31996L0034
L 145/4
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 96/34/ЕО НА СЪВЕТА
от 3 юни 1996 година
относно рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (EКП)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Споразумението за социалната политика, приложено към Протокол № 14 за социалната политика, приложен към Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 4, параграф 2 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
(1)
като има предвид, че въз основа на Протокола за социалната политика, държавите-членки, с изключение на Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (наричани по-долу „държави-членки“), в своето желание да следват курса, начертан от Социалната харта от 1989 г., сключиха помежду си Споразумение за социална политика;
(2)
като има предвид, че социалните партньори, в съответствие с член 4, параграф 2 от Споразумението за социалната политика, могат съвместно да поискат споразуменията, сключени на общностно равнище, да бъдат прилагани по силата на решение на Съвета по предложение на Комисията;
(3)
като има предвид, че параграф 16 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците относно равното третиране на мъжете и жените предвижда, inter alia, че „трябва също така да се разработят мерки, които да дадат възможност на мъжете и жените да съвместяват своите професионални и семейни задължения“;
(4)
като има предвид, че Съветът, въпреки наличието на широк консенсус, не бе в състояние да предприеме действия по предложението за директива относно родителския отпуск по семейни причини (1), с измененията (2) от 15 ноември 1984 г.;
(5)
като има предвид, че съгласно член 3, параграф 2 от Споразумението за социалната политика, Комисията се консултира със социалните партньори за възможната насока на действие на Общността за съвместяване на професионалния и семейния живот;
(6)
като има предвид, че Комисията реши, след тази консултация, че са желателни действия от страна на Общността, да се консултират отново социалните партньори за съдържанието на предвиденото предложение, съгласно член 3, параграф 3 от упоменатото Споразумение;
(7)
като има предвид, че общите междуотраслови организации (UNICE, CEEP и ЕКП) уведомиха Комисията в съвместно писмо от 5 юли 1995 г. за своето желание да започнат процедурата, предвидена в член 4 от упоменатото Споразумение;
(8)
като има предвид, че упоменатите междуотраслови организации сключиха на 14 декември 1995 г. рамково споразумение за родителския отпуск; като има предвид, че те подадоха до Комисията съвместната си молба за прилагането на това рамково споразумение чрез решение на Съвета по предложение на Комисията, съгласно член 4, параграф 2 от упоменатото Споразумение;
(9)
като има предвид, че Съветът в своята Резолюция от 6 декември 1994 г. относно някои аспекти на социалната политика на Европейския съюз: принос към икономическата и социална конвергенция в Съюза (3), поиска от социалните партньори да се възползват от възможностите за сключване на споразумения, тъй като по правило те са по-близо до социалната действителност и до социалните проблеми; като има предвид, че в Мадрид членовете на Европейския съвет, чиито държави са подписали Споразумението за социалната политика, приветстваха сключването на това рамково споразумение;
(10)
като има предвид, че подписалите страни пожелаха да сключат рамково споразумение, предвиждащо минимални изисквания за родителския отпуск и за отсъствието от работа поради форсмажорни обстоятелства, и препращащо към държавите-членки и/или социалните партньори за определянето на условията, при които ще се предоставя родителският отпуск, с оглед да се вземе предвид конкретната ситуация, включително семейната политика, съществуваща във всяка една държава-членка, по-специално що се отнася до условията за предоставяне на родителски отпуск и за упражняване правото на родителски отпуск;
(11)
като има предвид, че подходящият инструмент за прилагане на това рамково споразумение е директива по смисъла на член 189 от Договора; като има предвид, че тя е задължителна за държавите-членки, по отношение на резултата, който трябва да се постигне, но им оставя избора на формата и методите;
(12)
като има предвид, че в съответствие с принципа на субсидиарността и принципа на пропорционалността, изложени в член 3б от Договора, целите на настоящата директива не могат да бъдат достатъчно добре постигнати от държавите-членки и следователно могат да бъдат по-успешно осъществени от Общността; като има предвид, че настоящата директива се ограничава до минимума, който се изисква за постигане на тези цели и не превишава необходимото за осъществяването им;
(13)
като има предвид, че Комисията при изготвянето на предложението си за директива е взела предвид представителния статут на подписващите страни, техния мандат, законността на клаузите на рамковото споразумение и съобразяването със съответните разпоредби, отнасящи се до малките и средните предприятия;
(14)
като има предвид, че Комисията, съгласно своето Съобщение от 14 декември 1993 г. относно прилагането на Протокола за социалната политика, е уведомила Европейския парламент, като му е изпратила текста на рамковото споразумение, придружен от предложението ѝ за директива и от обяснителен меморандум;
(15)
като има предвид, че Комисията е уведомила също така и Икономическия и социален комитет, като му е изпратила текста на рамковото споразумение, придружен от предложението ѝ за директива и от обяснителен меморандум;
(16)
като има предвид, че клауза 4, точка 2 от рамковото споразумение постановява, че прилагането на разпоредбите на настоящото споразумение не представлява валидно основание за занижаване на общото равнище на закрила на работниците, в областта на приложение на настоящото споразумение. Това не накърнява правото на държавите-членки и/или социалните партньори да разработват различни законови, подзаконови или договорни разпоредби, в светлината на променящите се обстоятелства (включително въвеждането на непрехвърляемост), стига да се спазват минималните изисквания, предвидени в настоящото споразумение;
(17)
като има предвид, че Хартата на Общността за основните социални права на работниците признава важността на борбата срещу всички форми на дискриминация, по-специално на основаната на пол, цвят на кожата, раса, убеждения и религия;
(18)
като има предвид, че член Е, параграф 2 от Договора за Европейския съюз предвижда, че: „Съюзът зачита основните права така, както са гарантирани от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г., и така, както произтичат от конституционните традиции, общи за държавите-членки, като основни принципи на правото на Общността“;
(19)
като има предвид, че държавите-членки могат да поверят на социалните партньори прилагането на настоящата директива по тяхно съвместно искане, при условие че държавите-членки предприемат всички необходими мерки за гарантиране на резултатите, наложени от настоящата директива по всяко едно време;
(20)
като има предвид, че прилагането на рамковото споразумение допринася за постигането на целите, цитирани в член 1 от Споразумението за социалната политика,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Прилагане на рамковото споразумение
Целта на настоящата директива е да придаде задължителна сила на приложеното рамково споразумение за родителски отпуск, сключено на 14 декември 1995 г. между общите междуотраслови организации (UNICE, CEEP и ЕКП).
Член 2
Заключителни разпоредби
1. Държавите-членки въвеждат необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 3 юни 1998 г. или гарантират, че най-късно до тази дата социалните партньори ще въведат необходимите мерки чрез колективен трудов договор, като държавите-членки се задължават да вземат всички необходими мерки, които им дават възможност по всяко едно време да бъдат в състояние да гарантират резултатите, наложени от настоящата директива. Те незабавно информират Комисията за това.
2. Държавите-членки могат да разполагат с допълнителен срок от не повече от една година, ако това е необходимо с оглед на особени затруднения или на прилагането чрез колективен трудов договор.
Те трябва незабавно да информират Комисията за тези обстоятелства.
3. Когато държавите-членки приемат мерките съгласно параграф 1, последните съдържат позоваване на настоящата директива или позоваването се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
Член 3
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 3 юни 1996 година.