31990L0088
L 061/14
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА НА СЪВЕТА
от 22 февруари 1990 година
за изменение на Директива 87/102/ЕИО относно сближаването на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки относно потребителския кредит
(90/88/ЕИО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 100а от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
в сътрудничество с Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че член 5 от Директива 87/102/ЕИО на Съвета (4) предвижда въвеждането на метод или методи на Общността за изчисляване годишния лихвен процент за потребителски кредити;
като има предвид, че е желателно с цел да се насърчи изграждането и функционирането на вътрешния пазар и да се гарантира, че потребителите се ползват от висока степен на защита, да се използва един унифициран метод за изчисляване на горепосочения годишен лихвен процент в цялата Общност;
като има предвид, че е желателно, с оглед въвеждането на такъв метод и в съответствие с определението на общия разход на кредита за потребителя, да се изведе единна математическа формула за изчисляване на годишен лихвен процент и за определяне на компонентите на кредитния разход, които се използват при изчисляването, като се посочват онези от разходите, които не трябва да бъдат взети предвид;
като има предвид, че по време на даден преходен период, държавите-членки, които преди датата на нотифицирането за настоящата директива, са прилагали закони, които позволяват използването на друга математическа формула за изчисление на годишния лихвен процент, могат да продължат да прилагат такива закони;
като има предвид, че преди изтичането на преходния период и в светлината на натрупания опит, Съветът по предложение на Комисията ще вземе решение, с което ще направи възможно прилагането на единната математическа формула на Общността;
като има предвид, че е желателно, когато се налага, да се приемат определени хипотези за изчисляване на годишния лихвен процент;
като има предвид, че с оглед специфичното естество на заемите, обезпечени с ипотека върху недвижим имот, е желателно този вид кредит да продължи да бъде частично изключен от настоящата директива;
като има предвид, че информацията, която трябва да бъде предоставена на потребителя в писмените договори, трябва да бъде разширена;
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Директива 87/102/ЕИО се изменя, както следва:
1.
В член 1, параграф 2, букви г) и д) се заменят със следния текст:
„г)
„общия разход на кредита за потребителя“ означава всички разходи, включително лихви и други тежести, които потребителят заплаща за кредита.“;
„д)
„дължим годишен лихвен процент“ означава общата стойност на кредита за потребителя, изразен в годишен процент върху размера на отпуснатия кредит, и изчислен в съответствие с член 1а.“
2.
Въвежда се следният член:
„Член 1а
1.
а)
Годишният лихвен процент, който следва да бъде онзи еквивалент на годишна основа на актуалната стойност на всички задължения (заеми, погасявания и разходи), бъдещи или съществуващи, договорени между кредитора и кредитополучателя, който се изчислява в съответствие с математическата формула, изведена в приложение II.
б)
Четири примера на метода за изчисляване са илюстрирани в приложение III.
2. С цел изчисляването на годишния лихвен процент, „общият разход на кредита за потребителя“, така както е определен в член 1, параграф 2, буква г), следва да бъде уточнен, с изключение на следните разходи:
i)
разходи, изплащани от кредитополучателя, за неспазване на нито едно от неговите парични задължения, определени в кредитното споразумение;
ii)
разходи, различни от цената на покупката, която при покупките на стоки или услуги, потребителят е задължен да заплати, независимо дали вноската по сделката е направена в брой или чрез кредит;
iii)
разходи за трансфера на капитали и разходи за поддържане на сметка, предназначена за получаване на плащанията за погасяване на кредита, плащания на лихвите и други разходи, освен когато потребителят не разполага със свобода на избор в тази област, и когато такива разходи са ненормално високи; настоящата разпоредба, обаче, не се прилага за разходите по събирането на такива погасявания или плащания, независимо дали са извършени в брой или по друг начин;
iv)
абонамент за членство в асоциации или групи и произтичащо от споразумения, различни от кредитното споразумение, дори когато такива абонаменти имат някакво въздействие върху условията на кредитиране;
v)
разходи за застраховка или гаранции; включват се, обаче, онези, които са предназначени да осигурят плащане на кредитора, в случай на смърт, инвалидност, болест или безработица на потребителя, на сума равна на или по-малка от общия размер на кредита, заедно със съответната лихва и другите разходи, които се налагат от кредитора като условия за отпускане на кредита.
3.
а)
Когато кредитните сделки, посочени в настоящата директива, се подчиняват на разпоредбите от националното законодателство, което е в сила на 1 март 1990 г. и което налага максимални ограничения на годишния лихвен процент за такива сделки и, когато тези разпоредби разрешават стандартните разходи, различни от онези, които са описани в параграф 2, подточка i) до v), да не бъдат включени в тези максимални ограничения, то тогава държавите-членки могат, единствено по отношение на такива сделки, да не включват гореспоменатите разходи в изчисляването на годишния лихвен процент, така както е постановено в настоящата директива, при условие че съществува изискване в случаите, посочени в член 3 и в кредитното споразумение, потребителят да бъде информиран за размера и за включването му в плащанията, които трябва да бъдат направени.
