Rozhodnutí Komise
ze dne 17. března 1999
o brazilském neautomatickém systému dovozních oprávnění a jeho fungování podle ustanovení nařízení Rady (ES) č. 3286/94
(oznámeno pod číslem K(1999) 607)
(1999/234/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3286/94 ze dne 22. prosince 1994, kterým se stanoví postupy Společenství v oblasti společné obchodní politiky za účelem zajištění výkonu práv Společenství podle mezinárodních obchodních pravidel, zejména těch, která byla zřízena pod záštitou Světové obchodní organizace (WTO) [1], ve znění nařízení (ES) č. 356/95 [2], a zejména na články 13 a 14 uvedeného nařízení,
po konzultaci s Poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
(1) dne 12. ledna 1998 Komise obdržela stížnost podle článku 4 nařízení Rady (ES) č. 3286/94 (dále jen "nařízení"). Stížnost podala federace Febeltex (Fédération belge du textile - Belgická textilní federace);
(2) stěžovatel tvrdil, že brazilský neautomatický systém dovozních oprávnění, a zejména jeho uplatňování zavedením povinných platebních podmínek a povinných minimálních cen, je v rozporu s několika ustanoveními Dohody o založení Světové obchodní organizace (dále jen "Dohoda o WTO") a jejími přílohami. Na tomto základě navrhovatel žádá Komisi, aby přijala nezbytná opatření, která by přinutila Brazílii tato opatření zrušit;
(3) stížnost obsahovala dostatečně jasné důkazy, které opravňovaly Společenství k zahájení šetření podle článku 8 nařízení. Tento postup byl tudíž dne 27. února 1998 zahájen [3];
(4) po zahájení šetření Komise provedla hloubkové právní a faktické šetření brazilského systému dovozních oprávnění, jak je uplatňován na textilní výrobky. Na základě výsledků tohoto šetření Komise dospěla k níže uvedeným závěrům;
B. ZJIŠTĚNÍ EXISTENCE PŘEKÁŽEK OBCHODU
(5) šetřením bylo zjištěno, že brazilský systém je systém licencí ve smyslu čl. 3 odst. 1 Dohody o WTO o postupech udělování dovozních oprávnění, a měl by tedy odpovídat pravidlům stanoveným touto dohodou i dohodou GATT z roku 1994;
(6) příslušná brazilská legislativa týkající se neautomatického systému dovozních oprávnění sestává z:
- Decreto 660, ze dne 25. prosince 1992 (kterým se zřizuje Sistema Integrado de Comércio Exterior, Siscomex),
- Portaria Interministerial 291 (Ministerstvo financí/Ministerstvo průmyslu a obchodu), ze dne 12. prosince 1996 (týkající se zpracování dovozních operací prostřednictvím Siscomexu),
- Portaria Secex 21, ze dne 12. prosince 1996 (týkající se provádění dovozních operací prostřednictvím Siscomexu, včetně cenové kontroly) a
- Comunicados Decex, v němž je uveden seznam zboží, na které se vztahuje neautomatický systém dovozních oprávnění, konsolidovaný Comunicado Decex 37 ze dne 17. prosince 1997.
