РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 66/2010 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 25 ноември 2009 година
относно екомаркировката на ЕС
(Текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 175, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (3),
като имат предвид, че:
(1)
Целта на Регламент (ЕО) № 1980/2000 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юли 2000 г. относно ревизирана схема на Общността за присъждане на знака за екомаркировка (4) беше да се създаде доброволна схема за присъждане на знак за екомаркировка, насочена към насърчаване на продукти с намалено въздействие върху околната среда през целия им жизнен цикъл и за предоставяне на потребителите на точна, неподвеждаща и научно обоснована информация за въздействието на продуктите върху околната среда.
(2)
Придобитият опит при прилагането на Регламент (EО) № 1980/2000 показа необходимостта от изменение на тази схема за екомаркировка, с оглед повишаване на нейната ефективност и постигане на по-голяма целенасоченост на нейното действие.
(3)
Изменената схема на ЕС за екомаркировка (по-долу „схемата на ЕС за екомаркировка“) следва да бъде приложена при спазване на разпоредбите на Договорите, включително на принципа на предпазните мерки, предвиден в член 174, параграф 2 от Договора за EO.
(4)
Необходимо е да се осигури координация между схемата на ЕС за екомаркировка и установяването на изисквания в контекста на Директива 2009/125/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 г. за създаване на рамка за определяне на изискванията за екодизайн към продукти, свързани с енергопотребление (5).
(5)
Схемата на ЕС за екомаркировка представлява част от политиката на Общността за устойчиво потребление и производство, която цели да бъде намалено отрицателното въздействие на потреблението и производството върху околната среда, здравето, климата и природните ресурси. Схемата е предназначена да популяризира, посредством използването на екомаркировката на ЕС, онези продукти, които имат високи екологични показатели. За тази цел, е подходящо да се изисква критериите, на които трябва да отговарят продуктите, за да носят екомаркировката на ЕС, да се основават на най-добрите екологични показатели, постигнати от продукти на пазара в Общността. Тези критерии следва да са прости за разбиране и прилагане и следва да се основават на научни данни, като се взема предвид най-новото развитие на технологиите. Тези критерии следва да бъдат ориентирани към пазара и да се отнасят само за най-значимите въздействия на продуктите върху околната среда през целия им жизнен цикъл.
(6)
За да се избегне създаването на прекалено много схеми за екомаркировка, както и за да се насърчи постигането на по-високи екологични показатели във всички сектори, при които въздействието върху околната среда оказва влияние при избора от страна на потребителите, следва да бъдат разширени възможностите за използване на екомаркировката на ЕС. От друга страна обаче, за групите продукти храни и фуражи, следва да се направи изследване, което да гарантира, че критериите са приложими и че добавената стойност може да бъде гарантирана. За храните и фуражите, както и за непреработените земеделски продукти, които попадат в приложното поле на Регламент (ЕО) № 834/2007 на Съвета от 28 юни 2007 г. относно биологичното производство и етикетирането на биологични продукти (6), следва да се обмисли възможността знак за присъждане на екомаркировка на ЕС да се присъжда само на онези продукти, които имат сертификат за биологични продукти, за да се избегне объркването сред потребителите.
(7)
Екомаркировката на ЕС следва да цели заместването на опасните вещества с по-безопасни, когато това е технически възможно.
(8)
От съществено значение за приемането от широката общественост на схемата на ЕС за екомаркировка е неправителствените организации (НПО) в областта на околната среда и организациите на потребителите да играят важна роля и активно да участват при разработването и определянето на критерии за екомаркировка на ЕС.
(9)
Желателно е, всяка заинтересована страна да може да ръководи разработването или преразглеждането на критерии за екомаркировката на ЕС, при условие че се спазват общи процедурни правила и че процесът се координира от Комисията. За да се осигури цялостната съгласуваност на действията на Общността, е уместно също да се изисква, при разработването или преразглеждането на критерии за екомаркировката на ЕС, да бъдат взети предвид най-новите стратегически цели на Общността в областта на околната среда, като например програмите за дейности във връзка с околната среда, стратегиите за устойчиво развитие и програмите за противодействие на промяната на климата.
