31999L0042
L 201/77
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 1999/42/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 7 юни 1999 година
относно създаването на механизъм за признаване на придобита квалификация във връзка с професионалните дейности в приложното поле на директивите за либерализация и преходни мерки и относно допълването на общата система за признаване на придобита квалификация
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 40, член 47, параграф 1, член 47, параграф 2, първо и трето изречение и член 55 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (3) и в светлината на съвместния текст, приет на 22 април 1999 г.,
(1)
като имат предвид, че съгласно Договора всякакво дискриминационно третиране на основание гражданство по отношение на установяването и предоставянето на услуги се забранява след изтичането на преходния период; като има предвид следователно, че някои разпоредби на директивите, приложими в тази област стават излишни с оглед на прилагането на правилото за национално третиране, понеже това правило е залегнало в самия Договор и има пряко действие;
(2)
като имат предвид обаче, че някои разпоредби на директивите, предназначени за облекчаване на ефективното упражняване на правото на установяване и свободното предоставяне на услуги трябва да бъдат запазени, особено когато съдържат полезни текстове относно изпълнението на задълженията по Договора;
(3)
като имат предвид, че с оглед на улесняването на свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги по отношение на редица дейности директивите, които предвиждат преходни мерки, са приети до въвеждането на взаимно признаване на дипломите; като имат предвид, че посочените директиви приемат обстоятелството, че съответната дейност е извършвана в продължение на достатъчно дълъг и достатъчно скорошен период в държавата-членка, от която лицето идва, като достатъчна квалификация за започване на въпросните дейности в държавите-членки, които имат правила, регулиращи започването на дейностите;
(4)
като имат предвид, че основните разпоредби на посочените директиви следва да бъдат заменени в съответствие със заключенията на Европейския съвет в Единбург от 11-12 декември 1992 г. по отношение на субсидиарността, опростяването на общностното законодателство и особено преразглеждането от страна на Комисията на относително по-старите директиви в областта на професионалната квалификация; като има предвид, че следователно тези директиви следва да бъдат отменени;
(5)
като имат предвид, че Директива 89/48/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 г. относно обща система за признаване на дипломите за висше образование, издадени след завършването на професионално образование и обучение с минимална продължителност от три години (4) и Директива 92/51/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 г. относно втората обща система за признаване на професионално образование и обучение за допълнение на Директива 89/48/ЕИО (5), не се отнасят до някои професионални дейности в приложното поле на посочените директиви в тази област (част първа от приложение А към настоящата директива); като има предвид, че следователно трябва да бъде въведен механизъм за признаване на придобита квалификация за професионалните дейности, които са извън приложното поле на Директиви 89/48/ЕИО и 92/51/ЕИО; като имат предвид, че професионалните дейности, изброени в част втора на приложение А към настоящата директива, попадат в по-голямата си част в приложното поле на Директива 92/51/ЕИО, що се отнася до признаването на дипломи;
(6)
като имат предвид, че в Съвета е внесено предложение за изменение на Директиви 89/48/ЕИО и 92/51/ЕИО по отношение на доказателствата за финансово състояние и застраховка срещу финансови рискове, които дадена приемаща държава-членка може да изисква от бенефициера; като имат предвид, че Съветът възнамерява да се занимае с това предложение на по-късен етап;
(7)
като имат предвид, че в Съвета е внесено предложение за улесняване на свободното движение на специализирани медицински сестри, които не притежават квалификациите, изброени в член 3 от Директива 77/452/ЕИО (6); като имат предвид, че Съветът възнамерява да се занимае с това предложение на по-късен етап;
(8)
като имат предвид, че настоящата директива следва да въведе изискване на редовни доклади за нейното прилагане;
(9)
като имат предвид, че настоящата директива не нарушава прилагането на разпоредбите на член 39, параграф 4 и член 45 от Договора,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ДЯЛ I
Приложно поле
Член 1
1. Държавите-членки приемат мерките, предвидени в настоящата директива по отношение на установяването или предоставянето на услуги на тяхна територия от физически лица и дружества по смисъла на дял I от Общите програми за премахването на ограниченията пред свободното предоставяне на услуги (7) и свободата на установяване (8) (наричани по-долу „бенефициери“), които желаят да извършват дейностите, изброени в приложение А.