Nicméně brazilský systém je velmi flexibilní: do seznamu výrobků, na které se vztahuje neautomatický systém dovozních oprávnění, lze zařadit nové výrobky prostým rozhodnutím Ministerstva průmyslu, obchodu a turizmu;
(7) brazilský systém oprávnění je provozován prostřednictvím počítačového systému zvaného Siscomex. Udělení dovozních oprávnění na dovozy textilních výrobků pocházejících ze Společenství je přímo spojené se souborem povinných minimálních cen a povinných platebních podmínek. Nejsou-li údaje na dovozním prohlášení v souladu s údaji, které brazilské úřady schválily a zahrnuly do Siscomexu, žádosti o dovozní oprávnění nejsou zpracovány a dovozce je vyzván, aby se spojil s místní agenturou oddělení zahraničního obchodu ministerstva průmyslu, obchodu a turizmu (Decex);
(8) brazilská legislativa zavádějící tento systém neobsahuje žádné zmínky o tom, k provedení kterého opatření tento systém slouží. Služby Komise zjistily existenci interních administrativních pravidel nebo hlavních směrů týkajících se povinných platebních podmínek a minimálních dovozních cen, které se používají ve správě brazilského systému dovozních licencí. Tato pravidla nejsou zveřejněna. Tudíž se s nimi vlády a obchodníci nemohou seznámit. Dále není možné podat proti těmto neoficiálním nařízením žádné opravné prostředky;
(9) jestliže Siscomex nezpracuje žádost o dovozní oprávnění, která neodpovídá platebním podmínkám a minimálním cenám, tato žádost dovozce se nestane předmětem formálního rozhodnutí. Zůstává na dobu neurčitou nerozhodnuta;
(10) zdá se, že brazilský systém neslouží k provádění žádného opatření srovnatelného s opatřeními GATT, neboť jeho jedinou funkcí je uplatnění a správa dovozních režimů jako nástroje obchodní politiky za účelem omezení toků dovozu textilních výrobků do Brazílie. Průzkum rovněž odhalil, že tento systém umožňuje brazilským úřadům rozhodovat podle volného uvážení a svévolně na základě neoficiálních a nezveřejněných důvodů neudělit dovozníoprávnění. Zavedením povinných platebních podmínek a minimálních cen jako podmínek pro vydání licencí Brazílie výrazně omezila dovoz některých textilních výrobků pocházejících ze Společenství a odradila velké množství možných klientů výrobců ze Společenství;
(11) Brazílie dosud neoznámila část příslušné legislativy (Comunicado Decex 37, ze dne 17. prosince 1997); zbývající část byla oznámena se zpožděním delším než rok teprve po zahájení tohoto průzkumu Komisí na základě nařízení a v tomto oznámení byly některé důležité informace vynechány (například: seznam výrobků, na které se vztahují postupy udělování oprávnění.
(12) za těchto okolností se Komise domnívá, že tvrzení stěžovatele jsou opodstatněná a že brazilské postupy tvoří překážku obchodu ve smyslu čl. 2 odst. 1 nařízení, neboť jsou v rozporu s následujícími ustanoveními:
- čl. X odst. 1 a čl. XI odst. 1 GATT,
- čl. 1 odst. 3, čl. 3 odst. 2, čl. 3 odst. 5 písm. f) a článek 5 Dohody o WTO o postupech udělování dovozních oprávnění;
(13) Komise se nicméně domnívá, že odkaz na výše uvedený právní základ nevylučuje možnost odvolání se na kterékoliv jiné příslušné ustanovení Dohody o WTO a dohod k ní připojených, které lze použít v řízeních před WTO.
