NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 1559/2007
ze dne 17. prosince 2007,
kterým se stanoví víceletý plán obnovy populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři a kterým se mění nařízení (ES) č. 520/2007
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Společenství je ode dne 14. listopadu 1997 smluvní stranou Mezinárodní úmluvy na ochranu tuňáků v Atlantiku (2).
(2)
Na svém výročním zasedání v listopadu roku 2006 přijala Mezinárodní komise na ochranu tuňáků v Atlantiku (ICCAT) doporučení 2006[05] za účelem vytvoření patnáctiletého plánu obnovy populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři.
(3)
Za účelem obnovy populace stanoví plán obnovy ICCAT postupné snížení úrovně celkových přípustných odlovů (TAC) od roku 2007 do roku 2010, omezení rybolovu v některých oblastech a obdobích, novou minimální velikost tuňáka obecného, opatření týkající se sportovního a rekreačního rybolovu i kontrolní opatření a provádění programu společné mezinárodní inspekce ICCAT, aby se zajistila účinnost plánu obnovy.
(4)
Aby byly splněny mezinárodní požadavky vyplývající z doporučení ICCAT, byl plán obnovy populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři přijatý ICCAT proveden na přechodnou dobu nařízením Rady (ES) č. 643/2007 ze dne 11. června 2007, kterým se mění nařízení (ES) č. 41/2007, pokud jde o plán obnovy tuňáka obecného doporučený Mezinárodní komisí na ochranu tuňáků v Atlantiku (3), dokud nebude přijato nařízení, kterým se provádí víceletá opatření na obnovu populace tuňáka obecného v roce 2007.
(5)
Je proto nutné provádět plán obnovy ICCAT trvale prostřednictvím nařízení, kterým se stanoví plán obnovy, jak je uvedeno v článku 5 nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky (4), který se použije od 1. ledna 2008.
(6)
Některá technická opatření přijatá ICCAT pro populace tuňáka obecného jsou nyní zahrnuta do práva Společenství jako nařízení Rady (ES) č. 520/2007 ze dne 7. května 2007, kterým se stanoví určitá technická opatření pro zachování některých populací vysoce stěhovavých druhů (5).
(7)
Za výhradním účelem jejich financování do dne 31. prosince 2014 by opatření k provádění plánu obnovy ICCAT přijatého podle tohoto nařízení, jakož i opatření přijatá dočasně podle nařízení (ES) č. 643/2007, měla být považována za plán obnovy ve smyslu článku 5 nařízení (ES) č. 2371/2002 s účinkem ode dne vstupu nařízení (ES) č. 643/2007 v platnost.
(8)
Přijetí nových technických opatření přijatých ICCAT pro populace tuňáka obecného a aktualizace technických opatření platných od přijetí výše uvedeného nařízení vyžadují zrušení některých ustanovení nařízení (ES) č. 520/2007 a jejich nahrazení tímto nařízením,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
Toto nařízení stanoví obecná pravidla, podle nichž Společenství použije víceletý plán obnovy populace tuňáka obecného (Thunnus thynnus), který doporučila Mezinárodní komise pro ochranu tuňáků v Atlantiku (ICCAT). Toto nařízení se vztahuje na populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři.
Cílem tohoto plánu obnovy je dosáhnout biomasy odpovídající maximálním udržitelným výnosům (Bmsy) s pravděpodobností vyšší než 50 %.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„smluvními stranami úmluvy“ smluvní strany Mezinárodní úmluvy na ochranu tuňáků v Atlantiku a spolupracující nesmluvní strany, subjekty nebo rybářské subjekty;
b)
„rybářským plavidlem“ každé plavidlo používané nebo určené k použití pro účely obchodního využívání zdrojů tuňáka, včetně zpracovatelských plavidel, přepravních plavidel, vlečných člunů a lodí provádějících překládku;
c)
„společnou rybolovnou operací“ operace mezi dvěma nebo více plavidly plujícími pod vlajkami různých smluvních stran úmluvy nebo různých členských států, při níž se úlovek jednoho plavidla připisuje zcela nebo zčásti jednomu nebo více dalším plavidlům;
d)
„přemístěním“ jakékoliv přemístění tuňáka obecného
i)
z rybářského plavidla do koncové výkrmny tuňáka obecného, včetně ryb mrtvých nebo uniklých během přepravy,
ii)
z chovného hospodářství pro tuňáka obecného nebo z pasti na tuňáky na zpracovatelské plavidlo, přepravní plavidlo nebo na pevninu;
e)
„pastí na tuňáky“ upevněné zařízení zakotvené ke dnu, obvykle obsahující naváděcí síť, která navede ryby do uzavřeného prostoru;
f)
„umístěním do klecí“ skutečnost, že živý tuňák obecný se nevytahuje na palubu; zahrnuje jak výkrm, tak chov;
g)
„výkrmem“ umístění tuňáka obecného na krátkou dobu (zpravidla dvou až šesti měsíců) do klece s cílem zejména zvýšit obsah tuku v rybě;
h)
„chovem“ umístění tuňáka obecného do klece na období delší než jeden rok s cílem zvýšit celkovou biomasu;
i)
„překládkou“ vykládka všech nebo jen některých tuňáků obecných, kteří se nacházejí na palubě jednoho rybářského plavidla, na jiné rybářské plavidlo;
j)
„zpracovatelským plavidlem“ plavidlo, na jehož palubě rybářské produkty procházejí před balením jednou nebo více z těchto operací: filetování nebo plátkování, mražení nebo zpracování;
k)
„sportovním rybolovem“ neobchodní rybolov, jehož účastníci jsou členy vnitrostátní sportovní organizace nebo jsou držiteli vnitrostátního sportovního průkazu;
l)
„rekreačním rybolovem“ neobchodní rybolov, jehož účastníci nejsou členy vnitrostátní sportovní organizace ani nejsou držiteli vnitrostátního sportovního průkazu;
m)
„úkolem II“ úkol II, jak je definován ICCAT v „Terénní příručce pro statistiku a odebírání vzorků tuňáka obecného a tuňákovitých v Atlantiku“ (třetí vydání, ICCAT, 1990);
n)
„přepravním plavidlem“ plavidlo, které přijímá volně žijící jedince a přepravuje je do výkrmen nebo chovných hospodářství.
KAPITOLA II
RYBOLOVNÁ PRÁVA
Článek 3
Celkové přípustné odlovy (TAC)
Celkové přípustné odlovy, které ICCAT stanoví pro smluvní strany pro tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři, jsou tyto:
-
v roce 2008: 28 500 tun,
-
v roce 2009: 27 500 tun,
-
v roce 2010: 25 500 tun.
Pokud jsou však v rámci ICCAT dohodnuty nové úrovně TAC, upraví Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise příslušným způsobem TAC uvedené v prvním pododstavci.
Článek 4
1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby zajistil, že intenzita rybolovu jeho plavidel a pastí odpovídá rybolovným právům na tuňáka obecného, která má daný členský stát ve východním Atlantiku a Středozemním moři.
2. Každý členský stát sestaví roční plán rybolovu pro plavidla a pasti lovící tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři. Členské státy, jejichž kvóta pro lov tuňáka obecného je nižší než 5 % kvóty Společenství, mohou přijmout v rámci svých plánů rybolovu konkrétní metody pro řízení své kvóty, přičemž v tomto případě se nepoužije odstavec 3.
3. Roční plán rybolovu musí uvádět
a)
mimo jiné plavidla o délce větší než 24 metrů uvedená na seznamu, na který odkazuje článek 12, a individuální kvótu přidělenou těmto plavidlům;
b)
pro plavidla o délce menší než 24 metrů a pasti alespoň kvótu přidělenou organizacím producentů nebo skupinám plavidel, které provádějí rybolov s podobným lovným zařízením.
4. Roční plán rybolovu se předává Komisi každoročně do 31. ledna. Veškeré následné úpravy ročního plánu rybolovu nebo konkrétních metod řízení kvót členských států se předávají Komisi nejméně deset dnů před prováděním činnosti odpovídající takové úpravě.
5. Členský stát vlajky přijme opatření podle tohoto odstavce, pokud plavidlo plující pod jeho vlajkou
a)
nesplnilo svou povinnost podat zprávu podle čl. 17 odst. 3;
b)
dopustilo se přestupku podle článku 26.
Členský stát vlajky zajistí, aby fyzická inspekce proběhla pod jeho vedením v jeho přístavech nebo byla provedena jinou osobou, kterou určí členský stát vlajky, pokud plavidlo není v přístavu Společenství.
Pokud je individuální kvóta považována za vyčerpanou, může členský stát vlajky požádat plavidlo, aby neprodleně odplulo do jím určeného přístavu.
6. Do 31. ledna předloží členské státy Komisi zprávu o provádění svých ročních plánů rybolovu za předchozí rok. Tyto zprávy uvedou
a)
počet plavidel skutečně lovících tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři;
b)
úlovky každého plavidla a
c)
celkový počet dnů, které každé plavidlo strávilo rybolovem ve východním Atlantiku a Středozemním moři.
7. Soukromé obchodní dohody mezi státními příslušníky členského státu a smluvní stranou úmluvy za účelem použití rybářského plavidla plujícího pod vlajkou uvedeného členského státu pro rybolov v rámci kvóty smluvní strany úmluvy pro tuňáka obecného mohou být uzavřeny pouze se schválením dotčeného členského státu, který informuje Komisi, a se schválením Komise ICCAT.
8. Do 1. března každého roku zašlou členské státy Komisi informace o veškerých soukromých obchodních dohodách uzavřených mezi svými státními příslušníky a smluvní stranou úmluvy.
9. Informace uvedené v odstavci 8 musí obsahovat tyto údaje:
a)
seznam všech rybářských plavidel plujících pod vlajkou členského státu, která jsou oprávněna aktivně lovit tuňáka obecného podle soukromé obchodní dohody;
b)
vnitřní číslo plavidla, jak je stanoveno v příloze I nařízení Komise (ES) č. 26/2004 ze dne 30. prosince 2003 o rejstříku rybářského loďstva Společenství (6);
c)
délku trvání soukromých obchodních dohod;
d)
souhlas členského státu se soukromou dohodou;
e)
název dotčené smluvní strany úmluvy.
10. Komise zašle neprodleně informace uvedené v odstavci 9 výkonnému sekretariátu ICCAT.
11. Komise zajistí, aby podíl z kvóty smluvní strany úmluvy na tuňáka obecného, který lze použít pro pronájem rybářských plavidel Společenství podle článku 8b nařízení Rady (ES) č. 1936/2001 (7), nepřesahoval 60 %, 40 % a 20 % celkové kvóty v odpovídajícím období let 2007, 2008 a 2009.
12. Pronájem rybářských plavidel Společenství pro lov tuňáka obecného ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři je v roce 2010 a v následujících letech zakázán.
13. Každý členský stát zajistí, aby počet jeho pronajatých rybářských plavidel lovících tuňáka obecného a trvání daného pronájmu byly přiměřené kvótě přidělené pronajímající zemi.
