Nařízení Komise (ES) č. 709/98
ze dne 30. března 1998,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1686/72, kterým se stanoví prováděcí pravidla k podpoře pro osivo, pokud jde o systém kontrol, a kterým se stanoví prováděcí pravidla stabilizačního mechanismu pro produkci osiva rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 192/98 [2], a zejména na čl. 3 odst. 5 a článek 11 tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 1674/72 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3795/85 [4] stanoví obecná pravidla pro poskytování a financování podpory pro osivo;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2358/71 stanoví v čl. 3 odst. 4a stabilizační mechanismus pro produkci osiva rýže; že tento stabilizační mechanismus musí stanovit maximální množství, pro které lze vyplatit podporu pro osiva ve Společenství, zachovává-li možnosti odbytu v poměru k základní ploše stanovené v článku 6 nařízení Rady (ES) č. 3072/95 ze dne 22. prosince 1995 o společné organizaci trhu s rýží [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 192/98;
vzhledem k tomu, že pro určení agronomických výnosů při produkci osiva rýže zjišťovaných v různých členských státech je vhodné použít stejné období považované za reprezentativní podle nařízení (ES) č. 3072/95; že za tím účelem se bere v úvahu průměr ze tří let, přičemž se vynechá rok s nejvyšším a s nejnižším výnosem v letech 1990/91 až 1994/95;
vzhledem k tomu, že osivo sklizené v jednom hospodářském roce je běžně použito pro osev ploch pro produkci neloupané rýže a osiva rýže v následujícím hospodářském roce; že v období považovaném za reprezentativní činí množství osiv použitých ve Společenství pro osev jednoho hektaru 0,2 tuny a že pro osev základní plochy 433123 hektarů stanovené v článku 6 nařízení (ES) č. 3072/95 je nutno použít 86624,600 tun osiva rýže;
vzhledem k tomu, že maximální množství, pro které může být poskytnuta podpora pro osivo rýže ve Společenství, musí být rozděleno mezi producentské členské státy, přičemž za základ slouží produkce osiva rýže v členských státech ve stejném reprezentativním období; že je z důvodů ročního pohybu výnosů nutné stanovit úpravu maximálního množství, pro které může být vyplacena podpora v jednotlivých členských státech v mezích maximálního množství, na které se může vztahovat podpora pro osivo ve Společenství;
vzhledem k tomu, že pro fungování stabilizačního mechanismu je nutné stanovit mezní termín pro podávání žádostí o podporu pro osivo rýže a mezní termín, do něhož členské státy oznámí Komisi množství osiva rýže, které je předmětem žádosti o podporu, aby bylo možné vypočítat případné procento snížení pro každý producentský členský stát;
vzhledem k tomu, že vyplácení podpory pro osivo rýže lze zahájit až poté, kdy Komise stanoví procento snížení použitelné pro každý producentský členský stát;
vzhledem k tomu, že dodržování ustanovení týkajících se podpory Společenství musí být účinně kontrolováno; že za tím účelem je nutné určit podrobné podmínky i technická pravidla pro provádění administrativní kontroly a kontroly na místě; že na základě zkušeností získaných při kontrolách na místě je vhodné spolu s určením minimálních počtů kontrol stanovit i nástroj pro analýzu rizik a určit kritéria, ke kterým se přihlíží;
vzhledem k tomu, že ve světle získané zkušenosti a především s ohledem na zásadu proporcionality a na zvláštní problémy spojené s případy vyšší moci je nutné přijmout ustanovení, jimiž se účinně předejde protiprávnímu jednání a podvodům a dojde k jejich sankcionování; že za tím účelem je nutné stanovit odstupňované sankce podle závažnosti spáchaného protiprávního jednání, a to až k úplnému vyloučení ze systému poskytování podpory pro dotčený rok a pro rok následující;
vzhledem k tomu, že je nutné zavést účinný systém, který zaručí, že je podpora oprávněná, a stanoví snížení podpory v případech pozdního podání žádostí o podporu, s přihlédnutím k integrovanému systému řízení a kontroly podle nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. října 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství [6], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 820/97 [7], a nařízení Komise (EHS) č. 3887/92 ze dne 23. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k integrovanému administrativnímu a kontrolnímu systému pro některé režimy podpor Společenství [8], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2015/95 [9];
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro osivo nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1686/72 [10] se mění takto:
1. Vkládá se nový článek 1a, který zní:
"Článek 1a
Pro účely tohoto nařízení se uvedením na trh rozumí držení k dispozici nebo ve skladu, vystavení pro prodej, nabízení k prodeji, prodej nebo dodávka jiné osobě."