C. ZJIŠTĚNÍ NEPŘÍZNIVÝCH ÚČINKŮ NA OBCHOD
(14) šetření Komise zdůraznilo ohromný potenciál brazilského trhu s vysoce konkurenceschopnými výrobky vyváženými vývozci ze Společenství. V tomto ohledu hlavní zjištění o nepříznivých účincích na obchod způsobených napadenými praktikami naznačují, že brazilský neautomatický systém dovozních oprávnění představuje výrazné omezení přístupu několika textilních výrobků Společenství na brazilský trh;
(15) šetření zahrnovala výrobky obsažené v kapitolách 50 až 63 kombinované nomenklatury a objevila, že účinky brazilského systému se liší od jednoho sektoru výrobků k druhému. Obecně lze říci, že bez ohledu na velký potenciál brazilského trhu nezaznamenal vývoz textilních výrobků ze Společenství do Brazílie v letech 1996 a 1997 výraznější zvýšení, zvláště ve srovnání s vývozem na podobné jihoamerické trhy;
(16) zavedení neautomatického systému dovozních oprávnění a způsob jeho uplatňování prostřednictvím povinných platebních podmínek a minimálních cen způsobil již v roce 1997 (a v některých případech i v roce 1996) snížení vývozu některých textilních výrobků, jako jsou matracové potahy (kódy KN: 55162310; 52104900), popruhy (kód KN: 58063210), přehozy na postel (a podobné výrobky) (kódy KN: 63023290), pletené syntetické tkaniny na záclony (kód KN: 60024311), technické tkaniny pro běžné nošení (např. lyocell, elastan) (kód KN: 55161300) z Evropské unie do Brazílie;
(17) napadené brazilské postupy způsobily vývozcům určitých druhů textilních výrobků ze Společenství na brazilském trhu významnou ztrátu konkurenceschopnosti. Takováto ztráta konkurenceschopnosti byla drastická zejména v oblastech, jako jsou potahy matrací, záclonoviny nebo popruhy, které podléhají minimálním dovozním cenám;
(18) zavedení napadených opatření vedlo v mnoha případech k výrazné ztrátě počtu a důležitosti brazilských klientů a počtu a důležitosti přijatých nebo potvrzených objednávek;
(19) požadavek minimálních cen rovněž vedl k výraznému snížení rozsahu výrobků, které lze do Brazílie vyvážet. Jinými slovy výrobky, jejichž vývozní cena je ve srovnání s požadovanou povinnou minimální cenou příliš nízká, nelze vyvážet, protože by za vyšší cenu nebyly konkurenceschopné. Tato skutečnost často hraje roli ve vztahu k výrobkům s nízkou cenou, pro které je hospodářská soutěž v místních podmínkách silnější. Z toho plyne, že brazilský dovozce sáhne k brazilskému výrobku, který, kdyby nebylo povinných minimálních cen, by byl dražší než srovnatelný textilní výrobek ze Společenství;
(20) dalším nepříznivým účinkem na obchod, který se dotýká výrobců/vývozců textilních výrobků ze Společenství, je nutnost změnit technickou specifikaci nebo složení výrobku. Tuto změnu si vyžádala potřeba dodržet požadované minimální ceny. Změny technických vlastností výrobku jsou v některých případech jediným způsobem, jak získat výrobky, jejichž cena splňuje požadovanou minimální cenu a které jsou stále ekonomicky životaschopné. V tomto ohledu byly službám Komise poskytnuty příklady, kdy v případě potahů matrací musela být změněna procenta bavlny, umělého hedvábí, polyesteru atd. ve výrobku, např. použitím nové suroviny (jako umělé hedvábí), což má za následek odlišnou hmotnost na jeden čtvereční metr (jako polypropylen);
(21) použití brazilského neautomatického systému dovozních licencí jako nástroje obchodní politiky ke kontrole obchodních toků mělo v některých textilních odvětvích za následek úplnou změnu tržních podmínek, což v některých případech vedlo téměř k uzavření brazilského trhu vůči vývozcům textilních výrobků ze Společenství. Například minimální dovozní cena 20 USD/kg, stanovená brazilskými úřady na dovoz žakárových potahů matrací s KN kódem 55162310, je více než dvojnásobně vyšší oproti normální prodejní ceně tohoto výrobku (tj. 8 až 11 USD/kg). Takové zvýšení ceny způsobilo výraznou ztrátu konkurenceschopnosti vývozců domácích textilních výrobků ze Společenství na brazilském trhu;