KAPITOLA III
TECHNICKÁ OPATŘENÍ
Článek 5
Období zákazu rybolovu
1. Zakazuje se rybolov tuňáka obecného velkými plavidly pro pelagický rybolov lovícími na dlouhou lovnou šňůru delší než 24 metrů ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři, s výjimkou oblasti západně od 10° z. d. a severně od 42° s. š., od 1. června do 31. prosince.
2. Zakazuje se rybolov tuňáka obecného košelkovými nevody ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři od 1. července do 31. prosince.
3. Zakazuje se rybolov tuňáka obecného plavidly s návnadou ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři od 15. listopadu do 15. května.
4. Zakazuje se rybolov tuňáka obecného prostřednictvím trawlerů pro pelagický rybolov ve východním Atlantiku od 15. listopadu do 15. května.
Článek 6
Použití letadel
V oblasti úmluvy je zakázáno používat při vyhledávání tuňáka obecného letadla nebo vrtulníky.
Článek 7
Minimální velikost
1. Minimální velikost tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři je 30 kg nebo 115 cm.
2. Odchylně od odstavce 1, a aniž je dotčen článek 9, se použije minimální velikost 8 kg nebo 75 cm pro tuňáka obecného (Thunnus thynnus) uloveného
a)
ve východním Atlantiku plavidly s návnadou, plavidly lovícími na vlečnou šňůru a trawlery pro pelagický rybolov;
b)
v Jaderském moři za účelem chovu.
3. Pro účely odst. 2 písm. a) stanoví Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou maximální počet plavidel s návnadou, plavidel lovících na vlečnou šňůru oprávněných lovit tuňáka obecného a trawlerů pro pelagický rybolov oprávněných lovit tuňáka obecného jako vedlejší úlovek. Počet plavidel s návnadou a plavidel lovících na vlečnou šňůru se stanoví jako počet plavidel Společenství účastnících se v roce 2006 řízeného rybolovu tuňáka obecného. Počet trawlerů pro pelagický rybolov se stanoví jako počet plavidel Společenství oprávněných lovit v roce 2006 tuňáka obecného jako vedlejší úlovek.
4. Pro účely odst. 2 písm. a) Rada na návrh Komise rozdělí kvalifikovanou většinou mezi příslušné členské státy počet plavidel stanovený podle odstavce 3.
5. Pro účely odst. 2 písm. a) se mezi oprávněná plavidla uvedená v odstavcích 3 a 4 rozdělí nejvýše 10 % kvóty Společenství pro tuňáka obecného o hmotnosti 8 až 30 kg a délce 75 až 115 cm, přičemž plavidla o celkové délce menší než 17 m lovící na návnadu odloví maximálně 200 tun tuňáka obecného o hmotnosti nejméně 6,4 kg nebo o délce nejméně 70 cm. Rada rozhodne na návrh Komise kvalifikovanou většinou o rozdělení kvóty Společenství mezi členské státy.
6. Pro drobný pobřežní rybolov zabývající se lovem čerstvých ryb ve východním Atlantiku mohou být přidělena maximálně 2 % kvóty Společenství pro tuňáka obecného o hmotnosti od 8 do 30 kg. Rada rozhodne na návrh Komise kvalifikovanou většinou o rozdělení kvót Společenství mezi členské státy.
7. Další zvláštní podmínky pro tuňáka obecného uloveného ve východním Atlantiku plavidly s návnadou, plavidly lovícími na vlečnou šňůru a trawlery pro pelagický rybolov jsou stanoveny v příloze I.
Článek 8
Plán odebírání vzorků tuňáka obecného
1. Každý členský stát zavede program odběru vzorků pro odhad počtu uloveného tuňáka obecného podle velikosti.
2. Odběr vzorků podle velikosti v klecích se provádí na vzorku 100 kusů na 100 tun živých ryb nebo na vzorku 10 % celkového počtu ryb umístěných v kleci. Velikostní vzorek, na základě délky nebo hmotnosti, se odebírá během výlovu farmy a z ryb uhynulých během přepravy v souladu s metodou přijatou ICCAT pro oznamování údajů v rámci úkolu II.
3. Pro ryby chované déle než jeden rok se vypracují doplňkové metody a postupy odběru vzorků.
4. Odběr vzorků se provádí namátkově během odlovu a týká se všech klecí. Údaje o odběru vzorků provedeném každým rokem se oznámí Komisi do 31. května následujícího roku.
Článek 9
Vedlejší úlovky
1. Aniž je dotčen čl. 7 odst. 2, pro veškerá rybářská plavidla, která aktivně nebo neaktivně loví tuňáka obecného, se povolují vedlejší úlovky ve výši maximálně 8 % tuňáka obecného o hmotnosti od 10 do 30 kg.
2. Procentní podíl uvedený v odstavci 1 se počítá buď na základě celkových vedlejších úlovků na počtu ryb z celkového odlovu tuňáka obecného při vykládce těchto plavidel, nebo na základě jeho hmotnostního ekvivalentu v procentech.
3. Vedlejší úlovky se odečítají od kvóty členského státu vlajky. Výměty mrtvých ryb z vedlejších úlovků podle odstavce 1 se zakazují v době, kdy je otevřen rybolov tuňáka obecného, a odečítají se od kvóty členského státu vlajky.
4. Na vykládku vedlejších úlovků tuňáka obecného se použije článek 14 a čl. 18 odst. 1.
Článek 10
Rekreační rybolov
1. V rámci rekreačního rybolovu se zakazuje lovit, uchovávat na palubě, překládat a vykládat více než jeden kus tuňáka obecného při každém vyplutí na moře.
2. Uvádění na trh tuňáka obecného uloveného při rekreačním rybolovu se zakazuje, vyjma pro charitativní účely.
3. Každý členský stát zaznamenává údaje o odlovu z rekreačního rybolovu a sděluje tyto údaje Komisi. Komise předává tyto informace Stálému výboru ICCAT pro výzkum a statistiku.
4. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby v rámci rekreačního rybolovu zajistil v co největším rozsahu vypouštění tuňáka obecného chyceného živého, zejména mladých jedinců.
Článek 11
Sportovní rybolov
1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření s cílem regulovat sportovní rybolov, zejména prostřednictvím povolení k rybolovu.
2. Uvádění na trh tuňáka obecného uloveného při soutěži ve sportovním rybolovu se zakazuje, vyjma pro charitativní účely.
3. Každý členský stát zaznamenává údaje o odlovu ze sportovního rybolovu a předává tyto údaje Komisi. Komise předává tyto informace Stálému výboru ICCAT pro výzkum a statistiku.
4. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby v rámci sportovního rybolovu zajistil v co největším rozsahu vypouštění tuňáka obecného chyceného živého, zejména mladých jedinců.
KAPITOLA IV
KONTROLNÍ OPATŘENÍ
Článek 12
Rejstřík plavidel oprávněných aktivně lovit tuňáka obecného
1. Do 31. ledna 2008 sdělí každý členský stát Komisi elektronickou cestou seznam všech rybářských plavidel plujících pod jeho vlajkou, kterým udělil oprávnění aktivně lovit tuňáka obecného ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři vydáním zvláštní licence k rybolovu.
2. Komise zašle tyto informace výkonnému sekretariátu ICCAT, aby tato plavidla mohla být zanesena do záznamů ICCAT o plavidlech oprávněných lovit tuňáka obecného.
3. Rybářská plavidla Společenství, na něž se vztahuje tento článek a která nejsou zanesena v záznamech ICCAT, nesmějí lovit, uchovávat na palubě, překládat, přepravovat, přemísťovat ani vykládat tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři.
4. Pravidla o licencích k rybolovu uvedená v čl. 8a odst. 2, 4, 6, 7 a 8 nařízení (ES) č.1936/2001 se použijí obdobně.
Článek 13
Rejstřík pastí na tuňáky oprávněných lovit tuňáka obecného
1. Do 31. ledna 2008 zašle každý členský stát Komisi elektronickou cestou seznam všech svých povolených pastí na tuňáky, které jsou na základě zvláštní licence k rybolovu oprávněny lovit tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři. Seznam obsahuje názvy pastí a registrační číslo.
2. Komise zašle tento seznam výkonnému sekretariátu ICCAT, aby tyto pasti na tuňáky mohly být zaneseny do záznamů ICCAT o pastech na tuňáky oprávněných lovit tuňáka obecného.
3. Pasti Společenství na tuňáky, které nejsou zaneseny v záznamech ICCAT, nesmějí lovit, uchovávat, překládat ani vykládat tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři.
4. Ustanovení čl. 8a odst. 2, 4, 6, 7 a 8 nařízení (ES) č. 1936/2001 se použijí obdobně.
Článek 14
Určené přístavy
1. Členské státy určí místo, které má sloužit pro vykládku, nebo místo blízko pobřeží (určené přístavy), kde je povolena vykládka a překládka tuňáka obecného.
2. Členské státy předloží Komisi seznam určených přístavů každoročně do 1. dubna. Komise zašle tyto informace výkonnému sekretariátu ICCAT každoročně do 15. dubna. Veškeré pozdější změny seznamu se oznamují Komisi za účelem předání výkonnému sekretariátu ICCAT nejméně patnáct dní před vstupem změny v platnost.
3. Zakazuje se vykládat a nebo překládat z plavidel uvedených v článku 12 jakékoli množství tuňáka obecného uloveného ve východním Atlantiku a Středozemním moři jinde než v přístavech určených smluvními stranami úmluvy a členskými státy v souladu s odstavci 1 a 2.
4. Toto ustanovení se použije na vykládky nebo překládky prováděné plavidly s návnadou, plavidly lovícími na vlečnou šňůru nebo trawlery pro pelagický rybolov, které ulovily tuňáka obecného ve východním Atlantiku v souladu se zvláštními podmínkami uvedenými v příloze I.
Článek 15
Požadavky na vedení záznamů
1. Kromě dodržování článků 6 a 8 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku (8) zaznamenává velitel plavidla Společenství uvedeného v článku 12 do lodního deníku případně informace uvedené v příloze II.
2. Velitel plavidla Společenství uvedeného v článku 12, které provádí společné rybolovné operace, zaznamenává do lodního deníku tyto doplňující informace:
a)
pokud se úlovek vytahuje na palubu nebo překládá do klecí:
-
datum a čas odlovu provedeného v rámci společné rybolovné operace,
-
místo (zeměpisná délka/šířka) odlovu provedeného v rámci společné rybolovné operace,
-
množství úlovku tuňáka obecného vytaženého na palubu nebo přeloženého do klece,
-
název a rádiovou volací značku rybářského plavidla;
b)
u plavidel, která provádějí společné rybolovné operace, avšak nejsou zapojena do překládky ryb:
-
datum a čas společné rybolovné operace,
-
místo (zeměpisná délka/šířka) společné rybolovné operace,
-
prohlášení, že toto plavidlo žádné úlovky nevytáhlo na palubu ani nepřeložilo do klece,
-
název a rádiovou volací značku nebo rádiové volací značky rybářského plavidla nebo rybářských plavidel provádějících odlov.
3. Pokud plavidlo provádějící odlov, které se účastní společné rybolovné operace, vykazuje množství tuňáka obecného odlovené svými lovnými zařízeními, uvede velitel pro každý odlov plavidlo nebo plavidla a stát nebo státy vlajky, od jejichž kvót se mají odlovy odpočítat.
