ДИРЕКТИВА 2009/43/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 6 май 2009 година
за опростяване на реда и условията за трансфер на продукти, свързани с отбраната, вътре в Общността
(Текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 95 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
като имат предвид, че:
(1)
Договорът предвижда създаването на вътрешен пазар, включително и премахването между държавите-членки на пречките за свободно движение на стоки и услуги, и въвеждането на система, която да гарантира, че конкуренцията в общия пазар не се нарушава.
(2)
Разпоредбите на Договора, с които се създава вътрешния пазар, се прилагат към всички стоки и услуги, предоставяни срещу заплащане, включително и продуктите, свързани с отбраната, но не изключват възможността за държавите-членки при определени условия да предприемат други мерки в отделни случаи, когато считат за необходимо да защитят съществени интереси на своята сигурност.
(3)
Законовите, подзаконовите и административните разпоредби в държавите-членки, отнасящи се до трансфера на продукти, свързани с отбраната, вътре в Общността, съдържат несъответствия, които могат да попречат на движението на такива продукти и да изкривят конкуренцията в рамките на вътрешния пазар, като възпрепятстват по този начин иновациите, сътрудничеството в областта на промишлеността и конкурентоспособността на отбранителната промишленост в Европейския съюз.
(4)
Целите, които като цяло преследват законовите и подзаконови разпоредби на държавите-членки, включват запазването на правата на човека, мира, сигурността и стабилността чрез системи за строг контрол и ограничаване на износа и разпространението на свързани с отбраната продукти в трети страни, както и в други държави-членки.
(5)
Подобни ограничения в движението на свързаните с отбраната продукти вътре в Общността не могат да бъдат премахнати като цяло чрез прякото прилагане на принципите на свободното движение на стоки и услуги, предвидени в Договора, тъй като тези ограничения могат да бъдат основателни в зависимост от конкретния случай в съответствие с член 30 или член 296 от Договора, които продължават да се прилагат от държавите-членки, при положение че условията, съдържащи се в тях, са изпълнени.
(6)
Следователно е необходимо съответните законови и подзаконови разпоредби на държавите-членки да бъдат хармонизирани така че да бъде опростен вътрешно-общностният трансфер на свързани с отбраната продукти с цел да се гарантира доброто функциониране на вътрешния пазар. Предмет на настоящата директива са единствено правилата и процедурите по отношение на свързаните с отбраната продукти и следователно директивата не засяга политиките на държавите-членки по отношение на трансфера на свързаните с отбраната продукти.
(7)
Хармонизирането на съответните законови и подзаконови разпоредби на държавите-членки не следва да засяга международните задължения и ангажименти на държавите-членки, нито тяхната свобода на действие по отношение на тяхната политика за износ на свързани с отбраната продукти.
(8)
Държавите-членки следва да запазят правото да провеждат и доразвиват междуправителственото сътрудничество, като спазват разпоредбите на настоящата директива.
(9)
Настоящата директива следва да не се прилага по отношение на свързани с отбраната продукти, които само преминават през територията на Общността, а именно тези продукти, за които не е дадено митническо направление различно от режима външен транзит, или които само се поставят в свободна зона или свободен склад, и за които не се изисква да се отразяват данни в материалната отчетност.
(10)
Настоящата директива следва да обхваща всички свързани с отбраната продукти, които отговарят на изброените в Общия списък на оръжията на Европейския съюз (3), включително техните компоненти и технологии.
(11)
Настоящата директива следва да не засяга прилагането на Съвместно действие 97/817/ОВППС от 28 ноември 1997 г. относно противопехотните мини (4), прието от Съвета на основание член Й.3 от Договора за Европейския съюз, нито да засяга ратифицирането и прилагането от държавите-членки на Конвенцията относно касетъчните боеприпаси, подписана в Осло на 3 декември 2008 г.
(12)
Целите за запазване на правата на човека, мира, сигурността и стабилността, преследвани от държавите-членки като цяло чрез закони и подзаконови разпоредби, ограничаващи трансфера на свързани с отбраната продукти, изискват трансфера на тези продукти вътре в Общността да продължи да подлежи на разрешаване от държавите-членки на произход и на гаранции в приемащите държави-членки.
(13)
Предвид предпазните клаузи, предвидени в настоящата директива за защита на тези цели, повече няма да съществува необходимост държавите-членки да въвеждат или поддържат други ограничения за постигането на същите цели, при условие че са спазени условията на членове 30 и 296 от Договора.
