31992L0119
L 062/69
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 92/119/ЕИО НА СЪВЕТА
от 17 декември 1992 година
за въвеждане на общи мерки на Общността за борба с някои болести по животните и на специфични мерки относно везикулозната болест по свинете
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 43 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че живите животни са изброени в приложение II към Договора; като има предвид, че търговията с живи животни представлява важен източник на доходи за населението, занимаващо се със земеделие;
като има предвид, че е необходимо да се установят на общностно ниво мерките за борба, които да се предприемат в случай на поява на огнища на болестта, с цел да се осигури рационално развитие на селскостопанския сектор и да се допринесе за защитата на здравето на животните в Общността;
като има предвид, че появата на болестта може бързо да достигне епизоотични размери, като причини смъртност и нарушения, които могат значително да застрашат печалбите от животновъдство;
като има предвид, че трябва да бъдат взети мерки за борба веднага след като се появи съмнение за наличие на заболяване, така че да могат да се предприемат незабавни и ефективни действия незабавно след потвърждаване наличието на болестта;
като има предвид, че мерките, които следва да бъдат взети, трябва да позволяват предотвратяване разпространението на болестта, в частност чрез внимателно контролиране на движението на животните и продуктите, застрашени от разпространение на инфекцията;
като има предвид, че предотвратяването на болести в Общността следва обикновено да се основава на политика на неваксиниране; като има предвид обаче, че е важно да се предвиди ваксинация, когато сериозността на ситуацията налага такова действие;
като има предвид, че с цел да се осигури разпознаваемостта на всички ваксинирани животни, необходимо е тези животни да бъдат идентифицирани; като има предвид, че за да се дадат необходимите гаранции, силата на ваксината трябва да бъде одобрена от референтна лаборатория, посочена от Общността;
като има предвид, че подробното епидемиологично проучване е от съществено значение за предотвратяване разпространението на болестите; като има предвид, че държавите-членки трябва да създадат специални звена за тази цел;
като има предвид, че за да се осигури ефективността на системата за контрол, диагностиката на заболяванията трябва да е съгласувана и трябва да се извършва под контрола на отговорни лаборатории, чието координиране може да се осъществява от референтна лаборатория, посочена от Общността;
като има предвид, че член 3 от Решение 90/424/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно разходите във ветеринарната област (4) се прилага в случай на поява на едно от заболяванията, изброени в приложение I;
като има предвид, че общите мерки за борба с тези заболявания представляват основата за поддържане на единен стандарт на здраве на животните;
като има предвид, че също така следва да бъдат определени специфични мерки за всяко отделно заболяване и първоначално за везикулозната болест по свинете,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Настоящата директива определя общите мерки за борба на Общността, които се прилагат в случай на поява на една от болестите, изброени в приложение I.
Член 2
За целите на настоящата директива се прилагат следните дефиниции:
1.
стопанство: всяко предприятие (земеделско или друго), разположено на територията на държава-членка, в което се отглеждат или развъждат животни;
2.
животно: всяко домашно животно от вид, който може да бъде пряко засегнат от въпросното заболяване, или всяко диво гръбначно животно, за което е вероятно да участва в епидемиологията на заболяването, като преносител или съхранител на инфекцията;
3.
вектор: всяко диво гръбначно или безгръбначно животно, което по механичен или биологичен път може да пренася и разпространява агента на въпросното заболяване;
4.
собственик или държател: всяко лице или лица, физически или юридически, които са собственици на животните или са натоварени с отглеждането на тези животни, работещо(и) със или без финансово възнаграждение;
5.
инкубационен период: периодът от време, който е вероятно да измине от излагането на действието на агента на болестта до появата на клиничните симптоми. Продължителността на този период е продължителността, посочена в приложение I за въпросната болест;
6.
потвърждаване на инфекцията: деклариране от страна на компетентните органи за наличието на която и да е от болестите, изброени в приложение I, въз основа на резултати от лабораторни изследвания; в случай на епидемия обаче компетентният орган може също така да потвърди наличието на болестта въз основа на клинични и/или епидемиологични резултати;
7.
компетентен орган: централният орган на държава-членка, отговорен за провеждането на ветеринарни проверки, или всеки ветеринарен орган, на който е делегирана такава отговорност;
8.