Článek 16
Společné rybolovné operace
1. Všechny společné rybolovné operace při lovu tuňáka obecného, které se týkají plavidel plujících pod vlajkou jednoho nebo více členských států, se povolují pouze se souhlasem dotčeného členského státu vlajky nebo členských států vlajky.
2. V okamžiku podání žádosti o povolení přijme každý členský stát nezbytná opatření k tomu, aby od svých rybářských plavidel účastnících se společné rybolovné operace získal podrobné informace týkající se doby trvání společné operace, totožnosti účastnících se subjektů a klíče pro rozdělení daných odlovů mezi plavidla.
3. Každý členský stát předá Komisi informace uvedené v odstavci 2. Komise zašle tyto informace neprodleně sekretariátu ICCAT.
Článek 17
Zprávy o úlovcích
1. Velitel rybářského plavidla provádějícího odlov uvedeného v článku 12 zašle příslušným orgánům svého členského státu vlajky zprávu o úlovcích s uvedením množství tuňáka obecného uloveného svým plavidlem, včetně návratů s nulovým úlovkem.
2. Zpráva o úlovcích se poprvé předá do deseti dnů od vplutí do východního Atlantiku a Středozemního moře nebo po začátku rybářského výjezdu. V případě společných rybolovných operací uvede velitel plavidla provádějícího odlov pro každý odlov plavidlo nebo plavidla, pro která se úlovky odpočítávají z kvóty státu nebo států vlajky.
3. Každoročně od 1. června podává velitel rybářského plavidla jednou za pět dnů zprávu o množství úlovků tuňáka obecného, včetně návratů s nulovým úlovkem.
4. Každý členský stát zasílá obdržené zprávy o úlovcích elektronickou cestou nebo jiným způsobem Komisi. Komise zašle tyto informace neprodleně sekretariátu ICCAT.
5. Členské státy uvědomí Komisi, v podobě snímatelné počítačem, do patnáctého dne každého měsíce o množstvích tuňáka obecného uloveného ve východním Atlantiku a Středozemním moři, která byla vyložena, přeložena, ulovena do pasti nebo umístěna do klece plavidlem plujícím pod jejich vlajkou během předcházejícího měsíce. Komise zašle tyto informace neprodleně sekretariátu ICCAT.
Článek 18
Vykládky
1. Odchylně od článku 7 nařízení (EHS) č. 2847/93 oznámí velitel plavidla Společenství uvedeného v článku 12 tohoto nařízení nebo jeho zástupce příslušnému orgánu členského státu (včetně členského státu vlajky) nebo smluvní straně úmluvy, jejichž přístavy nebo vykládkové zařízení hodlá využít, nejméně čtyři hodiny před předpokládaným časem připlutí do přístavu:
a)
předpokládaný čas připlutí;
b)
odhadované množství tuňáka obecného na palubě;
c)
oblast, ve které byl odlov proveden.
2. V případě vykládky v určeném přístavu členského státu jiného než členského státu vlajky zašle příslušný orgán tohoto členského státu záznam o vykládce orgánu vlajky plavidla, a to do 48 hodin po ukončení vykládky.
3. Toto ustanovení se nepoužije na vykládky prováděné plavidly s návnadou, plavidly lovícími na vlečnou šňůru nebo trawlery pro pelagický rybolov, které ulovily tuňáka obecného ve východním Atlantiku.
Článek 19
Překládka
1. Odchylně od článku 11 nařízení (EHS) č. 2847/93 je překládka tuňáka obecného na moři ve východním Atlantiku a Středozemním moři zakázána, s výjimkou překládky prováděné velkými rybářskými plavidly lovícími tuňáka obecného na dlouhou lovnou šňůru vykonávajícími činnost v souladu s doporučením ICCAT 2005[06], které stanoví program překládky pro velká rybářská plavidla lovící tuňáky na dlouhou lovnou šňůru, v platném znění.
2. Před vplutím do přístavu velitel přijímajícího plavidla (plavidlo provádějící odlov nebo plavidlo pro zpracování) nebo jeho zástupce poskytne příslušným orgánům členského státu, jehož přístav chce použít, nejméně 48 hodin před očekávaným časem připlutí tyto informace:
a)
předpokládaný čas připlutí;
b)
odhadované množství tuňáka obecného na palubě;
c)
informace o zeměpisných oblastech, ve kterých byl uloven tuňák obecný, který má být přeložen;
d)
název plavidla provádějícího odlov, které dodává tuňáka obecného, a jeho číslo v záznamech ICCAT o rybářských plavidlech oprávněných lovit tuňáka obecného;
e)
název přijímajícího plavidla a jeho číslo v záznamech ICCAT o rybářských plavidlech oprávněných lovit tuňáka obecného;
f)
množství tuňáka obecného v tunách, které má být přeloženo.
3. Rybářským plavidlům provádějícím odlov není dovoleno provádět překládku, pokud neobdržela předchozí oprávnění od svého státu vlajky.
4. Velitel plavidla provádějícího odlov uvědomí před zahájením překládky svůj stát vlajky
a)
o množství tuňáka obecného, které má být přeloženo;
b)
o datu a přístavu překládky;
c)
o názvu přijímajícího plavidla, jeho registračním čísle a vlajce a jeho čísle v záznamech ICCAT o rybářských plavidlech oprávněných lovit tuňáka obecného;
d)
o zeměpisné oblasti, ve které byl tuňák obecný uloven.
5. Příslušný orgán členského státu, v jehož přístavu se překládka uskutečňuje,
a)
provádí inspekci přijímajícího plavidla v okamžiku připlutí a kontroluje náklad a dokumentaci související s činností překládky;
b)
zasílá záznam o překládce orgánu státu vlajky plavidla provádějícího odlov do 48 hodin po ukončení překládky.
6. Velitel plavidla Společenství uvedeného v článku 12 vyplní a předá prohlášení o překládce ICCAT příslušným orgánům členského státu, pod jehož vlajkou plavidlo pluje. Prohlášení se předá do patnácti dní po dni překládky v přístavu v souladu se vzorem uvedeným v příloze III.
Článek 20
Umístění do klece
1. Členský stát, v jehož jurisdikci se nachází výkrmna nebo chovné hospodářství pro tuňáka obecného, zašle do jednoho týdne po ukončení daného umístění do klece zprávu o umístění do klece potvrzenou pozorovatelem členskému státu nebo smluvní straně úmluvy, pod jejichž vlajkou provedla rybářská plavidla odlov tuňáka, a Komisi. Komise zasílá tyto informace neprodleně sekretariátu ICCAT. Tato zpráva obsahuje informace uvedené v prohlášení o umístění do klece podle článku 4b nařízení (ES) č. 1936/2001.
2. Pokud se výkrmna nebo chovné hospodářství nachází na volném moři, použije se odstavec 1 obdobně na členské státy, v nichž jsou usazeny fyzické nebo právnické osoby odpovědné za výkrmnu nebo chovné hospodářství.
3. Před každým přemístěním do klece uvědomí příslušný orgán členského státu výkrmny nebo chovného hospodářství členský stát nebo smluvní stranu úmluvy, pod jejichž vlajkou pluje plavidlo provádějící odlov, o přemístění množství ulovených rybářskými plavidly plujícími pod jeho vlajkou do klece.
Členský stát vlajky plavidla provádějícího odlov požádá příslušný orgán členského státu výkrmny nebo chovného hospodářství, aby zabavil úlovek a vypustil ryby do moře, pokud se po obdržení této informace domnívá, že
a)
rybářské plavidlo, které podle prohlášení ryby ulovilo, nemá dostatečnou individuální kvótu pro tuňáka obecného umístěného v klecích;
b)
množství ryb nebylo řádně oznámeno a nebylo zohledněno pro výpočet případné použitelné kvóty nebo
c)
rybářské plavidlo, které podle prohlášení ryby ulovilo, není oprávněno lovit tuňáka obecného.
4. Velitel rybářského plavidla Společenství vyplní a zašle členskému státu vlajky nebo smluvní straně úmluvy, pod jejichž vlajkou pluje, prohlášení ICCAT o přemístění do patnácti dnů ode dne přemístění na vlečná plavidla nebo do klece v souladu se vzorem uvedeným v příloze III. Prohlášení o přemístění doprovází přepravované ryby během přepravy do klece.
Článek 21
Činnosti týkající se pastí
1. Po ukončení každé rybolovné operace pomocí pastí na tuňáky se zaznamenají úlovky a tyto záznamy o úlovcích se elektronickou cestou nebo jiným způsobem předají do 48 hodin od ukončení každé rybolovné operace příslušnému orgánu členského státu, v němž se past na tuňáky nachází.
2. Každý členský stát zašle obdrženou zprávu o úlovcích elektronickou cestou Komisi. Komise zasílá tyto informace neprodleně sekretariátu ICCAT.
Článek 22
Kontrola v přístavu nebo v hospodářství
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že všechna plavidla uvedená v rejstříku ICCAT plavidel oprávněných lovit tuňáka obecného, která vplouvají do určeného přístavu za účelem vykládky nebo překládky tuňáka obecného uloveného ve východním Atlantiku a Středozemním moři, jsou v přístavu podrobena inspekci.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření ke kontrole umísťování tuňáka obecného do klece ve výkrmnách nebo v chovných hospodářstvích podléhajících jejich jurisdikci.
3. Pokud se výkrmny nebo chovná hospodářství nacházejí na volném moři, použije se odstavec 2 obdobně na členské státy, v nichž jsou usazeny fyzické nebo právnické osoby odpovědné za výkrmnu nebo chovné hospodářství.
Článek 23
Křížové kontroly
1. Členské státy ověřují, včetně použití systému sledování plavidel (VMS), údaje, předávání lodních deníků a patřičné informace zaznamenané v lodních denících svých plavidel, v dokumentech o přemístění nebo překládce a v dokumentech o úlovcích.
2. Členské státy provádějí správní křížové kontroly všech vykládek, všech překládek nebo umístění do klece porovnáním množství podle druhu uvedených v lodních denících plavidel nebo množství podle druhu uvedených v prohlášení o překládce a množství uvedeného v prohlášení o vykládce nebo v prohlášení o umístění do klece a jakéhokoli jiného patřičného dokumentu, jako je faktura nebo dokumenty o prodeji.
Článek 24
Program společné mezinárodní inspekce ICCAT
1. Ve Společenství se uplatňuje program ICCAT pro společné mezinárodní inspekce přijatý na čtvrtém pravidelném zasedání ICCAT (Madrid, listopad 1975), uvedený v příloze IV tohoto nařízení.
2. Členské státy, jejichž rybářská plavidla jsou oprávněna lovit tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři, přidělí inspektory a budou provádět inspekce na moři.
3. Komise nebo jí určený subjekt může pro program přidělit inspektory Společenství.
4. Komise nebo jí určený subjekt koordinuje činnosti týkající se dohledu a inspekce jménem Společenství. Ve shodě s dotčenými členskými státy může za tím účelem vypracovat společné inspekční programy, které Společenství umožní plnit závazky přijaté v rámci programu. Členské státy, jejichž plavidla loví tuňáka obecného, přijmou opatření nezbytná k usnadnění provádění těchto programů, zejména pokud jde o požadované lidské a materiální zdroje a o období a oblasti, v nichž mají být rozmístěny.