(10)
За да се опрости схемата на ЕС за екомаркировка и за да се намали административната тежест, свързана с използването на екомаркировката на ЕС, следва да бъдат рационализирани процедурите за оценка и проверка.
(11)
Уместно е да се формулират условия, при които екомаркировката на ЕС може да се използва и, за да бъде осигурено спазването на тези условия, да се изисква от компетентните органи да провеждат проверки и да забраняват използването на екомаркировката на ЕС в случаите, когато тези условия не са спазени. Също така е уместно да се изисква от държавите-членки да определят правила за налагане на санкции за нарушения на настоящия регламент и да гарантират, че тези санкции се прилагат.
(12)
С оглед увеличаване използването на екомаркировката на ЕС и за да се насърчат лицата, чиито продукти отговарят на критериите за екомаркировка на ЕС, следва да бъдат намалени разходите за използване на екомаркировката на ЕС.
(13)
Необходимо е обществеността да бъде информирана и да бъде привлечено общественото внимание към екомаркировката на ЕС чрез кампании за популяризиране, информационни и образователни кампании, на местно, национално и общностно равнище, за да се постигне осведоменост на потребителите за значението на екомаркировката на ЕС и за да могат те да правят информиран избор. Това е необходимо и за да стане схемата по-привлекателна за производителите и търговците на дребно.
(14)
Държавите-членки следва да обмислят насоки при създаването на своите национални планове за действие в областта на „зелените“ обществени поръчки и биха могли да обмислят определянето на цели за закупуването от страна на публичноправните субекти на екологичносъобразни продукти.
(15)
За да се улесни предлагането на продуктите, носещи екомаркировка на национално и общностно равнище, за да се ограничи допълнителната работа за дружествата, по-специално за МСП, както и за да се избегне объркването на потребителите, е необходимо също да се засили съгласуваността и да се насърчава хармонизацията между схемата на ЕС за екомаркировка и националните схеми за екомаркиране в Общността.
(16)
За да се осигури хармонизирано прилагане на система за присъждане и за надзор на пазара и контрол върху използването на екомаркировката на ЕС в рамките на Общността, компетентните органи следва да обменят информация и опит.
(17)
Мерките, необходими за прилагането на настоящия регламент, следва да бъдат приети в съответствие с Решение 1999/468/EO на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (7).
(18)
По-специално, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощия за приемане на критериите, на които продуктите трябва да съответстват, за да могат да носят екомаркировката на ЕС, както и за изменение на приложенията към настоящия регламент. Тъй като тези мерки са от общ характер и са предназначени да изменят несъществени елементи на настоящия регламент, включително чрез допълването му с нови несъществени елементи, те трябва да бъдат приети в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, предвидена в член 5а от Решение 1999/468/ЕО.
(19)
За да се осигури по-голяма яснота и правна сигурност, Регламент (EО) № 1980/2000 следва да бъде заменен с настоящия регламент.
(20)
С цел да се осигури плавен преход между Регламент (ЕО) № 1980/2000 и настоящия регламент, следва да бъдат предвидени подходящи преходни разпоредби,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет
С настоящия регламент се определят правилата за установяване и прилагане на доброволната схема на ЕС за екомаркировка.
Член 2
Приложно поле
1. Настоящият регламент се прилага за всички стоки или услуги, които се доставят на пазара на Общността за разпространение, потребление или използване, било срещу заплащане или безплатно (по-долу „продукти“).
2. Настоящият регламент не се прилага спрямо лекарствени продукти за хуманна употреба по смисъла на Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 г. за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (8) или за ветеринарна употреба по смисъла на Директива 2001/82/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 г. относно кодекса на Общността за ветеринарните лекарствени продукти (9), нито към който и да е вид медицински изделия.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1.
„група продукти“ означава набор от продукти, които служат за сходни цели, имат сходна употреба или са сходни по функционални свойства, и се възприемат по сходен начин от потребителя.
2.
„оператор“ означава всеки производител, дребен производител, вносител, доставчик на услуги, търговец на едро или търговец на дребно.
3.
„въздействие върху околната среда“ означава всяка промяна на околната среда, която изцяло или частично е предизвикана от продукт през неговия жизнен цикъл.
4.
