NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 1870/2005
ze dne 16. listopadu 2005
o otevření a správě celních kvót a zavedení režimu dovozních licencí a osvědčení o původu pro česnek dovážený ze třetích zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na smlouvu o přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska,
s ohledem na akt o přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska, a zejména na čl. 41 odst. 1 tohoto aktu,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou (1), a zejména na čl. 31 odst. 2 a čl. 34 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Na základě jednání vedených v souladu s článkem XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) 1994 Společenství změnilo podmínky pro dovoz česneku. Od 1. června 2001 se obvyklé clo na dovážený česnek spadající pod kód KN 0703 20 00 skládá ze cla ve výši 9,6 % hodnoty zboží a zvláštní částky ve výši 1 200 EUR za 1 tunu čisté hmotnosti. Dohodou ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Argentinskou republikou na základě článku XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) 1994 o změně koncesí u česneku stanovených v tabulce CXL, která tvoří přílohu GATT, schválenou rozhodnutím Rady 2001/404/ES (2), však byla otevřena kvóta o objemu 38 370 tun, která je osvobozena od zvláštního cla (dále jen „kvóta GATT“). Dohoda stanoví, že tato kvóta bude rozdělena na 19 147 tun pro dovoz z Argentiny (pořadová čísla 09.4104 a 09.4099), 13 200 tun pro dovoz z Číny (pořadová čísla 09.4105 a 09.4100) a 6 023 tun pro dovoz ze všech ostatních třetích zemí (pořadová čísla 09.4106 a 09.4102).
(2)
Česnek může být rovněž dovážen mimo rámec kvóty GATT za běžné clo nebo za preferenčních podmínek stanovených dohodami uzavřenými mezi Společenstvím a některými třetími zeměmi.
(3)
Česnek je s roční produkcí zhruba 250 000 tun v EU důležitým produktem odvětví ovoce a zeleniny v Evropské unii. Roční dovoz ze třetích zemí v rozmezí od 60 000 do 80 000 tun je rovněž významný. Dvěma hlavními dodavateli ze třetích zemí jsou Čína (30 000 až 40 000 tun za rok) a Argentina (okolo 15 000 tun za rok).
(4)
Podmínky, kterými se řídí správa uvedených kvót, jsou stanoveny nařízením Komise (ES) č. 565/2002 ze dne 2. dubna 2002, kterým se stanoví postup pro spravování celních kvót a kterým se zavádí systém osvědčení o původu česneku dováženého ze třetích zemí (3). S ohledem na zkušenosti s prováděním uvedeného nařízení a s cílem zjednodušit a vyjasnit systém je třeba změnit některé ze současných podmínek.
(5)
Vzhledem k existenci zvláštního cla na nepreferenční dovozy nad rámec kvóty GATT je pro správu kvóty nezbytné zavést systém dovozních licencí. Takový systém by měl rovněž umožnit podrobné sledování celkového dovozu česneku. Podrobná pravidla tohoto systému by měla doplnit pravidla stanovená nařízením Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty (4), nebo se od nich v připadě potřeby odchýlit.
(6)
Za účelem co nejdůkladnějšího sledování všech dovozů, zejména po nedávných případech podvodu, by se měly zavést dvě kategorie dovozních licencí pro všechny dovozy česneku. Zkušenost ukazuje, že k podvodu dochází při překládce čínského česneku v třetích zemích, které mají preferenční obchodní dohody s Evropským společenstvím. Česnek vstupuje na území EU s falešnými doklady.
(7)
Přechod z jednoho systému na druhý by měl být co nejplynulejší. Pro tento účel by měla být převzata některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 565/2002 a tradiční časový rozvrh dovozu by měl být zachován.
(8)
Dovoz česneku by měl být sledován v souladu s článkem 308d nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (5).
(9)
Je třeba i nadále zajistit přiměřené zásoby česneku na trhu Společenství za stabilní ceny, aby se zabránilo zbytečnému narušení trhu formou prudkého kolísání cen a nežádoucím dopadům na producenty Společenství. Pro tento účel je třeba povzbuzovat zvýšenou konkurenci mezi dovozci a snížit jejich administrativní zátěž.
(10)
V zájmu stávajících dovozců, kteří běžně dovážejí značná množství česneku, a dále v zájmu nových dovozců, kteří vstupují na trh a kterým by se měla poskytnout rovná příležitost při podání žádosti o dovozní licence pro množství česneku v rámci celních kvót, je třeba rozlišovat mezi tradičními dovozci a novými dovozci. Je třeba stanovit jasnou definici těchto dvou kategorií dovozců a určitá kritéria týkající se postavení žadatelů a používání přidělených dovozních licencí.
(11)
Množství, která se přidělí uvedeným kategoriím dovozců se určí na základě skutečně dovezených množství a nikoli na základě vydaných dovozních licencí.
(12)
Aby se dovozcům v České republice, Estonsku, Kypru, Lotyšsku, Litvě, Maďarsku, Maltě, Polsku, Slovinsku a Slovensku (dále „nové členské státy“) umožnilo využívat tohoto nařízení, je třeba provést úpravy na dovozní období 2005/06 a 2006/07, aby se zajistilo, že se rozlišuje na jedné straně mezi tradičními dovozci a novými dovozci Společenství ve složení k 30. dubnu 2004 a tradičními dovozci a novými dovozci v nových členských státech na straně druhé.
(13)
Aby se zohlednily různé skladby obchodu v různých nových členských státech, měl by se příslušným orgánům nových členských států umožnit výběr mezi dvěma metodami pro stanovení referenčního množství jejich tradičních dovozců.
(14)
Žádosti o dovozní licence pro dovoz česneku ze třetích zemí podané dovozci obou kategorií by měly být předmětem určitých omezení. Taková omezení jsou nezbytná nejen pro zajištění hospodářské soutěže mezi dovozci, ale pro dovozce, kteří jsou skutečně zapojeni do obchodní činnosti na trhu s ovocem a zeleninou, poskytují možnost obhajovat jejich legitimní obchodní postavení vůči jiným dovozcům a vylučují možnost, že by jediný dovozce byl schopen ovládat trh.
(15)
Pro zachování hospodářské soutěže mezi skutečnými dovozci a vyloučení spekulace při přidělování dovozních licencí a zneužívání systému, který by mohl fungovat v rozporu s legitimním obchodním postavením nových a tradičních dovozců, je třeba zavést přísnější kontroly správného používání dovozních licencí. Pro tento účel by měl být zakázán převod dovozních licencí.
(16)
S cílem snížit správní zatížení pro dovozce a možnosti podvodu by se žádosti o dovozní licenci měly předkládat pouze v členském státě, ve kterém je dovozce zapsán v registru.
(17)
Je rovněž nezbytné, aby existovala opatření, která co nejvíce omezí spekulativní žádosti o dovozní licence, které mohou vyústit v ne zcela použité celní kvóty. Vzhledem k povaze a hodnotě produktu se jistota podle čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 složí pro každou tunu česneku, pro kterou byla podána žádost o dovozní licenci. Jistota by měla být složena v dostatečné výši, aby se tím odradily spekulativní žádosti, ale ne v takové výši, aby se tím odradili dovozci skutečně zapojení do obchodní činnosti s česnekem. Nejobjektivnější vhodná výše jistoty dosahuje 5 % běžného dodatečného cla použitelného na dovozy česneku kódu KN 0703 20 00.
(18)
Pro zajištění řádné správy kvót GATT je třeba stanovit opatření, která Komise přijme v případě, že množství česneku určitého původu nebo za určité čtvrtletí, na které se vztahují žádosti o dovozní licence, překročí množství stanovené rozhodnutím 2001/404/ES, k němuž je přičteno nevyužité množství z dříve vydaných dovozních licencí. Pokud taková opatření zahrnou použití koeficientu přidělení při vydání dovozních licencí, měla by se stanovit možnost stažení žádostí pro tyto dovozní licence s okamžitým uvolněním jistoty.
(19)
Pro zajištění řádného používání kvót členské státy pravidelně oznámí Komisi množství, na něž se vztahují dovozní licence vydané příslušnými orgány členských států a která nebyla dovozci využita. Množství, na která se vztahují dovozní licence, zahrnou žádosti o dovozní licence stažené dovozci.
(20)
Pro účely spravování celních kvót pro česnek musí dovozci, kteří podali žádosti o dovozní licence, připojit ke svým žádostem určeným příslušným orgánům členského státu prohlášení, v němž se zavazují, že budou dodržovat omezení stanovená tímto nařízením. S cílem předcházet zneužívání systému je třeba stanovit odrazující sankce a poskytnout členským státům určitý prostor při ukládání dovozcům, kteří předložili falešné, zavádějící či nesprávné žádosti nebo prohlášení příslušným orgánům, doplňujících sankcí společně se sankcemi stanovenými tímto nařízením.