(14)
Настоящата директива следва да не засяга прилагането на разпоредбите, необходими от съображения за обществен ред или обществена сигурност. Предвид естеството и характеристиките на свързаните с отбраната продукти, основания от обществения ред, като транспортната безопасност, безопасността на съхранението, риска от отклоняване или предотвратяването на престъпления, са от особена значимост за целите на настоящата директива
(15)
Настоящата директива не засяга прилагането на Директива 91/477/ЕИО на Съвета от 18 юни 1991 г. относно контрола на придобиването и притежаването на оръжие (5) и по-специално формалните изисквания за движението на оръжия в Общността. Настоящата директива също не засяга прилагането на Директива 93/15/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 г. за хармонизиране на разпоредбите, свързани с пускането на пазара и надзора на взривни вещества с гражданско предназначение (6) и по-специално на разпоредбите относно трансфера на боеприпаси..
(16)
Всеки трансфер на свързани с отбраната продукти вътре в Общността следва да подлежи на предварително разрешение чрез генерални, глобални или индивидуални лицензи за трансфер, предоставени или публикувани от държавата-членка, от чиято територия доставчикът желае да осъществи трансфер на свързани с отбраната продукти. Държавите-членки следва да имат възможност да освобождават трансферите на свързани с отбраната продукти от задължението за предварително разрешение в специфични случаи, изброени в настоящата директива.
(17)
Държавите-членки следва да разполагат със свободата да отказват или предоставят предварително разрешение. В съответствие с принципите, установяващи вътрешния пазар, такова разрешение следва да бъде валидно за цялата Общност и допълнителни разрешения за преминаване през други държави-членки или влизане на територията на други държави-членки следва да не бъдат изисквани.
(18)
Държавите-членки следва да определят подходящият вид лицензи за трансфер на свързани с отбраната продукти или категории свързани с отбраната продукти за всеки вид трансфер, както и реда и условията, с които е необходимо да бъде обвързан всеки от лицензите за трансфер, като се отчита чувствителността на трансфера.
(19)
По отношение на компонентите държавите-членки следва да се въздържат доколкото е възможно от налагане на ограничения за износа като приемат декларациите за употреба на получателите и отчитат степента на интеграция на тези компоненти в собствените продукти на получателя.
(20)
Държавите-членки следва да определят получателите на лицензи за трансфер по начин, при който не се допуска дискриминация, освен ако това не е необходимо за защита на техни съществени интереси в сферата на сигурността.
(21)
С цел да се улеснят трансферите на свързаните с отбраната продукти, държавите-членки следва да публикуват генерални лицензи, предоставящи разрешение за трансфер на свързани с отбраната продукти на всяко предприятие, отговарящо на условията и реда, определени във всеки генерален лиценз за трансфер.
(22)
Генерален лиценз следва да се публикува за трансфер на свързани с отбраната продукти за въоръжените сили с цел да се повиши в голяма степен сигурността на доставките за всички държави-членки, избрали да се снабдят с такива продукти в рамките на Общността.
(23)
Генерален лиценз следва да се публикува за трансфер на компоненти на сертифицирани европейски отбранителни предприятия с цел да се насърчи сътрудничеството и интеграцията на тези предприятия, по-специално като се способства оптимизацията на веригите на доставки и икономиите от мащаба.
(24)
Държавите-членки, участващи в междуправителствена програма за сътрудничество, следва да имат възможността да издават генерални лицензи за трансфери за такива трансфери на свързани с отбраната продукти към получатели в други участващи държави-членки, доколкото те са необходими за изпълнението на тази програма. Това ще подобри условията за участие в междуправителствени програми за сътрудничество за предприятия, установени в участващите държави-членки.
(25)
Държавите-членки следва да бъдат в състояние да публикуват генерални лицензи за трансфер за да обхванат случаите, когато рисковете за опазването на правата на човека, мира, сигурността и стабилността са много малки с оглед естеството на продуктите и получателите.
(26)
Когато не може да бъде публикуван генерален лиценз, държавите-членки следва да предоставят при поискване глобални лицензи на отделни предприятия, освен в случаите, посочени в настоящата директива. Държавите-членки следва да имат възможността да предоставят подновяеми глобални лицензи.