2. Vkládá se nový článek 2a, který zní:
"Článek 2a
1. Podpora se poskytuje pouze za podmínky, že osivo, pro něž byla žádost o podporu podána, příjemce podpory skutečně uvedl na trh za účelem osevu ke dni podání žádosti. Podpora je poskytnuta pouze, pokud příjemce splnění této podmínky uspokojivě prokáže dotčenému členskému státu.
2. Členské státy provádějí neohlášené kontroly, aby ověřily první místo určení osiva, na které se vztahuje podpora, i dodržování podmínek požadovaných pro poskytování podpory a sdělí Komisi opatření, která přijaly v důsledku zmíněných kontrol."
3. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
1. S výjimkou osiva rýže je podpora poskytována množiteli na žádost podanou po sklizni a před termínem stanoveným dotčeným členským státem pro každý druh nebo skupinu odrůd.
2. S výjimkou osiva rýže poskytne členský stát množiteli částku podpory do dvou měsíců po dni podání žádosti a nejpozději do 31. července roku následujícího po sklizni."
4. Vkládají se nové články 3a, 3b a 3c, které znějí:
"Článek 3a
1. Pro osivo rýže je maximální množství, pro které může být poskytnuta podpora v Evropském společenství, stanoveno na 86624,600 tun ročně. Maximální množství je rozděleno mezi producentské členské státy takto:
-Španělsko: | 29625,613 tun, |
-Francie: | 3031,861 tun, |
-Řecko: | 1472,618 tun, |
-Itálie: | 50242,268 tun, |
-Portugalsko: | 2252,240 tun. |
Množství pro producentský členský stát může být upraveno do výše maximálního množství stanoveného Společenstvím za podmínek uvedených v odstavci 3.
2. S výhradou článku 2a se podpora pro osivo rýže poskytuje množitelům na žádost, která se podává po sklizni a do 20. června roku následujícího po sklizni, do výše maximálního množství stanoveného pro Společenství. Producentské členské státy sdělí Komisi množství, které je předmětem žádosti, nejpozději do 15. července roku následujícího po sklizni.
3. Pokud celkové množství, pro něž byla v producentských členských státech podána žádost o podporu, přesáhne maximální množství stanovené ve Společenství, snižuje se podpora pro každý dotčený stát poměrně podle překročení množství stanoveného pro každý stát. V tomto případě stanoví Komise procento snížení použitelné pro každý producentský členský stát.
4. U osiva rýže vyplatí producentský členský stát množiteli částku podpory mezi 31. červencem a 30. zářím roku následujícího po sklizni.
Článek 3b
1. Kontroly uvedené v čl. 2a odst. 2 obsahují:
a) administrativní kontroly obsahující zejména křížová ověřování, aby se vyloučilo vyplacení neodůvodněné podpory dvakrát za stejný kalendářní rok. Tato křížová ověření se vztahují na plochy, jež jsou předmětem úředního posouzení a u nichž bylo zjištěno dodržování podmínek stanovených směrnicemi uvedenými v čl. 1 odst. 1 první odrážce nařízení (EHS) č. 1674/72;
b) kontroly dokladů, aby se ověřilo alespoň první místo určení osiva, na něž se vztahuje podpora;
c) jakákoli jiná dodatečná kontrolní opatření, která členské státy považují za nezbytná, zejména, aby podpora nebyla vyplácena za necertifikované osivo nebo osivo s původem ve třetích zemích.
Tyto kontroly se týkají významného vzorku žádostí. Tento vzorek musí představovat nejméně 5 % žádostí o podporu pro každý druh. Žádosti, které jsou předmětem kontroly, určuje příslušný orgán, zejména na základě analýzy rizik i na základě prvku reprezentativnosti podaných žádostí o podporu. Analýza rizik bere v úvahu:
- výši podpory,
- množství certifikovaného osiva v poměru ke kontrolovaným plochám,
- vývoj ve srovnání s předchozím rokem,
- jiné parametry, které vymezí členské státy.
2. Členské státy provádějí v případě potřeby kontroly u šlechtitelů, šlechtitelských zařízení i u konečných uživatelů.