5. Členské státy sdělí Komisi každoročně do 1. dubna jména inspektorů a názvy inspekčních plavidel, které hodlají přidělit programu v následujícím roce. S využitím těchto informací vypracuje Komise ve spolupráci s členskými státy každoročně plán účasti Společenství na programu, který zašle sekretariátu ICCAT a členským státům.
Článek 25
Program pozorovatelů
1. Každý členský stát zajistí na svých rybářských plavidlech delších než 15 metrů přítomnost pozorovatele na nejméně
a)
20 % svých aktivních plavidel s košelkovými nevody. V případě společných rybolovných operací je pozorovatel přítomen během rybolovné operace;
b)
20 % svých aktivních trawlerů pro pelagický rybolov;
c)
20 % svých aktivních plavidel lovících na dlouhou lovnou šňůru;
d)
20 % svých aktivních plavidel s návnadou;
e)
100 % během odlovu z pastí na tuňáky.
Úkolem pozorovatele je zejména
a)
sledovat, zda plavidlo dodržuje toto nařízení;
b)
zaznamenávat a podávat zprávy o rybářské činnosti;
c)
pozorovat a odhadovat úlovky a ověřovat záznamy v lodním deníku;
d)
pozorovat a zaznamenávat plavidla, která mohou lovit ryby v rozporu s ochrannými opatřeními ICCAT.
Pozorovatel dále provádí vědeckou práci, jako např. shromažďování údajů v rámci úkolu II podle definice ICCAT, pokud to ICCAT požaduje, na základě pokynů Stálého výboru ICCAT pro výzkum a statistiku.
2. Každý členský stát, jehož jurisdikci podléhá výkrmna nebo chovné hospodářství pro tuňáka obecného, zajistí přítomnost pozorovatele během celého přemísťování tuňáka obecného do klece a celého odlovu ryb z hospodářství.
Úkolem pozorovatele je zejména
a)
pozorovat a sledovat soulad operací výkrmen s články 4a, 4b a 4c nařízení (ES) č. 1936/2001;
b)
ověřovat zprávu o umísťování do klece uvedenou v článku 20 tohoto nařízení;
c)
provádět vědeckou práci, jako například shromažďování vzorků, které požaduje ICCAT, na základě pokynů Stálého výboru ICCAT pro výzkum a statistiku.
Článek 26
Donucovací opatření
1. Členské státy přijmou donucovací opatření vůči plavidlu plujícímu pod jejich vlajkou, bylo-li v souladu s jejich právem prokázáno, že plavidlo porušuje článek 4, 5, 7, 14, 15, 16, 17 nebo 19. Opatření mohou v závislosti na závažnosti přestupku a v souladu s příslušnými ustanoveními vnitrostátního práva zahrnovat zejména
a)
pokuty;
b)
zabavení nelegálního lovného zařízení a úlovků;
c)
konfiskaci plavidla;
d)
pozastavení nebo odejmutí oprávnění k rybolovu;
e)
případně snížení nebo odejmutí rybolovné kvóty.
2. Každý členský stát, v jehož jurisdikci se nachází chovné hospodářství tuňáka obecného, přijme donucovací opatření vůči tomuto hospodářství, bylo-li v souladu s jeho právem prokázáno, že toto hospodářství porušuje článek 20 nebo čl. 25 odst. 2 tohoto nařízení nebo článek 4a, 4b nebo 4c nařízení (ES) č. 1936/2001. Opatření mohou v závislosti na závažnosti přestupku a v souladu s příslušným vnitrostátním právem zahrnovat zejména
a)
pokuty;
b)
pozastavení nebo vyjmutí z rejstříku výkrmen;
c)
zákaz umísťování do klece nebo uvádění množství tuňáka obecného na trh.
Článek 27
Tržní opatření
1. V rámci Společenství se zakazují obchod, vykládka, dovoz, vývoz, umísťování do klece pro účely výkrmu nebo chovu, zpětný vývoz a překládka východoatlantického a středomořského tuňáka obecného (Thunnus thynnus), které nejsou doprovázeny přesnými, úplnými a ověřenými dokumenty v souladu s požadavky tohoto nařízení.
2. V rámci Společenství se zakazují obchod, dovoz, vykládka, umísťování do klece pro účely výkrmu nebo chovu, zpracování, vývoz, opětovný vývoz a překládka východoatlantického a středomořského tuňáka obecného (Thunnus thynnus) odloveného rybářskými plavidly, jejichž stát vlajky nemá kvótu, limit odlovu nebo příděl intenzity rybolovu pro východoatlantického a středomořského tuňáka obecného podle podmínek řídících a ochranných opatření ICCAT, nebo pokud jsou rybolovné možnosti státu vlajky vyčerpány. Na základě informací obdržených prostřednictvím sekretariátu ICCAT informuje Komise všechny členské státy, že kvóta některé smluvní strany úmluvy je vyčerpána.
3. V rámci Společenství se zakazují obchod, dovoz, vykládka, zpracování, vývoz z výkrmen nebo chovných hospodářství, které nejsou v souladu s doporučením ICCAT 2006[07] pro chov tuňáka obecného.
Článek 28
Vyrovnávací koeficienty
K výpočtu ekvivalentu zaokrouhlené hmotnosti zpracovaného tuňáka obecného se použijí vyrovnávací koeficienty přijaté Stálým výborem ICCAT pro výzkum a statistiku.
Článek 29
Financování
Pro účely čl. 21 písm. a) bodu i) nařízení Rady (ES) č. 1198/2006 ze dne 27. července 2006 o Evropském rybářském fondu (9) a do 31. prosince 2014 se víceletý plán obnovy populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři považuje za plán obnovy ve smyslu článku 5 nařízení (ES) č. 2371/2002.
KAPITOLA V
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 30
Změny nařízení (ES) č. 520/2007
Nařízení (ES) č. 520/2007 se mění takto:
1.
Články 6 a 11 se zrušují.
2.
V příloze IV se zrušuje položka týkající se tuňáka obecného.
Článek 31
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2008.
Článek 29 se však použije ode dne 13. června 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. prosince 2007.
VERORDNUNG (EG) Nr. 1559/2007 DES RATES
vom 17. Dezember 2007
zur Aufstellung eines mehrjährigen Wiederauffüllungsplans für Roten Thun im Ostatlantik und im Mittelmeer und zur Änderung der Verordnung (EG) Nr. 520/2007
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, insbesondere auf Artikel 37,
auf Vorschlag der Kommission,
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments (1),
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Seit dem 14. November 1997 ist die Gemeinschaft Vertragspartei der Internationalen Konvention zur Erhaltung der Thunfischbestände im Atlantik (2).
(2)
Auf ihrer Jahrestagung im November 2006 hat die Internationale Kommission für die Erhaltung der Thunfischbestände im Atlantik (ICCAT) die Empfehlung 2006[05] über die Aufstellung eines 15-Jahres-Plans für die Wiederauffüllung der Bestände von Rotem Thun im Ostatlantik und im Mittelmeer angenommen.
(3)
Für den Wiederaufbau der Bestände sieht der Wiederauffüllungsplan der ICCAT eine schrittweise Verringerung der zulässigen Gesamtfangmengen (TAC) von 2007 bis 2010, Einschränkungen der Fangmöglichkeiten in bestimmten Gebieten und während bestimmter Zeiträume, neue Mindestgrößen für Roten Thun, Maßnahmen für die Sport- und Freizeitfischerei sowie Kontrollmaßnahmen und die Anwendung der gemeinsamen internationalen Inspektionsregelung der ICCAT zur Sicherstellung der Wirksamkeit des Plans vor.
(4)
Zur Erfüllung der internationalen Verpflichtungen aufgrund der Empfehlung der ICCAT wurde im Jahr 2007 der ICCAT-Plan für die Wiederauffüllung der Bestände von Rotem Thun im Ostatlantik und im Mittelmeer bis zur Annahme einer Verordnung des Rates zur Durchführung mehrjähriger Maßnahmen zum Wiederaufbau der Bestände von Rotem Thun durch die Verordnung (EG) Nr. 643/2007 des Rates vom 11. Juni 2007 zur Änderung der Verordnung (EG) Nr. 41/2007 hinsichtlich des von der Internationalen Kommission für die Erhaltung der Thunfischbestände des Atlantiks empfohlenen Wiederauffüllungsplans für Roten Thun (3) vorläufig umgesetzt.
(5)
Der Wiederauffüllungsplan der ICCAT muss daher gemäß Artikel 5 der Verordnung (EG) Nr. 2371/2002 des Rates vom 20. Dezember 2002 über die Erhaltung und nachhaltige Nutzung der Fischereiressourcen im Rahmen der gemeinsamen Fischereipolitik (4) durch eine Verordnung zur Aufstellung eines Wiederauffüllungsplans dauerhaft umgesetzt werden, die ab dem 1. Januar 2008 gilt.
(6)
Einige technische Maßnahmen, die die ICCAT für Roten Thun beschlossen hat, sind jetzt durch die Verordnung (EG) Nr. 520/2007 vom 7. Mai 2007 mit technischen Erhaltungsmaßnahmen für bestimmte Bestände weit wandernder Arten (5) ins Gemeinschaftsrecht umgesetzt worden.
(7)
Die zur Umsetzung des ICCAT-Wiederauffüllungsplans im Rahmen dieser Verordnung erlassenen Maßnahmen sowie die im Rahmen der Verordnung (EG) Nr. 643/2007 vorläufig erlassenen Maßnahmen sollten, soweit es um ihre Finanzierung bis zum 31. Dezember 2014 geht, mit Wirkung ab Inkrafttreten der Verordnung (EG) Nr. 643/2007 als Wiederauffüllungsplan im Sinne des Artikels 5 der Verordnung (EG) Nr. 2371/2002 betrachtet werden.
(8)
Da seit der Verabschiedung der oben genannten Verordnung neue technische ICCAT-Maßnahmen für Roten Thun beschlossen und die bereits bestehenden aktualisiert worden sind, müssen einige Bestimmungen der Verordnung (EG) Nr. 520/2007 gestrichen und durch die vorliegende Verordnung ersetzt werden -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
KAPITEL I
ALLGEMEINE BESTIMMUNGEN
Artikel 1
Gegenstand und Geltungsbereich
Diese Verordnung enthält die allgemeinen Bestimmungen für die Durchführung des von der Internationalen Kommission für die Erhaltung der Thunfischbestände im Atlantik (ICCAT) empfohlenen mehrjährigen Wiederauffüllungsplans für Roten Thun (Thunnus thynnus) durch die Gemeinschaft. Sie gilt für Roten Thun im Ostatlantik und im Mittelmeer.
Ziel des Wiederauffüllungsplans ist es, eine Biomasse zu erreichen, die mit über 50 %iger Wahrscheinlichkeit dem höchstmöglichen Dauerertrag (MSY) entspricht.