„екологични показатели“ означава резултатът от управлението от страна на производителя на онези характеристики на продукта, които причиняват въздействие върху околната среда.
5.
„проверка“ означава процедура по удостоверяване на съответствието на продукта със специфичните критерии за екомаркировка на ЕС.
Член 4
Компетентни органи
1. Всяка държава-членка посочва орган или органи, в рамките на министерствата или извън тях, отговарящи за изпълнението на предвидените в настоящия регламент задачи („компетентният орган“ или „компетентните органи“), както и да осигури неговата (тяхната) оперативност. Когато е посочен повече от един компетентен орган, държавата-членка определя съответните правомощия на тези органи и приложимите към тях изисквания за координация.
2. Съставът на компетентните органи трябва да е такъв, че да осигурява тяхната независимост и неутралност; също така, процедурните им правила трябва да са такива, че да осигуряват прозрачност при провеждането на дейността им, както и участие на всички заинтересовани страни.
3. Държавите-членки гарантират, че компетентните органи изпълняват изискванията, посочени в Приложение V.
4. Компетентните органи гарантират, че процесът на проверка е извършен по последователен, неутрален и надежден начин от страна, независима от оператора, който е подложен на проверка, въз основа на международни, европейски или национални стандарти и процедури, отнасящи се до органите, опериращи със схеми за сертифициране на продукти.
Член 5
Съвет по екомаркировка на Европейския съюз
1. Комисията създава Съвет по екомаркировка на Европейския съюз (СЕЕС), който се състои от представители на посочените в член 4 компетентни органи на всички държави-членки и на други заинтересовани страни. СЕЕС избира своя председател съгласно процедурните си правила. Той участва със свой принос при разработването и преразглеждането на критериите за екомаркировка на ЕС и при всеки преглед на прилагането на схемата на ЕС за екомаркировка. Също така, той предоставя становища и съдействие в тези области на Комисията и, по-специално, дава препоръки за минималните изисквания за екологични показатели.
2. Комисията гарантира, че при провеждането на своите дейности, СЕЕС съблюдава балансирано участие на всички съответни заинтересовани страни, свързани с дадена група продукти - например компетентни органи, производители, дребни производители, вносители, доставчици на услуги, търговци на едро, търговци на дребно, най-вече МСП и групи по опазването на околната среда и организации на потребителите.
Член 6
Общи изисквания към критериите за екомаркировка на ЕС
1. Критериите за екомаркировката на ЕС следва да се основават на екологичните показатели на продуктите, като се отчитат най-новите стратегически цели на Общността в областта на околната среда.
2. Критериите за екомаркировката на ЕС определят на какви екологични изисквания трябва да отговаря даден продукт, за да може да носи екомаркировката на ЕС.
3. Критериите за екомаркировката на ЕС се определят въз основа на научни данни и като се вземе предвид целият жизнен цикъл на продуктите. При определянето на такива критерии се взема предвид следното:
а)
най-значителните въздействия върху околната среда, по-специално въздействието върху изменението на климата, върху природата и биоразнообразието, потреблението на енергия и суровини, генерирането на отпадъци, емисиите във всички видове среда, замърсяването чрез физични въздействия и употребата и изпускането на опасни вещества.
б)
заместването на опасни вещества с по-безопасни или чрез употреба на алтернативни материали или изработка, когато това е технически осъществимо.
в)
потенциала за намаляване на въздействието върху околната среда, дължащо се на трайността и възможността за повторна употреба на продуктите.
г)
нетния екологичен баланс между ползите и тежестите за околната среда, включително и аспекти на здравето и безопасността, на различните етапи от жизнения цикъл на продуктите.
д)
когато е подходящо, социалните и етични аспекти, например чрез позоваване на релевантни международни конвенции и споразумения, като съответните стандарти на МОТ и кодекси на поведение.
е)
установените критерии за други екологични маркировки, особено официално признати на национално или регионално равнище, екологичните маркировки EN ISO 14024 тип I, когато съществуват такива за съответната група продукти, с оглед засилването на синергии.
ж)
доколкото е възможно, принципът за намаляване на изпитването върху животни.
4. Критериите за екомаркировка на ЕС включват изисквания, предназначени да гарантират, че продуктите с екомаркировка на ЕС, функционират адекватно в съответствие с тяхното предназначение.
