Untersuchung keine Muscheln den Zuchtbetrieb, das Zuchtgebiet oder die bewirtschafteten natürlichen Muschelbänke sowie die Reinigungsanlagen oder Hälterungsbecken, deren Abwässer ins Meer geleitet werden, zur Umsetzung oder zur Wiedereinsetzung in einem anderen Betrieb oder einem Gewässer verlassen, wenn keine Genehmigung der amtlichen Stelle vorliegt.
(3) Wird bei der Untersuchung gemäß Absatz 2 Buchstabe a) kein Krankheitserreger nachgewiesen, so werden die in Absatz 2 Buchstabe b) genannten Einschränkungen aufgehoben.
(4) Wird bei der Untersuchung gemäß Absatz 2 ein Krankheitserreger als tatsächliche oder mögliche Ursache der festgestellten anormalen Mortalität oder ein Erreger einer der in Artikel 4 bezeichneten Krankheit nachgewiesen, so muß die amtliche Stelle eine epizootiologische Untersuchung durchführen, um die mögliche Ansteckungsquelle zu ermitteln und festzustellen, ob Muscheln den Zuchtbetrieb, das Zuchtgebiet oder die bewirtschafteten natürlichen Muschelbänke in der Zeit, bevor die Mortalität festgestellt wurde, zur Umsetzung oder Wiedereinsetzung an einem anderen Ort verlassen haben.
Ergibt die epizootische Untersuchung, daß die Krankheit, insbesondere infolge einer Verbringung von Muscheln, in ein(e)(n) oder mehrere Zuchtbetriebe, Zuchtgebiete oder bewirtschaftete natürliche Muschelbänke eingeschleppt worden ist, so findet Absatz 2 Anwendung.
Abweichend von Artikel 3 Nummer 1 Buchstabe c) der Richtlinie 91/67/EWG kann die amtliche Stelle jedoch innerhalb ihres Hoheitsgebiets die Verbringung lebender Muscheln in andere Zuchtbetriebe, Zuchtgebiete oder bewirtschaftete natürliche Muschelbänke, die von der gleichen Krankheit befallen sind, zulassen.
Erforderlichenfalls können nach dem Verfahren des Artikels 10 geeignete ergänzende Maßnahmen erlassen werden.
(5) Die amtliche Stelle sorgt dafür, daß die Kommission und die übrigen Mitgliedstaaten nach den geltenden Gemeinschaftsverfahren umgehend über die auf einen Krankheitserreger zurückzuführenden Fälle festgestellter anormaler Mortalität, über die zur Beurteilung der Lage und zur Abhilfe ergriffenen Maßnahmen sowie über die Ursache der Mortalität unterrichtet werden.
Artikel 6
(1) Probenahmen und Laboruntersuchungen zur Bestimmung der Ursache der anormalen Mortalität bei Muscheln werden nach den Methoden vorgenommen, die nach dem Verfahren des Artikels 10 festgelegt werden.
(2) Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß in jedem Mitgliedstaat ein nationales Referenzlaboratorium benannt wird, das technisch und personell so ausgestattet ist, daß die Analysen gemäß Absatz 1 durchgeführt werden können.
(3) Abweichend von Absatz 2 können die Mitgliedstaaten, die über kein entsprechendes zuständiges nationales Laboratorium verfügen, die Dienstleistungen des dafür zuständigen nationalen Laboratoriums eines anderen Mitgliedstaats in Anspruch nehmen.
(4) Die Liste der nationalen Referenzlaboratorien für die Muschelkrankheiten ist in Anhang C enthalten.
(5) Die nationalen Referenzlaboratorien arbeiten mit dem in Artikel 7 genannten gemeinschaftlichen Referenzlaboratorium zusammen.
Artikel 7
(1) Das gemeinschaftliche Referenzlaboratorium für Muschelkrankheiten ist in Anhang A angegeben.
(2) Die Befugnisse und Aufgaben des in Absatz 1 genannten Laboratoriums sind - unbeschadet der Entscheidung 90/424/EWG des Rates vom 26. Juni 1990 über bestimmte Ausgaben im Veterinärbereich (5), insbesondere des Artikels - in Anhang B festgelegt.
Artikel 8
(1) Sachverständige der Kommission können, soweit dies für die einheitliche Anwendung dieser Richtlinie erforderlich ist, Kontrollen an Ort und Stelle durchführen. Hierzu können sie sich stichprobenartig und auf nicht diskriminierende Weise vergewissern, daß die zuständige Behörde die Einhaltung der Anforderungen dieser Richtlinie kontrolliert.
Die Kommission unterrichtet die Mitgliedstaaten über das Ergebnis der durchgeführten Kontrollen.