Artikel 2
Begriffsbestimmungen
Im Sinne dieser Verordnung bezeichnet der Ausdruck
a)
„CPC“ die Vertragsparteien der Internationalen Konvention zur Erhaltung der Thunfischbestände im Atlantik und kooperierende Nichtvertragsparteien, Rechtsträger und Rechtsträger im Fischereisektor;
b)
„Fischereifahrzeug“ jedes Schiff, das zum gewerblichen Thunfischfang eingesetzt wird oder werden soll, einschließlich Fischverarbeitungsschiffe, Transportschiffe, Schlepper und an Umladungen beteiligte Schiffe;
c)
„gemeinsamer Fangeinsatz“ alle Einsätze mit zwei oder mehreren Fischereifahrzeugen unter der Flagge verschiedener CPC oder verschiedener Mitgliedstaaten, bei denen Fänge eines Fahrzeugs ganz oder teilweise einem oder mehreren anderen Fischereifahrzeugen zugewiesen werden;
d)
„Transferaktivitäten“ jeden Transfer von Rotem Thunfisch
i)
vom Fischereifahrzeug bis zum Mastbetrieb für Roten Thun, einschließlich der beim Transport verendeten oder entkommenen Fische;
ii)
von einem Mastbetrieb für Roten Thun oder einer Tonnare zu einem Verarbeitungsschiff, Transportschiff oder an Land;
e)
„Tonnare“ ein am Meeresboden verankertes stationäres Fanggerät, das in der Regel ein Leitnetz besitzt, mit dem die Fische in eine Kammer gelenkt werden;
f)
„Hälterung“ die Tatsache, dass der lebende Rote Thun nicht an Bord geholt wird; dies umfasst sowohl die Mast als auch die Aufzucht;
g)
„Mast“ die Hälterung von Rotem Thun für einen kurzen Zeitraum (normalerweise zwei bis sechs Monate) hauptsächlich mit dem Ziel, den Fettgehalt des Fisches zu steigern;
h)
„Aufzucht“ die Hälterung von Rotem Thun für einen Zeitraum von mehr als einem Jahr mit dem Ziel, die Gesamtbiomasse zu steigern;
i)
„Umladung“ das Umladen aller oder bestimmter Fangmengen von Rotem Thun an Bord eines Fischereifahrzeugs auf ein anderes Fischereifahrzeug;
j)
„Verarbeitungsschiff“ ein Schiff, an dessen Bord die Fischereierzeugnisse vor ihrer Verpackung einer oder mehreren der folgenden Behandlungen unterzogen werden: Zerlegen in Filets oder in Scheiben, Gefrieren und/oder Verarbeiten;
k)
„Sportfischerei“ nicht gewerbsmäßige Fischereiaktivitäten, wobei die Fischer einem nationalen Sportfischereiverband angeschlossen sind oder Inhaber einer nationalen Sportlizenz sind;
l)
„Freizeitfischerei“ nicht gewerbsmäßige Fischereiaktivitäten, wobei die Fischer keinem nationalen Sportfischereiverband angeschlossen sind und nicht Inhaber einer nationalen Sportlizenz sind;
m)
„Task II“ Task II gemäß der Definition der ICCAT im Verfahrenshandbuch für Statistiken und Probenahmen bei Thunfisch und verwandten Arten im Atlantischen Ozean („Field manual for statistics and sampling Atlantic tunas and tuna-like fish“ (dritte Auflage, ICCAT 1990));
n)
„Transportschiff“ Schiff, das wild lebende Fische aufnimmt und in einen Mast- oder Aufzuchtbetrieb transportiert.
KAPITEL II
FANGMÖGLICHKEITEN
Artikel 3
Zulässige Gesamtfangmengen (TAC)
Die ICCAT hat für die Vertragsparteien die TAC für Roten Thun im Ostatlantik und im Mittelmeer wie folgt festgesetzt:
-
28 500 Tonnen im Jahr 2008,
-
27 500 Tonnen im Jahr 2009,
-
25 500 Tonnen im Jahr 2010.
Werden jedoch im Rahmen der ICCAT-Zusammenarbeit neue TAC-Niveaus vereinbart, so ändert der Rat die in Absatz 1 festgesetzten TACs auf Vorschlag der Kommission mit qualifizierter Mehrheit entsprechend.
Artikel 4
(1) Jeder Mitgliedstaat trifft die erforderlichen Maßnahmen, um sicherzustellen, dass der Fischereiaufwand seiner Schiffe und Tonnare den Fangmöglichkeiten für Roten Thun entspricht, die ihm im Ostatlantik und im Mittelmeer zur Verfügung stehen.
(2) Jeder Mitgliedstaat erstellt einen jährlichen Fangplan für die Schiffe und Tonnare, die im Ostatlantik und im Mittelmeer Roten Thun fischen. Mitgliedstaaten, deren Quote für Roten Thun weniger als 5 % der Gemeinschaftsquote beträgt, können eine spezifische Methode zur Verwaltung ihrer Quote in ihrem Fangplan anwenden; in diesem Fall gilt Absatz 3 nicht.
(3) Der jährliche Fangplan bezeichnet
a)
unter anderem die Schiffe mit einer Länge von mehr als 24 m, die in die Listen nach Artikel 12 aufgenommen wurden, sowie die ihnen zugeteilte individuelle Quote;
b)
in Bezug auf Schiffe mit einer Länge von weniger als 24 m und Tonnare mindestens die den Erzeugerorganisationen oder Gruppen von Schiffen, die mit ähnlichem Fanggerät fischen, zugeteilte Quote.
(4) Die Fangpläne sind der Kommission spätestens zum 31. Januar jeden Jahres zu übermitteln. Anschließende Änderungen des jährlichen Fangplans oder der spezifischen Methode zur Verwaltung ihrer Quote sind der Kommission mindestens zehn Tage vor Beginn der von der Änderung betroffenen Fischereitätigkeit zu übermitteln.
(5) Der Flaggenmitgliedstaat ergreift die in diesem Absatz vorgesehene Maßnahme, wenn ein Schiff unter seiner Flagge
a)
seiner Meldepflicht nach Artikel 17 Absatz 3 nicht nachgekommen ist;
b)
einen Verstoß nach Artikel 26 begangen hat.
Der Flaggenmitgliedstaat gewährleistet, dass eine physische Kontrolle unter seiner Aufsicht in seinen Häfen erfolgt oder von einer anderen von ihm bestellten Person durchgeführt wird, wenn sich das Schiff nicht in einem Gemeinschaftshafen befindet.
Der Flaggenmitgliedstaat kann Schiffe, deren Quote als ganz ausgeschöpft erachtet wird, auffordern, unverzüglich den von ihm bezeichneten Hafen anzulaufen.
(6) Spätestens am 31. Januar erstatten die Mitgliedstaaten der Kommission Bericht über die Umsetzung ihrer Fangpläne des Vorjahres. Diese Berichte enthalten
a)
die Anzahl der Schiffe, die tatsächlich an der Fischerei auf Roten Thun im Ostatlantik und im Mittelmeer teilgenommen haben,
b)
die Fänge der einzelnen Schiffe und
c)
die Gesamtzahl der Fangtage jedes Schiffes im Ostatlantik und im Mittelmeer.
(7) Private Handelsabmachungen zwischen Staatsangehörigen eines Mitgliedstaats und einer CPC über den Einsatz eines Fischereifahrzeugs unter der Flagge des betreffenden Mitgliedstaats für Fangtätigkeiten im Rahmen der Thunfischquote eines CPC dürfen nur mit Genehmigung des betreffenden Mitgliedstaats, der die Kommission hierüber unterrichtet, und der ICCAT-Kommission geschlossen werden.
(8) Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission jedes Jahr bis zum 1. März die Informationen über alle privaten Handelsabmachungen zwischen ihren Staatsangehörigen und einer CPC.
(9) Die in Absatz 8 genannten Informationen umfassen die folgenden Angaben:
a)
Liste aller Fischereifahrzeuge, die die Flagge des Mitgliedstaats führen und im Rahmen von privaten Handelsabmachungen berechtigt sind, gezielt Roten Thun zu fischen;
b)
interne Nummer des Fahrzeugs nach Anhang I der Verordnung (EG) Nr. 26/2004 der Kommission vom 30. Dezember 2003 über das Fischereiflottenregister der Gemeinschaft (6);
c)
Geltungsdauer der privaten Handelsabmachung;
d)
Zustimmung des Mitgliedstaats zu der privaten Abmachung;
e)
Name der betreffenden CPC.
(10) Die Kommission übermittelt dem Exekutivsekretariat der ICCAT unverzüglich die in Absatz 9 genannten Informationen.
(11) Die Kommission gewährleistet, dass der Prozentsatz der Quote einer CPC für Roten Thun, der für das Chartern von Fischereifahrzeugen der Gemeinschaft gemäß Artikel 8b der Verordnung (EG) Nr. 1936/2001 (7) genutzt werden darf, jeweils 60 %, 40 % bzw. 20 % der Gesamtquote für 2007, 2008 bzw. 2009 nicht übersteigt.
(12) Das Chartern von Fischereifahrzeugen der Gemeinschaft für Roten Thun im Ostatlantik und im Mittelmeer ist 2010 und in den folgenden Jahren verboten.
(13) Jeder Mitgliedstaat gewährleistet, dass die Anzahl der von ihm gecharterten Fischereifahrzeuge für den Fang von Rotem Thun und die Dauer der Charter in einem angemessenen Verhältnis zu der dem Charterland zugeteilten Quote für Roten Thun stehen.
KAPITEL III
TECHNISCHE MASSNAHMEN
Artikel 5
Schonzeiten
(1) Der Fang von Rotem Thun mit großen pelagischen Langleinenfängern von über 24 m ist im Ostatlantik und im Mittelmeer in der Zeit vom 1. Juni bis 31. Dezember verboten, ausgenommen in dem Gebiet westlich 10°W und nördlich 42°N.
(2) Der Fang von Rotem Thun mit Ringwadenfängern ist im Ostatlantik und im Mittelmeer in der Zeit vom 1. Juli bis 31. Dezember verboten.
(3) Der Fang von Rotem Thun mit Köderschiffen ist im Ostatlantik und im Mittelmeer in der Zeit vom 15. November bis 15. Mai verboten.
(4) Der Fang von Rotem Thun mit pelagischen Trawlern ist im Ostatlantik in der Zeit vom 15. November bis 15. Mai verboten.
Artikel 6
Einsatz von Flugzeugen
Der Einsatz von Flugzeugen oder Hubschraubern zum Auffinden von Rotem Thun im Konventionsgebiet ist verboten.
Artikel 7
Mindestgröße
(1) Die Mindestgröße für Roten Thun im Ostatlantik und im Mittelmeer wird auf 30 kg oder 115 cm festgesetzt.
(2) Abweichend von Absatz 1 und unbeschadet des Artikels 9 gilt für Roten Thun (Thunnus thynnus) eine Mindestgröße von 8 kg oder 75 cm, wenn dieser
a)
im Ostatlantik mit Köderschiffen, Schleppanglern und pelagischen Trawlern gefangen wird;
b)
im Adriatischen Meer für Aufzuchtzwecke gefangen wird.