(22) proto Komise dospěla k závěru, že výše uvedené účinky skutečně představují nepříznivé účinky na obchod ve smyslu čl. 2 odst. 4 nařízení;
D. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
(23) v posledních několika letech podali evropští vývozci a výrobci tři námitky vůči brazilským postupům, které měly restriktivní účinky na vývoz různých výrobků ze Společenství (ocelových plechů, textilních výrobků a sorbitolu). Zdá se, že tato opatření jsou zavedena pro zvláště citlivá odvětví neprůhledným způsobem a prostřednictvím velmi pružného rozhodovacího procesu. Z tohoto důvodu je pro Společenství nadmíru důležité pojmout brazilský systém komplexním způsobem;
(24) kromě toho je pro Společenství, které se zavázalo k dodržování stejných závazků, nanejvýš důležité, aby tyto závazky plnili i WTO partneři. Pro správné fungování mnohostranného obchodního systému je důležité, aby se důsledně postupovalo proti veškerým domnělým praktikám neslučitelným s WTO;
(25) co se týče případu Febeltex, vezmeme-li v úvahu důležitost textilního průmyslu jako celku pro Společenství a potřeby zajistit spravedlivý přístup textilních výrobků Společenství k trhům třetích zemí, Společenství by mělo okamžitě napadnout brazilský neautomatický systém dovozních oprávnění podle příslušných ustanovení Dohody o postupech udělování dovozníchoprávnění, GATT z roku 1994 a Ujednání GATT pro řešení sporů;
E. ZÁVĚRY A OPATŘENÍ, JEŽ MAJÍ BÝT PŘIJATA
(26) s cílem nalézt pokojné řešení se uskutečnila setkání s příslušnými brazilskými úřady a došlo k výměně dopisů týkajících se této věci, ale brazilské úřady nepodaly žádné návrhy na takové řešení;
(27) za těchto okolností se zdá, že je v zájmu Společenství zahájit řízení k řešení sporů,
ROZHODLA:
Článek 1
1. Brazilský neautomatický systém dovozních oprávnění, povinné minimální ceny a povinné platební podmínky nejsou zjevně slučitelné se závazky dané země v rámci Marrakešské dohody, kterou se zakládá Světová obchodní organizace, a představují "překážku obchodu" ve smyslu čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 3286/94.
2. Společenství v rámci Ujednání o pravidlech a postupech řešení sporů a dalších důležitých ustanovení WTO zahájí proti Brazílii řízení s cílem odstranit překážku obchodu.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne zveřejnění v Úředním věstníku Evropských Společenství.
V Bruselu dne 17. března 1999.
BESCHLUSS DER KOMMISSION vom 17. März 1999 über das nichtautomatische Einfuhrlizenzverfahren Brasiliens und dessen Anwendung auf der Grundlage der Verordnung (EG) Nr. 3286/94 des Rates (Bekanntgegeben unter Aktenzeichen K(1999) 607) (1999/234/EG)
DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft,
gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 3286/94 des Rates vom 22. Dezember 1994 zur Festlegung der Verfahren der Gemeinschaft im Bereich der gemeinsamen Handelspolitik zur Ausübung der Rechte der Gemeinschaft nach internationalen Handelsregeln, insbesondere den im Rahmen der Welthandelsorganisation vereinbarten Regeln (1), geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 356/95 (2), insbesondere auf die Artikel 13 und 14,
nach Konsultationen im Beratenden Ausschuß,
in Erwägung nachstehender Gründe:
A. VERFAHREN
(1) Am 12. Januar 1998 ging bei der Kommission ein Antrag gemäß Artikel 4 der Verordnung (EG) Nr. 3286/94 des Rates (nachstehend "Verordnung" genannt) ein. Der Antrag wurde von Febeltex (Fédération Belge du Textile - Belgian Textile Federation) gestellt.
(2) Der Antragsteller behauptete, das nichtautomatische Einfuhrlizenzverfahren Brasiliens und insbesondere die Art und Weise, wie es durch obligatorische Zahlungsfristen und Mindestpreise angewandt wird, stuenden mit mehreren Bestimmungen des Übereinkommens zur Errichtung der Welthandelsorganisation (nachstehend "WTO-Übereinkommen" genannt) und dessen Anhängen nicht in Einklang. Auf dieser Grundlage ersuchte der Antragsteller die Kommission, Brasilien zur Aufhebung der betreffenden Maßnahmen zu veranlassen.
