Směrnice Rady
ze dne 24. června 1988,
kterou se provádí článek 67 Smlouvy
(88/361/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 69 a čl. 70 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise podaný po konzultaci s Měnovým výborem [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že článek 8a Smlouvy stanoví, že společný trh bude představovat oblast bez vnitřních hranic, v níž je zajištěn volný pohyb kapitálu, aniž jsou dotčena ostatní ustanovení Smlouvy;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly být schopny vydávat nezbytná opatření k regulaci likvidity bank; že taková opatření by měla být omezena pouze na tento účel;
vzhledem k tomu, že členské státy by v případě nutnosti měly být schopny vydávat opatření, aby dočasně a prostřednictvím náležitých postupů používaných ve Společenství mohly omezit pohyb krátkodobého kapitálu, který by mohl vážně narušit provádění záměrů v měnové a devizové politice, a to i v oblastech, v nichž neexistují žádné znatelné rozdíly v základních hospodářských ukazatelích;
vzhledem k tomu, že v zájmu transparentnosti je vhodné v souladu s opatřeními stanovenými touto směrnicí naznačit rozsah přechodných opatření přijatých aktem o přistoupení z roku 1985 v oblasti pohybu kapitálu ve prospěch Španělského království a Portugalské republiky;
vzhledem k tomu, že Španělské království a Portugalská republika mohou podle článků 61 až 66 a článků 222 až 232 aktu o přistoupení z roku 1985 odložit liberalizaci určitých forem pohybu kapitálu odchylně od povinností stanovených první směrnicí Rady ze dne 11. května 1960, kterou se provádí článek 67 Smlouvy [3] naposledy pozměněnou směrnicí 86/566/EHS [4]; že směrnice 86/566/EHS také stanoví, aby přechodná ustanovení ohledně povinnosti těchto dvou členských států umožnit volný pohyb kapitálu byla prováděna v jejich prospěch; že je vhodné, aby tyto dva členské státy mohly odložit plnění těchto nových liberalizačních povinností vyplývajících z této směrnice;
vzhledem k tomu, že Řecká republika a Irsko prožívají, i když v různé míře, složitou situaci platební bilance a vysokou úroveň zahraničního dluhu; že okamžitá a kompletní liberalizace pohybu kapitálu těmito dvěma členskými státy by ztížila další provádění opatření, která přijaly, aby posílily své vnější postavení a aby zlepšily schopnost svých finančních systémů přizpůsobit se požadavkům sjednoceného finančního trhu Společenství; že v souladu s článkem 8c Smlouvy je vhodné, aby s ohledem na jejich zvláštní podmínky dostaly tyto dva členské státy více času na splnění povinností vyplývajících z této smlouvy;
vzhledem k tomu, že plná liberalizace pohybu kapitálu by mohla v některých členských státech, a to zvláště v příhraničních oblastech, přispět k potížím na trhu s rekreačními objekty; že stávající vnitrostátní právní předpisy regulující tento trh by neměly být ovlivněny tím, že tato směrnice vstoupí v platnost;
vzhledem k tomu, že by mělo být využito období, přijaté pro uvedení této směrnice v platnost, aby Komise mohla podat návrhy určené na odstranění nebo snížení rizik zkreslování daňové situace, daňových úniků a vyhýbání se daňovým povinnostem, jež jsou výsledkem různosti vnitrostátních daňových systémů a aby u těchto návrhů mohla Rada zaujmout stanovisko;
vzhledem k tomu, že v souladu s čl. 70 odst. 1 Smlouvy Společenství usiluje o dosažení co nejvyššího stupně liberalizace ve vztahu k pohybu kapitálu mezi rezidenty Společenství a třetích zemí;
vzhledem k tomu, že rozsáhlý pohyb krátkodobého kapitálu do nebo z třetích zemí může vážně narušit měnovou nebo finanční situaci členských států nebo způsobit vážné napětí na devizových trzích; že takový vývoj může být škodlivý pro soudržnost Evropského měnového systému, pro hladké fungování vnitřního trhu a pro pokračující uskutečňování hospodářské a měnové unie; že je proto vhodné, aby se vytvořily nezbytné podmínky pro harmonickou akci členských států, bude-li toto nezbytné;
vzhledem k tomu, že tato směrnice nahrazuje směrnici Rady 72/156/EHS ze dne 21. března 1972 o regulování mezinárodních kapitálových toků a o neutralizování nežádoucích účinků na likviditu vnitřních trhů [5]; že směrnice 72/156/EHS se tímto zrušuje,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Aniž jsou dotčena dále uvedená ustanovení, zruší členské státy omezení pohybu kapitálu mezi rezidenty členských států. Pro zjednodušení provádění této směrnice se pohyb kapitálu člení podle klasifikace uvedené v příloze I.
