SMĚRNICE RADY 2006/67/ES
ze dne 24. července 2006,
kterou se členským státům ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy nebo ropných produktů
(kodifikované znění)
(Text s významem pro EHP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Rady 68/414/EHS ze dne 20. prosince 1968, kterou se členským státům EHS ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy a/nebo ropných produktů (3), byla několikrát zásadně změněna (4). Z důvodu přehlednosti a srozumitelnosti by měla být uvedená směrnice kodifikována.
(2)
Dovážená ropa a ropné produkty zaujímají důležité místo v zásobování Společenství energií. Jakékoli potíže, byť dočasné, jejichž důsledkem je snížení dodávek takových produktů dovážených ze třetích zemí nebo významné zvýšení jejich ceny na mezinárodních trzích, by mohly způsobit vážné narušení hospodářské činnosti ve Společenství. Společenství tedy musí být v takovém případě schopno odstranit nebo alespoň zmírnit všechny škodlivé následky.
(3)
Krize v zásobování může nastat neočekávaně. Je tedy nevyhnutelné přijmout nezbytná opatření k nápravě případných nedostatků.
(4)
Je tedy nutné zvýšit zabezpečení zásobování ropou a ropnými produkty v členských státech vytvořením a udržováním minimálních zásob nejdůležitějších ropných produktů.
(5)
Je nezbytné, aby organizační opatření pro zásoby ropy nepoškozovala řádné fungování vnitřního trhu.
(6)
Ve směrnici 73/238/EHS (5) Rada rozhodla o přijetí vhodných opatření - včetně čerpání zásob ropy - v případě potíží v zásobování Společenství ropou a ropnými produkty; členské státy přijaly podobné závazky v dohodě o „Mezinárodním energetickém programu“.
(7)
Je nezbytné, aby zásoby byly k dispozici členským státům, pokud by vznikly potíže v zásobování ropou. Členské státy by měly mít pravomoci a schopnosti kontrolovat využívání zásob tak, aby mohly být okamžitě k dispozici ve prospěch oblastí, které nejvíce potřebují dodávky ropy.
(8)
Organizační opatření pro udržování zásob by měla zajišťovat dostupnost zásob a jejich přístupnost spotřebiteli.
(9)
Je vhodné, aby organizační opatření pro udržování zásob byla transparentní a zajišťovala spravedlivé a nediskriminační sdílení břemene povinnosti udržovat zásoby. Členské státy mohou zpřístupnit zúčastněným stranám informace týkající se nákladů na udržování zásob ropy.
(10)
K organizaci udržování zásob mohou členské státy využít systém založený na přenesení závazku držet veškeré zásoby nebo jejich část na skladovací subjekty nebo instituce. Případné saldo by měly udržovat rafinerie a jiní účastníci trhu. Partnerství mezi státem a soukromým sektorem je významné pro fungování účinných a spolehlivých mechanismů pro držení zásob.
(11)
Domácí těžba sama přispívá k zabezpečení zásobování. Vývoj ropného trhu může odůvodnit vhodnou odchylku od povinnosti udržovat zásoby ropy členským státem s domácí těžbou ropy. V souladu se zásadou subsidiarity mohou členské státy osvobodit podniky od povinnosti udržovat zásoby pro úhrn nepřesahující množství produktů, které tyto podniky vyrábějí z domácí těžby ropy.
(12)
Je vhodné přijmout metody, které již uplatňují Společenství a členské státy v rámci svých mezinárodních závazků a dohod. V důsledku změn struktury spotřeby ropy se zásobníky leteckého paliva pro mezinárodní dopravu staly důležitou složkou této spotřeby.
(13)
Je třeba přizpůsobit a zjednodušit mechanismus Společenství týkající se statistického výkaznictví v oblasti zásob ropy.
(14)
Zásoby ropy mohou být udržovány v zásadě kdekoli ve Společenství. Je tedy vhodné usnadnit tvorbu zásob mimo území státu. Je nezbytné, aby rozhodnutí o držení zásob mimo území státu přijímala vláda daného členského státu podle jeho potřeb a úvah o zabezpečení zásobování. V případě zásob držených pro jiné podniky nebo subjekty nebo instituce jsou nezbytné podrobnější předpisy k zaručení jejich dostupnosti a přístupnosti v případě potíží v zásobování ropou.
(15)
K zajištění řádného fungování vnitřního trhu je žádoucí podporovat využívání dohod mezi členskými státy týkajících se držení minimálních zásob za účelem využívání skladovacích kapacit v jiných členských státech. Je věcí členských států, aby rozhodly o uzavření takových dohod.
(16)
Je vhodné posílit dohled správních orgánů nad zásobami a zavést účinné mechanismy pro kontrolu a ověřování zásob. Je nezbytné zavést systém sankcí k prosazení takové kontroly.
(17)
Je vhodné pravidelně informovat Radu o situaci v zabezpečení zásob ve Společenství.
(18)
Jelikož cíle navrhovaného opatření, totiž udržování vysoké úrovně zabezpečení zásobování ropou ve Společenství prostřednictvím spolehlivých a transparentních mechanismů založených na solidaritě mezi členskými státy, může být, při dodržení pravidel vnitřního trhu a hospodářské soutěže, lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle.