(21)
Pro lepší kontrolu a předcházení riziku odklonu obchodu v důsledku nesprávné dokumentace je třeba zachovat stávající systém osvědčení o původu pro česnek dovážený z některých třetích zemí a požadavek, aby uvedený česnek byl přepravován přímo z třetí země původu do Společenství a rozšířit seznam zemí podle dodatečných informací. V souladu s články 56 až 62 nařízení (EHS) č. 2454/93 vydají tato osvědčení o původu příslušné vnitrostátní orgány.
(22)
Je třeba upřesnit veškerou výměnu informací mezi členskými státy a Komisí podle tohoto nařízení, zejména pro účely spravování celních kvót, přijímání opatření proti podvodům a kontroly trhu.
(23)
Je třeba zrušit nařízení (ES) č. 565/2002, nařízení Komise (ES) č. 228/2004 ze dne 3. února 2004, kterým se stanoví přechodná opatření k nařízení (ES) č. 565/2002 v důsledku přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska (6), a nařízení Komise (ES) č. 229/2004 ze dne 10. února 2004, kterým se stanoví odchylka od nařízení (ES) č. 565/2002 týkající se termínů pro podání žádostí o licence pro dovozy česneku v prvním čtvrtletí dovozního období 2004/05 (7). Toto nařízení se poprvé použije pro žádosti o dovozní licence na první čtvrtletí dovozního období 2006/07. Vzhledem k tomu, že dovozní činnosti řízené ustanoveními tohoto nařízení pro „B“ licence nejsou v současnosti předmětem žádných zvláštních licenčních pravidel, a pro zajištění efektivnější kontroly se ustanovení pro „B“ licence použijí co nejdříve.
(24)
Pro dovoz česneku podle dovozních licencí vydaných podle nařízení (ES) č. 565/2002 a nařízení o otevření a správě autonomních celních kvót pro česnek, k němuž dojde po vstupu v platnost tohoto nařízení, se i nadále použijí ustanovení platná v okamžiku vydání těchto dovozních licencí.
(25)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Otevření celních kvót a příslušných cel
1. V souladu s rozhodnutím 2001/404/ES se otevírají celní kvóty pro dovoz česneku kódu KN 0703 20 00 (dále jen „česnek“) do Společenství, na který se vztahují podmínky stanovené v tomto nařízení. Objem každé celní kvóty, období, kterého se týká, a pořadové číslo jsou stanovené v příloze I tohoto nařízení.
2. Valorické clo použitelné pro česnek dovezený v rámci kvót uvedených v odstavci 1 je stanoveno na 9,6 %.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
1.
„dovozním obdobím“ se rozumí období od 1. června do 31. května následujícího roku;
2.
„novými členskými státy“ se rozumí Česká republika, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Malta, Polsko, Slovinsko a Slovensko;
3.
„jinými zeměmi“ se rozumí třetí země s výjimkou Argentiny a Číny;
4.
„příslušnými orgány“ se rozumí subjekt nebo subjekty určené členskými státy pro provádění tohoto nařízení;
5.
„referenčním množstvím“ se rozumí množství česneku dovezené tradičními dovozci ve smyslu článku 3, které je toto:
a)
pro tradiční dovozce, kteří dováželi česnek do Společenství ve složení k 30. dubnu 2004 v letech 1998 až 2000, se jedná o maximální množství česneku dovezená během jednoho z kalendářních roků 1998, 1999 a 2000;
b)
pro tradiční dovozce, kteří v letech 2001 až 2003 dováželi česnek do nových členských států, se jedná o maximální množství česneku dovezená během
i)
některého z kalendářních roků 2001, 2002 nebo 2003,
ii)
nebo během některého z dovozních období 2001/02, 2002/03 nebo 2003/2004;
c)
pro tradiční dovozce, kteří nespadají pod písmeno a) nebo b), se jedná o maximální množství česneku dovezená během jednoho z prvních tří dovozních období, během nichž obdrželi dovozní licence podle nařízení (ES) č. 565/2002 nebo tohoto nařízení.
Při výpočtu referenčního množství se nepřihlédne k česneku pocházejícímu z nových členských států nebo ze Společenství ve složení k 30. dubnu 2004.
Nové členské státy vyberou a použijí pro všechny tradiční dovozce jednu ze dvou metod uvedených pod písmenem b) v souladu s objektivními kritérii a způsobem, který zajistí rovné zacházení pro všechny hospodářské subjekty.
Článek 3
Kategorie dovozců
1. „Tradičními dovozci“ se rozumí dovozci, bez ohledu na to, zda jde o fyzické nebo právnické osoby, jednotlivce nebo seskupení hospodářských subjektů zřízené v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kteří mohou prokázat, že:
a)
získali dovozní licence podle nařízení (ES) č. 565/2002 nebo tohoto nařízení v každém ze tří předchozích dovozních období;
b)
v nejméně dvou ze tří předchozích dovozních období dováželi česnek do Společenství;
c)
během dovozního období předcházejícího podání žádosti dovezli do Společenství nejméně 50 tun ovoce a zeleniny podle čl. 1 odst. 2 nařízení č. 2200/96.
2. „Novými dovozci“ se rozumí jiní dovozci, než dovozci uvedení v odstavci 1, bez ohledu na to, zda jde o fyzické nebo právnické osoby, jednotlivce nebo seskupení hospodářských subjektů zřízené v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kteří během dvou předchozích kalendářních let dovezli do Společenství nejméně 50 tun ovoce a zeleniny podle čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96. Soulad s touto podmínkou se potvrdí registrací v obchodním rejstříku členského státu nebo jiným rovnocenným dokladem uznaným členským státem a dokladem o dovozu.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 a pro dovozní období od 1. června 2006 do 31. května 2007 a pouze v nových členských státech se:
a)
„tradičními dovozci“ rozumí dovozci, bez ohledu na to, zda jde o fyzické nebo právnické osoby, jednotlivce nebo seskupení hospodářských subjektů zřízené v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kteří mohou prokázat, že:
i)
v nejméně dvou ze tří předchozích dovozních období dováželi česnek z jiných zemí původu, než jsou nové členské státy nebo Společenství ve složení k 30. dubnu 2004;
ii)
během předcházejícího kalendářního roku dovezli do Společenství nejméně 50 tun ovoce a zeleniny podle čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96.
iii)
dovozy uvedené v bodech (i) a (ii) se uskutečnily v novém členském státě, kde má dotčený dovozce sídlo;
b)
„novými dovozci“ rozumí jiní než tradiční dovozci podle písmene a), bez ohledu na to, zda jde o fyzické nebo právnické osoby, jednotlivce nebo seskupení hospodářských subjektů zřízené v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kteří mohou prokázat, že:
i)
v každém ze dvou předcházejících kalendářních let dovezli z jiných zemí původu než nové členské státy nebo Společenství ve složení k 30. dubnu 2004 nejméně 50 tun ovoce a zeleniny podle čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96;
ii)
dovozy uvedené v bodě i) se uskutečnily v novém členském státě, kde má dotčený dovozce sídlo.
Článek 4
Předkládání dovozních licencí
1. Každé propuštění dovezeného česneku do volného oběhu ve Společenství je podmíněno předložením dovozní licence vydané v souladu s tímto nařízením.
2. Česnek může být propuštěn do volného oběhu v rámci kvót uvedených v čl. 1 odst. 1, pokud kolonka 24 příslušné dovozní licence bude obsahovat jednu z poznámek uvedených v příloze II.
Takové dovozní licence se dále uvádějí jen jako „A“ licence. Ostatní dovozní licence se dále uvádějí jen jako „B“ licence.
Článek 5
Obecná ustanovení týkající se žádostí o dovozní licence a dovozních licencí
1. Nařízení (ES) č. 1291/2000 se použije na „A“ a „B“ licence, nestanoví-li toto nařízení jinak.
2. „A“ licence jsou platné pouze pro čtvrtletí, pro které byly vydány. Kolonka 24 musí obsahovat jednu z poznámek uvedených v příloze III.
„B“ licence jsou platné tři měsíce od data vydání.
3. Jistota podle čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 činí 50 EUR za tunu.
4. V kolonce 8 žádostí o licence a licencí „A“ a „B“ se uvede země původu a slovo „ano“ se označí křížkem. Dovozní licence jsou platné pouze pro dovozy z uvedené země původu.
5. Odchylně od čl. 9 odst. 1 nařízení (ES) č. 1291/2000 nelze převést práva plynoucí z „A“ a „B“ licencí.
Článek 6
Přidělování celkových množství tradičním a novým dovozcům
1. Celkové množství přidělené Argentině, Číně a jiným zemím podle přílohy I se rozdělí takto:
a)
70 % tradičním dovozcům;
b)
30 % novým dovozcům.
2. Pokud u dovozů pocházejících z Argentiny, Číny a jiných zemí nedojde v určitém čtvrtletí k úplnému vyčerpání přiděleného množství jednou z kategorií dovozců, přidělí se zbytek do jiné kategorie.