(3) Der Antrag enthielt ausreichende Anscheinsbeweise, um die Einleitung eines gemeinschaftlichen Untersuchungsverfahrens gemäß Artikel 8 der Verordnung zu rechtfertigen. Die Kommission leitete daher am 27. Februar 1998 ein entsprechendes Verfahren ein (3).
(4) Anschließend untersuchte die Kommission eingehend die Sach- und die Rechtslage im Hinblick auf das brasilianische Einfuhrlizenzverfahren für Textilwaren. Auf der Grundlage der Ergebnisse dieser Untersuchung zog die Kommission die nachstehenden Schlußfolgerungen.
B. FESTSTELLUNGEN ZUM VORLIEGEN EINES HANDELSHEMMNISSES
(5) Die Untersuchung ergab, daß das brasilianische Verfahren ein Lizenzverfahren im Sinne des Artikels 3 Absatz 1 des WTO-Übereinkommens über Einfuhrlizenzverfahren (nachstehend "ILP-Übereinkommen" genannt) ist und daher grundsätzlich mit diesem Übereinkommen wie auch mit dem GATT 1994 in Einklang stehen muß.
(6) Das nichtautomatische Einfuhrlizenzverfahren wird durch folgende brasilianische Rechtsvorschriften geregelt:
- Decreto 660 vom 25. September 1992 (mit dem das "Sistema Integrado de Comércio Exterior", nachstehend "Siscomex" genannt, eingeführt wurde),
- Portaria Interministerial 291 (Finanzministerium/Industrie- und Handelsministerium) vom 12. Dezember 1996 (mit Bestimmungen über die Bearbeitung der Einfuhrtransaktionen im Rahmen des Siscomex),
- Portaria SECEX 21 vom 12. Dezember 1996 (mit Bestimmungen über die Durchführung der Einfuhrtransaktionen im Rahmen des Siscomex, einschließlich Bestimmungen über die Kontrolle der Preise) und
- DECEX's Comunicados mit dem Verzeichnis der Waren für die das nichtautomatische Einfuhrlizenzverfahren gilt, in der konsolidierten Fassung des DECEX's Comunicado 37 vom 17. Dezember 1997.
Das brasilianische Verfahren kann jedoch sehr leicht geändert werden: Durch einfachen Beschluß des Ministers für Industrie, Handel und Fremdenverkehr können neue Waren auf der Liste derjenigen Erzeugnisse hinzugefügt werden, für die das nichtautomatische Einfuhrlizenzverfahren gilt.
(7) Das brasilianische Lizenzverfahren wird mit Hilfe des EDV-Systems Siscomex angewandt. Die Erteilung von Lizenzen für Einfuhren von Textilwaren mit Ursprung in der Gemeinschaft ist unmittelbar von der Einhaltung bestimmter obligatorischer Mindestpreise und Zahlungsfristen abhängig. Sollten die diesbezüglichen Angaben auf Einfuhranmeldungen nicht mit den von den brasilianischen Behörden in Siscomex eingegebenen Angaben übereinstimmen, so werden die Anträge auf Erteilung von Einfuhrlizenzen nicht bearbeitet, und der Einführer wird aufgefordert, mit der örtlichen Dienststelle der Außenhandelsabteilung des Ministeriums für Industrie, Handel und Fremdenverkehr (DECEX) Kontakt aufzunehmen.
(8) In den brasilianischen Rechtsvorschriften über die Einführung des Einfuhrlizenzverfahrens ist nicht festgelegt, der Durchführung welcher Maßnahme dieses Verfahren dient. Die Dienststellen der Kommission stellten fest, daß im Rahmen der Anwendung des brasilianischen Einfuhrlizenzverfahrens interne administrative Bestimmungen oder Leitlinien betreffend die obligatorischen Zahlungsfristen und Mindesteinfuhrpreise gelten. Diese Vorschriften werden nicht veröffentlicht. Daher können sich staatliche Stellen und Händler nicht über sie informieren. Zudem können gegen solche inoffiziellen Regelungen keine Rechtsmittel eingelegt werden.