(19)
Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených směrnic ve vnitrostátním právu stanovených v příloze I části B,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy přijmou vhodné právní a správní předpisy za účelem udržení svých stálých zásob ropných produktů v rámci Evropského společenství, s výhradou článku 10, na úrovni, která v každé kategorii ropných produktů uvedených v článku 2 odpovídá alespoň průměrné denní domácí spotřebě vypočtené podle čl. 4 odst. 2 za 90 dnů předchozího kalendářního roku.
2. Část domácí spotřeby, která je kryta ropnými produkty pocházejícími z domácí těžby daného členského státu, lze odečíst až do maximální výše 25 % uvedené domácí spotřeby. O rozdělení výsledku takového odpočtu v členském státě rozhodne daný členský stát.
Článek 2
Při výpočtu domácí spotřeby se berou v úvahu tyto kategorie ropných produktů:
a)
motorový benzin a letecká paliva (letecký benzin a tryskové palivo benzinového typu);
b)
plynový olej, motorová nafta, petrolej a tryskové palivo petrolejového typu;
c)
topné oleje.
Zásobníky pro námořní lodě se do výpočtu domácí spotřeby nezahrnují.
Článek 3
1. Zásoby udržované v souladu s článkem 1 musí být zcela k dispozici členským státům, pokud by vznikly potíže v zásobování ropou. Členské státy zajistí, aby měly zákonné pravomoci ke kontrole využívání zásob za takových okolností.
Ve všech ostatních případech členské státy zajistí dostupnost a přístupnost těchto zásob. Vypracují opatření umožňující identifikaci, inventuru a kontrolu zásob.
2. Členské státy zajistí, aby v opatřeních k udržování zásob platily spravedlivé a nediskriminační podmínky.
Břemeno nákladů vyplývajících z udržování zásob v souladu s článkem 1 bude zjišťováno transparentními opatřeními. V této souvislosti mohou členské státy přijmout opatření k získání užitečných informací týkajících se nákladů na udržování zásob v souladu s článkem 1 a ke zpřístupnění takových informací zúčastněným stranám.
3. Ke splnění požadavků podle odstavců 1 a 2 se členské státy mohou rozhodnout, že se obrátí na skladovací subjekt nebo instituci, které budou odpovědné za držení veškerých zásob nebo jejich části.
Dva nebo více členských států se mohou rozhodnout, že se obrátí na společný skladovací subjekt nebo instituci. V takovém případě nesou společnou odpovědnost za závazky vyplývající z této směrnice.
Článek 4
1. Členské státy předloží Komisi statistický přehled o stavu existujících zásob ke konci každého měsíce vypracovaný v souladu s čl. 5 odst. 2 a 3 a článkem 6 a uvedou v něm, kolik dnů průměrné spotřeby v předchozím kalendářním roce tyto zásoby představují. Tento přehled musí být předložen do 25. dne měsíce následujícího po sledovaném měsíci.
2. Povinnost členského státu držet zásoby je založena na domácí spotřebě v předchozím kalendářním roce. Na počátku každého kalendářního roku členské státy přepočítají svou povinnost držet zásoby nejpozději 31. března každého roku a zajistí, že dosáhnou co nejdříve souladu se svými novými povinnostmi, v každém případě nejpozději 31. července každého roku.
3. Zásoby tryskového paliva petrolejového typu jsou ve statistickém přehledu vykazovány odděleně v kategorii uvedené v čl. 2 písm. b).
Článek 5
1. Povinně udržované zásoby podle článku 1 mohou být udržovány ve formě ropy a meziproduktů, jakož i ve formě konečných produktů.
2. Ve statistickém přehledu o stavu zásob existujících na konci každého měsíce se:
a)
konečné produkty uvádějí podle své skutečné hmotnosti;
b)
ropa a meziprodukty započítávají takto:
i)
jako poměrné množství jednotlivých kategorií produktů vyrobených v předchozím kalendářním roce v rafinériích daného členského státu nebo
ii)
na základě výrobních programů rafinérií daného členského státu pro běžný rok nebo
iii)
na základě poměru mezi celkovým množstvím produktů, na něž se vztahuje povinnost udržovat zásoby, vyrobených v předchozím kalendářním roce v daném členském státě a celkovým množstvím ropy spotřebované v tomtéž roce, a to u první a druhé kategorie (motorový benzin a plynový olej) nejvýše do 40 % celkové povinnosti udržovat zásoby a u třetí kategorie (topné oleje) nejvýše do 50 % této povinnosti.
3. Složky směsí, pokud jsou určeny pro zapracování do konečných produktů uvedených v článku 2, mohou nahradit produkty, pro něž jsou určeny.
Článek 6
1. Při výpočtu úrovně minimálních zásob stanovených v článku 1 se do statistického přehledu zahrnují pouze ta množství, která by měla být držena v souladu s čl. 3 odst. 1.