3. Pro každé ze tří míst původu uvedených v odstavci 2 a pro každé čtvrtletí uvedené v příloze I se „A“ licence vydají pro maximální množství rovnající se:
a)
množství uvedenému v příloze I pro dané čtvrtletí a dané místo původu;
b)
množství, na které nebyla u tohoto původu v předchozím čtvrtletí podána žádná žádost;
c)
nevyužitému množství z dříve vydaných „A“ licencí pro tento původ oznámenému Komisi.
Množství, o něž nebude požádáno nebo jež nebude využito v jednom dovozním období, však nelze převést do následujícího dovozního období.
Článek 7
Omezení použitelná pro žádosti o „A“ licenci
1. Celkové množství, na které se vztahují žádosti o „A“ licenci předložené tradičním dovozcem, nemůže v dovozním období přesáhnout referenční množství tohoto dovozce. Žádosti, které nejsou v souladu s tímto pravidlem, budou příslušnými orgány zamítnuty.
2. Celkové množství, o které požádá v žádostech o „A“ licenci nový dovozce, nemůže v dovozním období přesáhnout 10 % referenčního množství uvedeného pro dané čtvrtletí a daný původ v příloze I. Žádosti, které nejsou v souladu s tímto pravidlem, budou příslušnými orgány zamítnuty.
Článek 8
Podávání žádostí o dovozní licence
1. Žadatel může předkládat žádosti o „A“ a „B“ licence pouze u příslušných orgánů jednoho členského státu a musí se jednat o stát, v němž je žadatel registrován pro účely DPH.
2. Pouze dovozci podle článku 3 mohou předkládat žádosti o „A“ licenci.
Na podporu svých žádostí o „A“ licenci dovozci poskytnou příslušným orgánům členských států veškeré informace, aby se k jejich spokojenosti ověřil soulad s podmínkami uvedenými v článku 3.
Pokud během předchozího dovozního období obdrželi noví dovozci dovozní licence podle tohoto nařízení nebo nařízení (ES) č. 565/2002, předloží důkaz, že nejméně 90 % jim přiděleného množství bylo propuštěno do volného oběhu.
Pokud nedojde k předložení důkazu podle třetího pododstavce nebo pokud předložený důkaz ukazuje, že v určitém čtvrtletí dovozního období uvedeného v uvedeném pododstavci bylo propuštěno do volného oběhu méně než 90 % množství přiděleného dovozci, nevydá se žadateli dovozní licence s výjimkou případů vyšší moci.
3. Dovozci předloží své žádosti o „A“ licence během prvních pěti pracovních dnů měsíce dubna, července, října a ledna, který předchází příslušnému čtvrtletí.
4. Dovozci přiloží ke svým žádostem o „A“ licence prohlášení, ve kterém uvedou, že jsou seznámeni s ustanoveními článku 7a že je budou dodržovat.
Takové prohlášení dovozce podepíše, čímž potvrdí jeho správnost.
5. V kolonce 20 žádostí o „A“ licenci bude uvedeno „tradiční dovozce“ nebo „nový dovozce“ podle toho, kdo žádost předložil.
6. Pokud v příloze I není pro určité čtvrtletí a pro určitý původ uvedeno žádné množství, nelze pro toto čtvrtletí a pro tento původ předložit žádné žádosti o licenci.
7. Na žádost o „A“ licenci se nemůže vydat žádná „B“ licence.
Článek 9
Sdělení o žádostech o „A“ licenci
Členské státy informují Komisi do 15. dne každého měsíce uvedeného v čl. 8 odst. 3 o množství, na které byly podány žádosti o „A“ licenci pro příslušné čtvrtletí.
Sdělení jsou členěna podle původu. Sdělení mohou rovněž poskytnout samostatné údaje o množství česneku požadovaném tradičními dovozci a novými dovozci.
Předání informací, včetně sdělení „žádné“, probíhá elektronicky na formuláři, který Komise za tímto účelem zašle členským státům.
Článek 10
Vydávání dovozních licencí
1. „A“ licence vydají příslušné orgány sedmý pracovní den následující po sdělení podle článku 9.
2. Pokud v určitém čtvrtletí množství v žádostech v rámci kvót podle čl. 1 odst. 1 převyšují dostupné množství, Komise stanoví pomocí nařízení koeficient přidělení pro dotčené žádosti o „A“ licenci a v případě potřeby zastaví vydávání „A“ licencí pro další žádosti.
Použije-li se první pododstavec, příslušné orgány vydají „A“ licence třetí pracovní den po vstupu nařízení uvedeného v tomto pododstavci v platnost.
3. Nelze vydat žádnou „A“ licenci na dovoz produktů pocházejících z těch zemí uvedených v příloze IV, které Komisi nepředložily informace nezbytné k zahájení postupu správní spolupráce podle článků 63, 64 a 65 nařízení (EHS) č. 2454/93. Informace se považuje za zaslanou dnem svého zveřejnění, jak je stanoveno v článku 15 tohoto nařízení.
4. Členské státy informují Komisi o seznamu tradičních a nových dovozců, kteří požádali o „A“ licence pro příslušné čtvrtletí v den, který je uveden v prvním odstavci článku 9. V případě seskupení hospodářských subjektů zřízených v souladu s vnitrostátními právními předpisy, se rovněž uvedou hospodářské subjekty tvořící seskupení.
Předání informací uvedených v prvním pododstavci probíhá elektronicky na formuláři, který Komise zašle členským státům.
5. „B“ licence se vydávají okamžitě a nepoužije se u nich žádné množstevní omezení.
Článek 11
Stažení žádostí o „A“ licenci
Pokud je podle čl. 10 odst. 2 množství, na které je vydána „A“ licence nižší než množství uvedené v podané žádosti o „A“ licenci, může dotčený dovozce do tří pracovních dní ode dne vstupu v platnost nařízení přijatého podle čl. 10 odst. 2 požádat příslušné orgány o stažení žádosti o „A“ licenci. V případě takového stažení se okamžitě uvolňuje jistota.
Článek 12
Sdělení členského státu Komisi
1. Členský stát informuje Komisi o tom:
a)
na jaká množství byly předloženy žádosti o „B“ licence;
b)
jaká množství nebyla využita z důvodů částečného využití nebo nevyužití „A“ licencí, tato množství odpovídají rozdílu mezi množstvími uvedenými na zadních stranách licencí a mezi množstvími, na která byly tyto licence vydány na poslední ukončené čtvrtletí;
c)
jaká množství se vztahují k žádostem o „A“ licence staženým podle článku 11.
2. Informace uvedené v odstavci 1 se předávají:
a)
v případě odst. 1 písm. a) druhý pracovní den každého týdne pro žádosti obdržené v předcházejícím týdnu;
b)
v případě odst. 1 písm. b) den následující po dni uvedeném v čl. 9 odst. 1;
c)
v případě odst. 1 písm. c) poslední den každého měsíce uvedeného v čl. 8 odst. 3.
Pokud nebyly podány žádosti o „B“ licenci nebo pokud se nevyskytují nevyužitá nebo zrušená množství ve smyslu odst. 1 písm. b) a c), členský stát o tom informuje Komisi v den, který je uveden v tomto odstavci.
3. Předání informací uvedených v prvním pododstavci probíhá elektronicky na formuláři, který Komise zašle členským státům.
Dotčená množství se rozdělí podle dne podání žádosti o dovozní licenci, třetí země původu, druhu licence („A“ nebo „B“) a pro „A“ licence podle kategorie dovozce ve smyslu článku 3.
Článek 13
Osvědčení o původu
Česnek pocházející z třetí země uvedené v příloze IV se propustí do volného oběhu ve Společenství pouze při splnění těchto podmínek:
a)
předloží se osvědčení o původu vydané příslušnými vnitrostátními orgány dané země v souladu s články 56 až 62 nařízení (EHS) č. 2454/93;
b)
produkt byl dopraven z dané země přímo do Společenství v souladu s článkem 14.
Článek 14
Přímá doprava
1. Za produkty dopravené ze třetích zemí uvedených v příloze IV přímo do Společenství se považují tyto produkty:
a)
produkty, které během své dopravy nepřekročily území žádné jiné třetí země;
b)
produkty dopravené přes území jedné nebo více třetích zemí jiných než je země jejich původu, bez ohledu na to, zda byly v těchto zemích překládány nebo dočasně skladovány, za podmínky, že je tato přeprava odůvodněná zeměpisnými důvody nebo dopravními požadavky a že tyto produkty:
i)
zůstaly pod dohledem celních orgánů tranzitní země/zemí nebo země/zemí dočasného skladování;
ii)
nebyly tam uvedeny na trh nebo uvolněny ke spotřebě;
iii)
nebyly tam podrobeny jiným operacím než vyložení a opětnému naložení nebo operacím zaručujícím jejich uchování v dobrém stavu.