3. Použijí se následující články nařízení Komise (EHS) č. 3887/92 [11]
- čl. 6 odst. 1 (pro účinné ověřování dodržování podmínek poskytování podpory),
- článek 11 (pro dodatečné sankce na vnitrostátní úrovni a pro případy vyšší moci),
- článek 12 (pro zprávu z kontrolní návštěvy),
- článek 13 (pro kontrolu na místě),
- článek 14 (pro neoprávněné platby).
Článek 3c
1. Kromě případu vyšší moci dochází v důsledku pozdního podání žádosti ke snížení výše podpory připadající na žádost, na niž by měl množitel osiva nárok v případě dodržení stanovených mezních termínů, o 1 % denně. V každém případě však žádost nebude přijata a nemůže na jejím základě dojít k poskytnutí podpory, je-li podána po 30. červnu roku následujícího po roce sklizně osiva rýže nebo po desátém dni následujícím po mezním termínu stanoveném dotčeným členským státem pro ostatní druhy nebo skupin odrůd.
2. Zjistí-li se, že se podané žádosti o podporu týkají osiva, které příjemce podpory neuvedl skutečně na trh pro osev, sníží se podpora pro množitele pro dotčený druh o 50 %, pokud množství, které nebylo skutečně uvedeno na trh pro osev, přesahuje 2 % a nejvýše dosahuje 5 % množství, jež je předmětem žádosti o podporu. Přesahuje-li množství, které příjemce podpory skutečně neuvedl na trh pro osev, 5 % množství, jež je předmětem žádosti o podporu, neposkytne se množiteli za dotčený hospodářský rok žádná podpora pro produkci osiva.
3. Týká-li se žádost o podporu osiva, které nebylo úředně certifikováno, nebo osiva, které nebylo sklizeno na území dotčeného členského státu v průběhu kalendářního roku, v němž začal hospodářský rok, pro nějž byla tato podpora stanovena, neposkytuje se výrobci žádná podpora pro produkci osiva v dotčeném hospodářském roce, ani v hospodářském roce následujícím."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se od hospodářského roku 1998/99.
Žádost o podporu týkající se smluv nebo prohlášení o množení osiva registrovaných před hospodářským rokem 1998/99 nepodléhají kontrolám uvedeným v čl. 3b odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 1686/72.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 30. března 1998.
VERORDNUNG (EG) Nr. 709/98 DER KOMMISSION vom 30. März 1998 zur Änderung der Verordnung (EWG) Nr. 1686/72 der Kommission zur Durchführung verschiedener Bestimmungen der Beihilfegewährung für Saatgut hinsichtlich des Kontrollsystems und zur Festlegung der Durchführungsbestimmungen für den Mechanismus zur Stabilisierung der Reissaatguterzeugung
DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft,
gestützt auf die Verordnung (EWG) Nr. 2358/71 des Rates vom 26. Oktober 1971 über die gemeinsame Marktorganisation für Saatgut (1), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 192/98 (2), insbesondere auf Artikel 3 Absatz 5 und Artikel 11,
in Erwägung nachstehender Gründe:
Mit der Verordnung (EWG) Nr. 1674/72 des Rates (3), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 3795/85 (4), wurden die Grundregeln für die Gewährung und die Finanzierung der Beihilfen für Saatgut festgelegt.
Mit Artikel 3 Absatz 4a der Verordnung (EWG) Nr. 2358/71 des Rates wurde ein Mechanismus zur Stabilisierung der Reissaatguterzeugung eingeführt. Im Rahmen dieses Stabilisierungsmechanismus wird eine Hoechstmenge festgesetzt, die für die Saatgutbeihilfe der Gemeinschaft in Betracht kommt, wobei die Absatzmöglichkeiten im Zusammenhang mit der Grundfläche gemäß Artikel 6 der Verordnung (EWG) Nr. 3072/95 vom 22. Dezember 1995 über die gemeinsame Marktorganisation für Reis (5), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 192/98, gewahrt bleiben müssen.
Zur Bestimmung der in den einzelnen Mitgliedstaaten verzeichneten landwirtschaftlichen Erträge bei der Reissaatguterzeugung ist derselbe als repräsentativ betrachtete Zeitraum zugrunde zu legen wie im Rahmen der Verordnung (EG) Nr. 3072/95. Dazu wurde der Mittelwert der drei Jahre gewählt, die sich ergeben, wenn man in dem Zeitraum 1990/91 bis 1994/95 das Jahr mit dem höchsten Ertrag und das Jahr mit dem geringsten Ertrag unberücksichtigt läßt.