(9) Wird ein Antrag auf Erteilung einer Einfuhrlizenz wegen Nichtbeachtung der vorgeschriebenen Zahlungsfristen und Mindestpreise von Siscomex nicht bearbeitet, so wird kein förmlicher Beschluß über den Antrag des Einführers gefaßt. Der Antrag bleibt vielmehr auf unbegrenzte Zeit anhängig.
(10) Das brasilianische Lizenzsystem dient offensichtlich nicht der Durchführung einer GATT-konformen Maßnahme, sondern lediglich der Anwendung und Verwaltung von Einfuhrregelungen als handelspolitisches Instrument zur Beschränkung der Einfuhren von Textilwaren nach Brasilien. Die Untersuchung ergab darüber hinaus, daß dieses System den brasilianischen Behörden ermöglicht, aus inoffiziellen und nicht öffentlich bekanntgegebenen Gründen die Erteilung von Einfuhrlizenzen nach eigenem Ermessen und willkürlich zu verweigern. Durch die Einführung obligatorischer Zahlungsfristen und Mindestpreise als Voraussetzung für die Erteilung von Einfuhrlizenzen hat Brasilien die Einfuhren bestimmter Textilwaren mit Ursprung in der Gemeinschaft deutlich beschränkt und eine Vielzahl potentieller Kunden der Gemeinschaftshersteller abgeschreckt.
(11) Brasilien hat einige der einschlägigen Rechtsvorschriften (DECEX Comunicado 37 vom 17. Dezember 1997) bisher noch nicht notifiziert: die übrigen Rechtsvorschriften wurden - mit mehr als einem Jahr Verspätung - erst notifiziert, nachdem die Kommission auf der Grundlage der Verordnung dieses Untersuchungsverfahren eingeleitet hatte; zudem wurden bei dieser Notifikation wesentliche Angaben vergessen (z. B. Verzeichnis der Waren, für die die Lizenzverfahren gelten).
(12) Daher vertritt die Kommission die Auffassung, daß die Behauptungen des Antragstellers eindeutig begründet sind und daß die brasilianischen Praktiken ein Handelshemmnis im Sinne des Artikels 2 Absatz 1 der Verordnung darstellen, da sie im Widerspruch zu folgenden Bestimmungen stehen:
- Artikel X Absatz 1 und Artikel XI Absatz 1 des GATT
- Artikel 1 Absatz 3, Artikel 3 Absatz 2 und Absatz 5 Buchstabe f) und Artikel 5 des WTO-Übereinkommens über Einfuhrlizenzverfahren.
(13) Nach Auffassung der Kommission schließt die Bezugnahme auf die vorgenannten Rechtsgrundlagen jedoch die Geltendmachung anderer einschlägiger Bestimmungen des WTO-Übereinkommens und der ihm im Anhang beigefügten Übereinkommen nicht aus, die in Verfahren vor der WTO von Nutzen sein könnten.
C. FESTSTELLUNGEN ZU DEN HANDELSSCHÄDIGENDEN AUSWIRKUNGEN
(14) Die Untersuchung der Kommission ergab, daß für die äußerst wettbewerbsfähigen Exportwaren der Gemeinschaftshersteller enorme Absatzmöglichkeiten in Brasilien bestehen. Hinsichtlich der handelsschädigenden Auswirkungen der beanstandeten Praktiken ist insbesondere festzustellen, daß durch das brasilianische nichtautomatische Einfuhrlizenzverfahren der Zugang mehrerer Textilwaren der Gemeinschaft zum brasilianischen Markt erheblich beschränkt wird.
(15) Die Untersuchung erstreckte sich auf die Waren der Kapitel 50 bis 63 der Kombinierten Nomenklatur und ergab, daß sich das brasilianische Verfahren auf die einzelnen Warengruppen unterschiedlich auswirkt. Generell ist festzustellen, daß sich die Textilausfuhren aus der Gemeinschaft nach Brasilien trotz des großen Potentials des brasilianischen Marktes zwischen 1996 und 1997 - vor allem gemessen an den Ausfuhren aus der Gemeinschaft in vergleichbare südamerikanische Länder - nicht nennenswert erhöhten.