2. Důkaz o splnění podmínek uvedených v odst. 1 písm. b) se předkládá příslušným orgánům členského státu spolu s:
a)
jedním přepravním dokladem vydaným v zemi původu, který se týkal přepravy přes zemi/země tranzitu, nebo
b)
potvrzením vydaným celními orgány země nebo zemí tranzitu, které obsahuje:
i)
přesný popis zboží;
ii)
data jeho vyložení a opětovného naložení, včetně identifikačních údajů o použitých dopravních prostředcích;
iii)
potvrzení o podmínkách uchování zboží;
c)
nebo jakýmikoli jinými průkaznými dokumenty, pokud není možné předložit důkaz podle písmen a) či b).
Článek 15
Správní spolupráce s některými třetími zeměmi
Jakmile každá třetí země uvedená v příloze IV tohoto nařízení zašle informace potřebné pro zahájení postupu správní spolupráce podle článků 63, 64 a 65 nařízení (EHS) č. 2454/93, zveřejní se sdělení o poskytnutí těchto informací v řadě C Úředního věstníku Evropské unie.
Článek 16
Sankce ukládané dovozcům
1. Pokud se zjistí, že žádosti nebo prohlášení týkající se „A“ licencí, které dovozce předložil příslušným orgánům členského státu, obsahují nepravdivé, zavádějící nebo nesprávné informace, a s výjimkou případů, kdy se jedná o skutečný omyl, příslušné orgány dotčených členských států podle závažnosti případu vyloučí dotčeného dovozce ze systému žádostí o „A“ licenci po dobu až čtyř čtvrtletí následujících po zjištění, aniž by tím bylo dotčeno použití příslušných vnitrostátních právních předpisů. Jistota podle čl. 5 odst. 3 v takových případech propadá v plné výši.
2. Členské státy mohou přijmout dodatečné vnitrostátní předpisy týkající se podávání žádostí o „A“ licence svým příslušným orgánům a mohou stanovit sankce odpovídající závažnosti nesrovnalosti, které se mají ukládat dovozcům registrovaným pro účely DPH na jejich území. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o zavedení takových vnitrostátních opatření.
Článek 17
Informace poskytnuté Komisí
S cílem usnadnit zjišťování nebo předcházení falešným prohlášením ze strany hospodářských subjektů předá Komise každý sedmý pracovní den po 15. dni každého měsíce uvedeného v čl. 8 odst. 3 členským státům informace obdržené podle čl. 10 odst. 4.
Každý sedmý pracovní den po uplynutí každého měsíce uvedeného v čl. 8 odst. 3 předá Komise členským státům všechny informace obdržené podle článku 12.
Komise v pravý čas a vhodným způsobem pravidelně informuje členské státy o výši používaných kvót a o informacích, které obdržela podle čl. 16 odst. 2.
Komise sdělí členským státům jakékoli další podstatné informace, zejména informace, které mohou být užitečné pro předcházení podvodům.
Článek 18
Správní spolupráce mezi členskými státy
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro zajištění vzájemné správní spolupráce s cílem zajistit řádné používání tohoto nařízení.
Článek 19
Zrušení
Nařízení (ES) č. 565/2002, č. 228/2004 a č. 229/2004 se zrušují ode dne 1. dubna 2006.
Nařízení (ES) č. 565/2002, č. 228/2004 a č. 229/2004 se však i nadále použijí pro vývozní licence vydané v souladu s uvedenými nařízeními pro dovozní období, které skončí dne 31. května 2006.
Článek 20
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Ustanovení týkající se „A“ licencí pro dovozní období počínající dnem 1. června 2006 se použijí ode dne 1. dubna 2006.
Ustanovení týkající se „B“ licencí se použijí ode dne 1. ledna 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 16. listopadu 2005.
VERORDNUNG (EG) Nr. 1870/2005 DER KOMMISSION
vom 16. November 2005
zur Eröffnung und Verwaltung von Zollkontingenten sowie zur Einführung einer Einfuhrlizenz- und Ursprungsbescheinigungsregelung für aus Drittländern eingeführten Knoblauch
DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft,
gestützt auf den Vertrag über den Beitritt der Tschechischen Republik, Estlands, Zyperns, Lettlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloweniens und der Slowakei,
gestützt auf die Akte über den Beitritt der Tschechischen Republik, Estlands, Zyperns, Lettlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloweniens und der Slowakei, insbesondere auf Artikel 41 Absatz 1,
gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 2200/96 des Rates vom 28. Oktober 1996 über die gemeinsame Marktorganisation für Obst und Gemüse (1), insbesondere auf die Artikel 31 Absatz 2 und 34 Absatz 1,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Nach Abschluss der Verhandlungen gemäß Artikel XXVIII des GATT 1994 hat die Kommission die Bedingungen für die Einfuhr von Knoblauch geändert. Seit dem 1. Juni 2001 setzt sich der normale Zollsatz bei der Einfuhr von Knoblauch des KN-Codes 0703 20 00 aus einem Wertzoll von 9,6 % und einem spezifischen Betrag von 1 200 EUR/Tonne Nettogewicht zusammen. Im Rahmen eines mit dem Beschluss 2001/404/EG des Rates (2) genehmigten Abkommens in Form eines Briefwechsels zwischen der Europäischen Gemeinschaft und der Republik Argentinien im Rahmen des Artikels XXVIII des Allgemeinen Zoll- und Handelsabkommens (GATT) 1994 zur Änderung der in der Liste CXL im Anhang zum GATT vorgesehenen Zugeständnisse hinsichtlich von Knoblauch ist jedoch ein vom spezifischen Zoll befreites Kontingent von 38 370 Tonnen (nachstehend „GATT-Kontingent“ genannt) eröffnet worden. Gemäß dem Abkommen wird dieses Kontingent folgendermaßen aufgeteilt: 19 147 Tonnen auf Einfuhren mit Ursprung in Argentinien (laufende Nummern 09.4104 und 09.4099), 13 200 Tonnen auf Einfuhren mit Ursprung in China (laufende Nummern 09.4105 und 09.4100) und 6 023 Tonnen auf Einfuhren mit Ursprung in anderen Ländern (laufende Nummern 09.4106 und 09.4102).
(2)
Knoblauch kann auch außerhalb des GATT-Kontingents zum normalen Zollsatz oder zu präferenziellen Bedingungen im Rahmen von Vereinbarungen zwischen der Gemeinschaft und bestimmten Drittländern eingeführt werden.
(3)
Knoblauch ist ein wichtiges Erzeugnis des Obst- und Gemüsesektors der Europäischen Union, mit einer Jahreserzeugung von etwa 250 000 Tonnen in der EU. Die jährlichen Einfuhren aus Drittländern sind ebenfalls beträchtlich und betragen zwischen 60 000 und 80 000 Tonnen. Die beiden wichtigsten Drittländer, die Knoblauch liefern, sind China (zwischen 30 000 und 40 000 Tonnen jährlich) und Argentinien (etwa 15 000 Tonnen pro Jahr).
(4)
Die Modalitäten der Verwaltung dieses Kontingents sind in der Verordnung (EG) Nr. 565/2002 der Kommission vom 2. April 2002 zur Festlegung der Verwaltung der Zollkontingente und zur Einführung einer Ursprungsbescheinigungsregelung für aus Drittländern eingeführten Knoblauch (3) festgelegt. Angesichts der bei der Anwendung dieser Verordnung gewonnenen Erfahrungen müssen einige der derzeitigen Bedingungen geändert werden, um die Regelung zu vereinfachen und klarer zu gestalten.
(5)
Da für die nicht unter das GATT-Kontingent fallenden nicht präferenziellen Einfuhren ein spezifischer Zoll gilt, erfordert die Verwaltung des GATT-Kontingents die Einführung einer Einfuhrlizenzregelung. Eine solche Regelung sollte die genaue Überwachung aller Knoblaucheinfuhren ermöglichen. Die Einzelbestimmungen zu dieser Regelung sollten die Bestimmungen der Verordnung (EG) Nr. 1291/2000 der Kommission vom 9. Juni 2000 mit gemeinsamen Durchführungsvorschriften für Einfuhr- und Ausfuhrlizenzen sowie Vorausfestsetzungsbescheinigungen für landwirtschaftliche Erzeugnisse (4) ergänzen, müssen aber gegebenenfalls auch von diesen abweichen.
(6)
Um insbesondere in Anbetracht der jüngsten Betrugsfälle alle Einfuhren so genau wie möglich zu überwachen, sollten überdies für alle Knoblaucheinfuhren zwei Arten von Einfuhrlizenzen geschaffen werden. Die Erfahrung hat gezeigt, dass Betrug in der Regel dadurch begangen wird, dass chinesischer Knoblauch in Drittländern, die Präferenzhandelsabkommen mit der Europäischen Gemeinschaft haben, umgeladen und dann mit falschen Unterlagen in die EU eingeführt wird.