2. S výhradou odstavce 1 mohou být do zásob zahrnuty:
a)
zásoby na palubě ropných tankerů kotvících v přístavu za účelem vykládky, a to po splnění odpovídajících přístavních formalit;
b)
zásoby skladované ve vykládacích přístavech;
c)
zásoby v nádržích na vstupu ropovodů;
d)
zásoby v nádržích rafinérií, s výjimkou zásob nacházejících se v potrubních systémech a rafinérském zařízení;
e)
zásoby ve skladech držené rafinériemi nebo dovozními, skladovacími nebo velkoobchodními distribučními podniky;
f)
zásoby skladované velkoodběrateli v souladu s vnitrostátními právními předpisy týkajícími se povinnosti udržovat stálé zásoby;
g)
zásoby nacházející se na nákladních člunech a pobřežních plavidlech provozujících dopravu v mezích státních hranic za předpokladu, že je příslušné orgány mohou kontrolovat a že tyto zásoby mohou být neprodleně v případě potřeby dány k dispozici.
3. Ze statistického přehledu jsou vyloučeny zejména tyto položky: dosud nevytěžená domácí ropa; zásoby určené pro zásobníky námořních plavidel; zásoby v průběhu přepravy s výjimkou zásob uvedených v čl. 7 odst. 1; zásoby nacházející se v ropovodech, v silničních a železničních cisternových vozech a v zásobnících čerpacích stanic pohonných hmot a zásoby držené drobnými spotřebiteli.
Ze statistického přehledu jsou vyloučeny rovněž zásoby, které jsou v držení ozbrojených sil, a zásoby, které pro ně drží ropné společnosti.
Článek 7
1. Pro účely provádění této směrnice mohou být na základě mezivládních dohod vytvářeny zásoby na území jednoho členského státu na účet podniků, subjektů nebo institucí usazených v jiném členském státě. Je věcí vlády daného členského státu, aby rozhodla, zda bude udržovat část svých zásob mimo území svého státu.
Členský stát, na jehož území jsou zásoby na základě takové dohody drženy, nesmí bránit převodu těchto zásob do jiných členských států, na jejichž účet jsou zásoby udržovány podle takové dohody. Tento stát kontroluje takové zásoby v souladu s postupy uvedenými v dotyčné dohodě, avšak nezahrnuje je do svého statistického přehledu. Do svého statistického přehledu je smí zahrnout členský stát, v jehož prospěch jsou zásoby drženy.
Členský stát zašle Komisi společně se statistickým přehledem zprávu týkající se zásob udržovaných na jeho území ve prospěch jiného členského státu, jakož i zásob udržovaných v jiných členských státech v jeho vlastní prospěch. V obou případech jsou ve zprávě uvedena místa skladování nebo společnosti držící zásoby a množství a kategorie skladovaných produktů nebo ropy.
2. Návrhy dohod uvedených v odst. 1 prvním pododstavci se zašlou Komisi, která může zúčastněným vládám sdělit své připomínky. Jakmile jsou dohody uzavřeny, oznámí se Komisi, která o nich uvědomí ostatní členské státy.
Dohody musí splňovat tyto podmínky:
a)
jejich předmětem je ropa a všechny ropné produkty, na něž se vztahuje tato směrnice;
b)
stanoví podmínky a opatření k udržování zásob s cílem zajištění kontroly a dostupnosti těchto zásob;
c)
stanoví postupy k zajištění kontroly a identifikace zásob, mimo jiné metody provádění inspekcí a spolupráce při inspekcích;
d)
jsou obecně uzavírány na dobu neurčitou;
e)
je v nich uvedeno, že obsahují-li ustanovení o jednostranné výpovědi, není tato výpověď účinná v případě vzniku krize v zásobování, a že Komise je v každém případě předem informována o každé výpovědi dohody.
3. Pokud zásoby vytvořené podle takových dohod nevlastní podnik nebo subjekt nebo instituce, který má povinnost držet zásoby, ale jsou drženy k dispozici tohoto podniku nebo subjektu nebo instituce jiným podnikem nebo subjektem nebo institucí, musí být splněny tyto podmínky:
a)
oprávněný podnik nebo subjekt nebo instituce má smluvní právo nabýt těchto zásob po celou dobu platnosti smlouvy; metodika stanovení ceny takového nabytí je dohodnuta mezi zúčastněnými stranami;
b)
minimální doba platnosti takové smlouvy je 90 dní;
c)
místo skladování nebo společnosti držící zásoby k dispozici oprávněného podniku nebo subjektu nebo instituce, jakož i množství a kategorie produktu nebo ropy skladované na takovém místě jsou specifikovány;
d)
skutečná dostupnost zásob pro oprávněný podnik nebo subjekt nebo instituci je zaručena kdykoli po celou dobu platnosti smlouvy podnikem nebo subjektem nebo institucí držící zásoby k dispozici oprávněného podniku nebo subjektu nebo instituce;
e)
podnik nebo subjekt nebo instituce držící zásoby dané k dispozici oprávněného podniku nebo subjektu nebo instituce podléhá pravomoci členského státu, na jehož území jsou zásoby umístěny, pokud jde o zákonné pravomoci takového členského státu kontrolovat a ověřovat existenci zásob.
Článek 8
Členské státy přijmou veškeré nezbytné předpisy a veškerá nezbytná opatření k zajištění kontroly zásob a dohledu nad nimi. Zavedou mechanismy pro ověřování zásob podle této směrnice.
Článek 9
Členské státy stanoví sankce použitelné pro případy porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice a přijmou veškerá nezbytná opatření k uplatňování těchto předpisů. Takto stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 10
1. V případě, že ve Společenství vzniknou potíže v zásobování ropou, zprostředkuje Komise na žádost kteréhokoli členského státu nebo z vlastního podnětu konzultace mezi členskými státy.
