Rozhodnutí Rady
ze dne 28. května 2001
o předávání vzorků sledovaných látek
(2001/419/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropského unii, a zejména na článek 30, 31 a čl. 34 odst. 2 písm. c) této smlouvy,
s ohledem na podnět Švédského království,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Boj proti nezákonné výrobě drog a obchodování s nimi je věcí společného zájmu donucovacích a justičních orgánů členských států.
(2) Možnost legálního předávání vzorků zadržených sledovaných látek mezi orgány členských států za účelem odhalování, vyšetřování a stíhání trestných činů nebo forenzní analýzy vzorků by zvýšila účinnost boje proti nezákonné výrobě drog a obchodování s nimi.
(3) V současné době neexistují právně závazná pravidla upravující předávání vzorků zadržených sledovaných omamných látek mezi orgány členských států. Proto je třeba vytvořit na úrovni Evropské unie systém umožňující zákonné předávání těchto vzorků. Takový systém by se měl vztahovat na všechny způsoby předávání vzorků zadržených sledovaných látek mezi členskými státy. Předávání by se mělo zakládat na dohodě mezi předávajícím a přijímajícím členským státem.
(4) Předávání by mělo být prováděno způsobem, který je spolehlivý a zaručuje, že přepravované vzorky nemohou být zneužity,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Vytvoření systému předávání vzorků
1. Tímto rozhodnutím se vytváří stálý systém předávání vzorků sledovaných látek mezi členskými státy.
2. Předávání vzorků sledovaných látek (dále jen "vzorků") je považováno ve všech členských státech za povolené, je-li prováděno v souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se "sledovanými látkami" rozumějí:
a) všechny látky, přírodní nebo syntetické, zapsané v seznamech I nebo II Jednotné úmluvy Organizace spojených národů o omamných látkách z roku 1961, ve znění protokolu z roku 1972;
b) všechny látky zapsané v revidovaných seznamech I, II, III a IV Úmluvy Organizace spojených národů o psychotropních látkách z roku 1971;
c) všechny látky podléhající kontrolním opatřením přijatým podle čl. 5 odst. 1 společné akce 97/396/SVV ze dne 16. června 1997 o výměně informací, hodnocení rizika a kontrole nových syntetických drog [2].
Článek 3
Národní kontaktní místa
1. Každý členský stát určí národní kontaktní místo k provádění tohoto rozhodnutí.
2. Informace o určených národních kontaktních místech, včetně pozdějších změn, se předají generálnímu sekretariátu Rady, který je zveřejní v Úředním věstníku.
3. Národní kontaktní místa, případně ve spojení s jinými příslušnými vnitrostátními orgány, jsou jedinými orgány oprávněnými povolit předávání vzorků podle tohoto rozhodnutí, aniž jsou dotčeny související předpisy o vzájemné právní pomoci v trestních věcech.
Článek 4
Dohoda o předávání vzorků a potvrzení převzetí
1. Národní kontaktní místo členského státu, který zamýšlí zaslat vzorek, a národní kontaktní místo členského státu, který zamýšlí vzorek přijmout, se před uskutečněním předání dohodnou na způsobu přepravy. Za tím účelem použijí formulář pro předávání vzorku uvedený v příloze.
2. V případě, že při předávání vzorku je nutná přeprava přes území jiného členského státu (dále je "tranzitní členský stát"), musí být národním kontaktním místem předávajícího členského státu zároveň o plánované přepravě informováno národní kontaktní místo dotčeného tranzitního členského státu. Za tím účelem dostane každý tranzitní členský stát před započetím přepravy kopii řádně vyplněného formuláře pro předávání vzorku.
3. Přijímající členský stát potvrdí odesílajícímu členskému státu převzetí vzorku.
Článek 5
Způsoby přepravy
1. Přeprava vzorků je prováděna bezpečným způsobem.
2. Za bezpečné jsou považovány tyto způsoby přepravy:
a) přeprava prostřednictvím úředníka předávajícího nebo přijímajícího členského státu;
b) přeprava poslem;
c) přeprava v diplomatickém zavazadle;
d) přeprava doporučenou (expresní) zásilkou.
3. Náležitě vyplněný formulář pro předávání vzorku podle článku 4 musí vzorek doprovázet po celou dobu přepravy.
4. Orgány zúčastněných členských států nesmějí bránit přepravě provázené řádně vyplněným formulářem pro předávání vzorku ani ji zdržovat, ledaže mají pochybnosti, že je přeprava prováděna legálně. V případě pochybností o legalitě formuláře pro předávání vzorku se národní kontaktní místo členského státu, který přepravu zdržuje, bezodkladně spojí s národním kontaktním místem příslušným pro vyplnění formuláře pro předávání vzorku za účelem objasnění věci.