(3) Für die Zwecke von Absatz 2 Buchstabe a legt der Rat auf Vorschlag der Kommission mit qualifizierter Mehrheit die Höchstzahl der Köderschiffe und Schleppangler, die auf Roten Thun fischen dürfen, sowie der pelagischen Trawler fest, die Roten Thun als Beifang fangen dürfen. Die Anzahl der Köderschiffe und Schleppangler entspricht der Anzahl der Gemeinschaftsschiffe, die 2006 am gezielten Fang von Rotem Thun teilgenommen haben. Die Anzahl der pelagischen Trawler entspricht der Anzahl der Gemeinschaftsschiffe, die 2006 Roten Thun als Beifang fischen dürfen.
(4) Für die Zwecke von Absatz 2 Buchstabe a teilt der Rat auf Vorschlag der Kommission mit qualifizierter Mehrheit die nach Absatz 1 festgelegte Anzahl Schiffe unter den Mitgliedstaaten auf.
(5) Für die Zwecke von Absatz 2 Buchstabe a werden höchstens 10 % der Gemeinschaftsquote für Roten Thun mit einer Größe zwischen 8 und 30 kg oder 75 und 115 cm auf die in den Absätzen 3 und 4 genannten zugelassenen Schiffe aufgeteilt, wobei die Mengen von Rotem Thun mit einem Gewicht von mindestens 6,4 kg oder einer Größe von mindestens 70 cm, die von Köderschiffen mit einer Gesamtlänge von weniger als 17 m gefangen werden dürfen, auf höchstens 200 Tonnen begrenzt sind. Der Rat entscheidet auf Vorschlag der Kommission mit qualifizierter Mehrheit über die Aufteilung der Gemeinschaftsquote auf die Mitgliedstaaten.
(6) Höchstens 2 % der Gemeinschaftsquote für Roten Thun zwischen 8 und 30 kg können der traditionellen Küstenfischerei für frischen Fisch im Ostatlantik zugeteilt werden. Der Rat entscheidet auf Vorschlag der Kommission mit qualifizierter Mehrheit über die Aufteilung der Gemeinschaftsquote auf die Mitgliedstaaten.
(7) Zusätzliche Sonderbestimmungen für den Fang von Rotem Thun im Ostatlantik mit Köderschiffen, Schleppanglern und pelagischen Trawlern sind in Anhang I festgelegt.
Artikel 8
Probenahmeplan für Roten Thun
(1) Jeder Mitgliedstaat stellt ein Stichprobenprogramm zur Schätzung der Anzahl von gefangenem Roten Thun nach Größe auf.
(2) Die Probenahme zur Größenbestimmung in Käfigen wird an einer Probe von 100 Stück je 100 Tonnen lebenden Fischs oder an einer Probe von 10 % der Gesamtzahl der in einen Käfig gesetzten Fische durchgeführt. Die Probe wird - nach Länge oder Gewicht - beim Fang im Zuchtbetrieb und an den während des Transports verendeten Fischen nach dem ICCAT-Meldeverfahren im Rahmen von Task II entnommen.
(3) Für länger als ein Jahr im Zuchtbetrieb gehaltene Fische werden weitere Probemethoden festgelegt.
(4) Die Probenahme wird während eines beliebigen Fangvorgangs durchgeführt und umfasst alle Käfige. Die Daten für die jährlich durchgeführte Probenahme werden der Kommission bis zum 31. Mai des jeweils folgenden Jahres übermittelt.
Artikel 9
Beifänge
(1) Unbeschadet Artikel 7 Absatz 2 sind für alle Fischereifahrzeuge, die gezielt oder nicht gezielt Roten Thun fischen, Beifänge von höchstens 8 % Rotem Thun mit einem Gewicht zwischen 10 und 30 kg zulässig.
(2) Der Prozentsatz gemäß Absatz 1 wird entweder auf der Grundlage des zahlenmäßigen Gesamtanteils der Beifänge an den von dem betreffenden Schiff angelandeten Gesamtmengen an Rotem Thun oder auf der Grundlage seines äquivalenten Anteils in Gewicht berechnet.
(3) Die Beifänge werden auf die Fangquote des Flaggenmitgliedstaats angerechnet. Tote Fische aus den Beifängen gemäß Absatz 1 dürfen nicht zurückgeworfen werden (Discards), solange die Fischerei auf Roten Thun geöffnet ist, und werden von der Fangquote des Flaggenmitgliedstaats abgezogen.
(4) Artikel 14 und Artikel 18 Absatz 1 finden auf Anlandungen der Beifänge von Rotem Thun Anwendung.
Artikel 10
Freizeitfischerei
(1) Im Rahmen der Freizeitfischerei darf je Fangfahrt nur ein einziger Roter Thun gefangen, an Bord gehalten, umgeladen und angelandet werden.
(2) Bei der Freizeitfischerei gefangener Roter Thun darf nicht vermarktet werden, ausgenommen für wohltätige Zwecke.
(3) Die Mitgliedstaaten zeichnen die Fangdaten der Freizeitfischereien auf und übermitteln diese Daten an die Kommission. Die Kommission leitet diese Informationen an den ständigen Ausschuss für Forschung und Statistik der ICCAT weiter.
(4) Die Mitgliedstaaten treffen die erforderlichen Maßnahmen, um sicherzustellen, dass Roter Thun und insbesondere Jungfische, die bei der Freizeitfischerei lebend gefangen werden, möglichst wieder ausgesetzt werden.
Artikel 11
Sportfischerei
(1) Die Mitgliedstaaten treffen die erforderlichen Maßnahmen zur Regelung der Sportfischerei, insbesondere durch die Erteilung einer Fangerlaubnis.
(2) Bei Sportfischereiwettbewerben gefangener Roter Thun darf nicht vermarktet werden, ausgenommen für wohltätige Zwecke.
(3) Jeder Mitgliedstaat zeichnet die Fangdaten der Sportfischereien auf und übermittelt diese Daten an die Kommission. Die Kommission leitet diese Informationen an den ständigen Ausschuss für Forschung und Statistik der ICCAT weiter.
(4) Die Mitgliedstaaten treffen die erforderlichen Maßnahmen, um sicherzustellen, dass Roter Thun und insbesondere Jungfische, die bei der Sportfischerei lebend gefangen werden, möglichst wieder ausgesetzt werden.
KAPITEL IV
KONTROLLMASSNAHMEN
Artikel 12
Register der zum gezielten Fang von Rotem Thun zugelassenen Fischereifahrzeuge
(1) Jeder Mitgliedstaat übermittelt der Kommission bis zum 31. Januar 2008 auf elektronischem Wege die Liste der Fischereifahrzeuge unter seiner Flagge, die aufgrund einer speziellen Fangerlaubnis berechtigt sind, im Ostatlantik und im Mittelmeer gezielt Roten Thun zu fischen.
(2) Die Kommission leitet diese Angaben an das Exekutivsekretariat der ICCAT weiter, damit die betreffenden Schiffe in das ICCAT-Register der zum Fang von Rotem Thun zugelassenen Fischereifahrzeuge eingetragen werden können.
(3) Fischereifahrzeuge der Gemeinschaft, die unter diesen Artikel fallen und die nicht in dem ICCAT-Register aufgeführt sind, dürfen im Ostatlantik und im Mittelmeer keinen Roten Thun fischen, an Bord behalten, umladen, befördern, transferieren oder anlanden.
(4) Die Regeln für Fanglizenzen gemäß Artikel 8a Abätze 2, 4, 6, 7 und 8 der Verordnung (EG) Nr. 1936/2001 gelten sinngemäß.
Artikel 13
Register der für den Fang von Rotem Thun zugelassenen Tonnare
(1) Jeder Mitgliedstaat übermittelt der Kommission bis zum 31. Januar 2008 auf elektronischem Wege die Liste der Tonnare, die aufgrund einer speziellen Fangerlaubnis für den Fang von Rotem Thun im Ostatlantik und im Mittelmeer zugelassen sind. Die Liste enthält den Namen der Tonnare und die Registriernummer.
(2) Die Kommission leitet diese Liste an das Exekutivsekretariat der ICCAT weiter, damit die betreffenden Tonnare in das ICCAT-Register der Tonnare, die für den Fang von Rotem Thun zugelassen sind, eingetragen werden können.
(3) Tonnare der Gemeinschaft, die nicht in dem ICCAT-Register aufgeführt sind, dürfen im Ostatlantik und im Mittelmeer nicht dazu eingesetzt werden, Roten Thun zu fischen, an Bord zu halten, umzuladen und anzulanden.
(4) Artikel 8a Absätze 2, 4, 6, 7 und 8 der Verordnung (EG) Nr. 1936/2001 gilt sinngemäß.
Artikel 14
Bezeichnete Häfen
(1) Die Mitgliedstaaten bezeichnen einen Anlandeplatz oder küstennahen Platz (bezeichnete Häfen), an dem Roter Thun angelandet oder umgeladen werden darf.
(2) Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission spätestens zum 1. April jeden Jahres eine Liste der bezeichneten Häfen. Die Kommission leitet diese Angaben vor dem 15. April jeden Jahres an das Exekutivsekretariat der ICCAT weiter. Spätere Änderungen der Liste werden der Kommission zwecks Weiterleitung an das Exekutivsekretariat der ICCAT mindestens 15 Tage vor Inkrafttreten der Änderung mitgeteilt.
(3) Es ist verboten, auch nur geringe Mengen an im Ostatlantik und im Mittelmeer gefangenem Rotem Thun an anderen Plätzen als den von den CPC und den Mitgliedstaaten gemäß den Absätzen 1 und 2 bezeichneten Häfen von in Artikel 12 genannten Schiffen anzulanden oder umzuladen.
(4) Diese Bestimmung gilt für Anlandungen oder Umladungen durch Köderschiffe, Schleppangler oder pelagische Trawler, die gemäß den in Anhang I festgelegten Sonderbestimmungen im Ostatlantik auf Roten Thun gefischt haben.
Artikel 15
Eintragungsvorschriften
(1) Der Kapitän eines Gemeinschaftsschiffes im Sinne des Artikels 12 befolgt die Artikel 6 und 8 der Verordnung (EWG) Nr. 2847/93 des Rates vom 12. Oktober 1993 zur Einführung einer Kontrollregelung für die gemeinsame Fischereipolitik (8) und trägt gegebenenfalls außerdem die in Anhang II der vorliegenden Verordnung genannten Angaben ins Logbuch ein.
(2) Der Kapitän eines Gemeinschaftsschiffes im Sinne des Artikels 12, das an einem gemeinsamen Fangeinsatz teilnimmt, muss folgende zusätzliche Angaben ins Logbuch eintragen:
a)
wenn die Fänge an Bord genommen oder in Käfige eingesetzt wurden:
-
Datum und Uhrzeit der im Rahmen eines gemeinsamen Fangeinsatzes getätigten Fänge,
-
den Ort (Längengrad/Breitengrad), an dem die Fänge im Rahmen eines gemeinsamen Fangeinsatzes getätigt wurden,
-
die Mengen der an Bord genommenen oder in Käfige eingesetzten Fänge von Rotem Thun,
-
den Namen und das internationale Funkrufzeichen des Fischereifahrzeugs;
b)
wenn das Schiff an einem gemeinsamen Fangeinsatz, jedoch nicht am Transfer von Fischen teilgenommen hat:
-
Datum und Uhrzeit des gemeinsamen Fangeinsatzes,
-
den Ort (Längengrad/Breitengrad), an dem der gemeinsame Fangeinsatz durchgeführt wurde,
-
die Angabe, dass die Fänge von diesem Schiff nicht an Bord genommen oder in Käfige eingesetzt wurden,
-
den Namen und das internationale Funkrufzeichen des Fangschiffes bzw. der Fangschiffe.