(27)
Предприятията следва да информират компетентните органи относно използването на генерални лицензи с оглед опазването правата на човека, мира, сигурността и стабилността, както и с оглед на възможността за прозрачно отчитане на трансферите на свързани с отбраната продукти с оглед на демократичния контрол.
(28)
Степента, до която държавите-членки имат свобода на действие при определяне на реда и условията за генералните, глобалните и индивидуалните лицензи, следва да бъде достатъчно гъвкава, за да позволи постоянно сътрудничество съгласно съществуващата международна рамка за експортния контрол. Тъй като решението за разрешаване или отказ на износ е и следва да продължи да бъде въпрос, по който всяка държава-членка има свобода на преценка, подобно сътрудничество следва да произхожда единствено от доброволната координация на експортната политика.
(29)
С цел да бъде компенсирано постепенното заместване на индивидуалния ex ante контрол с общия ex post контрол в държавата-членка на произход на свързаните с отбраната продукти, следва да се създадат условия за взаимно доверие и увереност чрез включване на гаранции, че свързаните с отбраната продукти не се изнасят в нарушение на ограниченията за износ към трети страни. Този принцип следва да се спазва и в случаите, когато свързани с отбраната продукти подлежат на няколко трансфера между държави-членки, преди да бъдат изнесени в трета страна.
(30)
Държавите-членки си сътрудничат в рамките на Обща позиция 2008/944/ОВППС на Съвета от 8 декември 2008 г. за определяне на общи правила за режим на контрол върху износа на военни технологии и оборудване (7), чрез прилагане на общи критерии, както и чрез механизми за нотификации за отказ и за консултации с оглед засилване на конвергенцията в прилагането на техните експортни политики към трети страни по отношение на свързани с отбраната продукти. Настоящата директива следва да не възпрепятства държавите-членки да определят реда и условията на лицензите за трансфер на свързани с отбраната продукти, включително евентуалните ограничения за износ, по-специално, когато това е необходимо за целите на сътрудничеството в рамките посочената Обща позиция.
(31)
Доставчиците следва да информират получателите относно ограниченията, с които са обвързани лицензите за трансфер, с цел да позволят изграждането на взаимно доверие в способността на получателите да спазват тези ограничения след трансфера, по-специално в случаите на искане за износ в трети страни.
(32)
Предприятията следва да бъдат тези, които да преценят дали предимствата, произтичащи от възможността да получават свързани с отбраната продукти по генерален лиценз за трансфер, оправдават искането за сертифициране. Трансферите в рамките на една група предприятия следва да се ползват от генерален лиценз за трансфер в случаите, когато членовете на групата са сертифицирани в своите съответни държави-членки на установяване.
(33)
Необходими са общи критерии за сертифициране с оглед това да даде възможност за изграждането на взаимно доверие, по-специално в способността на получателите да спазват ограниченията за износ на свързани с отбраната продукти, получавани по лиценз за трансфер от друга държава-членка.
(34)
С цел да се способства взаимното доверие, получателите на трансферирани свързани с отбраната продукти следва да се въздържат от износ на тези продукти, когато лицензът за трансфер съдържа ограничения по отношение на износа.
(35)
В момента, в който подават искане за лиценз за износ към трети страни, предприятията следва да декларират пред своите компетентни органи дали са спазили евентуалните ограничения за износ, с които е обвързан трансферът на свързан с отбраната продукт, и които са наложени от държавата-членка, издала лиценза за трансфер. В този контекст следва да се припомни, че механизмът за консултация между държавите-членки, предвиден в Обща позиция 2008/944/ОВППС, е от особена значимост.
(36)
Предприятията следва да представят доказателства за лиценза за износ на общата външна граница на Общността пред компетентните митнически органи в момента на осъществяване на износ към трета страна на свързан с отбраната продукт, получен по лиценз за трансфер.
(37)
Списъкът на свързани с отбраната продукти, съдържащ се в приложението следва да се актуализира в пълно съответствие с Общия списък на оръжията на Европейския съюз.
(38)
За постепенното изграждане на взаимна увереност и доверие е необходимо държавите-членки да определят ефективни мерки, включително санкции, достатъчни, за да гарантират прилагане на разпоредбите на настоящата директива и по-специално на тези, които предвиждат предприятията да зачитат общите критерии за сертифициране и ограничения за по-нататъшно ползване на свързани с отбраната продукти след техния трансфер.