5. Преди да се разработят критерии за екомаркировка на ЕС за храни и фуражи в съответствие с Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 г. за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (10), най-късно до 31 декември 2011 г., Комисията изследва дали е осъществимо създаването на надеждни критерии за екологичните показатели през целия жизнен цикъл на такива продукти, включително на рибните продукти и аквакултурите. Изследването следва да обърне специално внимание на въздействието на критерии за екомаркировка на ЕС върху храните и фуражите, както и върху непреработените земеделски продукти, които попадат в приложното поле на Регламент (ЕО) № 834/2007. Изследването следва да разгледа възможността да се присъжда екомаркировката на ЕС само на онези продукти, които имат сертификат за екологично чисти продукти, за да се избегне объркването сред потребителите.
В съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 16, параграф 2 Комисията решава, за коя група храни и фуражи, ако има такава, е осъществимо разработването на критерии за екомаркировка на ЕС, като вземе предвид резултата от изследването и становището на СЕЕС.
6. Екомаркировката на ЕС не може да се присъжда за стоки, съдържащи вещества или препарати/смеси, които се класифицират като токсични, опасни за околната среда, канцерогенни, мутагенни или токсични за репродукцията (CМР), съгласно Регламент (ЕО) 1272/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. относно класифицирането, етикетирането и опаковането на вещества и смеси (11) или за стоки, съдържащи вещества, посочени в член 57 от Регламент (ЕО) 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 г. относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали (12).
7. За специфични категории стоки, съдържащи посочените в параграф 6 вещества и само в случаите, когато не е технически осъществимо тяхното заместване като такива или чрез използване на алтернативни материали или изработка, или за продукти, които имат значително по-високи цялостни екологични показатели в сравнение с други стоки от същата категория, Комисията може да приеме мерки за предоставяне на дерогации от параграф 6. Не се предоставя дерогация вещества, отговарящи на критериите по член 57 от Регламент (ЕО) 1907/2006, които са идентифицирани в съответствие с процедурата, предвидена в член 59, параграф 1 от посочения регламент, като са налични в смеси, в изделие или във всяка хомогенна част от комплексно изделие в концентрация по-висока от 0,1 тегл. %. Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящия регламент се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 16, параграф 2.
Член 7
Разработване и преразглеждане на критериите за екомаркировка на ЕС
1. След консултация със СЕЕС, Комисията, държавите-членки, компетентните органи и други заинтересовани страни могат да инициират и да ръководят разработването или преразглеждането на критерии за екомаркировката на ЕС. Когато ръководството при разработването на критериите е възложено на други заинтересовани страни, те трябва да покажат експертни познания в областта на продукта, както и способност да ръководят процеса безпристрастно и в съответствие с целите на настоящия регламент. В това отношение, се дава предимство на консорциуми, състоящи се от повече от една заинтересована група.
Страната, която инициира и ръководи разработването или преразглеждането на критерии за екомаркировка на ЕС, изготвя следните документи в съответствие с процедурата, посочена в Приложение I, част А:
a)
предварителен доклад;
б)
предложение за проектокритерии;
в)
технически доклад в подкрепа на предложението за проектокритерии;
г)
окончателен доклад;
д)
наръчник за потенциалните ползватели на екомаркировката на ЕС и за компетентните органи;
е)
наръчник за органите, възлагащи обществени поръчки.
Тези документи се представят на Комисията и на СЕЕС.
2. Когато вече са разработени критерии в рамките на друга схема за екомаркировка в съответствие с изискванията на екологичните маркировки EN ISO 14024 тип I по отношение на група продукти, за която не са установени критерии за екомаркировка на ЕС, всяка държава-членка, в която се признава другата схема за екомаркировка, може, след консултация с Комисията и със СЕЕС, да предложи тези критерии за разработване в рамките на схемата на ЕС за екомаркировка.
В такива случаи може да бъде използвана съкратената процедура за разработване на критерии, посочена в Приложение I, част Б, при условие че предлаганите критерии са били разработени в съответствие с процедурата от Приложение I, част А. Съкратената процедура за разработване се ръководи от Комисията, или от държавата-членка, която съгласно първа алинея е предложила тази процедура.
