31980L0987
L 283/23
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРEКТИВА НА СЪВЕТА
от 20 октомври 1980 година
за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател
(80/987/ЕИО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност и по-спечиално член 100 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Асамблеята (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че са необходими разпоредби за закрила на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на работодателя, в частност за да се гарантира изплащането на дължимите им вземания, като се отчита необходимостта от балансирано икономическо и социално развитие в Общността;
като има предвид, че продължават да съществуват различия между държавите-членки по отношение степента на закрила на работниците и служителите в тези случаи; като има предвид, че усилията следва да бъдат насочени към намаляване на тези различия, тъй като те могат да имат пряко въздействие върху функционирането на общия пазар;
като има предвид, че за тази цел сближаването на законодателствата в тази област трябва да се насърчава, като в същото време се запазва постигнатият напредък по смисъла на член 117 от Договора;
като има предвид, че пазарът на труда в Гренландия се различава съществено от този в другите райони на Общността поради географското положение и настоящата структура на работните места там;
като има предвид, че доколкото се очаква Република Гърция да стане член на Европейската икономическа общност на 1 януари 1981 г., е целесъобразно, в съответствие с Акта за условията за присъединяване на Република Гърция и измененията на договорите, да се определят в приложението към директивата, под заглавието „Гърция“, онези категории работници или служители, чиито вземания могат да бъдат изключени в съответствие с член 1, параграф 2 от директивата,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
РАЗДЕЛ 1
Приложно поле и определения
Член 1
1. Настоящата директива се прилага за вземания на работниците и служителите, произтичащи от трудови договори или от трудови правоотношения, и съществуващи срещу работодатели, които се намират в състояние на неплатежоспособност по смисъла на член 2, параграф 1.
2. Държавите-членки по изключение могат да изключат от приложното поле на настоящата директива вземанията на някои категории работници или служители поради специалния характер на трудовия договор или на трудовото правоотношение, или поради наличието на други форми на гаранция, осигуряващи на работниците или служителите закрила, равностойна на тази, която произтича от настоящата директива.
Категориите работници или служители, посочени в първата алинея, са изброени в приложението.
3. Настоящата директива не се прилага по отношение на Гренландия. Това изключение се преразглежда при настъпването на промяна в структурата на работните места в този район.
Член 2
1. По смисъла на настоящата директива се приема, че работодател е в състояние на неплатежоспособност:
а)
когато е поискано откриването на процедура, предвидена от законовите, подзаконовите и административните разпоредби на съответната държава-членка, която засяга имуществото на работодателя и цели колективното удовлетворяване на кредиторите, и която позволява да се разгледат вземанията по член 1, параграф 1, и
б)
когато органът, който е компетентен съгласно споменатите законови, подзаконови и административни разпоредби:
-
е решил да открие процедурата или
-
е установил, че предприятието или дейността на работодателя е окончателно прекратена и че наличното имущество е недостатъчно за основателното откриване на процедурата.
2. Настоящата директива не засяга националното право по отношение на определянето на понятията „работник или служител“, „работодател“, „заплащане“, „придобито право“ и „евентуално право“.
РАЗДЕЛ II
Разпоредби относно гарантиращите институции
Член 3
1. Държавите-членки приемат необходимите мерки, така че гарантиращи институции, ако не е уговорено друго в член 4, да осигурят изплащането на дължимите вземания на работници или служители, които произтичат от трудови договори или от трудови правоотношения и се отнасят до заплащане за периода, предшестващ определена дата.
2. По избор на държавите-членки, посочената в параграф 1 дата е:
-
датата на изпадане в неплатежоспособност на работодателя или
-
датата на предизвестието за уволнение, отправено към съответния работник или служител поради неплатежоспособност на работодателя, или
-
датата на изпадане в неплатежоспособност на работодателя или датата на прекратяване на трудовия договор или на трудовото правоотношение на съответния работник или служител поради неплатежоспособност на работодателя.
Член 4
1. Държавите-членки имат възможността да ограничат отговорността на гарантиращия орган, посочена в член 3.