(7)
Der Übergang zwischen den beiden Regelungen sollte möglichst reibungslos verlaufen. Zu diesem Zweck sind bestimmte Durchführungsbestimmungen der Verordnung (EG) Nr. 565/2002 zu übernehmen und die traditionellen Zeitpläne für die Einfuhren beizubehalten.
(8)
Knoblaucheinfuhren sollten nach Maßgabe des Artikels 308d der Verordnung (EWG) Nr. 2454/93 der Kommission vom 2. Juli 1993 mit Durchführungsvorschriften zu der Verordnung (EWG) Nr. 2913/92 des Rates zur Festlegung des Zollkodex der Gemeinschaften (5) überwacht werden.
(9)
Auf dem Gemeinschaftsmarkt sollte es weiterhin ein angemessenes Angebot an Knoblauch zu stabilen Preisen geben, gleichzeitig aber sind unnötige Marktstörungen durch zu große Preisschwankungen sowie nachteilige Auswirkungen auf die Gemeinschaftserzeuger zu vermeiden. Deshalb sollte ein stärkerer Wettbewerb zwischen den Einführern gefördert und der Verwaltungsaufwand für die Einführer verringert werden.
(10)
Im Interesse der herkömmlichen Einführer, die regelmäßig erhebliche Mengen Knoblauch einführen, wie auch im Interesse neuer, den Markt betretender Einführer, die ebenfalls eine faire Möglichkeit haben sollten, im Rahmen der Zollkontingente Einfuhrlizenzen für eine bestimmte Menge Knoblauch zu beantragen, ist zwischen traditionellen Einführern und neuen Einführern zu unterscheiden. Beide Kategorien von Einführern sind klar zu definieren und zudem bestimmte Kriterien betreffend den Status der Antragsteller und die Verwendung der zugeteilten Einfuhrlizenzen festzulegen.
(11)
Die diesen beiden Kategorien von Einführern zuzuteilenden Mengen sollten anhand der tatsächlich eingeführten Mengen festgesetzt werden und nicht anhand der erteilten Einfuhrlizenzen.
(12)
Damit die Einführer aus der Tschechischen Republik, Estland, Zypern, Lettland, Litauen, Ungarn, Malta, Polen, Slowenien und der Slowakei (nachstehend „die neuen Mitgliedstaaten“ genannt) in den Genuss dieser Verordnung kommen können, ist für die Einfuhrzeiträume 2005/2006 und 2006/2007 in getrennten Bestimmungen zwischen traditionellen und neuen Einführern in der Gemeinschaft in ihrer Zusammensetzung vom 30. April 2004 einerseits und traditionellen und neuen Einführern aus den neuen Mitgliedstaaten andererseits zu unterscheiden.
(13)
Zur Berücksichtigung der unterschiedlichen Handelsstrukturen in den einzelnen neuen Mitgliedstaaten sollten die zuständigen Behörden der neuen Mitgliedstaaten zwischen zwei Methoden zur Festlegung der Referenzmenge ihrer traditionellen Einführer wählen können.
(14)
Die von Einführern beider Kategorien eingereichten Anträge auf Einfuhrlizenzen für die Einfuhr von Knoblauch aus Drittländern sollten bestimmten Einschränkungen unterliegen. Diese Einschränkungen sollen sicherstellen, dass der Wettbewerb zwischen den Einführern gewahrt wird, dass alle Einführer, die tatsächlich mit Obst und Gemüse handeln, die Möglichkeit haben, ihre legitime Marktstellung gegenüber anderen Einführern zu verteidigen und dass kein einzelner Einführer in die Lage versetzt wird, den Markt zu beherrschen.
(15)
Zur Wahrung des Wettbewerbs zwischen den tatsächlichen Einführern und zur Vermeidung von Spekulationen bei der Zuteilung von Einfuhrlizenzen sowie jeglichen Missbrauchs der Regelung, der den legitimen Marktstellungen der neuen und der traditionellen Einführer zuwiderlaufen würde, sollte die ordnungsgemäße Verwendung von Einfuhrlizenzen strenger kontrolliert werden. Zu diesem Zweck ist die Übertragung von Einfuhrlizenzen zu verbieten.
(16)
Um den Verwaltungsaufwand für die Einführer wie auch die Betrugsmöglichkeiten zu verringern, sollten die Anträge auf Einfuhrlizenzen nur in dem Mitgliedstaat eingereicht werden, in dem der Einführer in ein Register eingetragen ist.
(17)
Ferner sollten spekulative Anträge auf Einfuhrlizenzen, die eine unvollständige Ausschöpfung der Zollkontingente bewirken könnten, durch geeignete Maßnahmen auf ein Minimum reduziert werden. Angesichts der Art und des Wertes des betroffenen Erzeugnisses sollte für jede Tonne Knoblauch, für die eine Einfuhrlizenz beantragt wird, gemäß Artikel 15 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1291/2000 eine Sicherheit geleistet werden. Diese Sicherheitsleistung sollte einerseits hoch genug sein, um spekulativen Anträgen entgegenzuwirken, andererseits aber nicht so hoch, dass sie Einführer, die tatsächlich mit Knoblauch handeln, von der Antragstellung abhält. Die geeignetste objektive Höhe der Sicherheit ist eine Obergrenze von 5 % des durchschnittlichen zusätzlichen Zolls, der auf Einfuhren von Knoblauch des KN-Codes 0703 20 00 erhoben wird.
(18)
Um eine ordnungsgemäße Verwaltung des GATT-Kontingents zu gewährleisten, sind die Maßnahmen festzulegen, die die Kommission ergreift, wenn die Mengen Knoblauch eines bestimmten Ursprungs und eines bestimmten Quartals, für die Einfuhrlizenzen beantragt wurden, die mit dem Beschluss 2001/404/EG festgesetzten Mengen, erhöht um die nicht verwendeten Mengen der vorher erteilten Einfuhrlizenzen, überschreiten. Umfassen diese Maßnahmen die Anwendung eines Zuteilungskoeffizienten auf die Anträge auf Einfuhrlizenzen, so sollte es möglich sein, einen Antrag auf eine solche Einfuhrlizenz mit sofortiger Freigabe der Sicherheit zurückzuziehen.
(19)
Damit die ordnungsgemäße Nutzung der Kontingente gewährleistet ist, sollten die Mitgliedstaaten der Kommission regelmäßig die Mengen mitteilen, für die die zuständigen Behörden der Mitgliedstaaten Einfuhrlizenzen erteilt haben und die von den Einführern nicht verwendet wurden. Bei den Mengen, für die Lizenzen erteilt wurden, sind die von den Einführern zurückgenommenen Anträge auf Einfuhrlizenzen zu berücksichtigen.
(20)
Für die Verwaltung der Zollkontingente für Knoblauch sollten Einführer, die Anträge auf Einfuhrlizenzen einreichen, ihren Anträgen an die zuständigen Behörden des Mitgliedstaats eine Erklärung beifügen, mit der sie sich zur Einhaltung der in dieser Verordnung festgelegten Einschränkungen verpflichten. Zur Verhinderung eines Missbrauchs sollten abschreckende Sanktionen vorgesehen werden und die Mitgliedstaaten sollten über einen Ermessensspielraum verfügen, um Einführer, die bei den zuständigen Behörden falsche, irreführende oder ungenaue Anträge oder Erklärungen einreichen, mit weiteren, zusätzlich zu den in dieser Verordnung vorgesehenen Sanktionen zu belegen.
(21)
Um die Kontrollen zu verstärken und Verkehrsverlagerungen zu verhindern, die auf falschen Unterlagen beruhen, sollte die bestehende Regelung beibehalten werden, wonach eine Ursprungsbescheinigung für aus bestimmten Drittländern eingeführten Knoblauch verlangt wird und der Knoblauch aus diesen Drittländern direkt in die Gemeinschaft transportiert werden muss. Diese Ursprungsbescheinigungen werden von den zuständigen nationalen Behörden gemäß den Artikeln 56 bis 62 der Verordnung (EWG) Nr. 2454/93 erteilt.
(22)
Alle im Sinne dieser Verordnung erforderlichen Mitteilungen zwischen den Mitgliedstaaten und der Kommission, insbesondere zur Verwaltung der Zollkontingente, zur Ergreifung von Maßnahmen gegen Betrug sowie zur Marktüberwachung, sind einzeln aufzuführen.