(39)
Когато държава-членка на произход основателно се съмнява дали сертифициран получател би спазил някое от условията, с които е обвързан генерален лиценз за трансфер или ако лицензиращата държава-членка счита, че могат да бъдат засегнати обществения ред, обществената сигурност или нейни съществени интереси в областта на сигурността, тя следва не само да информира останалите държави-членки и Комисията, но и да бъде в състояние временно да спре действието на всеки лиценз за трансфер, по отношение на такъв получател, като отчита своята отговорност за опазването на правата на човека, мира, сигурността и стабилността.
(40)
С цел да се насърчи взаимното доверие, прилагането на законовите, подзаконови и административни разпоредби, приети с цел да се гарантира съответствие с настоящата директива, следва да бъде отложено. Това ще позволи, преди прилагането на тези разпоредби, да се направи оценка на постигнатия напредък въз основа на доклад, изготвен от Комисията на базата на информацията, представена от държавите-членки относно предприетите мерки.
(41)
Комисията следва редовно да публикува доклад за прилагането на настоящата директива, който може да се придружава, когато това е целесъобразно, от законодателни предложения.
(42)
Настоящата директива не засяга наличието или сключването на регионални съюзи между Белгия и Люксембург, както и между Белгия, Люксембург и Нидерландия, така както са предвидени в член 306 от Договора.
(43)
Доколкото целта на настоящата директива, а именно опростяването на правилата и процедурите, приложими спрямо трансфера на свързани с отбраната продукти в рамките на Общността с оглед гарантиране правилното функциониране на вътрешния пазар, не може да бъде постигната в задоволителна степен от държавите-членки с оглед на различията между настоящите лицензионни процедури и с оглед на трансграничния характер на трансферите и следователно може да бъде постигната по-добре на общностно равнище, Общността може да приеме мерки, в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директивата не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(44)
Мерките, необходими за изпълнението на настоящата директива, следва да бъдат приети в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (8).
(45)
По-специално на Комисията следва да бъдат предоставени правомощия да изменя приложението. Тъй като тези мерки са от общ характер и са предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, те трябва да бъдат приети в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, предвидена в член 5а от Решение 1999/468/ЕО.
(46)
В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (9), държавите-членки се насърчават да изготвят, за себе си и в интерес на Общността, собствени таблици, които да показват, доколкото е възможно, съответствието между настоящата директива и мерките за транспонирането ѝ, както и да ги публикуват,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ППРЕДМЕТ, ПРИЛОЖНО ПОЛЕ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Предмет
1. Целта на настоящата директива е да опрости правилата и процедурите, приложими спрямо трансфера на свързани с отбраната продукти в рамките на Общността, с оглед да се гарантира правилното функциониране на вътрешния пазар.
2. Настоящата директива не засяга свободата на действие на държавите-членки в областта на експортната политика по отношение на свързани с отбраната продукти.
3. Настоящата директива се прилага в съответствие с членове 30 и 296 от Договора.
4. Настоящата директива не засяга възможността на държавите-членки да продължават и доразвиват междуправителственото сътрудничество, като същевременно спазват разпоредбите на настоящата директива.
Член 2
Приложно поле
Настоящата директива се прилага за свързаните с отбраната продукти, посочени в приложението.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1.
„свързан с отбраната продукт“ означава продукт, посочен в приложението;
2.
„трансфер“ означава всяко предаване или движение на свързан с отбраната продукт от доставчик към получател в друга държава-членка;
3.
„доставчик“ означава юридическото или физическо лице със седалище в Общността, което носи юридическа отговорност за трансфера;
4.
„получател“ означава юридическото или физическо лице със седалище в Общността, което носи юридическа отговорност за получаването на трансфера;
5.
„лиценз за трансфер“ означава разрешение, издадено от национален орган на държава-членка на доставчици, за осъществяване на трансфер на свързани с отбраната продукти за получател в друга държава-членка;
6.
„лиценз за износ“ означава разрешение за доставяне на свързани с отбраната продукти на юридическо или физическо лице, в която и да е трета страна.
7.
„преминаване“ означава транспортирането на свързвани с отбраната продукти през една или повече държави-членки, различни от държавата-членка на произход и приемащата държава-членка.