официален ветеринарен лекар: ветеринарният лекар, определен от компетентния орган.
Член 3
Държавите-членки гарантират, че в случай на съмнение за наличие на някоя от болестите, посочени в приложение I, е задължително то да се обяви незабавно пред компетентния орган.
Член 4
1. Когато в едно стопанство има животни, съмнителни за заболяване или за заразяване с една от болестите, изброени в приложение I, държавите-членки гарантират, че официалният ветеринарен лекар незабавно организира предприемането на официално разследване, което да потвърди или отхвърли наличието на въпросната болест, и по-специално той трябва да вземе или да е взел пробите, необходими за лабораторно изследване. За тази цел въпросните животни могат да бъдат превозени до лабораториите под надзора на компетентния орган, който предприема необходимите мерки за предотвратяване разпространението на болестта.
2. Незабавно след като съмнението за наличие на болестта се обяви, компетентният орган поставя стопанството под официално наблюдение, и по-специално изисква:
а)
да се направи преброяване на всички категории животни от възприемчивите видове и по отношение на всяка една от тези категории да се регистрира броят на животните, които вече са мъртви, заболели или заразени; преброяването трябва редовно да се актуализира, за да отчита новородените или умрели животни по време на периода на съмнение; информацията от преброяването трябва да се актуализира и предоставя при поискване и да може да се проверява при всяко посещение;
б)
всички животни от възприемчивите видове в стопанството се държат в отделенията, където живеят, или се ограничават на друго място, където могат да бъдат изолирани, като когато е подходящо се взима предвид възможната роля на векторите;
в)
никое животно от възприемчивите видове да не влиза в стопанството или да го напуска;
г)
всички движения:
-
на хора, животни от други видове, които не са възприемчиви към болестта, и превозни средства към или от стопанството,
-
на месо или животински трупове, или на фураж, съоръжения, отпадъци, тор, предмети и други приспособления, чрез които може да се пренесе съответната болест;
д)
да подлежат на разрешение от компетентния орган, който определя условията за предотвратяването на риска от разпространение на болестта; да бъдат направени дезинфекционни площадки на входовете и изходите на сградите с възприемчиви животни, както и на входа и изхода на самото стопанство;
е)
да се проведе епизоотично проучване в съответствие с член 8.
3. Докато бъдат наложени официалните мерки, определени в параграф 2, собственикът или държателят на всяко животно, за което има съмнение, че е болно, взима всички необходими мерки, за да осигури спазването на параграф 2, с изключение на буква е) от него.
4. Компетентният орган може да приложи всяка от мерките, предвидени в параграф 2 към други стопанства, ако тяхното местоположение, форма или контакти със стопанството, в което има съмнение за болестта, дават основание да се подозира възможно заразяване.
5. Мерките, посочени в параграфи 1 и 2, не се прекратяват, докато официалният ветеринарен лекар не отхвърли съмнението за наличие на болестта.
Член 5
1. След като бъде официално потвърдено наличието в дадено стопанство на една от болестите, изброени в приложение I, държавите-членки гарантират, че в допълнение към мерките, посочени в член 4, параграф 2, компетентният орган изисква приложение на следните мерки:
а)
всички животни от възприемчиви видове в стопанството се умъртвяват на място, без отлагане. Умрелите или умъртвени животни се изгарят или погребват на място, ако е възможно, или се унищожават в съоръжение за депониране на животинските трупове. Тези действия се извършат по начин, който свежда до минимум риска от разпространение на агента на болестта;
б)
всички вещества или отпадъци, които е възможно да бъдат заразени, като фуражи, отпадъци, тор или предмети, се унищожават или обработват по съответния начин. Тази обработка, извършена в съответствие с инструкциите на официалния ветеринарен лекар, трябва да гарантира унищожаването на всеки агент или вектор на агента на болестта;
в)
след извършване на дейностите, изброени в букви а) и б), сградите, използвани за подслон на животни от възприемчиви видове, теренът около тях, транспортните средства, превозващи животни, както и цялото оборудване, които могат да са заразени, се почистват и дезинфекцират съгласно член 16;
г)
осъществява се епизоотично проучване в съответствие с член 8.