2. Настоящата директива се прилага към изброените в приложение А дейности, които гражданите на държавите-членки желаят да осъществяват в дадена приемаща държава-членка като самостоятелно заети лица или в качеството им на заети лица.
Член 2
Държавите-членки, в които достъпът до или осъществяването на някоя от изброените в приложение А дейности, е обвързан с притежаване на определена квалификация, гарантират, че преди да се установят или преди да започнат да предоставят услуги, бенефициерите са получили информация за правилата, регулиращи дейността, която възнамеряват да осъществяват.
ДЯЛ II
Признаване на официална квалификация, издадена от друга държава-членка
Член 3
1. Без да се засяга член 4, държавите-членки нямат право на основание на неотговаряща на изискванията квалификация да откажат на гражданин на друга държава-членка да има достъп до или осъществява някоя от изброените в част първа от приложение А дейности при същите условия, каквито прилагат към собствените си граждани, без предварително да са направили сравнение между знанията и уменията, удостоверени с дипломите, удостоверенията или другите документи за официална квалификация, получена от бенефициера с оглед на осъществяването на същата дейност другаде в Общността, с изискваните според техните национални правила. Когато сравнението разкрие, че знанията и уменията, удостоверени с диплома, удостоверение или друг документ за официална квалификация, издадени в друга държава-членка, съответстват на изискваните съгласно националните правила, приемащата държава-членка няма право да откаже на притежателя правото да осъществява съответната дейност. Когато обаче сравнението разкрие съществена разлика, приемащата държава-членка осигурява на бенефициера възможност да докаже, че е придобил липсващите знания и умения. В този случай приемащата държава-членка дава на кандидата право на избор между период на приспособяване и тест за способност по аналогия с Директиви 89/48/ЕИО и 92/51/ЕИО.
Чрез дерогация от това правило приемащата държава-членка може да изисква период на приспособяване или изпит за правоспособност, ако мигрантът възнамерява да упражнява професионалните си дейности като самостоятелно заето лице или като ръководител на предприятие, обхванати от част първа на приложение А и изискващи познаване и прилагане на специфичните национални правила в сила, при условие че познаването и прилагането на тези правила се изискват от компетентните органи на приемащата държава-членка за достъп до тези дейности и от собствените ѝ граждани.
Държавите-членки полагат усилия да вземат под внимание предпочитанията на бенефициера относно тези алтернативи.
2. Заявленията за признаване по смисъла на параграф 1 се разглеждат в максимално кратки срокове, като компетентният орган в приемащата държава-членка мотивира решението си, което взема не по-късно от четири месеца след датата на заявлението и представянето на пълната документация. Предоставя се право на обжалване по вътрешното законодателство на решение или липса на такова решение.
ДЯЛ III
Признаване на професионална квалификация на основата на професионален опит, придобит в друга държава-членка
Член 4
Когато в дадена държава-членка достъпът до или осъществяването на някоя от изброените в приложение А дейности е обвързан с притежаване на общи, търговски или професионални знания и способности, тази държава-членка приема като достатъчно доказателство за тези познания и способности обстоятелството, че съответната дейност е осъществявана в друга държава-членка. Когато дейността е включена в част първа на приложение А, тя трябва да е била осъществявана:
1.
по отношение на дейностите в списък I:
a)
в продължение на шест последователни години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие; или
б)
в продължение на три последователни години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие, ако бенефициерът докаже, че предварително е преминал минимум тригодишен курс на обучение по съответната дейност, доказан с национално признато удостоверение или считан от компетентен професионален или съсловен орган за напълно удовлетворяващ изискванията; или
в)
в продължение на три последователни години като самостоятелно заето лице, ако бенефициерът докаже, че е осъществявал съответната дейност в продължение на минимум пет години в качеството на заето лице; или
г)
в продължение на пет последователни години на ръководна длъжност, от които минимум три години на технически длъжности с отговорност за един или повече отдела на предприятието, ако бенефициерът докаже, че предварително е преминал минимум тригодишен курс на обучение по съответната дейност, доказан с национално признато удостоверение или считан от компетентен професионален орган за напълно удовлетворяващ изискванията.