2. Převody spojené s pohybem kapitálu probíhají za stejných devizových podmínek, které platí pro běžné operace.
Článek 2
Členské státy informují Výbor guvernérů centrálních bank a Měnový výbor i Komisi nejpozději ke dni jejich vstupu v platnost o opatřeních k regulování likvidity bank, které mají zvláštní vliv zejména na kapitálové transakce prováděné úvěrovými institucemi s nerezidenty.
Tato opatření se omezí na míru nutnou k vnitrostátní monetární regulaci. Měnový výbor a Výbor guvernérů centrálních bank předají Komisi stanoviska ohledně této záležitosti.
Článek 3
1. Pokud pohyb krátkodobého kapitálu výjimečného rozsahu vyvolává velké napětí na devizových trzích a vede k vážnému narušování provádění měnové a devizové politiky členského státu projevující se ve významných změnách domácí likvidity, může dát Komise po konzultaci s Měnovým výborem a Výborem guvernérů centrálních bank členskému státu souhlas k tomu, aby s ohledem na pohyb kapitálu uvedený v příloze II přijal ochranná opatření, o jejichž podmínkách a podrobnostech rozhodne Komise.
2. V naléhavých případech může dotčený členský stát sám přijmout výše uvedená ochranná opatření, jsou-li tato opatření nutná. Komise a ostatní členské státy musí být o těchto opatřeních informovány nejpozději ke dni jejich účinnosti. Komise po konzultaci s Měnovým výborem a s Výborem guvernérů centrálních bank rozhodne, zdali může dotčený členský stát nadále tato opatření uplatňovat nebo zdali je musí pozměnit či zrušit.
3. Rozhodnutí přijatá Komisí podle odstavců 1 a 2 mohou být zrušena nebo pozměna Radou rozhodující kvalifikovanou většinou.
4. Doba uplatňování ochranných opatření přijatých podle tohoto článku nesmí překročit 6 měsíců.
5. Rada na základě zprávy Komise a po získání stanoviska Měnového výboru a Výboru guvernérů centrálních bank do 31. prosince 1992 přezkoumá, zůstává-li tento článek ve svých zásadách i podrobnostech nadále v souladu s požadavky, které provádění těchto ustanovení mělo uspokojovat.
Článek 4
Tato směrnice se nedotkne práva členských států přijímat veškerá nezbytná opatření, aby se předcházelo porušování jejich právních předpisů, mimo jiné v oblasti zdanění a obezřetnostního dohledu nad finančními institucemi nebo k přijetí postupů pro oznamování pohybu kapitálu pro administrativní nebo statistické účely.
Uplatňování těchto opatření a postupů nesmí mít za následek to, že by se bránilo pohybu kapitálu prováděnému podle právních předpisů Společenství.
Článek 5
V souladu s klasifikací pohybu kapitálu podle přílohy I je v příloze III stanovena působnost aktu o přistoupení z roku 1985 v oblasti pohybu kapitálu pro Španělské království a Portugalskou republiku.
Článek 6
1. Členské státy přijmou do 1. července 1990 opatření nezbytná k plnění této směrnice. Neprodleně o nich uvědomí Komisi. Státy rovněž oznámí nejpozději ke dni jejich účinnosti veškerá nová opatření nebo změny předpisů upravujících pohyb kapitálu uvedený v příloze I.