3. При необходимост от несъществено преразглеждане на критериите, може да се приложи съкратена процедура за преразглеждане, както е установено в приложение I, част В.
4. До 19 февруари 2011 СЕЕС и Комисията съгласуват план за работа, включващ стратегия и неизчерпателен списък от групи от продукти. Този план ще взема предвид други действия на Общността (напр. в областта на „зелените“ обществени поръчки) и може да се актуализира в съответствие с последните стратегически цели на Общността в областта на околната среда. Този план се актуализира редовно.
Член 8
Установяване на критерии за екомаркировка на ЕС
1. Проектокритериите за екомаркировка на ЕС се разработват в съответствие с процедурата, предвидена в приложение I и като се вземе предвид плана за работа.
2. Не по-късно от девет месеца след консултацията със СЕЕС, Комисията предприема мерки за установяване на специфични критерии за екомаркировката на ЕС по отношение на всяка група продукти. Тези мерки се публикуват в Официален вестник на Европейския съюз.
В своето окончателно предложение, Комисията взема предвид забележките на СЕЕС и ясно подчертава, документира и предоставя разяснения относно причините за всяка промяна в нейното окончателно предложение в сравнение с проектокритериите, следващи консултацията със СЕЕС.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящия регламент, чрез допълването му, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 16, параграф 2.
3. Във връзка с мерките, посочени в параграф 2, Комисията:
а)
установява изисквания за оценка на съответствието на специфични продукти с критериите за екомаркировка на ЕС („изисквания за оценка“);
б)
уточнява, за всяка група продукти, три ключови екологични характеристики, които може да бъдат показани в незадължителната маркировка с каре за текст, описано в Приложение II;
в)
определя, за всяка група продукти, съответния срок на валидност на критериите и на изискванията за оценка;
г)
определя допустимата степен на променливост на продуктите по време на срока на валидност, определен в буква в).
4. При установяването на критериите за екомаркировка на ЕС се следи да не бъдат въвеждани мерки, чието прилагане може да създаде несъразмерна административна и икономическа тежест за МСП.
Член 9
Присъждане на екомаркировка на ЕС и условия за използването й
1. Всеки оператор, който желае да използва екомаркировка на ЕС подава заявление до посочените в член 4 компетентни органи, в съответствие със следните правила:
а)
когато продуктът произхожда от една единствена държава-членка, заявлението се подава до компетентен орган на тази държава-членка;
б)
когато продуктът произхожда под една и съща форма от няколко държави-членки, заявлението може да се подаде до компетентен орган в една от тези държави-членки;
в)
когато продуктът е с произход извън Общността, заявлението се подава до компетентен орган на която и да е от държавите-членки, в които продуктът ще се пуска или е бил пуснат на пазара.
2. Екомаркировката на ЕС е във формата, изобразена в приложение II.
Екомаркировката на ЕС може да се използва само за продукти, които съответстват на критериите за екомаркировка на ЕС за съответните продукти и на които е присъден знак за екомаркировка на ЕС.
3. В заявлението се посочва пълната информация за връзка с оператора, както и съответната група продукти, и пълното описание на продукта, както и цялата друга информация, поискана от компетентния орган.
Към заявлението се прилага цялата необходима документация, както е определено в съответната мярка на Комисията за установяване на критерии за екомаркировка на ЕС за въпросната група продукти.
4. Компетентният орган, до когото е подадено заявление, събира такси съгласно приложение III. Необходимо условие за използването на екомаркировката на ЕС е таксите да бъдат платени навреме.
5. В срок от два месеца след получаването на заявлението, компетентният орган проверява дали документация е пълна и уведомява оператора. Компетентният орган може да отхвърли заявлението, ако операторът не допълни документацията в срок от шест месеца след такова уведомление.
Ако документацията е пълна и компетентният орган е проверил съответствието на продукта с критериите за екомаркировка на ЕС и изискванията за оценка, публикувани в съответствие с член 8, компетентният орган определя регистрационен номер на продукта.
Операторите поемат разходите по изпитването и оценката за съответствие с критериите за екомаркировка на ЕС. Операторите може да бъдат таксувани за пътни разходи и настаняване, когато е необходимо извършването на проверка на място извън територията на държавата-членка, в която е установен компетентният орган.