В случаите по букви а) и в) осъществяването на дейността не бива да е прекратено за повече от десет години преди датата на заявлението по член 8;
2.
по отношение на дейностите в списък II:
a)
в продължение на шест последователни години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие; или
б)
-
в продължение на три последователни години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие, ако бенефициерът докаже, че предварително е преминал минимум тригодишен курс на обучение по съответната дейност, доказан с национално признато удостоверение или считан от компетентен професионален орган за напълно удовлетворяващ изискванията, или
-
в продължение на четири последователни години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие, ако бенефициерът докаже, че предварително е преминал минимум двегодишен курс на обучение по съответната дейност, доказан с национално признато удостоверение или считан от компетентен професионален орган за напълно удовлетворяващ изискванията; или
в)
в продължение на три последователни години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие, ако бенефициерът докаже, че е осъществявал съответната дейност в продължение на минимум пет години в качеството на заето лице; или
г)
-
в продължение на пет последователни години в качеството на заето лице, ако бенефициерът докаже, че предварително е преминал минимум тригодишен курс на обучение по съответната дейност, доказан с национално признато удостоверение или считан от компетентен професионален орган за напълно удовлетворяващ изискванията, или
-
в продължение на шест последователни години в качеството на заето лице, ако бенефициерът докаже, че предварително е преминал минимум двегодишен курс на обучение по съответната дейност, доказан с национално признато удостоверение или считан от компетентен професионален орган за напълно удовлетворяващ изискванията.
В случаите по букви а) и в) осъществяването на дейността не бива да е прекратено за повече от десет години преди датата на заявлението по член 8;
3.
по отношение на дейностите в списък III:
a)
в продължение на шест последователни години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие; или
б)
в продължение на три последователни години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие, ако бенефициерът докаже, че предварително е преминал минимум тригодишен курс на обучение по съответната дейност, доказан с национално признато удостоверение или считан от компетентен професионален или съсловен орган за напълно удовлетворяващ изискванията; или
в)
в продължение на три последователни години като самостоятелно заето лице, ако бенефициерът докаже, че е осъществявал съответната дейност в продължение на минимум пет години в качеството на заето лице.
В случаите по букви а) и в) осъществяването на дейността не бива да е прекратено за повече от десет години преди датата на заявлението по член 8;
4.
по отношение на дейностите в списък IV:
a)
в продължение на пет последователни години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие; или
б)
в продължение на две последователни години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие, ако бенефициерът докаже, че предварително е преминал минимум тригодишен курс на обучение по съответната дейност, доказан с национално признато удостоверение или считан от компетентен професионален орган за напълно удовлетворяващ изискванията; или
в)
в продължение на три последователни години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие, ако бенефициерът докаже, че предварително е преминал минимум двегодишен курс на обучение по съответната дейност, доказан с национално признато удостоверение или считан от компетентен професионален или съсловен орган за напълно удовлетворяващ изискванията; или
г)
в продължение на две последователни години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие, ако бенефициерът докаже, че е осъществявал съответната дейност в продължение на минимум три години в качеството на заето лице; или
д)
в продължение на три последователни години в качеството на заето лице, ако бенефициерът докаже, че е предварително е преминал минимум двегодишен курс на обучение по съответната дейност, доказан с национално признато удостоверение или сметнат от компетентен професионален орган за напълно удовлетворяващ изискванията;
5.
по отношение на дейностите в списък V, букви а) и б):
а)
в продължение на три години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие, при условие че осъществяването на съответната дейност не е прекратено за повече от две години преди датата на подаване на заявлението по член 8;
б)
в продължение на три години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие, при условие че осъществяването на съответната дейност не е прекратено за повече от две години преди датата на подаване на заявлението по член 8, освен ако приемащата държава-членка не разрешава на собствените си граждани да прекъсват осъществяването на дейността за по-дълъг период; или
6.