(23)
Die Verordnung (EG) Nr. 565/2002, die Verordnung (EG) Nr. 228/2004 der Kommission vom 3. Februar 2004 mit Übergangsmaßnahmen zur Verordnung (EG) Nr. 565/2002 aufgrund des Beitritts der Tschechischen Republik, Estlands, Zyperns, Lettlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloweniens und der Slowakei (6) sowie die Verordnung (EG) Nr. 229/2004 der Kommission vom 10. Februar 2004 zur Abweichung von der Verordnung (EG) Nr. 565/2002 hinsichtlich der Termine für die Stellung der Lizenzanträge für Knoblaucheinfuhren im ersten Quartal des Einfuhrjahres 2004/2005 (7) sind aufzuheben. Die vorliegende Verordnung sollte erstmals für Anträge auf Einfuhrlizenzen gelten, die für das erste Quartal des Einfuhrzeitraums 2006/2007 eingereicht werden. Da jedoch für Einfuhren nach den Bestimmungen dieser Verordnung über „B-Lizenzen“ derzeit keine spezifischen Lizenzvorschriften gelten, sollten die Bestimmungen über „B-Lizenzen“ im Interesse wirksamerer Kontrollen so bald wie möglich Anwendung finden.
(24)
Für Knoblaucheinfuhren, die nach Inkrafttreten der vorliegenden Verordnung im Rahmen von Einfuhrlizenzen getätigt werden, die nach der Verordnung (EG) Nr. 565/2002 oder anderen Verordnungen zur Eröffnung und Verwaltung von autonomen Zollkontingenten für Knoblauch erteilt wurden, sollten die Bestimmungen, die zum Zeitpunkt der Erteilung dieser Einfuhrlizenzen in Kraft waren, weiterhin gelten.
(25)
Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Verwaltungsausschusses für frisches Obst und Gemüse -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Eröffnung von Zollkontingenten und anzuwendende Zölle
(1) Gemäß dem Beschluss 2001/404/EG werden hiermit für Einfuhren von Knoblauch des KN-Codes 0703 20 00 in die Gemeinschaft (nachstehend „Knoblauch“ genannt) vorbehaltlich der in dieser Verordnung festgelegten Bedingungen Zollkontingente eröffnet. Der Umfang der einzelnen Kontingente, deren Geltungszeitraum sowie deren laufende Nummer sind in Anhang I dieser Verordnung festgelegt.
(2) Der Wertzollsatz für eingeführten Knoblauch im Rahmen der in Absatz 1 genannten Kontingente beträgt 9,6 %.
Artikel 2
Begriffsbestimmungen
Im Sinne dieser Verordnung sind:
1.
„Einfuhrzeitraum“: der Zeitraum vom 1. Juni eines Jahres bis zum 31. Mai des folgenden Jahres;
2.
„Neue Mitgliedstaaten“: die Tschechische Republik, Estland, Zypern, Lettland, Litauen, Ungarn, Malta, Polen, Slowenien und die Slowakei;
3.
„Andere Länder“: andere Drittländer als Argentinien und China;
4.
„Zuständige Behörden“: die von den Mitgliedstaaten für die Durchführung der vorliegenden Verordnung bezeichnete(n) Behörde(n).
5.
„Referenzmenge“: die folgende Menge Knoblauch, die von einem traditionellen Einführer im Sinne von Artikel 3 wie folgt eingeführt wurde:
a)
für traditionelle Einführer, die Knoblauch zwischen 1998 und 2000 in die Gemeinschaft in ihrer Zusammensetzung vom 30. April 2004 eingeführt haben, die Höchstmenge Knoblauch, die während eines der Kalenderjahre 1998, 1999 und 2000 eingeführt wurde;
b)
für traditionelle Einführer, die Knoblauch in der Zeit von 2001 bis 2003 in die neuen Mitgliedstaaten eingeführt haben, die Höchstmenge der Knoblaucheinfuhren während
i)
entweder des Kalenderjahrs 2001, 2002 oder 2003
ii)
oder des Einfuhrzeitraums 2001/2002, 2002/2003 oder 2003/2004;
c)
für traditionelle Einführer, die nicht unter Buchstabe a oder b fallen, die Höchstmenge der Knoblaucheinfuhren während eines der ersten drei Einfuhrzeiträume, in denen sie Einfuhrlizenzen gemäß der Verordnung (EG) Nr. 565/2002 oder der vorliegenden Verordnung erhalten haben.
Knoblauch mit Ursprung in den neuen Mitgliedstaaten oder in der Gemeinschaft in ihrer Zusammensetzung vom 30. April 2004 wird bei der Berechnung der Referenzmenge nicht berücksichtigt.
Die neuen Mitgliedstaaten entscheiden sich für eine der beiden Methoden nach Buchstabe b und wenden diese auf alle traditionellen Einführer an. Die Entscheidung erfolgt nach objektiven Kriterien und in einer Weise, die die Gleichbehandlung der Wirtschaftsbeteiligten gewährleistet.
Artikel 3
Kategorien von Einführern
(1) „Traditionelle Einführer“ sind Einführer, ob nun natürliche oder juristische Personen, einzelne Händler oder gemäß nationalen Rechtsvorschriften gebildete Gruppierungen, die nachweisen können, dass sie
a)
in jedem der drei vorangegangenen Einfuhrzeiträume Einfuhrlizenzen gemäß der Verordnung (EG) Nr. 565/2002 oder der vorliegenden Verordnung erhalten haben;
b)
in mindestens zwei der drei vorangegangenen Einfuhrzeiträume Knoblauch in die Gemeinschaft eingeführt haben und
c)
in dem ihrem Antrag vorangegangenen Einfuhrzeitraum mindestens 50 Tonnen Obst und Gemüse gemäß Artikel 1 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 2200/96 in die Gemeinschaft eingeführt haben.
(2) „Neue Einführer“: andere als die in Absatz 1 genannten Einführer, ob nun natürliche oder juristische Personen, einzelne Händler oder gemäß nationalen Rechtsvorschriften gebildete Gruppierungen, die in jedem der beiden vorangegangenen Kalenderjahre mindestens 50 Tonnen Obst und Gemüse gemäß Artikel 1 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 2200/96 in die Gemeinschaft eingeführt haben. Die Erfüllung dieser Voraussetzung wird bestätigt durch die Eintragung in ein Handelsregister des Mitgliedstaats oder durch einen anderen, vom Mitgliedstaat zugelassenen vergleichbaren Nachweis sowie durch den Beleg für die Einfuhr.
(3) Abweichend von den Absätzen 1 und 2 gelten für den Einfuhrzeitraum vom 1. Juni 2006 bis 31. Mai 2007 und nur in den neuen Mitgliedstaaten folgende Begriffsbestimmungen:
a)
„Traditionelle Einführer“ sind Einführer, ob nun natürliche oder juristische Personen, einzelne Händler oder gemäß nationalen Rechtsvorschriften gebildete Gruppierungen, die nachweisen können, dass
i)
sie in mindestens zwei der drei vorangegangenen Einfuhrzeiträume Knoblauch aus anderen Ursprungsländern als den neuen Mitgliedstaaten oder der Gemeinschaft in ihrer Zusammensetzung vom 30. April 2004 eingeführt haben;
ii)
sie im vorangegangenen Kalenderjahr mindestens 50 Tonnen Obst und Gemüse gemäß Artikel 1 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 2200/96 eingeführt haben;
iii)
die unter den Ziffern i und ii genannten Einfuhren in den neuen Mitgliedstaat erfolgt sind, in dem der betreffende Einführer seinen Sitz hat.
b)
„Neue Einführer“ sind andere als traditionelle Einführer im Sinne von Buchstabe a, ob nun Händler, natürliche oder juristische Personen, einzelne Händler oder gemäß nationalen Rechtsvorschriften gebildete Gruppierungen, die nachweisen können, dass
i)
sie in jedem der beiden vorangegangenen Kalenderjahre aus anderen Ursprungsländern als den neuen Mitgliedstaaten oder der Gemeinschaft in ihrer Zusammensetzung vom 30. April 2004 mindestens 50 Tonnen Obst und Gemüse gemäß Artikel 1 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 2200/96 eingeführt haben;
ii)
die unter Ziffer i genannten Einfuhren in den neuen Mitgliedstaat erfolgt sind, in dem der betreffende Einführer seinen Sitz hat.
Artikel 4
Vorlage von Einfuhrlizenzen
(1) Eingeführter Knoblauch wird in der Gemeinschaft nur gegen Vorlage einer gemäß dieser Verordnung erteilten Einfuhrlizenz zum freien Verkehr abgefertigt.
(2) Knoblauch darf im Rahmen der in Artikel 1 Absatz 1 genannten Zollkontingente nur dann zum freien Verkehr abgefertigt werden, wenn Feld 24 der entsprechenden Einfuhrlizenz eine der in Anhang II aufgeführten Angaben enthält.
Solche Einfuhrlizenzen werden nachstehend „A-Lizenzen“ genannt. Die übrigen Einfuhrlizenzen werden nachstehend „B-Lizenzen“ genannt.
Artikel 5
Allgemeine Bestimmungen über Einfuhrlizenzanträge und Einfuhrlizenzen
(1) Die Verordnung (EG) Nr. 1291/2000 findet vorbehaltlich anders lautender Bestimmungen der vorliegenden Verordnung Anwendung auf „A-Lizenzen“ und „B-Lizenzen“.