(16) Durch die Einführung des nichtautomatischen Einfuhrlizenzverfahrens und die Art und Weise, wie es durch obligatorische Zahlungsfristen und Mindestpreise angewandt wird, kam es bereits 1997 (und in einigen Fällen auch 1996) zu einem Rückgang der EG-Ausfuhren bestimmter Textilwaren nach Brasilien, wie beispielsweise Matratzendrelle (KN-Codes 5516 23 10 und 5210 49 00), Bänder (KN-Code 5806 32 10), Bettwäsche und verwandte Produkte (KN-Code 6302 32 90), Gewirke aus synthetischen Chemiefasern für Vorhänge (KN-Code 6002 43 11), Gewebe aus künstlichen Spinnfasern für Freizeitkleidung wie beispielsweise Lyocell und Elastan (KN-Code 5516 13 00).
(17) Durch die beanstandeten Praktiken Brasiliens verloren die EG-Ausführer bestimmter Textilwaren auf dem brasilianischen Markt erheblich an Wettbewerbsfähigkeit. Besonders stark war diese Entwicklung bei Waren wie beispielsweise Matratzendrelle, Gardinengewebe oder Bändern, für die Mindesteinfuhrpreise gelten.
(18) Durch die Einführung der beanstandeten Maßnahmen kam es in vielen Fällen zu beträchtlichen Einbußen, sowohl was die Zahl und die Bedeutung der brasilianischen Kunden als auch die Zahl und den Umfang der eingegangenen oder bestätigten Aufträge anbetrifft.
(19) Durch die vorgeschriebenen Mindestpreise hat sich auch die Palette der Waren erheblich verringert, die nach Brasilien ausgeführt werden können. Mit anderen Worten können Waren, deren Ausfuhrpreis im Vergleich zu dem vorgeschriebenen Mindestpreis deutlich niedriger ist, nicht länger ausgeführt werden, weil sie zu dem höheren Preis nicht mehr wettbewerbsfähig sind. Bezeichnenderweise ist dies häufig bei Billigwaren der Fall, bei denen der Wettbewerb vor Ort stärker ist. Daher wird ein Einführer in Brasilien zum Kauf der brasilianischen Ware übergehen, die ohne die Einführung der vorgeschriebenen Mindestpreise teurer wäre als die vergleichbare Textilware aus der Gemeinschaft.
(20) Weitere handelsschädigende Auswirkungen auf die in der Gemeinschaft angesiedelten Hersteller/Ausführer von Textilwaren ergeben sich aus der Notwendigkeit, die technischen Spezifikationen bzw. die Zusammensetzung einer Ware zu ändern. Dies ist zur Einhaltung der vorgeschriebenen Mindestpreise erforderlich. In einigen Fällen ist es nur durch die Änderung der technischen Spezifikationen möglich, eine Ware zu produzieren, deren Preis dem erforderlichen Mindestpreis entspricht und deren Herstellung dennoch wirtschaftlich tragfähig ist. In diesem Zusammenhang wurden die Dienststellen der Kommission beispielsweise darauf hingewiesen, daß im Falle von Matratzendrelle der Anteil von Baumwolle, Rayon, Polyester usw. geändert werden mußte, indem z. B. ein neuer Rohstoff (wie Rayon) oder aber ein Rohstoff verwendet wurde, durch den sich das Quadratmetergewicht erhöhte (beispielsweise Polypropylen).