ГЛАВА II
ЛИЦЕНЗИ ЗА ТРАНСФЕР
Член 4
Общи разпоредби
1. Трансферът на свързани с отбраната продукти между държави-членки подлежи на предварително разрешаване. Не се изисква допълнително разрешение от други държави-членки за преминаване през държави-членки или за влизане на територията на държава-членка, в която се намира получателя на свързани с отбраната продукти без това да засяга прилагането на разпоредбите, необходими по съображения за обществена сигурност или обществен ред, като например, inter alia, транспортната безопасност.
2. Независимо от параграф 1, държавите-членки може да освобождават трансфери на свързани с отбраната продукти от задължението за предварително разрешение, установено в посочения параграф, когато:
а)
доставчикът или получателят е правителствена организация или част от въоръжените сили;
б)
доставките се осъществяват от Европейския съюз, НАТО, МААЕ или други междуправителствени организации с оглед изпълнение на техните задачи;
в)
трансферът е необходим за осъществяването на програма за сътрудничество в областта на въоръжението между държавите-членки;
г)
трансферът е свързан с оказването на хуманитарна помощ в случай на бедствие или е част от дарение при извънредна ситуация;или
д)
трансферът е необходим за целите или вследствие на поправка, поддръжка, изложение или демонстрация.
3. По искане на държава-членка или по своя инициатива, Комисията може да измени параграф 2 с оглед включване на следните случаи когато:
а)
трансферът се осъществява при условия, които не засягат общественият ред или обществената сигурност;
б)
задължението за предварително разрешение се оказва несъвместимо с международните ангажименти, поети от държавите-членки след приемането на настоящата директива, или
в)
трансферът е необходим с оглед междуправителственото сътрудничество, посочено в член 1, параграф 4.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, като я допълват, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 14, параграф 2.
4. Държавите-членки гарантират, че доставчиците, които желаят да извършат трансфер на свързани с отбраната продукти от тяхна територия, могат да използват генерални лицензи за трансфер или да подадат заявление за глобални или индивидуални лицензи за трансфер, в съответствие с членове 5, 6 и 7.
5. Държавите-членки определят типа лиценз за свързаните с отбраната продукти или категориите съответни свързани с отбраната продукти в съответствие с разпоредбите на настоящия член и на членове 5, 6 и 7.
6. Държавите членки определят изчерпателно реда и условията за лицензите за трансфер, включително специфичните ограничения за износа на свързани с отбраната продукти към юридически или физически лица в трети страни, като отчитат, inter alia, и рисковете за опазването на правата на човека, мира, сигурността и стабилността, които трансферът създава. Държавите-членки може, като спазват законодателството на Общността, да разполагат с възможността да изискват гаранции за крайна употреба, включително сертификати за крайна употреба.
7. Държавите-членки определят реда и условията на лицензите за трансфер за компоненти въз основа на оценка на чувствителността на трансфера в съответствие, inter alia, със следните критерии:
а)
естеството на компонентите по отношение на продуктите, в които ще бъдат включени и по отношение на всяка евентуална крайна употреба на готовите продукти, която може да даде повод за загриженост;
б)
значението на компонентите по отношение на продуктите, в които те ще бъдат включени.
8. С изключение на случаите, когато считат, че трансферът на компоненти е чувствителен, държавите-членки се въздържат от налагането на експортни ограничения за компоненти, когато получателят представи декларация за употреба, в която удостоверява, че компонентите обект на този трансфер се интегрират или подлежат на интегриране в негови собствени продукти и не могат на по-късен етап да бъдат трансферирани отново или изнесени като такива, освен за целите на поддръжка или поправка.
9. Държавите-членки може по всяко време да отнемат, прекратят или ограничат използването на издадени от тях лицензи за трансфер по причини, свързани със защита на техните съществени интереси в сферата на сигурността, по съображения за обществен ред или обществена сигурност или поради неизпълнение на реда и условията, с които е обвързан лицензът.
Член 5
Генерални лицензи за трансфер
1. Държавите-членки публикуват генерални лицензи за трансфер, пряко предоставящи разрешение на доставчици, установени на тяхна територия и отговарящи на условията и реда, с които е обвързан лицензът, да осъществят трансфери на свързани с отбраната продукти, които трябва да бъдат посочени в генералния лиценз за трансфер, към категория или категории получатели, намиращи се в друга държава-членка.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 4, параграф 2, генералните лицензи за трансфер се публикуват поне когато:
а)
получателят е част от въоръжените сили на държава-членка или е договарящ орган в областта на отбраната, който извършва покупки, предназначени за изключителна употреба от въоръжените сили на държавата-членка;
б)
получателят е предприятие, сертифицирано в съответствие с член 9;
в)
трансферът е извършен за целите на демонстрации, оценки и изложения;
г)
трансферът е извършен за целите на поддръжка и поправка, ако получателят е първоначалният доставчик на свързаните с отбраната продукти.