2. S výjimkou případů zvláštní naléhavosti nebo v případě pokrytí nepatrné místní spotřeby upustí členské státy před konzultacemi uvedenými v odstavci 1 od čerpání svých zásob v rozsahu, jaký by snížil úroveň těchto zásob pod povinné minimum.
3. Členské státy informují Komisi o každém budoucím odběru z rezervních zásob a co nejdříve uvedou:
a)
datum, kdy zásoby klesly pod povinné minimum,
b)
důvody takového čerpání,
c)
opatření k doplnění zásob, byla-li přijata,
d)
popřípadě odhad předpokládaného budoucího vývoje zásob, jestliže úroveň zásob zůstane pod limitem povinného minima.
Článek 11
Komise pravidelně předkládá Radě zprávu o stavu zásob ve Společenství, včetně potřeby harmonizace, za účelem zajištění účinné kontroly zásob a dohledu nad nimi.
Článek 12
Směrnice 68/414/EHS se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených směrnic ve vnitrostátním právu a jejich použitelnost stanovených v příloze I části B.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 13
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 24. července 2006.
RICHTLINIE 2006/67/EG DES RATES
vom 24. Juli 2006
zur Verpflichtung der Mitgliedstaaten, Mindestvorräte an Erdöl und/oder Erdölerzeugnissen zu halten
(kodifizierte Fassung)
(Text von Bedeutung für den EWR)
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, insbesondere auf Artikel 100,
auf Vorschlag der Kommission,
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments (1),
nach Stellungnahme des Europäischen Wirtschafts- und Sozialausschusses (2),
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Die Richtlinie 68/414/EWG des Rates vom 20. Dezember 1968 zur Verpflichtung der Mitgliedstaaten der EWG, Mindestvorräte an Erdöl und/oder Erdölerzeugnissen zu halten (3) wurde mehrfach erheblich geändert (4). Aus Gründen der Übersichtlichkeit und Klarheit empfiehlt es sich, sie zu kodifizieren.
(2)
Die eingeführten Erdölmengen und Erdölerzeugnisse nehmen einen wichtigen Platz in der Versorgung der Gemeinschaft mit Energieerzeugnissen ein. Jede Schwierigkeit, selbst vorübergehender Art, die zu einem Rückgang der Lieferungen dieser Erzeugnisse aus dritten Ländern oder einem erheblichen Anstieg ihrer Preise auf den internationalen Märkten führt, könnte ernste Störungen in der Wirtschaftstätigkeit der Gemeinschaft verursachen. Die Gemeinschaft sollte daher in der Lage sein, die nachteiligen Auswirkungen eines solchen Eventualfalls auszugleichen oder zumindest abzuschwächen.
(3)
Eine Versorgungskrise kann unerwartet eintreten. Es ist daher unerlässlich, die erforderlichen Vorkehrungen zu treffen, um einer etwaigen Verknappung zu begegnen.
(4)
Zu diesem Zweck sollte die Versorgungssicherheit der Mitgliedstaaten mit Erdöl und Erdölerzeugnissen durch die Bildung und Unterhaltung eines Mindestvorrats der wichtigsten Erdölerzeugnisse erhöht werden.
(5)
Die organisatorischen Regelungen für die Vorratshaltung dürfen das reibungslose Funktionieren des Binnenmarkts nicht beeinträchtigen.
(6)
Mit der Richtlinie 73/238/EWG (5) hat der Rat geeignete Vorkehrungen - einschließlich der Entnahme von Erdölvorräten - für den Fall von Schwierigkeiten in der Versorgung der Gemeinschaft mit Erdöl und Erdölerzeugnissen beschlossen. Die Mitgliedstaaten haben in dem Übereinkommen über das „Internationale Energieprogramm“ ähnliche Verpflichtungen übernommen.
(7)
Es ist notwendig, dass den Mitgliedstaaten im Fall von Schwierigkeiten in der Versorgung mit Erdöl Vorräte zur Verfügung stehen. Die Mitgliedstaaten sollten über die Befugnisse und die Kapazitäten verfügen, um die Nutzung der Vorräte zu kontrollieren, so dass diese unverzüglich zum Nutzen derjenigen Gebiete verfügbar gemacht werden können, deren Versorgung mit Erdöl am nötigsten ist.
(8)
Durch die organisatorischen Regelungen für die Vorratshaltung sollten die Verfügbarkeit der Vorräte und der Zugang zu ihnen für den Verbraucher gewährleistet werden.
(9)
Die organisatorischen Regelungen für die Vorratshaltung sollten transparent sein und eine faire, nicht diskriminierende Verteilung der Last der Vorratspflicht bewirken. Die Informationen über die mit der Haltung von Erdölvorräten verbundenen Kosten können deshalb den Betroffenen von den Mitgliedstaaten zur Verfügung gestellt werden.