(3) Der Kapitän eines Fangschiffes, das an einem gemeinsamen Fangeinsatz teilnimmt, gibt im Rahmen der Angaben zu der Menge an mit dem Fanggerät des betreffenden Schiffes gefangenem Rotem Thun für jeden einzelnen Fang an, für welches Schiff bzw. welche Schiffe die Fänge auf die Fangquote des Flaggenstaats bzw. der Flaggenstaaten anzurechnen sind.
Artikel 16
Gemeinsame Fangeinsätze
(1) Gemeinsame Einsätze für den Fang von Rotem Thun, an denen Fischereifahrzeuge unter der Flagge eines oder mehrerer Mitgliedstaaten teilnehmen, sind nur mit Genehmigung des betreffenden Flaggenstaats bzw. der betreffenden Flaggenstaaten zulässig.
(2) Jeder Mitgliedstaat trifft, wenn der Antrag auf Genehmigung gestellt wird, die erforderlichen Maßnahmen, um von seinem Fischereifahrzeug, das an dem gemeinsamen Fangeinsatz beteiligt ist, detaillierte Angaben über die Dauer des gemeinsamen Einsatzes, die Identität der Beteiligten und den Schlüssel für die Aufteilung der betreffenden Fänge auf die Fischereifahrzeuge zu erhalten.
(3) Die Mitgliedstaaten übermitteln die Informationen gemäß Absatz 2 der Kommission. Die Kommission leitet diese Informationen umgehend an das Sekretariat der ICCAT weiter.
Artikel 17
Fangmeldungen
(1) Der Kapitän eines Fangschiffes im Sinne von Artikel 12 übermittelt den zuständigen Behörden seines Flaggenstaats eine Fangmeldung, in der die von seinem Schiff gefangenen Mengen an Rotem Thun einschließlich Nullfänge angegeben sind.
(2) Die erste Fangmeldung muss spätestens zehn Tage nach der Einfahrt in den Ostatlantik und das Mittelmeer oder nach Beginn der Fangreise erfolgen. Bei gemeinsamen Fangeinsätzen gibt der Kapitän des Fangschiffes für jeden einzelnen Fang an, für welches Schiff bzw. welche Schiffe die Fänge auf die Fangquote des Flaggenstaats bzw. der Flaggenstaaten anzurechnen sind.
(3) Ab 1. Juni jeden Jahres meldet der Kapitän eines Fischereifahrzeugs die Mengen an Rotem Thun einschließlich Nullfänge alle fünf Tage.
(4) Die Mitgliedstaaten leiten die Fangmeldungen unmittelbar nach Eingang auf elektronischem oder anderem Wege an die Kommission weiter. Die Kommission leitet diese Informationen umgehend an das Sekretariat der ICCAT weiter.
(5) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission vor dem 15. jeden Monats in computerlesbarer Form die Mengen an im Ostatlantik und im Mittelmeer gefangenem Rotem Thun mit, die im Laufe des Vormonats durch ein Fischereifahrzeug unter ihrer Flagge angelandet, umgeladen, in Tonnaren gefangen oder in Käfige eingesetzt worden sind. Die Kommission leitet diese Informationen umgehend an das Sekretariat der ICCAT weiter.
Artikel 18
Anlandungen
(1) Abweichend von Artikel 7 der Verordnung (EWG) Nr. 2847/93 teilt der Kapitän eines Gemeinschaftsschiffs gemäß Artikel 12 der vorliegenden Verordnung oder sein Vertreter der zuständigen Behörde des Mitgliedstaats (einschließlich des Flaggenmitgliedstaats) oder der CPC, dessen/deren Häfen oder Anlandeorte er benutzen will, mindestens vier Stunden vor der voraussichtlichen Ankunftszeit im Hafen Folgendes mit:
a)
die voraussichtliche Ankunftszeit;
b)
die geschätzte an Bord befindliche Menge an Rotem Thun;
c)
Angaben zu dem Gebiet, in dem die Fänge getätigt wurden.
(2) Im Falle einer Anlandung in einem bezeichneten Hafen eines Mitgliedstaats, der nicht der Flaggenstaat ist, übermittelt die zuständige Behörde des betreffenden Mitgliedstaats der Behörde des Flaggenstaats des Fischereifahrzeugs binnen 48 Stunden nach Ende der Anlandung einen Anlandebericht.
(3) Diese Bestimmung gilt nicht für Anlandungen durch Köderschiffe, Schleppangler oder pelagische Trawler, die im Ostatlantik auf Roten Thun gefischt haben.
Artikel 19
Umladung
(1) Abweichend von Artikel 11 der Verordnung (EWG) Nr. 2847/93 sind Umladungen von Rotem Thun auf See im Ostatlantik und im Mittelmeer verboten; ausgenommen hiervon sind große Langleinenfänger, die den Thunfischfang gemäß der ICCAT-Empfehlung 2005[06] zur Aufstellung eines Programms für Umladungen bei großen Langleinenfängern (in der jeweils geänderten Fassung) betreiben.
(2) Der Kapitän des übernehmenden Fischereifahrzeugs (Fangschiff oder Verarbeitungsschiff) oder sein Vertreter teilt den zuständigen Behörden des Mitgliedstaats, dessen Hafen er anlaufen will, mindestens 48 Stunden vor der voraussichtlichen Ankunftszeit im Hafen Folgendes mit:
a)
die voraussichtliche Ankunftszeit;
b)
die geschätzte an Bord befindliche Menge an Rotem Thun;
c)
die geografischen Gebiete, in denen die umzuladenden Fänge von Rotem Thun getätigt wurden;
d)
den Namen des Fangschiffes, das den Roten Thun abgibt, und seine Nummer im ICCAT-Register der zum Fang von Rotem Thun zugelassenen Fischereifahrzeuge;
e)
den Namen des übernehmenden Schiffes und seine Nummer im ICCAT-Register der zum Fang von Rotem Thun zugelassenen Fischereifahrzeuge;
f)
die umzuladenden Mengen an Rotem Thun.
(3) Die Fangschiffe dürfen Umladungen nur vornehmen, wenn sie von ihrem Flaggenstaat eine entsprechende Genehmigung erhalten haben.
(4) Der Kapitän des Fangschiffes übermittelt seinem Flaggenstaat vor Beginn der Umladung folgende Angaben:
a)
die umzuladenden Mengen von Rotem Thun;
b)
das Datum und den Hafen der Umladung;
c)
den Namen, die Registriernummer und den Flaggenstaat des übernehmenden Schiffes und dessen Nummer im ICCAT-Register der zum Fang von Rotem Thun zugelassenen Fischereifahrzeuge;
d)
das geografische Gebiet, in dem die Fänge getätigt wurden.
(5) Die zuständige Behörde des Mitgliedstaats, in dessen Hafen die Umladung stattfindet,
a)
inspiziert das übernehmende Schiff bei der Ankunft und kontrolliert die Ladung und die die Umladung betreffenden Unterlagen;
b)
übermittelt der Behörde des Flaggenstaats des Fangschiffes binnen 48 Stunden nach Ende der Umladung einen Umladebericht.
(6) Der Kapitän eines Gemeinschaftsschiffes nach Artikel 12 füllt die ICCAT-Umladeerklärung aus und übermittelt sie den zuständigen Behörden des Mitgliedstaats, dessen Flagge das Schiff führt. Die Erklärung ist binnen 15 Tagen nach der Umladung im Hafen nach dem Muster in Anhang III zu übermitteln.
Artikel 20
Hälterung
(1) Der Mitgliedstaat, dessen Gerichtsbarkeit der Mast- oder Aufzuchtbetrieb für Roten Thun untersteht, übermittelt innerhalb von einer Woche nach Abschluss des Einsetzens in die Käfige einen von einem Beobachter validierten Hälterungsbericht an den Mitgliedstaat oder die CPC, unter dessen bzw. deren Flagge Fischereifahrzeuge Thunfischfang betrieben haben, sowie an die Kommission. Die Kommission leitet diese Informationen umgehend an das Sekretariat der ICCAT weiter. Dieser Bericht enthält die Angaben der Hälterungserklärung gemäß Artikel 4b der Verordnung (EG) Nr. 1936/2001.
(2) Befinden sich die Mast- oder Aufzuchtbetriebe auf hoher See, so gelten die Bestimmungen von Absatz 1 sinngemäß für die Mitgliedstaaten, in denen die für die Mast- oder Aufzuchtbetriebe zuständigen natürlichen oder juristischen Personen niedergelassen sind.
(3) Vor jedem Einsatz in Käfige wird der Flaggenmitgliedstaat oder die Flaggen-CPC des Fangschiffes von der zuständigen Behörde des Mitgliedstaats des Mast- oder Aufzuchtbetriebs über die in Käfige eingesetzten Mengen der von Schiffen unter seiner Flagge gefangenen Fische unterrichtet.
Der Flaggenmitgliedstaat des Fangschiffes fordert die zuständige Behörde des Mitgliedstaats des Mast- oder Aufzuchtbetriebs auf, die Fänge zu beschlagnahmen und die Fische ins Meer freizusetzen, wenn er nach Empfang dieser Angaben zu dem Schluss gelangt, dass
a)
das Fischereifahrzeug, das den Angaben zufolge den Fisch gefangen hat, nicht über eine ausreichende individuelle Quote für den in die Käfige eingesetzten Roten Thun verfügte;
b)
die Menge Fisch nicht ordnungsgemäß gemeldet und bei der Berechnung einer gegebenenfalls anzuwendenden Quote nicht berücksichtigt wurde oder
c)
das Fischereifahrzeug, das den Angaben zufolge den Fisch gefangen hat, nicht für den Fang von Rotem Thun zugelassen ist.
(4) Der Kapitän eines Gemeinschaftsschiffs füllt die ICCAT-Transfererklärung nach dem Muster in Anhang III aus und übermittelt sie dem Flaggenmitgliedstaat oder der Flaggen-CPC binnen 15 Tagen nach der Übergabe an die Schleppschiffe oder nach dem Einsetzen in die Käfige. Die Transfererklärung muss den Fisch während des gesamten Transports zu den Käfigen begleiten.
Artikel 21
Tonnare
(1) Nach jeder Fangtätigkeit mit Tonnaren werden die Fänge der Tonnare registriert und die Fangmeldungen auf elektronischem oder anderem Wege binnen 48 Stunden nach Ende der Fangtätigkeit der zuständigen Behörde des Mitgliedstaats übermittelt, in dem sich die Tonnare befinden.
(2) Die Mitgliedstaaten leiten die Fangmeldungen unmittelbar nach Eingang auf elektronischem Wege an die Kommission weiter. Die Kommission leitet diese Informationen umgehend an das Sekretariat der ICCAT weiter.