5. Pokud je zvoleným způsobem přepravy přeprava prostřednictvím úředníka předávající nebo přijímající strany, nesmí tento úředník nosit stejnokroj. Dále nesmí vykonávat v souvislosti s přepravou žádné operativní úkoly, ledaže to je slučitelné s použitelnými vnitrostátními právními předpisy a schváleno předávajícím, tranzitním nebo přijímajícím členským státem. K cestě letadlem smějí být použity pouze letecké společnosti se sídlem v některém z členských států.
Článek 6
Množství vzorku a jeho použití
1. Vzorek nesmí přesahovat množství považované za nezbytné pro účely donucovacích orgánů nebo soudní účely nebo pro analýzu vzorku.
2. O použití vzorku v přijímajícím členském státě se předávající a přijímající stát dohodnou mezi sebou, přičemž se rozumí, že vzorky lze používat výlučně k odhalování, vyšetřování a stíhání trestných činů nebo pro forenzní analýzu vzorků.
Článek 7
Hodnocení
1. Toto rozhodnutí bude vyhodnoceno Radou nejdříve za dva roky a nejpozději do pěti let od svého vstupu v platnost.
2. Pro účely hodnocení uchová každé kontaktní místo předávajícího členského státu ve svých archivech opisy formulářů pro předávání vzorků vydaných nejméně během předchozích pěti let.
Článek 8
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem 1. července 2001.
V Bruselu dne 28. května 2001.
Beschluss des Rates
vom 28. Mai 2001
über die Übermittlung von Proben kontrollierter Stoffe
(2001/419/JI)
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag über die Europäische Union, insbesondere auf die Artikel 30, 31 und 34 Absatz 2 Buchstabe c),
auf Initiative des Königreichs Schweden,
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments(1),
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1) Die Bekämpfung der illegalen Herstellung von Drogen und des illegalen Handels damit ist ein gemeinsames Anliegen der Strafverfolgungs- und der Justizbehörden der Mitgliedstaaten.
(2) Die Wirksamkeit der Bekämpfung der illegalen Herstellung von Drogen und des illegalen Handels damit würde erhöht, wenn die Behörden der Mitgliedstaaten im Hinblick auf die Aufdeckung, die Ermittlung und die Verfolgung von Straftaten oder für die kriminaltechnische Analyse Proben sichergestellter kontrollierter Stoffe rechtmäßig übermitteln könnten.
(3) Derzeit gibt es keine rechtsverbindlichen Vorschriften über die Übermittlung von Proben sichergestellter kontrollierter Stoffe zwischen den Behörden der Mitgliedstaaten. Daher sollte auf der Ebene der Europäischen Union ein System eingerichtet werden, das die rechtmäßige Übermittlung solcher Proben ermöglicht. Ein solches System sollte für alle Arten der Übermittlung von Proben sichergestellter kontrollierter Stoffe zwischen den Mitgliedstaaten gelten. Die Übermittlung sollte auf der Grundlage einer Vereinbarung zwischen dem übermittelnden und dem empfangenden Mitgliedstaat erfolgen.
(4) Die Übermittlung sollte unter Sicherheitsvorkehrungen erfolgen, um einen Missbrauch der übermittelten Proben zu verhindern -
BESCHLIESST:
Artikel 1
Einrichtung eines Systems für die Übermittlung von Proben
(1) Mit diesem Beschluss wird ein System für die Übermittlung von Proben kontrollierter Stoffe zwischen den Mitgliedstaaten eingerichtet.
(2) Die Übermittlung von Proben kontrollierter Stoffe (nachstehend "Proben" genannt) wird in allen Mitgliedstaaten als rechtmäßige Beförderungen angesehen, wenn sie im Einklang mit diesem Beschluss erfolgt.
Artikel 2
Begriffsbestimmungen
Im Sinne dieses Beschlusses sind kontrollierte Stoffe:
a) natürliche oder synthetische Stoffe, die im Anhang I oder II des Einheits-Übereinkommens der Vereinten Nationen von 1961 über Suchtstoffe und in diesem Übereinkommen in der durch das Protokoll von 1972 geänderten Fassung aufgeführt werden;
b) Stoffe, die in den revidierten Anhängen I, II, III und IV des Übereinkommens der Vereinten Nationen über psychotrope Stoffe von 1971 aufgeführt sind;
c) Stoffe, die Kontrollmaßnahmen nach Artikel 5 Absatz 1 der Gemeinsamen Maßnahme 97/396/JI des Rates vom 16. Juni 1997 betreffend den Informationsaustausch, die Risikobewertung und die Kontrolle bei neuen synthetischen Drogen(2) unterliegen.
Artikel 3
Nationale Kontaktstellen
(1) Jeder Mitgliedstaat bezeichnet eine nationale Kontaktstelle, die für die Durchführung dieses Beschlusses zuständig ist.