(10)
Um die Vorratshaltung zu organisieren, können die Mitgliedstaaten auf ein System zurückgreifen, bei dem eine mit der Vorratshaltung betraute Stelle oder Körperschaft alle oder einen Teil der Vorräte hält, durch die die Mitgliedstaaten ihre Vorratshaltungspflicht erfüllen. Die übrigen Vorräte sollten gegebenenfalls von Raffineriebetreibern und anderen Marktteilnehmern gehalten werden. Eine Partnerschaft zwischen der Regierung und der Industrie ist für den Einsatz effizienter, zuverlässiger Vorratshaltungsverfahren unbedingt erforderlich.
(11)
Eine einheimische Erdölförderung leistet an sich einen Beitrag zur Versorgungssicherheit. Die Entwicklung auf dem Erdölmarkt kann eine angemessene Freistellung von Mitgliedstaaten mit einheimischer Ölförderung von der Verpflichtung zur Haltung von Erdölvorräten rechtfertigen. Gemäß dem Subsidiaritätsprinzip können die Mitgliedstaaten die Unternehmen bis zu der Menge von Erzeugnissen, die diese Unternehmen aus einheimischem Erdöl herstellen, von der Vorratspflicht befreien.
(12)
Es sollten Konzepte übernommen werden, die die Gemeinschaft und die Mitgliedstaaten im Rahmen ihrer internationalen Verpflichtungen und Verträge bereits anwenden. Infolge einer geänderten Erdölverbrauchsstruktur haben sich Bunkervorräte für den internationalen Luftverkehr zu einem wichtigen Bestandteil dieses Verbrauchs entwickelt.
(13)
Es ist notwendig, das Gemeinschaftsverfahren zur statistischen Berichterstattung über Erdölvorräte anzupassen und zu vereinfachen.
(14)
Erdölvorräte können grundsätzlich überall in der Gemeinschaft gehalten werden. Daher sollte das Anlegen von Vorräten außerhalb des nationalen Hoheitsgebiets vereinfacht werden. Es ist notwendig, dass Beschlüsse zur Haltung von Vorräten außerhalb des nationalen Hoheitsgebiets von der Regierung des jeweiligen Mitgliedstaates nach dessen Bedarf und dessen Versorgungssicherheit betreffenden Erwägungen gefasst werden. Im Fall von Vorräten, die für ein anderes Unternehmen, eine andere Stelle oder eine andere Körperschaft gehalten werden, sind ausführlichere Bestimmungen erforderlich, um die Verfügbarkeit und Zugänglichkeit dieser Vorräte im Fall von Schwierigkeiten bei der Erdölversorgung zu gewährleisten.
(15)
Mit Blick auf das reibungslose Funktionieren des Binnenmarkts ist es wünschenswert, Übereinkünfte zwischen Mitgliedstaaten betreffend die Haltung von Mindestvorräten im Hinblick auf die Nutzung von Vorratskapazitäten in anderen Mitgliedstaaten zu fördern. Die Entscheidung, eine solche Übereinkunft zu schließen, ist Sache der jeweiligen Mitgliedstaaten.
(16)
Die behördliche Überwachung der Vorräte sollte verstärkt werden und es sollten wirksame Verfahren zur Kontrolle und Überprüfung der Vorräte eingerichtet werden. Für die Durchsetzung einer solchen Kontrolle ist eine Sanktionsregelung notwendig.
(17)
Der Rat sollte regelmäßig über die Lage hinsichtlich der Sicherheitsvorräte in der Gemeinschaft unterrichtet werden.
(18)
Da das Ziel der vorgeschlagenen Maßnahme, nämlich die Gewährleistung eines hohen Niveaus von Vorräten an Erdöl in der Gemeinschaft durch sichere und transparente Systeme, die auf der Solidarität der Mitgliedstaaten beruhen, unter Berücksichtigung der Regeln des Binnenmarktes und des Wettbewerbs, besser auf Gemeinschaftsebene zu erreichen ist, kann die Gemeinschaft im Einklang mit dem in Artikel 5 des Vertrags niedergelegten Subsidiaritätsprinzip tätig werden. Entsprechend dem in demselben Artikel genannten Verhältnismäßigkeitsprinzip geht diese Richtlinie nicht über das für die Erreichung dieses Ziels erforderliche Maß hinaus.
(19)
Diese Richtlinie sollte die Verpflichtung der Mitgliedstaaten hinsichtlich der Fristen für die Umsetzung in innerstaatliches Recht der in Anhang I Teil B aufgeführten Richtlinien unberührt lassen -
HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN:
Artikel 1
(1) Die Mitgliedstaaten erlassen geeignete Rechts- und Verwaltungsvorschriften, um vorbehaltlich der in Artikel 10 vorgesehenen Bestimmungen in der Gemeinschaft ständig Vorräte an Erdölerzeugnissen in einer Höhe zu halten, die bei jeder Kategorie der in Artikel 2 genannten Erdölerzeugnisse mindestens dem nach dem Tagesdurchschnitt errechneten Inlandsverbrauch an 90 Tagen des vorhergehenden Kalenderjahrs nach Artikel 4 Absatz 2 entspricht.
(2) Der Teil des inländischen Verbrauchs, der durch Erzeugnisse aus Erdöl gedeckt ist, das aus dem Boden des betreffenden Mitgliedstaates gefördert wurde, kann bis zu einer Höchstmenge von 25 % von dem genannten Inlandsverbrauch abgezogen werden. Die innerstaatliche Aufteilung des Ergebnisses eines solchen Abzugs wird von den Mitgliedstaaten selbst geregelt.