2. Когато се предприема загробване на животните, то трябва да е достатъчно дълбоко, така че месоядните животни да се възпрепятстват от разравяне на труповете или отпадъците, упоменати в параграф 1, букви а) и б) по-горе, и да е на подходящо място, за да не се допусне замърсяване на водите или други екологични щети.
3. Компетентният орган може да разшири мерките, предвидени в параграф 1 по отношение на други съседни стопанства, ако тяхното местоположение, форма или контакти със стопанството, в който е потвърдено наличието на болестта, дават основание за съмнение за възможно заразяване.
4. Повторно заселване на стопанството с животни се разрешава от компетентния орган след удовлетворителен резултат от инспекцията на официалния ветеринарен лекар на дейностите по почистването и дезинфекцията, проведени в съответствие с член 16.
Член 6
В случаите на заразяване или съмнение за заразяване на диво живеещи животни държавите-членки гарантират, че ще се предприемат необходимите действия. Държавите-членки информират Комисията и другите държави-членки за предприетите от тях мерки в рамките на Постоянния ветеринарен комитет, учреден с Решение 68/361/ЕИО (5).
Член 7
1. В случаите на стопанства, които включват две или повече самостоятелни производствени единици, компетентният орган може да дерогира от изискванията на член 5, параграф 1, буква а) по отношение на производствените единици в заразено стопанство, при условие че официалният ветеринарен лекар е потвърдил, че структурата и големината на тези единици и дейностите, изпълнявани в тях, са такива, че единиците са напълно самостоятелни по отношение на подслон, гледането на животни, персонал, съоръжения и хранене, така че разпространението на агента на болестта от една в друга единица се предотвратява.
2. В случаите, в които се прибягва до параграф 1 правилата, определени в Решение 88/397/ЕИО на Комисията (6) се прилагат mutatis mutandis. Тези правила могат да бъдат изменени за съответната болест съгласно процедурата, определена в член 25, за да се вземе предвид специфичният характер на болестта.
Член 8
1. Епизоотичното проучване включва:
а)
продължителността на периода, през който болестта е съществувала в стопанството, преди да бъде обявена или да се появи съмнение за наличието ѝ;
б)
възможния произход на болестта в стопанството и идентифицирането на други стопанства, в които има животни от възприемчиви видове, които могат да са заболели или заразени;
в)
движението на хора, животни, трупно месо, транспортни следства, съоръжения или всякакви други вещества, които биха могли да пренесат агента на болестта до или от въпросното стопанство;
г)
наличието и разпространението на векторите на болестта, при необходимост.
2. Следва да бъде създадено звено за действие при кризи, което да осигури пълното координиране на всички мерки, необходими за осигуряване изкореняването на болестта възможно най-бързо, и с цел провеждане на епизоотичното проучване.
Общите правила, отнасящи се до националните звена за действие при кризи и звеното на Общността за действие при кризи, се изготвят от Съвета и се приемат с квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията.
Член 9
1. Когато официалният ветеринарен лекар открие или прецени, въз основа на потвърдена информация, че болестта би могла да е внесена от други стопанства в стопанството, посочено в член 4, или от него в други стопанства, в резултат на движението на хора, животни или превозни средства, или по всякакъв друг начин, тези други стопанства се поставят под официално наблюдение в съответствие с член 4; това наблюдение не се прекратява, докато съмнението за наличие на болестта в стопанството не бъде официално отхвърлено.
2. Когато официалният ветеринарен лекар открие или прецени, въз основа на потвърдена информация, че болестта би могла да е внесена от други стопанства в стопанството, посочено в член 5, или от него в други стопанства, в резултат на движението на хора, животни или превозни средства, или по всякакъв друг начин, тези други стопанства се поставят под официално наблюдение в съответствие с член 4; това наблюдение не се прекратява, докато съмнението за наличие на болестта в стопанството не бъде официално отхвърлено.
3. Когато към дадено стопанство се прилагат разпоредбите на параграф 2, компетентният орган запазва в сила разпоредбите на член 4 по отношение на стопанството, най-малко за срока на максималния инкубационен период, отнасящ се за всяка болест, след вероятното време на внасяне на инфекцията според установеното от епизоотичното проучване, извършено в съответствие с член 8.