3. Държавите-членки, участващи в междуправителствена програма за сътрудничество относно разработването, производството или употребата на един или няколко свързани с отбраната продукта, може да публикуват генерален лиценз за такива трансфери към други държави-членки, които участват в тази програма и които са необходими за изпълнението на програмата.
4. Държавите-членки може да определят условията за регистриране преди първото използване на генерален лиценз, без да се засягат други разпоредби на настоящата директива.
Член 6
Глобални лицензи за трансфер
1. Държавите-членки решават да предоставят на отделен доставчик по негово искане глобални лицензи за трансфер, които дават разрешение за трансфери на свързани с отбраната продукти към получатели в една или повече други държава-членки.
2. Във всеки глобален лиценз за трансфер държавите-членки определят свързаните с отбраната продукти или категории продукти, обхванати от глобалния лиценз за трансфер, и оторизираните получатели или категория получатели.
Глобалният лиценз за трансфер се издава за срок от три години, който може да бъде подновен от държавата-членка.
Член 7
Индивидуални лицензи за трансфер
Държавите-членки решават да предоставят на отделен доставчик по негово искане индивидуални лицензи за трансфер, които дават разрешение за един трансфер на определено количество от определени свързани с отбраната продукти, които трябва да бъдат предадени на една или няколко партиди, към един получател, когато:
а)
искането за лиценз за трансфер се ограничава до един трансфер;
б)
това е необходимо за опазване на техни съществени интереси в сферата на сигурността, или по съображения за обществен ред;
в)
това е необходимо за спазване на международните задължения и ангажименти на държави-членки; или
г)
държава-членка има сериозни основания да счита, че доставчикът няма да бъде в състояние да изпълни цялостния ред и всички условия, необходими за да му бъде предоставен глобален лиценз.
ГЛАВА III
ИНФОРМАЦИЯ, СЕРТИФИЦИРАНЕ И ИЗНОС СЛЕД ТРАНСФЕР
Член 8
Информация, предоставяна от доставчиците
1. Държавите-членки гарантират, че доставчиците на свързани с отбраната продукти информират получателите за реда и условията на лиценза за трансфер, включително и за ограниченията, отнасящи се до крайната употреба или износа на свързаните с отбраната продукти.
2. Държавите-членки гарантират, че доставчиците информират в разумен срок компетентните органи на държавите-членки, от чиято територия те желаят да осъществят трансфер на свързани с отбраната продукти, за своето намерение да използват за първи път генерален лиценз за трансфер. Държавите-членки може да определят допълнителната информация, която може да бъде изискана относно свързаните с отбраната продукти, трансферирани съгласно генерален лиценз за трансфер.
3. Държавите-членки гарантират и редовно проверяват, че доставчиците водят подробни и пълни регистри на своите трансфери в съответствие с действащото законодателство в съответната държава-членка и определят изискванията за отчетност, с които е обвързано ползването на генерален, глобален или индивидуален лиценз за трансфер. Тези регистри включват търговски документи, съдържащи следната информация:
а)
описанието на свързания с отбраната продукт и неговите данни по списъка в приложението;
б)
количеството и стойността на свързания с отбраната продукт
в)
датите на трансфера;
г)
името и адреса на доставчика и на получателя;
д)
когато е известно, крайната употреба и крайния потребител на свързаните с отбраната продукти; и
е)
доказателства, че информацията относно ограниченията за износ, с която е обвързан лицензът за трансфер, е предадена на получателя на свързаните с отбраната продукти.
4. Държавите-членки гарантират, че доставчиците съхраняват регистрите, посочени в параграф 3, за период равен най-малко на периода, предвиден от действащото в съответната държава-членка национално законодателство относно изискванията за съхраняване на регистри от стопанските субекти, и във всеки случай за не по-малко от три години след изтичане на календарната година, през която е осъществен трансферът. Те се предоставят при поискване на компетентните органи на държавата-членка, от чиято територия доставчикът е осъществил трансфера на свързаните с отбраната продукти.