Das in einem bestimmten Wirtschaftsjahr geerntete Saatgut wird normalerweise zur Einsaat der Flächen für die Erzeugung von Rohreis und Reissaatgut im folgenden Wirtschaftsjahr verwendet. Während des als repräsentativ betrachteten Zeitraums beläuft sich die Saatgutmenge, die in der Gemeinschaft zur Einsaat eines Hektars verwendet wird, auf 0,2 Tonnen. Zur Einsaat der in Artikel 6 der Verordnung (EG) Nr. 3072/95 festgesetzten Grundfläche von 433 123 Hektar sind somit 86 624,600 Tonnen Reissaatgut erforderlich.
Die Hoechstmenge, die für die Saatgutbeihilfe in der Gemeinschaft in Betracht kommt, muß auf der Grundlage der Reissaatguterzeugung der Mitgliedstaaten während desselben repräsentativen Zeitraums auf die Erzeugermitgliedstaaten aufgeteilt werden. Es ist eine Anpassung der beihilfefähigen Hoechstmenge je Mitgliedstaat im Rahmen der Hoechstmenge vorzusehen, die für die Saatgutbeihilfe in der Gemeinschaft in Betracht kommt, um den jährlichen Ertragsschwankungen Rechnung zu tragen.
Im Hinblick auf das Funktionieren des Stabilisierungsmechanismus ist ein Termin für die Einreichung des Beihilfeantrags für Saatgut und für die Mitteilung der Reissaatgutmengen, für die Beihilfeanträge eingereicht werden, durch die Mitgliedstaaten an die Kommission festzusetzen, damit die gegebenenfalls für jeden Erzeugermitgliedstaat geltenden Kürzungssätze berechnet werden können.
Die Zahlung der Beihilfe für Reissaatgut darf erst nach der Festsetzung der für jeden Erzeugermitgliedstaat geltenden Kürzungssätze durch die Kommission erfolgen.
Es muß wirksam geprüft werden, ob die einschlägigen Bestimmungen über gemeinschaftliche Beihilfen eingehalten werden. Zu diesem Zweck ist festzulegen, welche Kriterien und technischen Einzelheiten für die Durchführung der Verwaltungskontrollen und der Kontrollen vor Ort Anwendung finden sollen. Angesichts der bisherigen Erfahrungen bei der Durchführung von Kontrollen vor Ort erscheint es zweckmäßig, neben den herkömmlichen Mindestkontrollsätzen vor allem das Instrument der Risikoanalyse einzusetzen und die Faktoren festzulegen, die hierbei zu berücksichtigen sind.
Angesichts der bisherigen Erfahrungen sowie unter Berücksichtigung des Grundsatzes der Verhältnismäßigkeit und der besonderen Probleme im Zusammenhang mit Fällen höherer Gewalt sind Bestimmungen zu erlassen, um Unregelmäßigkeiten und Betrugsfälle zu vermeiden bzw. wirksam zu ahnden. Zu diesem Zweck sind je nach Schwere der Unregelmäßigkeiten gestaffelte Sanktionen vorzusehen, was äußerstenfalls den Ausschluß von der Beihilferegelung während des betreffenden und des folgenden Jahres bedeuten kann.
Es ist ein wirksames System einzuführen, das gewährleisten kann, daß die Beihilfen gerechtfertigt sind, und im Falle der verspäteten Antragstellung eine Kürzung der Beihilfen vorsieht, welches sich auf das integrierte Verwaltungs- und Kontrollsystem gemäß der Verordnung (EWG) Nr. 3508/92 des Rates vom 27. November 1992 zur Einführung eines integrierten Verwaltungs- und Kontrollsystems für bestimmte gemeinschaftliche Beihilferegelungen (6), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 820/97 (7), und der Verordnung (EWG) Nr. 3887/92 der Kommission vom 23. Dezember 1992 mit Durchführungsbestimmungen zum integrierten Verwaltungs- und Kontrollsystem für bestimmte gemeinschaftliche Beihilferegelungen (8), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 2015/95 (9), stützt.
Der Verwaltungsausschuß für Saatgut hat nicht innerhalb der ihm von seinem Vorsitzenden gesetzten Frist Stellung genommen -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Die Verordnung (EWG) Nr. 1686/72 der Kommission (10) wird wie folgt geändert:
1. Folgender Artikel 1a wird eingefügt:
"Artikel 1a
Im Sinne dieser Verordnung gilt als 'Vermarktung die Bereithaltung oder Lagerhaltung, das Feilbieten, das Anbieten zum Verkauf, der Verkauf oder die Lieferung an eine andere Person.'"