6. Когато критериите за екомаркировка на ЕС изискват производствените обекти да отговарят на определени изисквания, последните трябва да бъдат изпълнени във всички обекти, в които се произвежда продуктът, носещ екомаркировката на ЕС. При необходимост компетентният орган предприема проверка на място или определя упълномощено лице за тази цел.
7. Компетентните органи признават с предимство изпитванията, акредитирани в съответствие със стандарта ISO 17025 и проверките, извършвани от органи, акредитирани в съответствие със стандарта EN 45011 или равностоен международен стандарт. Компетентните органи си сътрудничат, за да се гарантира ефективно и последователно прилагане на процедурите за оценяване и проверка, най-вече чрез работната група, посочена в член 13.
8. Компетентният орган сключва с всеки оператор договор, който включва условията за използване на екомаркировката на ЕС (включително клаузи относно предоставянето и отнемането на екомаркировката на ЕС, в частност след преразглеждане на критериите). За тази цел се използва стандартен договор в съответствие с образеца в приложение IV.
9. Операторът има право да постави екомаркировката на ЕС върху продукта само след сключване на договора. Операторът поставя също и регистрационния номер върху продукта, носещ екомаркировката на ЕС.
10. Компетентният орган, присъдил екомаркировката на ЕС на продукт, уведомява Комисията за това. Комисията създава общ регистър и го актуализира редовно. Регистърът е обществено достъпен на уебсайт, посветен на екомаркировката на ЕС.
11. Екомаркировката на ЕС може да се използва върху продуктите, на които е присъдена екомаркировката на ЕС, както и върху свързаните с тях рекламни материали.
12. Присъждането на екомаркировката на ЕС не засяга екологичните или други нормативни изисквания на Общността или на националното законодателство, приложими към различните етапи от жизнения цикъл на продукта.
13. Правото за използване на екомаркировката на ЕС не се разпростира до използване на екомаркировката на ЕС като компонент на търговска марка.
Член 10
Надзор на пазара и контрол върху използването на екомаркировката на ЕС
1. Забраняват се всякаква невярна или подвеждаща реклама или използване на маркировка или знак, водещ до объркване с екомаркировката на ЕС.
2. По отношение на продуктите, на които е присъдил екомаркировка на ЕС, компетентният орган проверява редовно дали продуктът съответства на критериите за екомаркировката на ЕС и на изискванията за оценка, публикувани съгласно член 8. Когато е уместно, компетентният орган извършва такива проверки при постъпване на жалба. Тези проверки може да се осъществяват въз основа на случаен подбор.
Компетентният орган, присъдил екомаркировка на ЕС на продукта, информира ползвателя на екомаркировката на ЕС за всички жалби по отношение на носещия екомаркировката на ЕС продукт и може да поиска от ползвателя да отговори на тези жалби. Компетентният орган може да не разкрива на ползвателя самоличността на жалбоподателя.
3. Ползвателят на екомаркировката на ЕС дава възможност на компетентния орган, присъдил екомаркировката на ЕС на продукта, да предприеме всички необходими проучвания, за да наблюдава текущото спазване на критериите за групата продукти и на член 9.
4. По искане от компетентния орган, присъдил на продукта екомаркировката на ЕС, ползвателят на екомаркировката на ЕС осигурява достъп до помещенията, в които се произвежда съответният продукт.
Искането за достъп може да бъде направено във всеки един подходящ момент и без предизвестие.
5. В случай, че след като даде на ползвателя на екомаркировката на ЕС възможност да представи становище, всеки компетентен орган, който установи, че продукт, носещ екомаркировката на ЕС не отговаря на критериите за съответната група продукти или че екомаркировката на ЕС не се използва в съответствие с член 9, или забранява използването на екомаркировката на ЕС върху този продукт или, в случай че екомаркировката на ЕС е била присъдена от друг компетентен орган, информира този компетентен орган. Ползвателят на екомаркировката на ЕС няма право да иска възстановяване на таксите, посочени в член 9, параграф 4, нито в пълен размер, нито частично.
Компетентният орган незабавно информира всички други компетентни органи и Комисията за така наложената забрана.