2. Španělské království a Portugalská republika (bez dotčení článků 61 až 66 a článků 222 až 232 aktu o přistoupení z roku 1985) a Řecká republika a Irsko mohou dočasně pokračovat v omezování pohybu kapitálu uvedeného v příloze IV s výhradou podmínek a časových lhůt stanovených v této příloze.
Bude-li se před uplynutím časové lhůty stanovené pro liberalizaci pohybu kapitálu podle seznamu III a IV přílohy IV Portugalská republika nebo Řecká republika domnívat, že nejsou schopny pokračovat v liberalizaci, a to zejména z důvodu potíží s platební bilancí nebo z důvodu nedostatečně přizpůsobeného vnitrostátního finančního systému, Komise spolu s Měnovým výborem na žádost jednoho nebo druhého z těchto členských států přezkoumá hospodářskou a finanční situaci dotčeného členského státu. Podle výsledku tohoto přezkumu Komise navrhne Radě prodloužení časové lhůty stanovené pro liberalizaci všech nebo některých druhů pohybu kapitálu. Toto prodloužení nesmí přesáhnout tři roky. Rada bude jednat v souladu s postupem stanoveným v článku 69 Smlouvy.
3. Belgické království a Lucemburské velkovévodství mohou dočasně nadále provozovat duální devizový trh v souladu s podmínkami a lhůtami stanovenými v příloze V.
4. Stávající vnitrostátní právní předpisy upravující nákup rekreačních objektů mohou zůstat v platnosti, dokud Rada nepřijme další ustanovení v této oblasti v souladu s článkem 69 Smlouvy. Tímto není ovlivněna platnost jiných právních předpisů Společenství.
5. Komise předloží do 31.prosince 1988 Radě návrhy k eliminaci nebo ke snížení rizika zkreslování daňové situace, daňových úniků a vyhýbání se daňovým povinnostem z důvodu rozdílných vnitrostátních systému zdaňování úspor a kontroly uplatňování těchto systémů.
Rada k těmto návrhům Komise zaujme stanovisko do 30. června 1989. Veškerá daňová opatření Společenství se v souladu se Smlouvou přijímají jednomyslně.
Článek 7
1. Při převodech spojených s pohybem kapitálu z třetích zemí nebo do nich se členské státy vynasnaží dosáhnout stejného stupně liberalizace jako té, která platí u operací, kterých se účastní rezidenti jiných členských států, a to s výhradou ostatních ustanovení této směrnice.
Předchozí odstavec se nedotýká uplatňování vnitrostátních pravidel nebo právních předpisů Společenství vůči třetím zemím, a to zejména vzájemných podmínek týkajících se operací, zahrnujících usazování, poskytování finančních služeb a přijetí cenných papírů na kapitálové trhy.
2. Pokud rozsáhlý pohyb krátkodobého kapitálu do nebo z třetích zemí vážně narušuje vnitřní nebo vnější měnovou nebo finanční situaci členských států nebo některých z nich nebo způsobuje vážné napětí v devizových vztazích uvnitř Společenství nebo mezi Společenstvím a třetími státy, členské státy společně projednají veškerá opatření pro boj s těmito problémy. Tyto konzultace se konají v rámci Výboru guvernérů centrálních bank a Měnového výboru na základě iniciativy Komise nebo kteréhokoli členského státu.
Článek 8
Nejméně jednou za rok Měnový výbor prošetří situaci volného pohybu kapitálu, tak jak vyplývá z provádění této směrnice. Toto šetření se týká opatření k domácí regulaci úvěrových, finančních a peněžních trhů, které by mohly mít specifický dopad na mezinárodní pohyb kapitálu a veškeré další aspekty této směrnice. Výbor podá zprávu o výsledku šetření Komisi.
Článek 9
Dnem 1. července 1990 se zrušuje první směrnice ze dne 11. května 1960 a směrnice 72/156/EHS.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
V Lucemburku dne 24.června 1988.