Artikel 22
Kontrolle im Hafen oder im Fischzuchtbetrieb
(1) Die Mitgliedstaaten treffen die erforderlichen Maßnahmen, um sicherzustellen, dass alle im ICCAT-Register der zum Fang von Rotem Thun zugelassenen Fischereifahrzeuge genannten Schiffe, die einen bezeichneten Hafen zur Anlandung und/oder Umladung von im Ostatlantik und im Mittelmeer gefangenem Rotem Thun anlaufen, einer Kontrolle im Hafen unterzogen werden.
(2) Die Mitgliedstaaten treffen die erforderlichen Maßnahmen, um sämtliche Hälterungen in den unter ihre Gerichtsbarkeit fallenden Mast- oder Aufzuchtbetrieben zu kontrollieren.
(3) Befinden sich die Mast- oder Aufzuchtbetriebe auf hoher See, so gelten die Bestimmungen von Absatz 2 sinngemäß für die Mitgliedstaaten, in denen die für die Mast- oder Aufzuchtbetriebe zuständigen natürlichen oder juristischen Personen niedergelassen sind.
Artikel 23
Gegenkontrollen
(1) Die Mitgliedstaaten überprüfen die Vorlage der Logbücher und die in den Logbüchern ihrer Fischereifahrzeuge, in der Transfer-/Umladeerklärung und in den Fangunterlagen eingetragenen relevanten Angaben unter anderem mit Hilfe von VMS-Daten.
(2) Die Mitgliedstaaten nehmen bei allen Anlandungen, Umladungen oder Hälterungen einen Dokumentenabgleich der Mengen nach Arten, die im Logbuch des Schiffs oder in der Umladeerklärung eingetragen sind, mit den in der Anlandeerklärung oder Hälterungserklärung oder sonstigen einschlägigen Unterlagen wie Rechnungen und/oder Verkaufsabrechnungen angegebenen Mengen vor.
Artikel 24
Gemeinsame internationale Inspektionsregelung der ICCAT
(1) Die gemeinsame internationale Inspektionsregelung, die die ICCAT auf ihrer vierten ordentlichen Tagung (Madrid, November 1975) angenommen hat und die in Anhang IV dieser Verordnung aufgeführt ist, gilt gemeinschaftsweit.
(2) Die Mitgliedstaaten, deren Fischereifahrzeuge im Ostatlantik und im Mittelmeer auf Roten Thun fischen dürfen, stellen Inspektoren ab und führen die Inspektionen auf See im Rahmen der Regelung durch.
(3) Die Kommission oder eine von ihr benannte Stelle kann Gemeinschaftsinspektoren für die Regelung abstellen.
(4) Die Kommission oder eine von ihr benannte Stelle koordiniert die Überwachungs- und Kontrolltätigkeiten im Namen der Gemeinschaft. Sie kann zu diesem Zweck im Benehmen mit den betreffenden Mitgliedstaaten gemeinsame Inspektionsprogramme aufstellen, die es der Gemeinschaft ermöglichen, ihren Verpflichtungen im Rahmen der Regelung nachzukommen. Die Mitgliedstaaten, deren Schiffe Bestände von Rotem Thun befischen, treffen die erforderlichen Maßnahmen, um die Durchführung dieser Programme zu erleichtern, insbesondere was das erforderliche Personal und die benötigten materiellen Mittel sowie die Einsatzzeiten und -gebiete anbelangt.
(5) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission spätestens zum 1. April jeden Jahres die Namen der Inspektoren und der Inspektionsschiffe mit, die sie im darauf folgenden Jahr für die Regelung abstellen wollen. Anhand dieser Angaben erstellt die Kommission in Zusammenarbeit mit den Mitgliedstaaten einen Plan für die Beteiligung der Gemeinschaft an der Regelung, den sie dem Sekretariat der ICCAT und den Mitgliedstaaten übermittelt.
Artikel 25
Beobachterprogramm
(1) Jeder Mitgliedstaat gewährleistet, dass auf seinen Schiffen mit einer Länge über 15 m Beobachter anwesend sind bei mindestens
a)
20 % seiner in Betrieb befindlichen Ringwadenfänger. Bei gemeinsamen Fangeinsätzen muss ein Beobachter während der Fangtätigkeit anwesend sein;
b)
20 % seiner in Betrieb befindlichen pelagischen Trawler;
c)
20 % seiner in Betrieb befindlichen Langleinenfänger;
d)
20 % seiner in Betrieb befindlichen Köderschiffe;
e)
100 % während der Ernte bei Tonnaren.
Die Aufgaben der Beobachter bestehen insbesondere darin,
a)
zu kontrollieren, ob das Schiff den Vorschriften dieser Verordnung entspricht;
b)
die Fangtätigkeiten zu registrieren und zu melden;
c)
die Fänge zu beobachten und zu schätzen und die Einträge im Logbuch zu überprüfen;
d)
Fischereifahrzeuge, die unter Verstoß gegen die Erhaltungsmaßnahmen der ICCAT fischen, aufzuspüren und zu registrieren.
Darüber hinaus führt der Beobachter wissenschaftliche Arbeiten durch, z. B. Datenerhebungen im Rahmen der Task II gemäß der ICCAT-Definition, die von der ICCAT angefordert werden, auf der Grundlage der Anweisungen des ständigen Ausschusses für Forschung und Statistik der ICCAT.
(2) Der Mitgliedstaat, dessen Gerichtsbarkeit der Mast- oder Aufzuchtbetrieb für Roten Thun untersteht, gewährleistet, dass während des Einsetzens von Rotem Thun in die Käfige und der Ernte der Fische aus dem Betrieb ständig Beobachter anwesend sind.
Die Aufgaben der Beobachter bestehen insbesondere darin,
a)
die Fischzucht zu beobachten und zu kontrollieren, ob sie den Vorschriften der Artikel 4a, 4b und 4c der Verordnung (EG) Nr. 1936/2001 entspricht;
b)
den Hälterungsbericht gemäß Artikel 20 dieser Verordnung zu validieren;
c)
wissenschaftliche Arbeiten, z. B. Probenahmen, die von der ICCAT angefordert werden, auf der Grundlage der Anweisungen des ständigen Ausschusses für Forschung und Statistik der ICCAT durchzuführen.
Artikel 26
Durchsetzungsmaßnahmen
(1) Jeder Mitgliedstaat ergreift gegenüber einem Fischereifahrzeug, das seine Flagge führt, Durchsetzungsmaßnahmen, wenn gemäß seinen nationalen Rechtsvorschriften festgestellt wurde, dass dieses Schiff gegen die Artikel 4, 5, 7, 14, 15, 16, 17 und 19 verstößt. Die Maßnahmen können je nach Schwere des Verstoßes und gemäß den nationalen Rechtsvorschriften insbesondere Folgendes umfassen:
a)
Bußgelder;
b)
Einziehung von verbotenen Fanggeräten und Fängen;
c)
Beschlagnahme des Schiffes;
d)
Aussetzung oder Entzug der Fangerlaubnis;
e)
gegebenenfalls Kürzung oder Entzug der Fangquote.
(2) Jeder Mitgliedstaat, dessen Gerichtsbarkeit ein Fischzuchtbetrieb für Roten Thun untersteht, ergreift gegenüber dem betreffenden Fischzuchtbetrieb Durchsetzungsmaßnahmen, wenn gemäß seinen nationalen Rechtsvorschriften festgestellt wurde, dass dieser Betrieb gegen Artikel 20 und Artikel 25 Absatz 2 der vorliegenden Verordnung und gegen die Artikel 4a, 4b und 4c der Verordnung (EG) Nr. 1936/2001 verstößt. Die Maßnahmen können je nach Schwere des Verstoßes und gemäß den nationalen Rechtsvorschriften insbesondere Folgendes umfassen:
a)
Bußgelder;
b)
vorübergehende oder endgültige Streichung aus dem Register der Mastbetriebe;
c)
Verbot der Hälterung oder Vermarktung von bestimmten Mengen von Rotem Thun.
Artikel 27
Marktmaßnahmen
(1) Der Gemeinschaftshandel mit sowie Anlandungen, Einfuhren, Ausfuhren, Hälterungen zu Aufzucht- oder Mastzwecken, Wiederausfuhren und Umladungen von Rotem Thun (Thunnus thynnus) aus dem Ostatlantik und dem Mittelmeer ohne genaue, vollständige und anerkannte Unterlagen gemäß dieser Verordnung sind verboten.
(2) Der Gemeinschaftshandel mit sowie Einfuhren, Anlandungen, Hälterungen zu Aufzucht- oder Mastzwecken, die Verarbeitung, Ausfuhren, Wiederausfuhren und Umladungen von Rotem Thun (Thunnus thynnus) aus dem Ostatlantik und dem Mittelmeer sind verboten, wenn der Fisch durch Fischereifahrzeuge gefangen wurde, deren Flaggenstaat über keine Fangquote verfügt, im Rahmen der ICCAT-Bewirtschaftungs- und Erhaltungsmaßnahmen Fangbeschränkungen oder Beschränkungen des Fischereiaufwands für Roten Thun aus dem Ostatlantik und dem Mittelmeer bestehen oder wenn die Fangmöglichkeiten des Flaggenstaats ausgeschöpft sind. Auf der Grundlage der Informationen des ICCAT-Sekretariats unterrichtet die Kommission alle Mitgliedstaaten, wenn eine Quote einer CPC ausgeschöpft ist.
(3) Der Gemeinschaftshandel mit Rotem Thun aus Mast- oder Aufzuchtbetrieben, die nicht der ICCAT-Empfehlung 2006[07] für die Thunfischzucht (Roter Thun) entsprechen, sowie Einfuhren, Anlandungen, die Verarbeitung und Ausfuhren von solchem Thun sind verboten.
Artikel 28
Umrechnungsfaktoren
Für die Berechnung des gerundeten Gewichtsäquivalents von verarbeitetem Rotem Thun werden die vom ständigen Ausschuss für Forschung und Statistik der ICCAT festgelegten Umrechnungsfaktoren angewandt.
Artikel 29
Finanzierung
Für die Zwecke von Artikel 21 Buchstabe a Ziffer i der Verordnung (EG) Nr. 1198/2006 vom 27. Juli 2006 über den Europäischen Fischereifonds (9) ist der mehrjährige Wiederauffüllungsplan für Roten Thun im Ostatlantik und im Mittelmeer bis zum 31. Dezember 2014 als Wiederauffüllungsplan im Sinne des Artikels 5 der Verordnung (EG) Nr. 2371/2002 zu betrachten.
KAPITEL V
SCHLUSSBESTIMMUNGEN
Artikel 30
Änderung der Verordnung (EG) Nr. 520/2007
Die Verordnung (EG) Nr. 520/2007 wird wie folgt geändert:
1.
Die Artikel 6 und 11 werden gestrichen.
2.
In Anhang IV wird der Eintrag über Roten Thun gestrichen.
Artikel 31
Inkrafttreten und Anwendung
Diese Verordnung tritt am dritten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Sie gilt ab dem 1. Januar 2008.
Artikel 29 gilt jedoch ab dem 13. Juni 2007.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Geschehen zu Brüssel am 17. Dezember 2007.