4. Когато прецени, че условията позволяват това, компетентният орган може да ограничи мерките, предвидени в параграфи 1 и 2, до част от стопанството и съдържащите се в него животни, при условие че стопанството може да отговори на условията, посочени в член 7, или само до животни от възприемчиви видове.
Член 10
1. След като диагнозата на една от въпросните болести бъде официално потвърдена, държавите-членки правят необходимото компетентният орган да създаде около заразеното стопанство предпазна зона с радиус минимум 3 км, която да е част от надзорна зона, която е с радиус минимум 10 км. Определянето на зоните трябва да отчита географските, административните, екологичните и епизоотичните фактори, свързани със съответната болест, както и средствата за наблюдение.
2. Когато зоните са разположени върху територията на повече от една държава-членка, компетентните органи на засегнатите държави-членки си сътрудничат при установяване на зоните, посочени в параграф 1. Ако е необходимо обаче предпазната зона и надзорната зона се установяват съгласно процедурата, предвидена в член 26.
3. При надлежно подкрепено с факти искане от държава-членка или по инициатива на Комисията, може да бъде взето решение съгласно процедурата по член 26 да се изменят (в частност да се намалят или увеличат, както е подходящо) границите на зоните, посочени в параграф 1, или продължителността на ограничителните мерки, като се вземе предвид:
-
тяхното географско разположение и екологични фактори,
-
метеорологичните условия,
-
наличието, разпространението и видът на векторите,
-
резултатите от епизоотичните проучвания, извършени в съответствие с член 8,
-
резултатите от лабораторните тестове,
-
действително приложените контролни мерки.
Член 11
1. Държавите-членки гарантират, че в предпазната зона се прилагат следните мерки:
а)
идентифицират се всички стопанства в зоната, които притежават животни от възприемчиви видове;
б)
осъществяват се периодични посещения в стопанства, в които има животни от възприемчиви видове, включително се извършва клиничен преглед на тези животни, а при необходимост се събират проби за лабораторно изследване; трябва да се съхранява протокол за посещенията и резултатите от тях, като честотата на посещенията е пропорционална на сериозността на епизоотичната картина в стопанствата с най-голям риск;
в)
забраняват се движението и превозът на животни от възприемчиви видове по обществени и частни пътища, с изключение на сервизните пътища на стопанствата; компетентният орган обаче може да предостави дерогация от тази забрана за превозването на животни с пътен или железопътен транспорт без разтоварване или спиране;
г)
животните от възприемчиви видове трябва да останат в стопанството, в което се отглеждат, освен за превозването им под официален контрол директно до кланицата, разположена в тази зона за неотложно клане, или ако в зоната няма кланица под ветеринарен контрол - до кланица в надзорната зона, определена от компетентния орган. Такова транспортиране може да бъде разрешено от компетентния орган само след като официалният ветеринарен лекар е извършил преглед на всички животни от възприемчиви видове в стопанството и е потвърдил, че при никое от животните няма съмнение за инфекция. Компетентният орган, отговарящ за кланицата, се информира за намерението да се пратят там животни.
2. Мерките, които се прилагат в предпазната зона, се спазват най-малко за срока на максималния инкубационен период, отнасящ се до въпросната болест, след като животните от заразеното стопанство са били унищожени в съответствие с член 5 и са били извършени действията по почистване и дезинфекция в съответствие с член 16. Когато обаче болестта е пренесена от насекоми-вектори, компетентният орган може да фиксира продължителността на мерките и да изготви предписания за въвеждане на контролни животни. В рамките на Постоянния ветеринарен комитет държавите-членки информират незабавно Комисията и другите държави-членки за предприетите от тях мерки.
След изтичане на периода, посочен в първата алинея, правилата, прилагани в надзорната зона, се прилагат и в предпазната зона.