Член 9
Сертифициране
1. Държавите-членки определят компетентни органи, които да сертифицират получателите, установени съответно на тяхна територия, на свързани с отбраната продукти съгласно лицензите за трансфер, публикувани от други държави-членки в съответствие с член 5, параграф 2, буква б).
2. Сертифицирането установява надеждността на предприятието получател, по-специално по отношение на неговата способност да спазва ограниченията за износ на свързани с отбраната продукти, получени по лиценз за трансфер от друга държава-членка. Надеждността се оценява според следните критерии:
а)
доказан опит в отбранителните дейности, като по-специално се вземат предвид данните на предприятието за спазване на експортни ограничения, съдебни решения в тази връзка, наличие на разрешение за производство или търговия със свързани с отбраната продукти и на опитен ръководен състав;
б)
съотносима промишлена дейност в сферата на свързаните с отбраната продукти в рамките на Общността, по-специално капацитета за интеграция на системата/подсистемата;
в)
определянето на служител на висш ръководен пост за ресорен служител, лично отговорен за трансферите и износа;
г)
писмен ангажимент на предприятието, подписан от служителя на висш ръководен пост, посочен в буква в), че предприятието ще предприеме всички необходими стъпки за спазването и прилагането на всички специални условия, отнасящи се до крайната употреба и износ на всеки получен специфичен компонент или продукт;
д)
писмен ангажимент на предприятието, подписан от служителя на висш ръководен пост, посочен в буква в), че с необходимото старание ще предоставя на компетентните органи подробна информация в отговор на искания и запитвания, относно крайните потребители или крайната употреба на всички продукти, изнесени, трансферирани или получени от дружеството по лиценз за трансфер от друга държава-членка; и
е)
описание на вътрешната програма за съответствие или на системата за управление на износа или трансфера, внедрена в предприятието, което е утвърдено от служителя на висш ръководен пост, посочен в буква в). Това описание дава данни за организационните, човешките и техническите ресурси, заделени за управлението на трансферите и износа, веригата на отговорност в структурата на предприятието, процедурите за вътрешен одит, повишаване на осведомеността и обучение на персонала, уредба на физическата и техническа сигурност, водене на регистри и проследяемост на трансферите и износа.
3. В сертификатите се съдържа следната информация:
а)
компетентен орган, издаващ сертификата;
б)
името и адреса на получателя;
в)
изявление относно това, че получателят отговаря на критериите, посочени в параграф 2; и
г)
дата на издаване и срок на валидност на сертификата.
Срокът на валидност на сертификата, посочен в буква г), при никакви обстоятелства не може да превишава пет години.
4. В сертификатите могат да се съдържат допълнителни условия, отнасящи се до следното:
а)
предоставяне на информация, необходима за проверка на съответствието с критериите, посочени в параграф 2;
б)
спиране на действието или отнемане на сертификата.
5. Компетентните органи следят за съответствието на получателя с критериите, посочени в параграф 2, поне веднъж на всеки три години, както и с всяко условие, с което са обвързани сертификатите, посочени в параграф 4.
6. Държавите-членки признават всички сертификати, издадени в съответствие с настоящата директива в друга държава-членка.
7. Ако един компетентен орган констатира, че притежателят на сертификат, установен на територията на съответната държава-членка, повече на отговаря на критериите, посочени в параграф 2 или на някое от условията, посочени в параграф 4, той предприема подходящи мерки. Тези мерки могат да включват отнемане на сертификата. Компетентният орган информира Комисията и другите държави-членки за своето решение.
8. Държавите-членки публикуват и редовно актуализират списък на сертифицирани получатели и информират Комисията, Европейския парламент и другите държави-членки за тях.
Комисията прави публично достъпен на своя уебсайт централен регистър на получателите, сертифицирани от държавите-членки.
Член 10
Митнически процедури и експортни ограничения
Държавите-членки гарантират, че когато подават искане за лиценз за износ, получателите на свързани с отбраната продукти декларират пред техните компетентни органи, в случаите когато такива продукти, получени по лиценз за трансфер от друга държава-членка, са обвързани с ограничения за износ, че те са спазили условията на тези ограничения, включително, в зависимост от обстоятелствата, че са получили съгласието на държавата-членка на произход.
ГЛАВА IV
МИТНИЧЕСКИ ПРОЦЕДУРИ И АДМИНИСТРАТИВНО СЪТРУДНИЧЕСТВО
Член 11
Митнически процедури
1. Държавите-членки гарантират, че при извършване на формалностите при износа на свързани с отбраната продукти в митническата служба, която отговаря за обработката на декларацията за износ, износителят представя доказателства, че всички необходими лицензи за износ са получени.