RICHTLINIE DES RATES vom 24. Juni 1988 zur Durchführung von Artikel 67 des Vertrages (88/361/EWG)
DER RAT DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft, insbesondere auf Artikel 69 und Artikel 70 Absatz 1,
auf Vorschlag der Kommission, vorgelegt nach Anhörung des Währungsausschusses (1),
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments (2),
in Erwägung nachstehender Gründe:
Gemäß Artikel 8a des Vertrages umfaßt der Binnenmarkt einen Raum ohne Binnengrenzen, in dem der freie Kapitalverkehr unbeschadet der anderen Bestimmungen des Vertrages gewährleistet ist.
Die Mitgliedstaaten müssen die notwendigen Maßnahmen zur Steuerung der Bankenliquidität treffen können; diese Maßnahmen müssen sich auf dieses Ziel beschränken.
Die Mitgliedstaaten müssen erforderlichenfalls Maßnahmen treffen können, mit denen im Rahmen entsprechender Gemeinschaftsverfahren kurzfristige Kapitalbewegungen vorübergehend verhindert werden, die selbst bei Nichtvorliegen einer nennenswerten Divergenz der grundlegenden wirtschaftlichen Faktoren ihre interne Währungs- und Wechselkurspolitik ernstlich stören würden.
Im Interesse der Transparenz empfiehlt es sich, entsprechend den Bestimmungen dieser Richtlinie den Anwendungsbereich der durch die Beitrittsakte von 1985 festgelegten Übergangsmaßnahmen zugunsten des Königreichs Spanien und der Portugiesischen Republik im Bereich des Kapitalverkehrs abzugrenzen.
Das Königreich Spanien und die Portugiesische Republik können nach den Artikeln 61 bis 66 bzw. den Artikeln 222 bis 232 der Beitrittsakte von 1985 in Abweichung von den Verpflichtungen der Ersten Richtlinie vom 11. Mai 1960 zur Durchführung des Artikels 67 des Vertrages (3), zuletzt geändert durch die Richtlinie 86/566/EWG (4), die Befreiung bestimmter Kapitalbewegungen aufschieben. Die Richtlinie 86/566/EWG sieht ferner eine Übergangsregelung zugunsten dieser beiden Mitgliedstaaten im Zusammenhang mit ihren Verpflichtungen zur Liberalisierung des Kapitalverkehrs vor. Diesen beiden Mitgliedstaaten muß die Möglichkeit gegeben werden, innerhalb der gleichen Fristen und aus den gleichen wirtschaftlichen Gründen die Anwendung der sich aus der vorliegenden Richtlinie ergebenden neuen Liberalisierungsverpflichtungen zurückzustellen.
Die Republik Griechenland und Irland sehen sich, wenngleich in unterschiedlichem Maße, einer schwierigen Zahlungsbilanzlage und dem Sachzwang einer hohen Auslandsverschuldung gegenüber. Eine unverzügliche und vollständige Liberalisierung des Kapitalverkehrs dieser beiden Mitgliedstaaten würde die Fortsetzung der Maßnahmen erschweren, die sie zur Verbesserung ihrer außenwirtschaftlichen Lage und zur verstärkten Anpassung ihres Finanzsystems an die Erfordernisse eines integrierten Finanzmarktes der Gemeinschaft eingeleitet haben. Gemäß Artikel 8c des Vertrages sind diesen beiden Mitgliedstaaten zusätzliche, ihrer besonderen Situation angemessene Fristen für die Anwendung der sich aus dieser Richtlinie ergebenden Verpflichtungen einzuräumen.
Die vollständige Liberalisierung des Kapitalverkehrs könnte in einigen Mitgliedstaaten und insbesondere in Grenzgebieten zu Schwierigkeiten auf dem Markt für Zweitwohnsitze beitragen. Bestehende einzelstaatliche Rechtsvorschriften zur Regelung dieser Käufe sollten durch die Anwendung dieser Richtlinie nicht berührt werden.