Член 12
1. Държавите-членки осигуряват прилагането на следните мерки в надзорната зона:
а)
идентифицират се всички стопанства, имащи животни от възприемчивите видове;
б)
движението на животни от възприемчивите видове по обществени пътища се забранява, с изключение на движението с цел завеждане на паша или до обори; компетентният орган обаче може да предостави дерогация от тази забрана за превозването на животни с пътен или железопътен транспорт без разтоварване или спиране;
в)
транспортирането на животни от възприемчиви видове в рамките на надзорната зона подлежи на разрешение от компетентния орган;
г)
животните от възприемчивите видове трябва да останат в надзорната зона в продължение на максималния инкубационен период след последния отчетен случай на болестта. След това животните могат да бъдат преместени от зоната, като се транспортират под официален контрол директно до кланицата, определена от компетентния орган за неотложно клане. Такова транспортиране може да бъде разрешено от компетентния орган само след като официалният ветеринарен лекар е извършил преглед на всички животни от възприемчиви видове в стопанството и е потвърдил, че при никое от животните няма съмнение за инфекция. Компетентният орган, отговарящ за кланицата, се информира за намерението да се пратят там животни.
2. Мерките, прилагани в надзорната зона остават в сила за срок, който е най-малко равен на максималния инкубационен период, след като животните от стопанството са унищожени в съответствие с член 5 и след като се изпълнят действията по почистване и дезинфекция в съответствие с член 16. Когато обаче болестта е пренесена от насекоми-вектори, компетентният орган може да фиксира продължителността на мерките и да изготви предписания за въвеждане на контролни животни. В рамките на Постоянния ветеринарен комитет държавите-членки информират незабавно Комисията и другите държави-членки за предприетите от тях мерки.
Член 13
В случаите, когато забраните, предвидени в член 11, параграф 1, буква г) и в член 12, параграф 1, буква г) се налагат за срокове над 30 дни, поради възникване на други случаи на болестта, и в резултат на това възникват проблеми при отглеждането на животните, компетентният орган може, след като получи заявление от собственика с мотивирано обяснение на заявлението, да разреши преместването на животните от стопанство в границите на предпазната зона или надзорната зона, при условие че:
а)
официалният ветеринарен лекар е удостоверил фактите;
б)
извършена е инспекция на всички животни в стопанството;
в)
преди транспортирането животните са преминали през клиничен преглед и са дали отрицателен резултат;
г)
всички животни са маркирани с индивидуална ушна марка или са идентифицирани чрез някакъв друг одобрен метод;
д)
стопанството на местоназначение се намира в предпазната или надзорната зона.
Трябва да бъдат взети всички необходими предпазни мерки, по-специално почистване и дезинфекциране на камионите след транспортиране, за да се избегне рискът от разпространение на агента на болестта при транспортирането.
Член 14
1. Държавите-членки гарантират, че компетентният орган предприема всички необходими мерки за информиране най-малко на лицата, работещи в предпазната и надзорната зони, за действащите ограничения и предприема всички необходими действия за надлежното прилагане на тези мерки.
2. В случаите, при които епизоотичната картина в даден район е изключително сериозна, всички допълнителни мерки, които следва да бъдат взети от съответните държавите-членки, се приемат според процедурата по член 26.
Член 15
Чрез дерогация от общите разпоредби на настоящата директива, специфичните разпоредби във връзка с мерките за борбата и ликвидирането на всяка съответна болест:
-
за везикулозната болест по свинете са посочени в приложение II;
-
за всяка от другите болести, изброени в приложение I, се приемат от Съвета с квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията.
Член 16
1. Държавите-членки гарантират, че:
а)
използваните дезинфекционни средства и инсектициди, както и, при необходимост, техните концентрации, са официално одобрени от компетентния орган;
б)
процедурите по почистване, дезинфекция и дезинсекция се извършват под официален контрол:
-
в съответствие с инструкциите на официалния ветеринарен лекар,
и
-
по такъв начин, че да се предотврати всякакъв риск от разпространение или оцеляване на агента на болестта;
в)
при завършване на процедурите по буква б) официалният ветеринарен лекар се уверява, че мерките са били надлежно проведени и че е изминал необходимият период от време, не по-кратък от 21 дни, за да гарантира, че въпросната болест е била напълно отстранена преди връщането на животните от възприемчивите видове.