2. Без да се засягат разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. относно създаване на Митнически кодекс на Общността (10), една държава-членка може също така, за срок не по-дълъг от 30 работни дни, да спре процеса на износ от своята територия или, при необходимост, по друг начин да попречи на свързаните с отбраната стоки, получени от друга държава-членка по лиценз за трансфер и включени в друг свързан с отбраната продукт да напуснат Общността през нейната територия, когато тя счита, че:
а)
при предоставянето на лиценза за износ не е отчетена релевантна информация; или
б)
обстоятелствата значително са се променили след предоставянето на лиценза за износ.
3. Държавите-членки може да предвидят митническите формалности за износ на свързани с отбраната продукти да се изпълняват само в определени митнически учреждения.
4. Държавите-членки, възползвали се от възможността, описана в параграф 3, уведомяват Комисията за съответните митнически учреждения. Комисията публикува тази информация в серия С на Официален вестник на Европейския съюз.
Член 12
Обмен на информация
Съгласувано с Комисията държавите-членки предприемат всички подходящи мерки за установяването на пряко сътрудничество и обмен на информация между техните компетентни национални органи.
ГЛАВА V
АКТУАЛИЗАЦИЯ НА СПИСЪКА НА СВЪРЗАНИТЕ С ОТБРАНАТА ПРОДУКТИ
Член 13
Адаптиране на приложението
1. Комисията актуализира списъка на свързаните с отбраната продукти, предвиден в приложението, така че той да съответства напълно на Общия списък на оръжията на Европейския съюз.
2. Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящата директива, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 14, параграф 2.
Член 14
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитет.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат член 5а, параграфи 1- 4 и член 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
ГЛАВА VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 15
Предпазни мерки
1. Когато лицензираща държава-членка счита, че е налице сериозен риск получател, сертифициран съгласно член 9 в друга държава-членка„ да не спази някое от условията, с които е обвързан генерален лиценз за трансфер, или когато лицензиращата държава-членка счита, че могат да бъдат засегнати обществения ред, обществената сигурност или нейни съществени интереси в сферата на сигурността, тя информира въпросната друга държава-членка и иска от нея да направи проверка на положението.
2. Когато съмненията, посочени в параграф 1, останат, лицензиращата държава-членка може временно да спре действието на своите генерални лицензи за трансфер по отношение на такива получатели. Тя информира другите държави-членки и Комисията за причините за тази предпазна мярка. Държавата-членка, приела тази мярка, може да реши да я отмени, ако счита че тя повече не е оправдана.
Член 16
Санкции
Държавите-членки установяват правила относно санкциите, приложими по отношение на нарушения на разпоредби, приети в изпълнение на настоящата директива, по-специално в случай на предоставяне на невярна или непълна информация, изисквана по член 8, параграф 1 или член 10, предоставена относно съблюдаването на ограниченията за износ, свързани с лиценза за трансфер. Държавите-членки предприемат всички необходими мерки, за да гарантират изпълнението на въпросните правила. Предвидените санкции са ефективни, съразмерни и възпиращи.
Член 17
Преразглеждане и отчетност
1. Комисията докладва за мерките, предприети от държавите-членки с оглед транспонирането на настоящата директива, и по-специално членове 9-12 и член 15 от нея до 30 юни 2012 г.
2. До 30 юни 2016 г. Комисията извършва преглед на изпълнението на настоящата директива и представя пред Европейския парламент и пред Съвета доклад в тази връзка. По-специално извършва оценка на това дали и в каква степен целите на настоящата директива са били постигнати, по отношение, inter alia и на функционирането на вътрешния пазар. В своя доклад Комисията извършва преглед на прилагането на членове 9-12 и член 15 от настоящата директива и оценява нейното въздействие върху развитието на европейския пазар на отбранително оборудване и европейската отбранителна технологична и промишлена база, като взема предвид, inter alia, положението на малките и средни предприятия. При необходимост докладът се придружава от законодателно предложение.
Член 18
Транспониране
1. Държавите-членки приемат и публикуват не по-късно от 30 юни 2011 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези мерки.
Те прилагат тези мерки от 30 юни 2012 г.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът за позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното си законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 19
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 20
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 6 май 2009 година.