Artikel 2
Zur Berechnung des Inlandsverbrauchs werden folgende Kategorien von Erzeugnissen zugrunde gelegt:
a)
Motorbenzin und Flugtreibstoffe (Flugbenzin und Flugturbinenkraftstoff auf Benzinbasis);
b)
Gasöl, Dieselöl, Leuchtöl und Flugturbinenkraftstoff auf Petroleumbasis;
c)
Heizöle.
Die Bunkerungen für die Seeschifffahrt zählen nicht zum Inlandsverbrauch.
Artikel 3
(1) Die gemäß Artikel 1 gehaltenen Vorräte stehen im Fall von Schwierigkeiten bei der Erdölversorgung zur vollen Verfügung der Mitgliedstaaten. Die Mitgliedstaaten sorgen dafür, dass sie die rechtlichen Befugnisse haben, um die Vorratsentnahme unter solchen Umständen zu kontrollieren.
Zu allen anderen Zeiten sorgen die Mitgliedstaaten für die Verfügbarkeit und Zugänglichkeit dieser Vorräte. Sie treffen Regelungen, die die Identifizierung, den Nachweis und die Kontrolle der Vorräte ermöglichen.
(2) Die Mitgliedstaaten sorgen bei ihren Vorratshaltungsregelungen für faire, nichtdiskriminierende Rahmenbedingungen.
Die aus der Vorratshaltung gemäß Artikel 1 resultierende Kostenbelastung wird mit Hilfe transparenter Regelungen ermittelt. Die Mitgliedstaaten können in diesem Zusammenhang Maßnahmen treffen, um geeignete Informationen über die Kostenbelastung durch die Vorratshaltung gemäß Artikel 1 zu erhalten und um diese Informationen den interessierten Kreisen zur Verfügung zu stellen.
(3) Zur Erfüllung der Anforderungen der Absätze 1 und 2 können die Mitgliedstaaten beschließen, eine Stelle oder eine Körperschaft für die Vorratshaltung einzusetzen, die dafür zuständig ist, alle oder einen Teil der Vorräte zu halten.
Zwei oder mehr Mitgliedstaaten können beschließen, eine gemeinsame Stelle oder Körperschaft für die Vorratshaltung einzusetzen. In diesem Fall sind sie für die sich aus dieser Richtlinie ergebenden Verpflichtungen gemeinsam verantwortlich.
Artikel 4
(1) Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission eine gemäß Artikel 5 Absätze 2 und 3 und Artikel 6 erstellte statistische Zusammenfassung über die am Ende eines jeden Monats vorhandenen Vorräte; sie geben dabei an, wie vielen Tagen durchschnittlichen Verbrauchs im vorhergehenden Kalenderjahr diese Vorräte entsprechen. Diese Mitteilung muss spätestens am 25. Tag des zweiten Monats nach Ablauf des Berichtsmonats erfolgen.
(2) Der Vorratshaltungspflicht der einzelnen Mitgliedstaaten wird der Inlandsverbrauch des vorhergehenden Kalenderjahres zugrunde gelegt. Die Mitgliedstaaten sind verpflichtet, zu Beginn eines jeden Kalenderjahrs bis zum 31. März die von ihnen zu haltenden Vorräte erneut zu berechnen und sicherzustellen, dass sie in jedem Jahr den neuen Verpflichtungen so bald wie möglich, in jedem Fall aber bis zum 31. Juli nachkommen.
(3) In der statistischen Zusammenfassung werden Vorräte an Flugturbinenkraftstoff auf Petroleumbasis innerhalb der in Artikel 2 Buchstabe b genannten Kategorie separat aufgeführt.
Artikel 5
(1) Die gemäß Artikel 1 zu haltenden Pflichtvorräte dürfen sowohl in Form von Rohöl und Halbfertigerzeugnissen als auch in Form von Fertigerzeugnissen gehalten werden.
(2) Bei der statistischen Zusammenfassung der am Ende eines jeden Monats vorhandenen Vorräte werden:
a)
Fertigerzeugnisse mit ihrem tatsächlichen Gewicht aufgeführt;
b)
Rohöl und Halbfertigerzeugnisse wie folgt erfasst:
i)
nach dem Mengenverhältnis der einzelnen Kategorien von Erzeugnissen, die in den Raffinerien des betreffenden Mitgliedstaates im vorhergehenden Kalenderjahr hergestellt wurden, oder
ii)
nach den Produktionsprogrammen der Raffinerien des betreffenden Mitgliedstaates für das laufende Jahr oder
iii)
nach dem Mengenverhältnis der in dem betreffenden Mitgliedstaat im vorhergehenden Kalenderjahr insgesamt hergestellten vorratspflichtigen Erzeugnisse zu dem im gleichen Jahr eingesetzten Rohöl; bei der ersten und zweiten Kategorie (Benzine und Gasöl) gilt dies jedoch nur bis zu 40 % der Gesamtlagerungspflicht und bei der dritten Kategorie (Heizöle) nur bis zu 50 %.
(3) Die Erzeugnisse zum Mischen können, wenn sie für die Herstellung der in Artikel 2 genannten Fertigerzeugnisse eingesetzt werden, die Erzeugnisse ersetzen, für die sie bestimmt sind.