2. Процедурите по почистването и дезинфекцията на заразено стопанство:
-
за везикулозната болест по свинете са тези, посочени в приложение II,
-
се определят в контекста на подготовката на специфичните мерки за всяка болест, изброена в приложение 1, в съответствие с процедурата, установена в член 15, второ тире.
Член 17
1. Държавите-членки гарантират, че във всяка държава-членка е определена
а)
национална лаборатория със съоръжения и експертен персонал, което ѝ дава възможност по всяко време и особено при първоначалното появяване на съответната болест да открива вида, подвида и варианта на съответния вирус и да потвърждава резултатите, получени в районните диагностични лаборатории;
б)
национална лаборатория, в която да се изпитват реагентите, използвани в районните диагностични лаборатории.
2. Националните лаборатории, определени за всяка една от разглежданите болести, отговарят за координирането на диагностичните стандарти и методи, както и за използването на реагентите.
3. Националните лаборатории, определени за всяка една от разглежданите болести, отговарят за координирането на диагностичните стандарти и методи, определени от всяка диагностична лаборатория относно съответната болест в рамките на държавата-членка За тази цел те могат:
а)
да предоставят диагностични реагенти на националните лаборатории;
б)
да контролират качеството на всички диагностични реагенти, които се използват в държавата-членка;
в)
периодично да провеждат сравнителни тестове;
г)
да съхраняват изолати от вируса на болестта, получени от потвърдени случаи в държавата-членка;
д)
осигуряват потвърждението на положителните резултати, получени в районните диагностични лаборатории.
4. Чрез дерогация от разпоредбите на параграф 1 обаче държавите-членки, които нямат компетентна национална лаборатория за въпросното заболяване, могат да използват услугите на национална лаборатория със съответната компетенция на друга държава-членка.
5. Списъкът на националните лаборатории за везикулозна болест по свинете е даден в приложение II.
6. Националните лаборатории, определени за всяко от заболяванията, си сътрудничат със съответните референтни лаборатории на Общността, посочени в член 18.
7. Подробните правила за прилагането на този член се приемат от Комисията съгласно процедурата по член 25.
Член 18
1. Референтната лаборатория на Общността за везикулозна болест по свинете е определена в приложение II.
2. Референтните лаборатории на Общността за другите болести, изброени в приложение I, се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 15, второ тире, в контекста на подготовката на специфичните мерки за всяка болест.
3. Без да се засягат разпоредбите на Решение 90/424/ЕИО и по-специално на член 28 от него, функциите и задълженията на лабораториите, посочени в параграфи 1 и 2 на този член, са посочените в приложение III.
Член 19
1. Ваксинация срещу болестите, изброени в приложение I, не може да се провежда, освен като допълнение към взетите мерки за борба при избухване на болестта в съответствие със следните разпоредби:
а)
решението за извършване на ваксинация като допълнение към мерките за борба се взима от Комисията в сътрудничество със засегнатите държави-членки, според установената процедура в член 26;
б)
това решение се основава на следните критерии:
-
концентрацията на животните от засегнатите видове в заразената зона,
-
характеристиките и състава на всяка използвана ваксина,
-
процедурите за контролиране на разпространението, съхранението и употребата на ваксини,
-
видовете и възрастта на животните, които може или трябва да бъдат ваксинирани,
-
местата, където ваксинирането може или трябва да бъде проведено,
-
продължителността на кампанията по ваксинирането.
2. В случая, посочен в параграф 1:
а)
се забранява ваксинирането или повторното ваксиниране на животни от възприемчиви видове от стопанствата, посочени в член 4;
б)
се забранява инжектиране на хиперимунен серум.
3. В случай на прибягване до ваксинация се прилагат следните правила:
а)
всички ваксинирани животни трябва да се идентифицират с ясен и четлив знак в съответствие с одобрен метод според процедурата по член 25;
б)
всички ваксинирани животни трябва да останат в зоната на ваксинацията, освен ако не бъдат изпратени в кланица, определена от компетентния орган за незабавно клане, в който случай движението на животните може да се разреши само след като официалният ветеринарен лекар е извършил преглед на всички възприемчиви животни от стопанството и е потвърдил, че при никое от животните няма съмнение за инфекция.