2. В случай че държавите-членки упражнят предоставената им в параграф 1 възможност, посочена в параграф 1, те трябва:
-
в случая по член 3, параграф 2, първото тире, да осигурят изплащането на дължимите вземания за възнаграждения за последните три месеца на трудовия договор или на трудовото правоотношение, възникнали през шестте месеца, предшестващи датата на изпадане в неплатежоспособност на работодателя;
-
в случая по член 3, параграф 2, второто тире, да осигурят изплащането на дължимите вземания за възнаграждения за последните три месеца на трудовия договор или на трудовото правоотношение, предхождащи датата на предизвестието за уволнение, отправено до работника или служителя поради неплатежоспособност на работодателя;
-
в случая по член 3, параграф 2, третото тире, да осигурят изплащането на дължимите вземания за възнаграждения за последните осемнадесет месеца на трудовия договор или на трудовото правоотношение, предхождащи датата на изпадане в неплатежоспособност на работодателя или датата на прекратяване на трудовия договор или на трудовото правоотношение с работника или служителя поради неплатежоспособност на работодателя. В този случай държавите-членки могат да ограничат задължението за плащане на дължимото възнаграждение до период от осем седмици или на няколко по-кратки периода с обща продължителност от осем седмици.
3. Независимо от това, за да избегне изплащането на суми, които надхвърлят социалната цел на настоящата директива, държавите-членки могат да установят таван на отговорността за изплащане на дължимите вземания на работниците и служителите.
Когато държавите-членки се възползват от тази възможност, те уведомяват Комисията за методите, използвани при определянето на тавана.
Член 5
Държавите-членки определят условията и реда за организацията, финансирането и работата на гарантиращите институции, като в частност спазват следните принципи:
а)
имуществото на институциите трябва да е независимо от оборотния капитал на работодателя и да е несеквестируемо при процедурите за неплатежоспособност;
б)
работодателите трябва да участват във финансирането, освен ако то не е напълно осигурено от държавните органи;
в)
задължението на гарантиращите институции за плащане съществува независимо от изпълнението на задължението за участие във финансирането.
РАЗДЕЛ III
Разпоредби относно социалното осигуряване
Член 6
Държавите-членки могат да постановят, че членове 3, 4 и 5 не се прилагат по отношение на вноски, дължими по силата на националните законно установени социално-осигурителни схеми или по силата на допълнителни пенсионни схеми, създадени от една компания или между компании, които съществуват извън националните законно установени социално-осигурителни схеми.
Член 7
Държавите-членки приемат необходимите мерки, за да гарантират, че невнасянето в осигурителните институции на задължителните вноски, дължими от работодателя по силата на националните законно установени социално-осигурителни схеми, преди изпадането му в неплатежоспособност, не засяга правото на вземане на работниците или служителите срещу тези осигурителни институции, доколкото вноските за сметка на работника или служителя са били предварително начислени върху изплатените възнаграждения.
Член 8
Държавите-членки гарантират, че са взети необходимите мерки за закрила интересите на работниците и служителите и на лицата, напуснали предприятието или дейността на работодателя към датата на изпадането му в неплатежоспособност, по отношение на техните придобити права или на техните евентуални права във връзка с обезщетения за старост, включително за вземанията на наследниците, по силата на допълнителни пенсионни схеми, създадени от една компания или между компании, които съществуват извън националните законно установени социално-осигурителни схеми.
РАЗДЕЛ IV
Общи и заключителни разпоредби
Член 9
Настоящата директива не засяга правото на избор на държавите-членки да прилагат или да въвеждат законови, подзаконови или административни разпоредби, които са по-благоприятни за работниците или служителите.
Член 10
Настоящата директива не засяга правото на избор на държавите-членки:
а)
да вземат мерки за предотвратяване на злоупотреби;
б)
да изключват или да ограничават задължението, посочено в член 3, или задължението за гаранции, посочено в член 7, ако се окаже, че изпълнението на задължението е неоправдано поради наличието на специални връзки между работодателя и работника или служителя и на общи интереси, произтичащи от прикрито споразумение между тях.
Член 11
1. Държавите-членки въвеждат в сила законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, в срок от тридесет и шест месеца от нотифицирането. Те незабавно информират за това Комисията.
2. Държавите-членки предоставят на Комисията текста на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 12
В срок от осемнадесет месеца, следващ изтичането на периода от тридесет и шест месеца, предвиден в член 11, параграф 1, държавите-членки предоставят на Комисията цялата необходима информация, за да може тя да внесе в Съвета доклад за прилагането на настоящата директива.
Член 13
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 20 октомври 1980 година.