Artikel 6
(1) Für die nach Artikel 1 vorzunehmende Berechnung des Mindestvorrats, der in die statistische Zusammenfassung einzubeziehen ist, kommen nur die Vorratsmengen in Betracht, die im Einklang mit Artikel 3 Absatz 1 gehalten werden.
(2) Nach Maßgabe von Absatz 1 können folgende Bestände in diese Vorräte einbezogen werden:
a)
Bestände an Bord von Tankern, die in einem Hafen zur Entladung eingetroffen sind, nach Abschluss der Hafenformalitäten;
b)
in Entladungshäfen gelagerte Bestände;
c)
Bestände in Vorratsbehältern am Ausgangspunkt einer Ölleitung;
d)
Bestände in Vorratsbehältern der Raffinerien mit Ausnahme der Bestände, die sich in den Verbindungsleitungen und in den Verarbeitungsanlagen befinden;
e)
Bestände in den Lagern der Raffinerien, der Import-, Lagerungs- oder Großverteilerunternehmen;
f)
die Bestände, die sich in Lagern von Großverbrauchern befinden und die den innerstaatlichen Vorschriften über die Pflicht zur ständigen Vorratshaltung entsprechen;
g)
die in Leichtern und Küstenschiffen auf dem Transport innerhalb der Staatsgrenzen befindlichen Bestände, unter der Voraussetzung, dass sie von den zuständigen Behörden kontrolliert werden können und unverzüglich verfügbar sind.
(3) In die statistischen Zusammenfassungen dürfen insbesondere nicht einbezogen werden: noch nicht gefördertes einheimisches Erdöl, die als Bunkervorräte für die Seeschifffahrt bestimmten Bestände, die Bestände im direkten Transit mit Ausnahme der unter Artikel 7 Absatz 1 fallenden Vorräte sowie die Bestände, die sich in Ölleitungen, Straßentankwagen, Kesselwagen, Vorratsbehältern der Abgabestationen und bei Kleinverbrauchern befinden.
Von der statistischen Erfassung sind ferner die bei den Streitkräften befindlichen und die für diese bei den Erdölgesellschaften bereitgehaltenen Bestände auszunehmen.
Artikel 7
(1) Für die Durchführung dieser Richtlinie können im Rahmen zwischenstaatlicher Übereinkünfte Vorräte im Hoheitsgebiet eines Mitgliedstaates für Rechnung von Unternehmen, Stellen oder Körperschaften angelegt sein, die ihren Sitz in einem anderen Mitgliedstaat haben. Es ist Sache der Regierung des jeweiligen Mitgliedstaates, darüber zu befinden, ob ein Teil dieser Vorräte außerhalb des Staatsgebiets gehalten werden soll.
Der Mitgliedstaat, in dessen Hoheitsgebiet diese Vorräte im Rahmen einer solchen Übereinkunft angelegt sind, kann sich der Beförderung dieser Vorräte in den anderen Mitgliedstaat, für dessen Rechnung der Übereinkunft gemäß Vorräte gehalten werden, nicht widersetzen. Er kontrolliert diese Vorräte nach dem in der Übereinkunft festgelegten Verfahren, bezieht sie jedoch nicht in seine statistische Zusammenfassung ein. Der Mitgliedstaat, für den diese Vorräte bestimmt sind, kann sie in seine statistische Zusammenfassung einbeziehen.
Jeder Mitgliedstaat übermittelt der Kommission zusammen mit der statistischen Zusammenfassung einen Bericht über die Vorräte, die in seinem Hoheitsgebiet für einen anderen Mitgliedstaat gehalten werden, sowie über die Vorräte, die in einem anderen Mitgliedstaat für ihn gehalten werden. In beiden Fällen ist in dem Bericht anzugeben, wo die Lagerung erfolgt und/oder welche Gesellschaften die Vorräte halten sowie um welche Produktkategorien bzw. um welche Mengen Rohöl es sich handelt.
(2) Der Entwurf für eine Übereinkunft im Sinne von Absatz 1 Unterabsatz 1 wird der Kommission übermittelt, die den betreffenden Regierungen ihre Bemerkungen mitteilen kann. Die geschlossenen Übereinkünfte werden der Kommission bekannt gegeben, die sie den anderen Mitgliedstaaten zur Kenntnis bringt.
Eine Übereinkunft muss folgenden Anforderungen entsprechen:
a)
Sie muss sich auf Rohöl und alle Erdölerzeugnisse erstrecken, für die diese Richtlinie gilt.
b)
In ihr sind die Bedingungen und Regelungen für die Vorratshaltung festzulegen, damit die Kontrolle über diese Vorräte sowie ihre Verfügbarkeit gewährleistet werden.
c)
In ihr sind die Verfahren, durch die die Kontrolle und die Identifizierung der vorgesehenen Vorräte gewährleistet werden, festzulegen; dazu zählen unter anderem die Methoden für die Durchführung von Inspektionen und die Zusammenarbeit bei diesen.
d)
Sie wird grundsätzlich auf unbeschränkte Zeit geschlossen.
e)
In ihr muss präzisiert werden, dass von einer gegebenenfalls vorgesehenen einseitigen Kündigungsmöglichkeit im Fall einer Versorgungskrise nicht Gebrauch gemacht werden darf; die Kommission ist auf jeden Fall vor einer Kündigung zu unterrichten.