2. Folgender Artikel 2a wird eingefügt:
"Artikel 2a
(1) Die Beihilfe wird nur gewährt, wenn das Saatgut, für das ein Beihilfeantrag gestellt wurde, vom Begünstigten am Tag der Antragstellung bereits tatsächlich zur Aussaat vermarktet wurde. Die Beihilfe wird nur gewährt, wenn der Begünstigte dem betreffenden Mitgliedstaat die Einhaltung dieser Bedingung überzeugend nachweist.
(2) Die Mitgliedstaaten führen unangemeldete Kontrollen durch, um die erste Bestimmung des Saatguts, für das eine Beihilfe gezahlt wurde, sowie die Einhaltung der für die Beihilfegewährung vorgeschriebenen Bedingungen zu überprüfen, und teilen der Kommission die im Anschluß an diese Kontrollen getroffenen Maßnahmen mit."
3. Artikel 3 erhält folgende Fassung:
"Artikel 3
(1) Außer bei Reissaatgut wird die Beihilfe dem Saatgutvermehrer auf Antrag gewährt, der nach der Ernte und vor einem durch den jeweiligen Mitgliedstaat für jede Art oder Sortengruppe festzusetzenden Datum einzureichen ist.
(2) Außer bei Reissaatgut zahlt der Mitgliedstaat den Beihilfebetrag an den Vermehrer innerhalb von zwei Monaten nach Einreichung des Antrags und spätestens am 31. Juli des auf das Erntejahr folgenden Jahres."
4. Folgende Artikel 3a, 3b und 3c werden eingefügt:
"Artikel 3a
(1) Die Hoechstmenge Reissaatgut, die für die Beihilfe in der Europäischen Gemeinschaft in Betracht kommt, wird auf 86 624,600 Tonnen jährlich festgesetzt. Diese Hoechstmenge wird folgendermaßen auf die Erzeugermitgliedstaaten aufgeteilt:
PLATZ FÜR EINE TABELLE
Die Menge je Erzeugermitgliedstaat kann unter den Bedingungen von Absatz 3 im Rahmen der Hoechstmenge angepaßt werden, die für die Beihilfe in der Gemeinschaft in Betracht kommt.
(2) Vorbehaltlich der Anwendung von Artikel 2a wird die Beihilfe für Reissaatgut dem Saatgutvermehrer auf Antrag, der nach der Ernte und vor dem 20. Juni des auf die Ernte folgenden Jahres einzureichen ist, im Rahmen der für die Gemeinschaft festgesetzten Hoechstmenge gewährt. Die Erzeugermitgliedstaaten teilen der Kommission spätestens am 15. Juli des auf die Ernte folgenden Jahres die Mengen mit, für die Anträge gestellt wurden.
(3) Überschreitet die Gesamtsumme der Mengen, für die in den Erzeugermitgliedstaaten ein Beihilfeantrag gestellt wurde, die für die Gemeinschaft festgesetzte Hoechstmenge, so wird die Beihilfe für jeden betreffenden Mitgliedstaat proportional zur Überschreitung der festgesetzten einzelstaatlichen Menge gekürzt. In diesem Fall setzt die Kommission die für jeden Erzeugermitgliedstaat geltenden Kürzungssätze fest.
(4) Für Reissaatgut zahlt der Mitgliedstaat den Beihilfebetrag an den Vermehrer zwischen dem 31. Juli und dem 30. September des auf das Erntejahr folgenden Jahres.
Artikel 3b
(1) Die Kontrollen gemäß Artikel 2a Absatz 2 umfassen
a) die Verwaltungskontrollen, insbesondere Gegenkontrollen, um jede ungerechtfertigte doppelte Beihilfegewährung für dasselbe Kalenderjahr zu vermeiden. Diese Gegenkontrollen betreffen die Parzellen, die Gegenstand einer amtlichen Prüfung sind und bei denen die Einhaltung der Bedingungen der Richtlinien festgestellt wurde, die in Artikel 1 Absatz 1 erster Gedankenstrich der Verordnung (EWG) Nr. 1674/72 aufgeführt sind;
b) die Kontrollen der Unterlagen, um zumindest die erste Bestimmung des Saatguts zu überprüfen, für das die Beihilfe gewährt wurde;
c) alle zusätzlichen Kontrollmaßnahmen, die der Mitgliedstaat für notwendig erachtet, um insbesondere zu vermeiden, daß die Beihilfe für nicht zertifiziertes oder aus Drittländern stammendes Saatgut gezahlt wird.