6. Компетентният орган, който е присъдил екомаркировката на ЕС на продукта, не разкрива, нито използва за цели, нямащи отношение към присъждането на екомаркировката на ЕС, информацията, до която е имал достъп в хода на оценката на спазването от ползвателя на правилата за използване на екомаркировката на ЕС, предвидени в член 9.
Този орган предприема всички подходящи действия за защита на предоставените му документи срещу фалшифициране и злоупотреби.
Член 11
Схеми за екомаркировка в държавите-членки
1. Когато са публикувани критерии за екомаркировката на ЕС за дадена група продукти, другите национални или регионални официално признати схеми за екомаркировка съгласно стандарт EN ISO 14024 тип I, които не обхващат тази група продукти към момента на публикуването, могат да бъдат разширени, за да обхванат и тази група продукти, само когато разработените по тези схеми критерии са поне толкова строги, колкото са критериите за екомаркировката на ЕС.
2. За да се хармонизират критериите на европейските схеми за екомаркировка (EN ISO 14024 тип I), критериите за екомаркировката на ЕС следва да вземат предвид и съществуващите критерии, разработени в официално признатите в държавите-членки схеми за екомаркировка.
Член 12
Популяризиране на екомаркировката на ЕС
1. Държавите-членки и Комисията, в сътрудничество със СЕЕС, се споразумяват за план за действие, за да популяризират използването на екомаркировката на ЕС чрез:
а)
повишаващи осведомеността дейности и информационни и обществени образователни кампании за потребителите, производителите, дребните производители, търговците на едро, доставчиците на услуги, купувачите от публичния сектор, търговците, търговците на дребно и широката общественост,
б)
насърчаване на възприемането на схемата, особено от МСП,
като по този начин подкрепят развитието на схемата.
2. Популяризирането на екомаркировката на ЕС може да се осъществи чрез уеб сайт, посветен на екомаркировката на ЕС, който предоставя основна информация и рекламни материали относно екомаркировката на ЕС, както и информация на всички езици на Общността относно местата, където може да се закупят продукти с екомаркировка на ЕС.
3. Държавите-членки насърчават използването на „Наръчник за органите, възлагащи обществени поръчки“, както е уточнено в приложение I, част А, точка 5. За тази цел държавите-членки разглеждат например определянето на цели за закупуване на продукти, изпълняващи критериите, уточнени в този наръчник.
Член 13
Обмен на информация и опит
1. За да насърчат последователното прилагане на настоящия регламент, компетентните органи редовно обменят информация и опит, особено що се отнася до прилагането на членове 9 и 10.
2. За тази цел Комисията създава работна група от компетентни органи. Работната група заседава най-малко два пъти годишно. Пътните разходи се поемат от Комисията. Работната група избира свой председател и приема свой правилник за дейността.
Член 14
Доклад
До 19 февруари 2015 Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за прилагането на схемата на ЕС за екомаркировка. В този доклад също се определят елементи за възможно преразглеждане на схемата.
Член 15
Изменение на приложенията
Комисията може да изменя приложенията, включително като променя максималния размер на таксите, предвиден в Приложение III, като взема предвид необходимостта таксите да покриват разходите по прилагането на схемата.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящия регламент, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 16(2).
Член 16
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от Комитет.
2. При позоваване на настоящия параграф, се прилагат член 5a, параграфи 1-4 и член 7 от Решение № 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Член 17
Санкции
Държавите-членки определят правилата относно санкциите, приложими при нарушаване на разпоредбите на настоящия регламент, и вземат всички необходими мерки, за да гарантират прилагането на тези санкции. Предвидените санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите-членки незабавно съобщават тези разпоредби на Комисията и я уведомяват незабавно за всяко последващо изменение, което ги засяга.
Член 18
Отмяна
Регламент (ЕО) № 1980/2000 се отменя.
Член 19
Преходни разпоредби
Регламент (ЕО) № 1980/2000 продължава да се прилага към договорите, сключени съгласно член 9 от него, до предвидената в тези договори крайна дата с изключение на разпоредбите относно таксите.
Член 9, параграф 4 и Приложение III към настоящия регламент се прилага към такива договори.
Член 20
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Страсбург на 25 ноември 2009