Um die Frist bis zur Anwendung dieser Richtlinie zu nutzen, sollte die Kommission Vorschläge unterbreiten, die darauf abzielen, Gefahren von Steuerumgehungen, Steuerflucht und Steuerhinterziehung infolge der Unterschiede bei den nationalen Besteuerungsregeln zu vermindern; der Rat sollte innerhalb dieser Frist über diese Vorschläge befinden.
Gemäß Artikel 70 Absatz 1 des Vertrages muß sich die Gemeinschaft bemühen, ein Hoechstmaß an Liberalisierung im Bereich des Kapitalverkehrs zwischen ihren Gebietsansässigen und denen der Drittländer zu erreichen.
Kurzfristige Kapitalbewegungen großen Umfangs aus oder nach Drittländern können die monetäre oder finanzielle Lage der Mitgliedstaaten ernsthaft stören oder schwerwiegende Spannungen auf den Devisenmärkten verursachen. Derartige Entwicklungen können nachteilige Folgen für den Zusammenhalt des Europäischen Währungssystems, das reibungslose Funktionieren des Binnenmarktes und die schrittweise Verwirklichung der Wirtschafts- und Währungsunion haben. Daher sollten die erforderlichen Voraussetzungen für ein konzertiertes Vorgehen der Mitgliedstaaten für den Fall geschaffen werden, daß ein solches Vorgehen notwendig sein sollte.
Diese Richtlinie tritt an die Stelle der Richtlinie 72/156/EWG des Rates vom 21. März 1972 zur Regulierung der internationalen Finanzströme und zur Neutralisierung ihrer unerwünschten Wirkungen auf die binnenwirtschaftliche Liquidität (5). Die Richtlinie 72/156/EWG ist daher aufzuheben -
HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN:
Artikel 1
(1) Unbeschadet der nachstehenden Bestimmungen beseitigen die Mitgliedstaaten die Beschränkungen des Kapitalverkehrs zwischen den Gebietsansässigen in den Mitgliedstaaten. Zur Erleichterung der Durchführung dieser Richtlinie wird der Kapitalverkehr entsprechend der Nomenklatur in Anhang I gegliedert.
(2) Die mit dem Kapitalverkehr zusammenhängenden Zahlungstransaktionen erfolgen zu den gleichen Devisenbedingungen, die bei Zahlungen für laufende Transaktionen gelten.
Artikel 2
Die Mitgliedstaaten unterrichten den Ausschuß der Präsidenten der Zentralbanken und den Währungsausschuß sowie die Kommission über die Maßnahmen zur Steuerung der Bankenliquidität, die sich besonders auf die von Kreditinstituten mit Gebietsfremden getätigten Kapitaltransaktionen auswirken; die Unterrichtung erfolgt spätestens bei Inkrafttreten der Maßnahmen.
Diese Maßnahmen sind auf das zur internen geldpolitischen Steuerung notwendige Maß zu begrenzen. Der Währungsausschuß und der Ausschuß der Präsidenten der Zentralbanken geben hierzu Stellungnahmen für die Kommission ab.
Artikel 3
(1) Im Falle von kurzfristigen Kapitalbewegungen von außergewöhnlichem Umfang, die starke Spannungen auf den Devisenmärkten hervorrufen und die die Durchführung der Geld- und Devisenpolitik eines Mitgliedstaats ernstlich stören, insbesondere mit der Folge beträchtlicher Veränderungen der binnenwirtschaftlichen Liquidität, kann die Kommission nach Anhörung des Währungsausschusses und des Ausschusses der Präsidenten der Zentralbanken diesen Mitgliedstaat ermächtigen, gegenüber den in Anhang II aufgeführten Kapitalbewegungen die Schutzmaßnahmen zu treffen, deren Bedingungen und Modalitäten sie festlegt.