(2) Die Kontrollen nach Absatz 1 erfolgen in Zusammenarbeit mit der zuständigen Behörde.
(3) Der Mitgliedstaat, in dessen Hoheitsgebiet eine Kontrolle vorgenommen wird, gewährt den Sachverständigen bei der Erfuellung ihrer Aufgabe jede erforderliche Unterstützung.
(4) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Artikel werden nach dem Verfahren des Artikels 10 festgelegt.
Artikel 9
Erforderlichenfalls ändert der Rat auf Vorschlag der Kommission mit qualifizierter Mehrheit Anhang A.
Die Anhänge B, C und D können erforderlichenfalls nach dem Verfahren des Artikels 10 geändert werden.
Artikel 10
(1) Wird auf das in diesem Artikel festgelegte Verfahren Bezug genommen, so befaßt der Vorsitzende des durch den Beschluß 68/361/EWG (6) eingesetzten Ständigen Veterinärausschusses (nachstehend "Ausschuß" genannt) diesen unverzüglich von sich aus oder auf Antrag eines Mitgliedstaats.
(2) Der Vertreter der Kommission unterbreitet dem Ausschuß einen Entwurf der zu treffenden Maßnahmen. Der Ausschuß gibt seine Stellungnahme zu diesem Entwurf innerhalb einer Frist ab, die der Vorsitzende unter Berücksichtigung der Dringlichkeit der betreffenden Frage festsetzen kann. Die Stellungnahme wird mit der Mehrheit abgegeben, die in Artikel 148 Absatz 2 des Vertrags für die Annahme der vom Rat auf Vorschlag der Kommission zu fassenden Beschlüsse vorgesehen ist. Bei der Abstimmung im Ausschuß werden die Stimmen der Vertreter der Mitgliedstaaten gemäß dem vorgenannten Artikel gewogen. Der Vorsitzende nimmt an der Abstimmung nicht teil.
(3) a) Die Kommission erläßt die beabsichtigten Maßnahmen und führt sie unverzüglich durch, wenn sie mit der Stellungnahme des Ausschusses übereinstimmen.
b) Stimmen die beabsichtigten Maßnahmen mit der Stellungnahme des Ausschusses nicht überein oder liegt keine Stellungnahme vor, so unterbreitet die Kommission dem Rat unverzüglich einen Vorschlag für die zu treffenden Maßnahmen. Der Rat beschließt mit qualifizierter Mehrheit.
Hat der Rat nach Ablauf einer Frist von drei Monaten von seiner Befassung an keinen Beschluß gefaßt, so werden die vorgeschlagenen Maßnahmen von der Kommission erlassen, es sei denn, der Rat hat sich mit einfacher Mehrheit gegen diese Maßnahmen ausgesprochen.
Artikel 11
Die Kommission unterbreitet dem Rat spätestens am 31. Dezember 1999, erforderlichenfalls nach Stellungnahme des Wissenschaftlichen Veterinärausschusses, einen Bericht unter Berücksichtigung der Erfahrungen bei der Anwendung dieser Richtlinie sowie der wissenschaftlichtechnischen Entwicklung; diesem Bericht sind gegebenenfalls Vorschläge für eine Änderung dieser Richtlinie beigegeben.
Über diese Vorschläge befindet der Rat mit qualifizierter Mehrheit.
Artikel 12
(1) Die Mitgliedstaaten erlassen die erforderlichen Rechts- und Verwaltungsvorschriften, um dieser Richtlinie vor dem 1. Juni 1997 nachzukommen. Sie setzen die Kommission unverzüglich davon in Kenntnis.
Wenn die Mitgliedstaaten Vorschriften nach Unterabsatz 1 erlassen, nehmen sie in den Vorschriften selbst oder durch einen Hinweis bei der amtlichen Veröffentlichung auf diese Richtlinie Bezug. Die Mitgliedstaaten regeln die Einzelheiten der Bezugnahme.
(2) Von dem in Absatz 1 genannten Zeitpunkt an können die Mitgliedstaaten jedoch für ihre Muschelerzeugung unter Beachtung der allgemeinen Vorschriften des Vertrags strengere Bestimmungen beibehalten oder zur Anwendung bringen, als sie in dieser Richtlinie vorgesehen sind. Sie unterrichten die Kommission über die diesbezüglichen Maßnahmen.
(3) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission den Wortlaut der wichtigsten innerstaatlichen Rechtsvorschriften mit, die sie auf dem unter diese Richtlinie fallenden Gebiet erlassen.
Artikel 13
Diese Richtlinie tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften in Kraft.
Artikel 14
Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Geschehen zu Brüssel am 22. Dezember 1995.