б)
Държавите-членки не могат повече да прилагат буква а) от датата на влизане в сила на единната математическа формула за изчисляване на годишния лихвен процент в Общността, съгласно разпоредбите на параграф 5, буква в).
4.
а)
Годишният лихвен процент се изчислява в момента, в който кредитният договор е сключен, без това да засяга разпоредбите на член 3 относно рекламите и специалните оферти.
б)
Изчисляването следва да бъде извършено, базирайки се на хипотезата, че кредитният договор е валиден по време на договорения период, и че кредиторът и потребителят изпълняват задълженията си в сроковете и до договорените дати.
5.
а)
Като преходна мярка, независимо от разпоредбите на параграф 1, буква а), държавите-членки, които преди 1 март 1990 г., са прилагали правни разпоредби, при които математическа формула, различна от посочената в приложение II, може да бъде използвана при изчисляването на годишния лихвен процент, могат да продължат да прилагат тази формула, в рамките на тяхната територия, за период от три години, считано от 1 януари 1993 г.
Държавите-членки вземат съответните мерки, за да осигурят, че само една математическа формула за изчисляване на дължимия годишен лихвен процент е използвана в рамките на тяхната територия.
б)
Шест месеца преди изтичането на срока, определен в буква а), Комисията представя на Съвета доклад, придружен с предложение, което ще направи възможно, в светлината на натрупания опит, прилагането на единна математическа формула на Общността, за изчисляване на дължимия годишен лихвен процент.
в)
Съветът, заседавайки с квалифицирано мнозинство, по предложение на Комисията, взима решение преди 1 януари 1996 г.
6. В случая на кредитни договори, съдържащи клаузи, допускащи промени в лихвения процент и в размера или нивото на другите разходи, които са включени в дължимия годишен лихвен процент, но неопределени количествено във времето, в което се изчислява дължимият годишен лихвен процент, той се изчислява, базирайки се на хипотезата, че лихвата и другите разходи остават фиксирани и ще се прилагат до изтичането на кредитния договор.
7. Когато е необходимо, следните хипотези могат да бъдат направени при изчисляването на дължимия годишен лихвен процент:
-
ако в договора не се предвижда ограничаване на кредита, размерът на отпуснатия кредит следва да бъде равен на размера, определен от съответната държава-членка, без да надхвърля цифров еквивалент от 2 000 ECU;
-
ако не е определен график за погасяването и тя не може да произтича от условията на споразумението и от начините за погасяване на отпуснатия кредит, времетраенето на кредита се приема за една година;
-
освен ако не е уточнено друго, когато в договора е предвидена повече от една дата за погасяване, кредитът ще бъде отпуснат и погасяването ще бъде извършено в най-кратки срокове, предвидени за целта в споразумението“;
3.
Член 2, параграф 3 се заменя със следния текст:
„3. Разпоредбите на член 1а и на член 4 до 12 не се прилагат за кредитни споразумения или споразумения, съдържащи обещание за отпускане на кредит, обезпечени с ипотека върху на недвижима собственост, доколкото последните не са изключени вече от настоящата директива, по силата на параграф 1, буква а).“
4.
Следните букви се прибавят към член 4, параграф 2:
„в)
деклариране на размера, броя и честотата или на датите на плащанията, които потребителят трябва да направи за погасяване на кредита, както и плащанията по лихви и други разходи; общият размер на тези плащания следва също така да бъде посочен, когато това е възможно;
г)
деклариране на елементите на разхода, посочени в член 1а, параграф 2, с изключение на разноските, свързани с нарушаването на договорните задължения, които не са включени в изчисляването на дължимия годишен лихвен процент, но които трябва да бъдат заплатени от потребителя при определени обстоятелства, както и декларация, идентифицираща такива обстоятелства. Когато точният размер на тези елементи е известен, сборът им следва да бъде посочен; ако случаят не е такъв, или метод за изчисляване или колкото е възможно по-точно оценяване трябва да бъдат предоставени, когато това е възможно.“
5.
Член 5 се заличава.
6.
Приложението става приложение I и следната точка се прибавя към параграф 1:
„ix)
задължението на потребителя да спести определена сума пари, която трябва да бъде внесена в специална сметка.“
7.
Прибавят се тук приложените приложения II и III.
Член 2
1. Държавите-членки приемат мерките, необходими за да се съобразят с настоящата директива, преди 31 декември 1992 г. Те незабавно информират Комисията за това.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 3
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 22 февруари 1990 година