(2) Der betreffende Mitgliedstaat kann die vorstehend genannten Schutzmaßnahmen erforderlichenfalls wegen ihrer Dringlichkeit selbst treffen. Die Kommission und die anderen Mitgliedstaaten sind über diese Maßnahmen spätestens bei deren Inkrafttreten zu unterrichten. Die Kommission beschließt nach Anhörung des Währungsausschusses und des Ausschusses der Präsidenten der Zentralbanken, ob der betreffende Mitgliedstaat diese Maßnahmen beibehalten kann oder ob er sie ändern oder aufheben muß.
(3) Die von der Kommission gemäß den Absätzen 1 und 2 gefaßten Beschlüsse können vom Rat mit qualifizierter Mehrheit aufgehoben oder geändert werden.
(4) Die Anwendungsdauer der im Rahmen dieses Artikels getroffenen Schutzmaßnahmen darf sechs Monate nicht überschreiten.
(5) Der Rat prüft vor dem 31. Dezember 1992 auf der Grundlage eines Berichts der Kommission und nach Stellungnahme des Währungsausschusses und des Ausschusses der Präsidenten der Zentralbanken, ob die Bestimmungen dieses Artikels hinsichtlich ihres Grundsatzes und ihrer Modalitäten weiterhin den Erfordernissen entsprechen, für die sie vorgesehen waren.
Artikel 4
Das Recht der Mitgliedstaaten, auf insbesondere steuerrechtlichem oder bankenaufsichtsrechtlichem Gebiet die unerläßlichen Maßnahmen zu treffen, um Zuwiderhandlungen gegen ihre Rechts- und Verwaltungsvorschriften zu verhindern und Meldeverfahren für den Kapitalverkehr zwecks administrativer oder statistischer Information vorzusehen, wird durch die Bestimmungen dieser Richtlinie nicht berührt.
Die Anwendung dieser Maßnahmen und Verfahren darf keine Behinderung des im Einklang mit dem Gemeinschaftsrecht abgewickelten Kapitalverkehrs zur Folge haben.
Artikel 5
Entsprechend der Nomenklatur für den Kapitalverkehr in Anhang I gilt für das Königreich Spanien und die Portugiesische Republik der in Anhang III festgelegte Anwendungsbereich der Bestimmungen der Beitrittsakte von 1985 im Bereich des Kapitalverkehrs.
Artikel 6
(1) Die Mitgliedstaaten treffen die erforderlichen Maßnahmen, um dieser Richtlinie spätestens am 1. Juli 1990 nachzukommen. Sie setzen die Kommission hiervon unverzüglich in Kenntnis. Ferner unterrichten sie die Kommission über jede neue Maßnahme oder jede Änderung der Vorschriften über den in Anhang I aufgeführten Kapitalverkehr spätestens zum Zeitpunkt des jeweiligen Inkrafttretens.
(2) Unbeschadet der Artikel 61 bis 66 und 222 bis 232 der Beitrittsakte von 1985 für das Königreich Spanien und die Portugiesische Republik dürfen diese beiden Mitgliedstaaten sowie die Republik Griechenland und Irland die in Anhang IV aufgeführten Kapitalverkehrsbeschränkungen unter den in dem genannten Anhang festgelegten Bedingungen und innerhalb der darin vorgesehenen Fristen vorübergehend beibehalten.
Falls vor Ablauf der Frist für die Liberalisierung des in den Listen III und IV des Anhangs IV genannten Kapitalverkehrs die Portugiesische Republik oder die Republik Griechenland der Auffassung sind, daß sie diese Liberalisierung insbesondere wegen Zahlungsbilanzschwierigkeiten oder eines unzureichenden Grads der Anpassung des nationalen Finanzsystems nicht vornehmen können, nimmt die Kommission auf Antrag eines dieser Mitgliedstaaten in Zusammenarbeit mit dem Währungsausschuß eine Prüfung der wirtschaftlichen und finanziellen Lage des betreffenden Mitgliedstaats vor. Anhand der Ergebnisse dieser Prüfung schlägt die Kommission dem Rat vor, für den geamten oder einen Teil des betreffenden Kapitalverkehrs die für seine Liberalisierung festgesetzte Frist zu verlängern. Diese Verlängerung darf drei Jahre nicht überschreiten. Der Rat beschließt nach dem Verfahren des Artikels 69 des Vertrages.