4. При завършване на процедурите по ваксинирането, движението на животните от възприемчивите видове извън зоната на ваксинацията може да се разреши по реда на процедурата по член 26 след период, определен по същата процедура.
5. Държавите-членки информират редовно Комисията чрез Постоянния ветеринарен комитет за напредъка на мерките по ваксинацията.
6. Въпреки това, чрез дерогация от параграф 1 решението за започване на спешна ваксинация може да се вземе от заинтересованата държава-членка след уведомяване на Комисията, при условие че основните интереси на Общността не са засегнати. Такова решение, което трябва специално да вземе предвид степента на концентрация на животните в някои райони, нуждата от защита на отделните породи и географската зона, в която се извършва ваксинацията, впоследствие се преразглежда по реда на процедурата по член 26 от страна на Постоянния ветеринарен комитет, който може да реши да задържи, промени или разшири мерките, или да ги прекрати.
Член 20
1. Всяка държава-членка изготвя план за действие в извънредни ситуации (контингенс план) за болестите, изброени в приложение I, който да определя националните мерки при възникване на огнище на някоя от болестите.
Този план трябва да позволява достъп до съоръжения, оборудване, персонал и всички други подходящи материали, необходими за бързото и ефективно унищожаване на огнището.
2. Общите критерии за изготвяне на плановете за действие в извънредни ситуации (контингенс планове) са установени в точки 1-5 и в точка 10 от приложение IV, като точки 6-9 представят критериите, които трябва да се адаптират съобразно разглежданата болест. Държавите-членки могат обаче да се ограничат до прилагането на критериите, посочени в точки 6-9, когато критериите в точки 1-5 и в точка 10 са били вече приети при представяне на плановете за прилагане на мерки за борба с друга болест.
3. Плановете за действие в извънредни ситуации (контингенс планове), изготвени в съответствие с критериите, изброени в приложение IV, се предоставят на Комисията:
i)
не по-късно от шест месеца след влизане в сила на настоящата директива по отношение на везикулозната болест при свинете;
ii)
не по-късно от шест месеца след прилагането на специфичните мерки за всяка една от другите болести, изброени в приложение I.
4. Комисията проучва плановете за действие в извънредни ситуации (контингенс планове), за да определи дали позволяват постигането на желаната цел, и предлага на съответната държава-членка всякакви изменения, изискващи се в частност, за да се постигне съгласуваност с плановете на останалите държави-членки.
Комисията одобрява плановете, при необходимост в изменения им вариант, в съответствие с процедурата по член 25.
Впоследствие плановете могат да бъдат изменяни по реда на същата процеура, за да се отчетат развитието на положението и специфичния характер на въпросното заболяване.
Член 21
Чрез дерогация от условията, предвидени в членове 19 и 20 по отношение на мерките в плана за действие в извънредни ситуации (контингенс план), които предстои да се приемат от държавите-членки, както и при отчитане на природните и географските ограничения, специфични за френските отвъдморски департаменти, Азорските острови и островите Мадейра и отдалечеността им от централната част на територията на Общността, на съответната държава-членка се разрешава да прилага конкретни мерки за борба, специфични за всяка една от болестите, изброени в приложение I към настоящата директива.
Съответната държава-членка в рамките на Постоянния ветеринарен комитет информира Комисията и другите държави-членки за мерките, които е предприела в това отношение, и по-специално относно взетите мерки за борба, така че животните от въпросните територии или продуктите от такива животни да не бъдат изпращани до други територии от Общността.
Съгласно процедурата по информирането, посочена във втория параграф, член 20 се прилага mutatis mutandis.
Член 22
Експертите на Комисията могат да правят проверки на място, като си сътрудничат с компетентните органи, доколкото е необходимо, за да се осигури еднаквото прилагане на настоящата директива. За тази цел те могат да проверяват представителен процентен дял от стопанства, за да установят дали компетентните органи проверяват дали тези стопанства изпълняват изискванията на настоящата директива. Комисията информира държавите-членки за резултата от извършените проверки.
Държава-членка, на чиято територия се извършва проверка, предоставя цялата необходима помощ на експертите при изпълнение на задълженията им.