(2) „A-Lizenzen“ sind nur für das Quartal gültig, für das sie erteilt wurden. Feld 24 dieser Lizenzen enthält eine der in Anhang III aufgeführten Angaben.
„B-Lizenzen“ sind drei Monate ab dem Ausstellungsdatum gültig.
(3) Die Sicherheit gemäß Artikel 15 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1291/2000 beläuft sich auf 50 EUR/t.
(4) In Feld 8 der Anträge auf „A-“ und „B-Lizenzen“ und der Lizenzen selbst ist das Ursprungsland anzugeben und die Angabe „Ja“ anzukreuzen. Die Einfuhrlizenz gilt nur für Einfuhren aus dem angegebenen Land.
(5) Abweichend von Artikel 9 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1291/2000 sind die Rechte, die sich aus „A-“ und „B-Lizenzen“ ergeben, nicht übertragbar.
Artikel 6
Aufteilung der Gesamtmengen auf traditionelle und neue Einführer
(1) Die Argentinien, China und anderen Ländern gemäß Anhang I zugeteilte Gesamtmenge wird wie folgt aufgeteilt:
a)
70 % für traditionelle Einführer;
b)
30 % für neue Einführer.
(2) Wird bei den Einfuhren mit Ursprung in Argentinien, China und anderen Ländern die zugeteilte Menge in einem Quartal von einer Einführerkategorie nicht vollständig ausgeschöpft, so wird die Restmenge der anderen Einführerkategorie zugeteilt.
(3) Für jeden der drei Ursprünge gemäß Absatz 2 und jedes Quartal gemäß Anhang I werden „A-Lizenzen“ bis zu einer Höchstmenge erteilt, die gleich der Summe ist aus
a)
der in Anhang I für den betreffenden Ursprung und das betreffende Quartal genannten Menge,
b)
der im vorangegangenen Quartal für diesen Ursprung nicht beantragten Mengen und
c)
der der Kommission mitgeteilten nicht ausgeschöpften Mengen aus früher für diesen Ursprung erteilten „A-Lizenzen“.
Die während eines Einfuhrzeitraums nicht beantragten oder nicht ausgeschöpften Mengen können nicht auf den folgenden Einfuhrzeitraum übertragen werden.
Artikel 7
Einschränkungen für Anträge auf „A-Lizenzen“
(1) Die Gesamtmenge, für die ein traditioneller Einführer in einem Einfuhrzeitraum „A-Lizenzen“ beantragt, darf die Referenzmenge dieses Einführers nicht überschreiten. Anträge, die unter Verstoß gegen diese Vorschrift gestellt werden, werden von den zuständigen Behörden zurückgewiesen.
(2) Die Gesamtmenge, für die ein neuer Einführer in einem Quartal „A-Lizenzen“ beantragt, darf 10 % der in Anhang I für dieses Quartal und diesen Ursprung genannten Menge nicht überschreiten. Anträge, die unter Verstoß gegen diese Vorschrift gestellt werden, werden von den zuständigen Behörden zurückgewiesen.
Artikel 8
Beantragung von Einfuhrlizenzen
(1) Ein Antragsteller darf Anträge auf „A-Lizenzen“ und „B-Lizenzen“ nur bei den zuständigen Behörden eines einzigen Mitgliedstaats einreichen, in dem er für Zwecke der Mehrwertsteuer erfasst ist.
(2) Anträge auf „A-Lizenzen“ dürfen nur Einführer im Sinne von Artikel 3 einreichen.
Die Einführer fügen ihren Anträgen auf „A-Lizenzen“ die erforderlichen Angaben bei, anhand deren die zuständigen Behörden des betreffenden Mitgliedstaats die Einhaltung der Bedingungen gemäß Artikel 3 zufrieden stellend überprüfen können.
Hat ein neuer Einführer bereits im vorangegangenen Einfuhrzeitraum Einfuhrlizenzen gemäß der vorliegenden Verordnung oder der Verordnung (EG) Nr. 565/2002 erhalten, so erbringt er den Nachweis, dass er mindestens 90 % der ihm zugeteilten Menge tatsächlich in den Verkehr gebracht hat.
Wird der in Unterabsatz 3 genannte Nachweis nicht erbracht oder geht aus dem vorgelegten Nachweis hervor, dass in einem Quartal des besagten vorangegangenen Einfuhrzeitraums weniger als 90 % der dem Einführer zugeteilten Menge in Verkehr gebracht wurden, wird dem Antragsteller, wenn kein Fall höherer Gewalt vorliegt, keine Einfuhrlizenz erteilt.
(3) Die Einführer reichen ihre Anträge auf „A-Lizenzen“ in den ersten fünf Arbeitstagen des dem betreffenden Quartal jeweils vorausgehenden Monats April, Juli, Oktober und Januar ein.
(4) Die Einführer fügen ihren Anträgen auf „A-Lizenzen“ eine Erklärung bei, dass sie die Bestimmungen des Artikels 7 zur Kenntnis genommen haben und sich zu deren Einhaltung verpflichten.
Diese Erklärung ist vom Einführer unterzeichnet und ihre Richtigkeit bestätigt.
(5) Feld 20 der Anträge auf „A-Lizenzen“ enthält die jeweils zutreffende Angabe „traditioneller Einführer“ oder „neuer Einführer“.
(6) Ist in Anhang I für ein bestimmtes Quartal und einen bestimmten Ursprung keine Menge angegeben, so kann für dieses Quartal und diesen Ursprung keine „A-Lizenz“ beantragt werden.
(7) Für eine beantragte „A-Lizenz“ kann keine „B-Lizenz“ erteilt werden.
Artikel 9
Mitteilungen zu Anträgen auf „A-Lizenzen“
Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission zum 15. jedes in Artikel 8 Absatz 3 genannten Monats die Mengen mit, für die für das jeweilige Quartal Anträge auf „A-Lizenzen“ gestellt wurden.
Die mitgeteilten Mengen werden nach Ursprung aufgeschlüsselt. In den Mitteilungen werden außerdem die von traditionellen und von neuen Einführern beantragten Mengen Knoblauch getrennt aufgeführt.
Die Mitteilungen, auch Mitteilungen ohne Angaben, erfolgen auf elektronischem Wege nach dem Muster, das die Kommission den Mitgliedstaaten zu diesem Zweck übermittelt.
Artikel 10
Erteilung von Einfuhrlizenzen
(1) Die zuständigen Behörden erteilen die „A-Lizenzen“ am siebten Arbeitstag nach der Mitteilung gemäß Artikel 9.
(2) Stellt sich in einem Quartal heraus, dass die Mengen, die im Rahmen der in Artikel 1 Absatz 1 genannten Kontingente beantragt wurden, die verfügbare Menge überschreiten, legt die Kommission mittels Verordnung einen Zuteilungskoeffizienten fest, der auf die betreffenden Anträge auf „A-Lizenzen“ anzuwenden ist, und setzt die Erteilung von „A-Lizenzen“ für spätere Anträge erforderlichenfalls aus.
Bei Anwendung von Unterabsatz 1 erteilen die zuständigen Behörden die „A-Lizenzen“ am dritten Arbeitstag nach Inkrafttreten der in Unterabsatz 1 genannten Verordnung.
(3) Für die Einfuhr von Erzeugnissen mit Ursprung in den in Anhang IV aufgeführten Ländern, welche der Kommission die für das Verfahren der Zusammenarbeit der Verwaltungen gemäß den Artikeln 63, 64 und 65 der Verordnung (EWG) Nr. 2454/93 erforderlichen Angaben noch nicht übermittelt haben, werden keine „A-Lizenzen“ erteilt. Diese Angaben gelten als an dem Tag übermittelt, an dem sie gemäß Artikel 15 der vorliegenden Verordnung veröffentlicht werden.
(4) An dem in Artikel 9 Absatz 1 genannten Tag teilen die Mitgliedstaaten der Kommission die Liste der traditionellen und der neuen Einführer mit, die für das jeweilige Quartal „A-Lizenzen“ beantragen. Bei nach nationalen Rechtsvorschriften gebildeten Gruppierungen sind auch die einzelnen Wirtschaftsbeteiligten der jeweiligen Gruppierung aufzuführen.
Die Mitteilungen gemäß Unterabsatz 1 erfolgen auf elektronischem Wege nach dem Muster, das die Kommission den Mitgliedstaaten zu diesem Zweck übermittelt.
(5) „B-Lizenzen“, für die keine mengenmäßigen Beschränkungen gelten, werden unverzüglich erteilt.