по отношение на дейностите в списък VI:
a)
в продължение на три последователни години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие; или
б)
в продължение на две последователни години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие, ако бенефициерът докаже, че предварително е преминал курс на обучение по съответната дейност, доказан с национално признато удостоверение или считан от компетентен професионален орган за напълно удовлетворяващ изискванията; или
в)
в продължение на две последователни години като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие, ако бенефициерът докаже, че е осъществявал съответната дейност в продължение на минимум три години в качеството на заето лице; или
г)
в продължение на три последователни години в качеството на заето лице, ако бенефициерът докаже, че предварително е преминал курс на обучение по съответната дейност, доказан с национално признато удостоверение или считан от компетентен професионален орган за напълно удовлетворяващ изискванията.
В случаите по букви а) и в) осъществяването на дейността не трябва да е прекратено за повече от десет години преди датата на заявлението по член 8.
Член 5
Когато бенефициерът притежава национално признато удостоверение от държава-членка, което удостоверява познания и способности по съответната дейност и е равностойно на минимум две или съответно три години професионално обучение, това удостоверение може да се възприема от приемащата държава-членка по същия начин, както удостоверение за обучение с изискваната продължителност по член 4, параграф 1, букви б) и г), параграф 2, букви б) и г), параграф 3, буква б) и параграф 4, букви б), в) и д).
Член 6
Когато продължителността на обучението на бенефициера е между две и три години, изискванията по член 4 се смятат за изпълнени, ако продължителността на професионалния опит като самостоятелно заето лице или ръководител на предприятие съгласно член 4, параграф 1, букви б) и г), параграф 2, буква б), първото тире, параграф 3, буква б) и параграф 4, буква б) или в качеството на заето лице съгласно член 4, параграф 2, буква г), първото тире, се удължава пропорционално, за да покрие разликата в продължителността на обучението.
Член 7
Дадено лице се смята за осъществявало дейност като ръководител на предприятие по смисъла на член 4, ако дейността е осъществявана в предприятие в съответната професионална област:
а)
като ръководител на предприятие или ръководител на клон на предприятие; или
б)
като заместник на собственика или ръководителя на предприятие, когато длъжността предвижда отговорности, равностойни на отговорностите на собственика или ръководителя; или
в)
на ръководна длъжност със задължения от търговско и/или техническо естество и с отговорности за един или повече отдели на предприятието.
Член 8
Доказателствата за изпълнение на условията по член 4 се установяват от удостоверение относно естеството и продължителността на дейността, което се издава от компетентния орган в държавата-членка на произход или в държавата-членка, от която бенефициерът идва, и което бенефициерът трябва да представи в подкрепа на заявлението си за разрешение да осъществява съответната дейност или дейности в приемащата държава-членка.
ДЯЛ IV
Признаване на друга професионална квалификация, придобита в друга държава-членка
Член 9
1. Когато приемаща държава-членка изисква от собствените си граждани, които желаят да осъществяват някоя от дейностите по член 1, параграф 2, да представят доказателство за почтеност и добро име, доказателство, че в момента не са и не са били обявени в несъстоятелност или доказателство за което и да е от посочените обстоятелства, тя приема като достатъчно доказателство по отношение на гражданите на другите държави-членки представено свидетелство за съдимост или, ако няма такова, равностоен документ, издаден от компетентен съдебен или административен орган в държавата-членка по произход или в държавата-членка, от която бенефициерът идва, който доказва, че посочените изисквания са изпълнени.