Подробните правила за прилагането на настоящия член се определят в съответствие с процедурата по член 25.
Член 23
1. Условията, регулиращи финансовия принос на Общността към мерките по прилагането на настоящата директива, са определени в Решение 90/424/ЕИО.
2. Член 3 от Решение 90/424/ЕИО се изменя, както следва:
а)
към списъка на болестите в параграф 1 се добавя следната болест:
„хеморагична болест по елените“;
б)
добавя се следният параграф:
„2а. Съответната държава-членка също така добива правото на финансов принос от Общността, когато при възникване на една от болестите, изброени в параграф 1, две или повече от държавите-членки си сътрудничат тясно за контролиране на епидемията, по-специално в извършването на епидемиологичното изследване и при мерките по наблюдение на болестта. Без да се засягат мерките, предвидени в рамките на общата организация на съответните пазари, решението за конкретния финансов принос на Общността се взима в съответствие с процедурата по член 41.“
Член 24
1. Когато и както е необходимо, приложения I, III и IV се изменят от Съвета с квалифицирано мнозинство по предложение от Комисията, в частност за да се вземат предвид научно-изследователските постижения и постиженията в диагностичните процедури.
2. Комисията може, в съответствие с процедурата по член 25, да измени приложение II, по-специално за да се отчетат технологичните и научни постижения и постиженията в диагностичните методи.
Член 25
1. В случаите, когато трябва да се следва процедурата по настоящия член, председателят отнася незабавно въпроса до Постоянния ветеринарен комитет, като това става по негова собствена инициатива или по искане от страна на представителя на дадена държава-членка.
2. Представителят на Комисията представя пред Комитета проект на мерките, които следва да се предприемат. Комитетът представя становището си върху проекта в срок, определен от неговия председател според неотложността на случая. Становището се приема с мнозинството, определено в член 148, параграф 2 от Договора в случай на решения, които се изисква да бъдат приети от Съвета по предложение на Комисията. Гласовете на представителите на държавите-членки в Комитета се разпределят по начина, посочен в този член. Председателят не гласува.
3.
а)
Комисията приема предвидените мерки, ако те са в съответствие със становището на Комитета.
б)
Ако предвидените мерки не са в съответствие със становището на Комитета или ако не е дадено становище, Комисията незабавно предоставя на Съвета предложение по отношение на мерките, които следва да бъдат взети. Съветът се произнася с квалифицирано мнозинство.
Ако след изтичането на период от три месеца от датата на отнасяне на въпроса до Съвета, Съветът не се е произнесъл, предложените мерки се приемат от Комисията, освен в случаите, когато Съветът е взел решение срещу тези мерки с обикновено мнозинство.
Член 26
1. Когато трябва да се следва процедурата, определена в настоящия член, въпросът незабавно се отнася до Постоянния ветеринарен комитет от неговия председател, по негова собствена инициатива или по искане на дадена държава-членка.
2. В Комитета гласовете на държавите-членки се разпределят, както е определено в член 148, параграф 2 от Договора. Председателят не гласува.
3. Представителят на Комисията представя проект на мерките, които следва да се предприемат. Комитетът представя становището си по тези мерки в срок от два дни. Становището се приема с мнозинство от 54 гласа.
4.
а)
Комисията приема мерките и ги прилага незабавно, когато са в съответствие със становището на Комитета.
б)
Когато предвижданите мерки не са в сътоветствие със становището на Комитета или ако не е предоставено становище, Комисията подава незабавно предложение до Съвета относно мерките, които следва да бъдат взети. Съветът приема мерките с квалифицирано мнозинство.
Ако Съветът не е приел никакви мерки в срок от 15 дни от датата на отнасяне на въпроса до него, Комисията приема предложените мерки и ги прилага незабавно, освен ако Съветът не се е произнесъл против мерките с обикновено мнозинство.
Член 27
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за да се съобразят с настоящата директива, преди 1 октомври 1993 г. Те информират незабавно Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното си законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
3. Определянето на крайния срок за транспониране в националното законодателство до 1 октомври 1993 г. не засяга отменянето на ветеринарните проверки на границите, предвидени в Директива 90/425/ЕИО.
Член 28
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 17 декември 1992 година.