(21) Durch die Nutzung des brasilianischen nichtautomatischen Einfuhrlizenzverfahrens als handelspolitisches Instrument zur Kontrolle der Handelsströme haben sich die Marktbedingungen in einigen Bereichen des Textilsektors so grundlegend geändert, daß der brasilianische Markt in einigen Fällen für die Textilausführer aus der Gemeinschaft nahezu abgeschottet ist. Beispielsweise ist der Mindesteinfuhrpreis von 20 USD/kg, den die brasilianischen Behörden für die Einfuhren von Matratzendrelle aus Jacquard-Gewebe des KN-Codes 5516 23 10 festgesetzt haben, mehr als doppelt so hoch wie der normale Verkaufspreis dieser Ware (8-11 USD/kg). Durch diesen Preisanstieg haben die EG-Ausführer dieser Art von Heimtextilien auf dem brasilianischen Markt beträchtlich an Wettbewerbsfähigkeit verloren.
(22) Daher kam die Kommission zu dem Schluß, daß die vorgenannten Auswirkungen handelsschädigende Auswirkungen im Sinne des Artikels 2 Absatz 4 der Verordnung sind.
D. INTERESSE DER GEMEINSCHAFT
(23) In den vergangenen Jahren stellten die europäischen Ausführer und Hersteller drei Anträge wegen brasilianischer Handelspraktiken, durch die die EG-Ausfuhren mehrerer Waren (Stahlplatten, Textilwaren und Sorbitol) beschränkt werden. Diese Maßnahmen werden offensichtlich in einer nicht transparenten Art und Weise und im Rahmen eines sehr dehnbaren Beschlußfassungsverfahrens für bestimmte empfindliche Bereiche eingeführt. Daher ist es von zentraler Bedeutung, daß die Gemeinschaft in grundlegender Weise gegen das brasilianische System vorgeht.
(24) Für die Gemeinschaft ist es äußerst wichtig, daß die WTO-Partner ihre Verpflichtungen uneingeschränkt erfuellen, nachdem sie sich selbst zur Einhaltung dieser Bestimmungen verpflichtet hat. Für das ordnungsgemäße Funktionieren eines multilateralen Handelssystems ist es von entscheidender Bedeutung, daß gegen alle angeblich WTO-widrigen Praktiken konsequent vorgegangen wird.
(25) Angesichts der Bedeutung der Textilwirtschaft für die Gemeinschaft insgesamt sowie der Notwendigkeit, für die Textilwaren der Gemeinschaft einen fairen Zugang zu den Drittlandsmärkten zu gewährleisten, sollte die Gemeinschaft im Febeltex-Fall unverzüglich das brasilianische nichtautomatische Einfuhrlizenzverfahren auf der Grundlage der einschlägigen Bestimmungen des Übereinkommens über Einfuhrlizenzverfahren, des GATT 1994 und der WTO-Vereinbarung über die Streitbeilegung anfechten.
E. SCHLUSSFOLGERUNGEN UND ZU ERGREIFENDE MASSNAHMEN
(26) Um den Sachverhalt eingehender zu prüfen und eine gütliche Lösung zu finden, fanden Gespräche mit den zuständigen brasilianischen Behörden sowie ein Schriftwechsel statt, aber die brasilianischen Behörden unterbreiteten keinen Vorschlag für eine solche Lösung.
(27) Unter diesen Umständen liegt die Einleitung eines WTO-Streitbeilegungsverfahrens im Interesse der Gemeinschaft -
BESCHLIESST:
Artikel 1
(1) Das nichtautomatische Lizenzverfahren, die obligatorischen Mindestpreise und die obligatorischen Zahlungsfristen in Brasilien sind offensichtlich nicht mit den Verpflichtungen dieses Landes im Rahmen des Marrakesch-Übereinkommens zur Errichtung der Welthandelsorganisation vereinbar und stellen ein "Handelshemmnis" im Sinne des Artikels 2 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 3286/94 des Rates dar.
(2) Die Gemeinschaft wird gemäß der Vereinbarung über die Regeln und Verfahren zur Beilegung von Streitigkeiten und anderen einschlägigen WTO-Bestimmungen gegen Brasilien vorgehen, damit das Handelshemmnis beseitigt wird.
Artikel 2
Dieser Beschluß tritt am Tag seiner Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften in Kraft.
Brüssel, den 17. März 1999