Artikel 11
Rücknahme von Anträgen auf „A-Lizenzen“
Ist aufgrund der Anwendung von Artikel 10 Absatz 2 die Menge, für die eine „A-Lizenz“ erteilt wird, geringer als die Menge, für die eine „A-Lizenz“ beantragt wurde, so kann der betreffende Einführer innerhalb von drei Arbeitstagen nach Inkrafttreten der Verordnung gemäß Artikel 10 Absatz 2 bei der zuständigen Behörde die Rücknahme seines Antrags auf „A-Lizenz“ beantragen. In diesem Falle wird die gesamte Sicherheit unverzüglich freigegeben.
Artikel 12
Mitteilungen der Mitgliedstaaten an die Kommission
(1) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission Folgendes mit:
a)
die Mengen, für die „B-Lizenzen“ beantragt wurden;
b)
die im letzten abgelaufenen Quartal nicht oder nur teilweise ausgeschöpften Mengen im Rahmen erteilter „A-Lizenzen“ entsprechend dem Unterschied zwischen den auf der Lizenzrückseite eingetragenen Mengen und den Mengen, für die die Lizenzen erteilt wurden;
c)
die Mengen der gemäß Artikel 11 zurückgezogenen Anträge auf „A-Lizenzen“.
(2) Die Angaben nach Absatz 1 werden wie folgt mitgeteilt:
a)
die Mengen nach Absatz 1 Buchstabe a am zweiten Arbeitstag jeder Woche für alle Anträge, die in der vorhergehenden Woche eingegangen sind;
b)
die Mengen nach Absatz 1 Buchstabe b an dem in Artikel 9 Absatz 1 genannten Tag;
c)
die Mengen nach Absatz 1 Buchstabe c am letzten Tag jedes in Artikel 8 Absatz 3 genannten Monats.
Wurden keine „B-Lizenzen“ beantragt oder gibt es keine unausgeschöpften oder zurückgezogenen Mengen im Sinne von Absatz 1 Buchstaben b und c, so teilen die Mitgliedstaaten dies der Kommission an dem betreffenden vorgenannten Tag mit.
(3) Die in Absatz 1 genannten Mitteilungen erfolgen auf elektronischem Wege nach dem Muster, das die Kommission den Mitgliedstaaten zu diesem Zweck übermittelt.
Die betreffenden Mengen werden nach Tag der Beantragung der Einfuhrlizenz, Ursprungsdrittland, Lizenzart („A“ oder „B“) und bei „A-Lizenzen“ nach Kategorie des Einführers im Sinne von Artikel 3 aufgeschlüsselt.
Artikel 13
Ursprungszeugnisse
Knoblauch mit Ursprung in einem der in Anhang IV genannten Drittländer wird zum freien Verkehr in der Gemeinschaft nur abgefertigt, wenn
a)
ein Ursprungszeugnis der zuständigen Behörden des betreffenden Landes gemäß den Bestimmungen der Artikel 56 bis 62 der Verordnung (EWG) Nr. 2454/93 vorliegt;
b)
die Ware aus diesem Land gemäß Artikel 14 direkt in die Gemeinschaft transportiert wurde.
Artikel 14
Direktbeförderung
(1) Als direkt aus den in Anhang IV genannten Drittländern in die Gemeinschaft befördert gelten Erzeugnisse,
a)
deren Transport durch kein anderes Drittland führt;
b)
deren Transport - mit oder ohne Umladung bzw. Zwischenlagerung - durch eines oder mehrere andere Drittländer als das Ursprungsdrittland führt, sofern die Durchquerung dieser Länder geografisch oder durch Transporterfordernisse begründet ist und die betreffenden Erzeugnisse
i)
im jeweiligen Transit- oder Zwischenlagerungsland zollamtlicher Überwachung unterstellt waren;
ii)
dort nicht auf den Markt oder in den Verkehr gebracht wurden;
iii)
dort keinen anderen Maßnahmen als gegebenenfalls der Ent- und Wiederverladung oder Maßnahmen zu ihrer Frischhaltung unterzogen wurden.
(2) Den zuständigen Behörden der Mitgliedstaaten ist nachzuweisen, dass die Bedingungen nach Absatz 1 Buchstabe b erfüllt sind, und zugleich Folgendes vorzulegen:
a)
ein im Ursprungsland ausgestellter einziger Frachtbrief, mit dem das Transitland/die Transitländer durchquert wurde(n);
b)
eine Bescheinigung der Zollbehörden des Transitlands/der Transitländer mit
i)
genauer Beschreibung der Waren;
ii)
Zeitpunkt ihrer Ent- und Wiederverladung und Angaben zu den betreffenden Transportfahrzeugen;
iii)
einer Bescheinigung der Bedingungen, unter denen die Erzeugnisse aufbewahrt wurden;
c)
oder, falls die unter Buchstaben a oder b genannten Nachweise nicht vorgelegt werden können, andere beweiskräftige Unterlagen.
Artikel 15
Verwaltungszusammenarbeit mit bestimmten Drittländern
Sobald die in Anhang IV dieser Verordnung aufgeführten Drittländer die erforderlichen Angaben zur Zusammenarbeit der Verwaltungen gemäß den Artikeln 63, 64 und 65 der Verordnung (EWG) Nr. 2454/93 übermittelt haben, wird eine entsprechende Mitteilung im Amtsblatt der Europäischen Union, Reihe C, veröffentlicht.
Artikel 16
Sanktionen für Einführer
(1) Wird festgestellt, dass ein Einführer bei den zuständigen Behörden eines Mitgliedstaats falsche, irreführende oder ungenaue Anträge oder Erklärungen in Bezug auf „A-Lizenzen“ abgegeben hat, so schließen die zuständigen Behörden des betreffenden Mitgliedstaats - außer bei eindeutigem Zugrundeliegen eines wirklichen Irrtums - den betreffenden Einführer je nach Schwere des Falls bis zu vier Quartale nach dieser Feststellung und unbeschadet der Anwendung einschlägiger nationaler Rechtsvorschriften von der Regelung zur Beantragung von „A-Lizenzen“ aus. In diesen Fällen verfällt die Sicherheit gemäß Artikel 5 Absatz 3 vollständig.
(2) Die Mitgliedstaaten können für die Beantragung von „A-Lizenzen“ im eigenen Land zusätzliche einzelstaatliche Bestimmungen erlassen und der Schwere der Unregelmäßigkeit entsprechende Sanktionen vorsehen, mit denen Einführer belegt werden, die in ihrem nationalen Hoheitsgebiet als mehrwertsteuerpflichtig erfasst sind. Die Mitgliedstaaten setzen die Kommission unverzüglich von der Einführung derartiger einzelstaatlicher Bestimmungen in Kenntnis.
Artikel 17
Mitteilungen der Kommission an die Mitgliedstaaten
Jeweils am siebten Arbeitstag nach dem 15. jedes in Artikel 8 Absatz 3 genannten Monats leitet die Kommission die gemäß Artikel 10 Absatz 4 eingegangenen Mitteilungen an alle Mitgliedstaaten weiter, um die Aufdeckung und Vermeidung falscher Anträge von Wirtschaftsbeteiligten zu erleichtern.
Jeweils am siebten Arbeitstag nach Ablauf jedes in Artikel 8 Absatz 3 genannten Monats leitet die Kommission alle gemäß Artikel 12 eingegangenen Mitteilungen an die übrigen Mitgliedstaaten weiter.
Die Kommission unterrichtet die Mitgliedstaaten regelmäßig, rechtzeitig und auf geeignete Weise über den Stand der Ausschöpfung der Kontingente sowie etwaige gemäß Artikel 16 Absatz 2 eingegangene Informationen.
Die Kommission lässt den Mitgliedstaaten alle sonstigen sachdienlichen Angaben und insbesondere Angaben zur möglichen Betrugsverhinderung zukommen.
Artikel 18
Verwaltungszusammenarbeit zwischen den Mitgliedstaaten
Die Mitgliedstaaten treffen die erforderlichen Vorkehrungen für die Zusammenarbeit ihrer Verwaltungen mit dem Ziel, die ordnungsgemäße Anwendung der Bestimmungen dieser Verordnung zu gewährleisten.
Artikel 19
Aufgehobene Rechtsakte
Die Verordnungen (EG) Nr. 565/2002, (EG) Nr. 228/2004 und (EG) Nr. 229/2004 werden mit Wirkung vom 1. April 2006 aufgehoben.
Die Verordnungen (EG) Nr. 565/2002, (EG) Nr. 228/2004 und (EG) Nr. 229/2004 gelten jedoch für den Einfuhrzeitraum bis 31. Mai 2006 weiterhin für die nach diesen Verordnungen erteilten Einfuhrlizenzen.
Artikel 20
Inkrafttreten
Diese Verordnung tritt am siebten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Die Bestimmungen über „A-Lizenzen“ gelten ab 1. April 2006 für den am 1. Juni 2006 beginnenden Einfuhrzeitraum.
Die Bestimmungen über „B-Lizenzen“ gelten ab 1. Januar 2006.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 16. November 2005