(3) Das Königreich Belgien und das Großherzogtum Luxemburg können den gespaltenen Devisenmarkt gemäß den in Anhang V vorgesehenen Bedingungen und Fristen vorübergehend beibehalten.
(4) Bestehende einzelstaatliche Rechtsvorschriften zur Regelung des Erwerbs von Zweitwohnsitzen dürfen aufrechterhalten werden, bis der Rat weitere diesbezügliche Vorschriften gemäß Artikel 69 des Vertrages erläßt. Die vorliegende Vorschrift berührt nicht die Anwendbarkeit anderer Bestimmungen des Gemeinschaftsrechts.
(5) Die Kommission unterbreitet dem Rat bis zum 31. Dezember 1988 Vorschläge, die darauf abzielen, Gefahren von Steuerumgehungen, Steuerflucht und Steuerhinterziehung infolge der Unterschiede in den nationalen Regelungen zur Besteuerung von Sparerträgen und in der Kontrolle der Anwendung dieser Regelungen zu beseitigen oder zu vermindern.
Der Rat befindet über diese Vorschläge bis zum 30. Juni 1989. Alle gemeinschaftlichen Steuervorschriften sind gemäß dem Vertrag einstimmig zu erlassen.
Artikel 7
(1) Vorbehaltlich der anderen Bestimmungen dieser Richtlinie bemühen sich die Mitgliedstaaten, in dem Verfahren, das sie auf die Transfers im Zusammenhang mit dem Kapitalverkehr mit Drittländern anwenden, den gleichen Liberalisierungsgrad wie bei Transaktionen mit den Gebietsansässigen der anderen Mitgliedstaaten zu erreichen.
Die Bestimmungen des Unterabsatzes 1 berühren nicht die Anwendung der einzelstaatlichen Regeln oder der Bestimmungen des Gemeinschaftsrechts gegenüber Drittländern und insbesondere etwaige Gegenseitigkeitsbedingungen betreffend Niederlassungsgeschäfte, Erbringung finanzieller Dienstleistungen und Zulassung von Wertpapieren zu den Kapitalmärkten.
(2) Falls kurzfristige Kapitalbewegungen großen Umfangs aus oder nach Drittländern die interne oder externe monetäre oder finanzielle Lage der Mitgliedstaaten oder mehrerer von ihnen ernsthaft stören oder schwerwiegende Spannungen in den Wechselkursbeziehungen in der Gemeinschaft oder zwischen der Gemeinschaft und Drittländern verursachen, beraten die Mitgliedstaaten über alle Maßnahmen, die gegebenenfalls zur Abhilfe der aufgetretenen Schwierigkeiten zu treffen sind. Diese Beratungen erfolgen im Ausschuß der Präsidenten der Zentralbanken und im Währungsausschuß auf Initiative der Kommission oder eines Mitgliedstaats.
Artikel 8
Der Währungsausschuß nimmt mindestens einmal jährlich eine Prüfung der sich aus der Anwendung dieser Richtlinie ergebenden Lage auf dem Gebiet des freien Kapitalverkehrs vor. Diese Prüfung betrifft diejenigen Maßnahmen zur internen Regelung im Kreditbereich und im Bereich des Finanz- und Währungsmarkts, die eine spezifische Auswirkung auf die Internationalen Kapitalbewegungen haben können, sowie alle übrigen Aspekte der vorliegenden Richtlinie. Der Ausschuß erstattet der Kommission Bericht über die Ergebnisse dieser Prüfung.
Artikel 9
Die Erste Richtlinie des Rates vom 11. Mai 1960 und die Richtlinie 72/156/EWG werden mit Wirkung ab 1. Juli 1990 aufgehoben.
Artikel 10
Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Geschehen zu Luxemburg am 24. Juni 1988.