(3) Sofern die gemäß solchen Übereinkünften angelegten Vorräte nicht dem Unternehmen, der Stelle oder der Körperschaft gehören, die zur Haltung von Vorräten verpflichtet ist, sondern von einem anderen Unternehmen, einer anderen Stelle oder einer anderen Körperschaft für ersteres Unternehmen, erstere Stelle oder erstere Körperschaft gehalten werden, sind folgende Voraussetzungen zu erfüllen:
a)
Das begünstigte Unternehmen, die begünstigte Stelle oder die begünstigte Körperschaft muss das vertragliche Recht haben, diese Vorräte während der Vertragsdauer zu erwerben; das Verfahren zur Festsetzung des Kaufpreises muss von den betroffenen Parteien einvernehmlich festgelegt werden.
b)
Die Mindestlaufzeit eines derartigen Vertrags beträgt 90 Tage.
c)
Es ist genau anzugeben, wo die Lagerung erfolgt und/oder welche Gesellschaften die Vorräte für das begünstigte Unternehmen, für die begünstigte Stelle oder für die begünstigte Körperschaft halten sowie welche Produktkategorien bzw. welche Mengen Rohöl an diesem Standort gelagert werden.
d)
Das Unternehmen, die Stelle oder die Körperschaft, das/die die Vorräte für das begünstigte Unternehmen, die begünstigte Stelle oder die begünstigte Körperschaft hält, muss garantieren, dass die ausgelagerten Vorräte während der gesamten Laufzeit des Vertrags jederzeit tatsächlich für das begünstigte Unternehmendie begünstigte Stelle oder die begünstigte Körperschaft verfügbar sind.
e)
Das Unternehmen, die Stelle oder die Körperschaft, das/die die Vorräte für das begünstigte Unternehmen, die begünstigte Stelle oder die begünstigte Körperschaft hält, muss, soweit es sich um die gesetzlichen Befugnisse des Mitgliedstaates zur Kontrolle und Überprüfung der Existenz der Vorräte handelt, ein Unternehmen, eine Stelle oder eine Körperschaft sein, das/die der Gerichtsbarkeit des Mitgliedstaates unterliegt, in dessen Hoheitsgebiet sich die Vorräte befinden.
Artikel 8
Die Mitgliedstaaten treffen alle erforderlichen Regelungen und leiten alle erforderlichen Maßnahmen ein, um die Kontrolle und Überwachung der Vorräte zu gewährleisten. Sie richten Verfahren ein, mit deren Hilfe die Vorräte den Bestimmungen dieser Richtlinie entsprechend überprüft werden.
Artikel 9
Die Mitgliedstaaten legen die Sanktionen fest, die bei einem Verstoß gegen die aufgrund dieser Richtlinie erlassenen innerstaatlichen Vorschriften anzuwenden sind, und treffen die zur Durchführung dieser Vorschriften erforderlichen Maßnahmen. Diese Sanktionen müssen wirksam, verhältnismäßig und abschreckend sein.
Artikel 10
(1) Falls in der Erdölversorgung der Gemeinschaft Schwierigkeiten auftreten, veranlasst die Kommission auf Ersuchen eines Mitgliedstaates oder von sich aus eine Konsultation zwischen den Mitgliedstaaten.
(2) Die Mitgliedstaaten sehen - außer in besonderen Dringlichkeitsfällen oder zur Deckung eines geringeren örtlichen Bedarfs - davon ab, vor der in Absatz 1 vorgesehenen Konsultation den Vorräten Mengen zu entnehmen, die ein Absinken unterhalb des vorgeschriebenen Mindestbestands der Vorräte zur Folge hätten.
(3) Die Mitgliedstaaten unterrichten die Kommission über alle Mengen, die den Reservevorräten entnommen werden, und teilen so bald wie möglich Folgendes mit:
a)
den Zeitpunkt, zu dem die Vorräte den vorgeschriebenen Mindestbestand unterschritten haben;
b)
die Gründe für diese Entnahmen;
c)
die etwa getroffenen Maßnahmen zur Auffüllung der Vorräte;
d)
wenn möglich, die voraussichtliche Entwicklung der Vorräte während des Zeitraums, in dem sie unterhalb der vorgeschriebenen Mindestgrenze bleiben.
Artikel 11
Die Kommission unterbreitet dem Rat regelmäßig Lageberichte über die Vorräte in der Gemeinschaft sowie gegebenenfalls Berichte darüber, inwieweit zur Sicherstellung der wirksamen Kontrolle und Überwachung der Vorräte eine Harmonisierung erfolgen muss.
Artikel 12
Die Richtlinie 68/414/EWG wird unbeschadet der Verpflichtung der Mitgliedstaaten hinsichtlich der Fristen für die Umsetzung in innerstaatliches Recht sowie der Anwendung der in Anhang I Teil B genannten Richtlinien aufgehoben.
Verweisungen auf die aufgehobene Richtlinie gelten als Verweisungen auf die vorliegende Richtlinie und sind nach Maßgabe der Entsprechungstabelle in Anhang II zu lesen.
Artikel 13
Diese Richtlinie tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Artikel 14
Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Geschehen zu Brüssel am 24. Juli 2006.