(2) Die Angaben bezüglich der bezeichneten nationalen Kontaktstellen sowie spätere Änderungen werden dem Generalsekretariat des Rates übermittelt, das diese Informationen im Amtsblatt veröffentlicht.
(3) Ungeachtet der einschlägigen Bestimmungen über die Rechtshilfe in Strafsachen sind nur die nationalen Kontaktstellen - gegebenenfalls in Verbindung mit anderen einschlägigen nationalen Stellen - für die Genehmigung der Übermittlung von Proben nach diesem Beschluss zuständig.
Artikel 4
Vereinbarung über die Übermittlung von Proben und Empfangsbestätigung
(1) Die nationalen Kontaktstellen des Mitgliedstaats, der eine Probe übermitteln will, und die nationalen Kontaktstellen des Mitgliedstaats, denen eine Probe übermittelt werden soll, vereinbaren die Beförderung, bevor die Übermittlung erfolgt. Sie verwenden dabei das Begleitformular für Proben im Anhang.
(2) Macht die Übermittlung einer Probe die Beförderung durch das Hoheitsgebiet eines anderen Mitgliedstaats (nachstehend "Transit-Mitgliedstaat" genannt) erforderlich, so wird die nationale Kontaktstelle dieses Transit-Mitgliedstaats anschließend von der nationalen Kontaktstelle des übermittelnden Mitgliedstaats über die geplante Beförderung unterrichtet. Hierzu wird jedem Transit-Mitgliedstaat vor Beginn der Übermittlung eine Kopie des ordnungsgemäß ausgefuellten Begleitformulars für Proben übersandt.
(3) Der empfangende Mitgliedstaat bestätigt dem übermittelnden Mitgliedstaat den Empfang der Probe.
Artikel 5
Art der Beförderung
(1) Für die Beförderung von Proben sind Sicherheitsvorkehrungen vorzusehen.
(2) Die folgenden Beförderungsarten gelten als sicher:
a) Beförderung durch einen Beamten des übermittelnden oder des empfangenden Mitgliedstaats;
b) Beförderung durch einen Boten;
c) Beförderung über Diplomatenpost;
d) Beförderung als (Express-) Einschreiben.
(3) Der Probe wird für die gesamte Beförderungsdauer das ordnungsgemäß ausgefuellte Begleitformular für Proben nach Artikel 4 beigefügt.
(4) Die Behörden der beteiligten Mitgliedstaaten behindern oder verzögern die Beförderung von Proben, denen ein ordnungsgemäß ausgefuelltes Begleitformular für Proben beigefügt ist, nicht, es sei denn, es bestehen Zweifel daran, ob die Beförderung rechtmäßig erfolgt. Bestehen Zweifel an der Rechtmäßigkeit des Begleitformulars, so tritt die nationale Kontaktstelle des Mitgliedstaats, der die beförderte Probe zurückhält, unverzüglich mit der nationalen Kontaktstelle des für das Ausfuellen des Begleitformulars für Proben zuständigen Mitgliedstaats in Verbindung, um die Angelegenheit zu klären.
(5) Wird als Art der Beförderung die Beförderung durch einen Beamten des übermittelnden oder des empfangenden Mitgliedstaats gewählt, so darf dieser keine Uniform tragen. Er darf ferner im Zusammenhang mit der Beförderung keine anderen operativen Aufgaben wahrnehmen, es sei denn, dass dies mit den geltenden nationalen Rechtsvorschriften vereinbar ist und vom übermittelnden Transit- oder empfangenden Mitgliedstaat vereinbart wurde. Für Flugreisen werden nur in einem der Mitgliedstaaten registrierte Fluggesellschaften in Anspruch genommen.
Artikel 6
Menge der Probe und ihre Verwendung
(1) Die Probe umfasst nur die Menge, die für die Zwecke der Strafverfolgung und der Justiz oder für die Analyse der Probe für erforderlich erachtet werden.
(2) Der übermittelnde und der empfangende Mitgliedstaat treffen eine Vereinbarung über die Verwendung der Probe im empfangenden Mitgliedstaat, wobei die Probe zur Aufdeckung, Ermittlung und Verfolgung von Straftaten oder zur kriminaltechnischen Analyse von Proben verwendet werden kann.
Artikel 7
Bewertung
(1) Dieser Beschluss wird frühestens zwei Jahre und spätestens fünf Jahre nach seinem Inkrafttreten im Rat einer Bewertung unterzogen.
(2) Für die Zwecke der Bewertung verwahrt die nationale Kontaktstelle eines jeden übermittelnden Mitgliedstaats eine Kopie aller in den letzten fünf Jahren ausgefuellten Übermittlungsformulare in ihren Archiven.
Artikel 8
Inkrafttreten
Dieser Beschluss wird am 1. Juli 2001 wirksam.
Geschehen zu Brüssel am 28. Mai 2001.