2. Когато приемаща държава-членка налага на собствените си граждани, които желаят да осъществяват някоя от дейностите по член 1, параграф 2, определени изисквания да представят доказателство за почтеност и добро име, доказателство, че в момента не са и не са били обявени в несъстоятелност или доказателство, че не са им налагани професионални или административни дисциплинарни наказания (например лишаване от правото да заемат определени длъжности, отстраняване от практика или изключване), но доказателството не може да се получи от документа по параграф 1 на настоящия член, тя приема като достатъчно доказателство по отношение на гражданите на другите държави-членки представено удостоверение, издадено от компетентен съдебен или административен орган в държавата-членка на произход или в държавата-членка, от която бенефициерът идва, който доказва, че посочените изисквания са изпълнени. Това удостоверение се отнася до конкретните факти, които се смятат за съществени по въпроса от приемащата държава-членка.
3. Когато държавата-членка на произход или държавата-членка, от която бенефициерът идва, не издават документите по параграфи 1 и 2, тези документи могат да бъдат заменени от клетвена декларация - или ако в държавите-членки не съществува клетвена декларация - от тържествена декларация на лицето пред компетентен съдебен или административен орган или, при необходимост, пред нотариус в съответната държава-членка; органът или нотариусът издава удостоверение за верността на клетвената декларация или тържествената декларация. Декларацията, че лицето не е обявявано в несъстоятелност може да се направи и пред компетентен професионален орган в тази държава-членка.
4. Когато приемаща държава-членка изисква доказателство за финансово състояние, тя приема удостоверенията, издадени от банки в държавата-членка на произход или в държавата-членка, от която бенефициерът идва, като равностойни на издадените на нейна територия.
5. Когато приемаща държава-членка изисква от собствените си граждани, които желаят да имат достъп до или осъществяват някоя от дейностите по член 1, параграф 2, да представят доказателство, че са застраховани срещу финансови рискове във връзка с професионалната им отговорност, тя приема удостоверенията, издадени от застрахователни дружества на други държави-членки като равностойни на издадените на нейна територия. Тези удостоверения посочват, че застрахователят се придържа към действащите законодателства и разпоредби в приемащата държава-членка по отношение на условията и обхвата на застраховката.
6. Към момента на представянето документите по параграфи 1, 2, 3 и 5 не могат да бъдат с дата на издаване повече от три месеца преди датата на представяне.
ДЯЛ V
Процедурни разпоредби
Член 10
1. Държавите-членки определят в срока, предвиден в член 14, властите или органите, които отговарят за издаването на удостоверенията по член 8 и член 9, параграфи 1, 2 и 3, и незабавно информират останалите държави-членки и Комисията за това.
2. Всяка държава-членка може да определи координатор на дейностите на властите или органите по параграф 1 в координационната група, създадена съгласно член 9, параграф 2 от Директива 89/48/ЕИО. Задачите на координационната група са следните:
-
улесняване на изпълнението на настоящата директива,
-
събиране на цялата полезна информация за нейното прилагане в държавите-членки и особено събиране и сравняване на информацията за различните професионални квалификации по отношение на дейностите в приложното поле на настоящата директива.
ДЯЛ VI
Заключителни разпоредби
Член 11
1. Изброените в приложение Б директиви се отменят.
2. Позоваванията на отменените директиви се смятат за позовавания на настоящата директива.
Член 12
Считано от 1 януари 2001 г., държавите-членки представят на Комисията доклад за прилагането на въведената система на всеки две години.
Освен общите бележки, докладите съдържат статистическо обобщение на взетите решения и описание на основните проблеми, които възникват във връзка с прилагането на настоящата директива.
Член 13
Не по-късно от пет години след датата по член 14 Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета относно прилагането на настоящата директива, и по-специално на член 5 от нея, в държавите-членки.
След провеждане на всички необходими изслушвания, особено на координаторите, Комисията представя своите заключения по отношение на евентуални промени в съществуващата система. При необходимост Комисията представя също така предложения за подобряване на съществуващите договорености с цел да се улесни свободното движение на хората, правото на установяване и свободното предоставяне на услуги.
Член 14
1. Държавите-членки въвеждат не по-късно от 31 юли 2001 г. необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат такива разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива, или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки предоставят на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 15
Настоящата директива влиза в сила в деня на нейното публикуване в Официален вестник на Европейските общности.
Член 16
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 7 юни 1999 година.