Die Kontrollen müssen sich jährlich auf eine signifikante Stichprobe der Anträge erstrecken. Diese Stichprobe muß mindestens 5 % der Beihilfeanträge für jede Art umfassen. Die zuständige Behörde legt anhand einer Risikoanalyse und je nach der Repräsentativität der eingereichten Beihilfeanträge fest, welche Anträge kontrolliert werden sollen. Bei der Risikoanalyse werden folgende Faktoren berücksichtigt:
- Beihilfebeträge;
- Mengen zertifiziertes Saatgut im Verhältnis zu den mit Erfolg feldbesichtigten Flächen;
- Entwicklung gegenüber dem Vorjahr;
- sonstige von den Mitgliedstaaten festzulegende Parameter.
(2) Die Mitgliedstaaten nehmen gegebenenfalls bei den Züchtern, Saatgutbetrieben oder Endverwendern Kontrollen vor.
(3) Folgende Artikel der Verordnung (EWG) Nr. 3887/92 (*) finden Anwendung:
- Artikel 6 Absatz 1 zur zuverlässigen Überprüfung der Einhaltung der Bedingungen für die Beihilfegewährung,
- Artikel 11 über die zusätzlichen einzelstaatlichen Strafen und Fälle höherer Gewalt,
- Artikel 12 über den Bericht über den Kontrollbesuch,
- Artikel 13 über die Kontrolle vor Ort,
- Artikel 14 über die zu Unrecht gezahlten Beträge.
Artikel 3c
(1) Außer im Falle höherer Gewalt verringern sich bei verspäteter Einreichung eines Antrags die von dem Antrag betroffenen Beihilfebeträge pro Tag Verspätung um 1 % der Beträge, auf die der Saatgutvermehrer im Fall rechtzeitiger Einreichung Anspruch hätte. Der Antrag wird auf jeden Fall abgelehnt und jeder Zahlungsanspruch entfällt, wenn der Antrag für Reissaatgut nach dem 30. Juni des auf das Erntejahr folgenden Jahres bzw. der Antrag für die übrigen Arten oder Sortengruppen mehr als zehn Tage nach Ablauf des vom betreffenden Mitgliedstaat festgesetzten Termins eingereicht wird.
(2) Wird festgestellt, daß die eingereichten Beihilfeanträge Saatgut betreffen, das vom Begünstigten nicht tatsächlich zur Aussaat vermarktet wurde, so wird die Beihilfe an den Vermehrer für die betreffende Art um 50 % gekürzt, wenn die nicht tatsächlich zur Aussaat vermarkteten Mengen mehr als 2 % und höchstens 5 % der Mengen ausmachen, die Gegenstand eines Beihilfeantrags sind. Überschreiten die vom Begünstigten nicht tatsächlich zur Aussaat vermarkteten Mengen 5 % der Mengen, die Gegenstand eines Beihilfeantrags sind, so wird dem Vermehrer für das betreffende Wirtschaftsjahr keine Beihilfe für die Saatguterzeugung gewährt.
(3) Betrifft ein Beihilfeantrag Saatgut, das nicht amtlich zertifiziert ist oder das in dem Kalenderjahr, in dem das Wirtschaftsjahr, für das diese Beihilfe festgesetzt wurde, beginnt, nicht im Hoheitsgebiet des betreffenden Mitgliedstaats geerntet wurde, so wird dem Vermehrer für das betreffende Wirtschaftsjahr und das folgende Wirtschaftsjahr keine Beihilfe für die Saatguterzeugung gewährt.
(*) ABl. L 391 vom 31. 12. 1992, S. 36."
Artikel 2
Diese Verordnung tritt am dritten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften in Kraft.
Sie gilt ab dem Wirtschaftsjahr 1998/99.
Der Beihilfeantrag in Bezug auf Verträge oder Vermehrungserklärungen, die vor dem Wirtschaftsjahr 1998/99 registriert wurden, unterliegt nicht den in Artikel 3b Absatz 1 Buchstabe a) der Verordnung (EG) Nr. 1686/72 genannten Kontrollen.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 30. März 1998