32003L0114
L 024/58
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2003/114/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 22 декември 2003 година
за изменение на Директива 95/2/ЕО относно добавките в храни, различни от оцветители и подсладители
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 95 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
като имат предвид, че:
(1)
Хранителни добавки могат да бъдат одобрени за използване в храни само при условие, че отговарят на изискванията в приложение II към Директива 89/107/ЕИО от 21 декември 1988 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно хранителни добавки, разрешени за влагане в храни, предназначени за консумация от човека (3).
(2)
В Директива 95/2/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 20 февруари 1995 г. относно добавките в храни, различни от оцветители и подсладители, (4) е посочен списък с хранителни добавки, които могат да се използват в Общността и условията за тяхната употреба.
(3)
Налице са технически разработки в областта на хранителните добавки от времето на приемане на Директива 95/2/ЕО. Тази директива следва да се адаптира, за да се отрази това развитие.
(4)
Директива 88/388/ЕИО на Съвета от 22 юни 1988 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно ароматизантите, предназначени за влагане в храните и изходните материали за тяхното производство (5), предвижда приемането на списък с добавки, необходими за съхраняването и използването на ароматизанти и приемането на всякакви специални условия за употребата на такива добавки, които могат да са от необходимост за защитата на общественото здраве и за гарантиране на честна търговия.
(5)
Желателно е в Директива 95/2/ЕО да се включат тези мерки по добавките, необходими за съхраняването и употребата на ароматизантите, за да се допринесе за прозрачността и съгласуваност на общностното законодателство, както и за улесняване спазването на общностното законодателство относно хранителните добавки от страна на производителите на храни, особено от малките и средни предприятия. Освен това, съгласно Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 г. за определяне на общите принципи и изисквания към законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури в областта на безопасността на храните (6), ароматизантите влизат в дефиницията за „храни“.
(6)
Докато използването на добавки, които са необходими за обезпечаване на безопасността и качеството на ароматизантите и за улесняване на тяхното съхранение и употреба, следва да бъде разрешено, нивата на добавки, присъстващи в такива ароматизанти, следва да са в минимално изискваното количество, необходимо за постигането на планираната цел. Освен това, на потребителите следва да се гарантира коректна, адекватна и неподвеждаща информация относно употребата на добавките.
(7)
Наличието на добавка в дадена храна, вследствие на употребата на ароматизант, е по правило ниско и добавката няма технологична функция в храната. Въпреки това, ако при определени обстоятелства добавката има технологична функция в съставната храна, тя следва да се счита за добавка към съставната храна, а не като добавка в ароматизанта, като при това следва да се прилагат съответните правила, свързани с добавката в конкретната храна, включително правилата за етикетиране, отразени в Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 март 2000 г. за сближаването на законодателствата на държавите-членки относно етикетирането, представянето и рекламирането на храни (7).
(8)
В съответствие с Директива 88/388/ЕИО производителите на храни следва да бъдат информирани относно концентрациите на всички добавки в ароматизантите, с цел да им се даде възможност да спазят общностното законодателство. Освен това, в настоящата директива се изисква количествено етикетиране на всеки компонент, който подлежи на количествено ограничение в дадена храна. Количественото ограничение се изразява или в числа, или по принципа quantum satis.
(9)
В съответствие с принципа на пропорционалността, за постигането на основната цел за гарантиране единството на пазара и високо равнище на защита на потребителя е необходимо и уместно да се установят правила за използването на добавки в ароматизантите. Настоящата директиване не превишава това, което е необходимо за постигането на целите в съответствие с третия параграф на член 5 от Договора.
(10)
В съответствие с искане от държава-членка и със становището на Научния комитет по храните, създаден с Решение 97/579/ЕО на Комисията от 23 юли 1997 г. относно създаване на Научни комитети в областта на здравето на потребителите и безопасността на храните (8), хидрогенираният поли-1-децен, който бе разрешен на национално ниво с Директива 89/107/ЕИО, следва да бъде разрешен и на общностно ниво.
(11)
Бифенилът (Е 230), ортофенил фенолът (Е 231) и натриевият ортофенил фенол (Е 232) са изброени в Директива 95/2/ЕО като консерванти в и върху цитрусовите плодове. Въпреки това, същите влизат в дефиницията за „продукти за растителна защита“ в Директива 91/414/ЕИО на Съвета от 15 юли 1991 г. относно пускането на продукти за растителна защита на пазара (9). Поради това, същите не следва повече да се обхващат от Директива 95/2/ЕО. Държавите-членки и Комисията следва да предприемат всички възможни стъпки, за да гарантират да не се получава нормативен вакуум по отношение на тези вещества. Разрешението за пускане на пазара на тези вещества в качеството им на продукти за растителна защита следва да се предостави възможно най-бързо.
(12)
На 4 април 2003 г. Научният комитет по храните направи заявление, че временно допустимата дневна доза за Е 214 до Е 219 алкилни естери на р-хидробензолова киселина и техните натриеви соли следва да се отмени, ако не бъдат предоставени допълнителни данни по отношение на приема и токсичността.
(13)
Следователно Директива 95/2/ЕО следва съответно да се измени.
(14)
В Директива 67/427/ЕИО на Съвета от 27 юни 1967 г. относно използването на определени консерванти за повърхностна обработка на цитрусовите плодове, както и относно мерките за контрол на изследването и дозирането на консервантите в и по цитрусовите плодове (10), се посочват мерките за контрол на консервантите в и по цитрусовите плодове. Тъй като с приемането на Директива 95/2/ЕО тези консерванти вече не са разрешени за използване в цитрусовите плодове, е необходимо Директива 67/427/ЕИО да се отмени.
(15)
С Научния комитет по храните са проведени консултации по приемането на разпоредби, чийто ефект би могъл да се отрази върху общественото здраве, съгласно член 6 от Директива 89/107/ЕИО,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
С настоящото Директива 95/2/ЕО се изменя, както следва:
1.
Член 1, параграф 3, буква х) се заменя със следното:
„х)
„стабилизатори“ са вещества, които създават възможност да се поддържа физико-химичното състояние на даден храна; стабилизаторите включват вещества, които създават възможност за поддържане на хомогенна дисперсия от две или повече несмесващи се вещества в даден храна, вещества, които стабилизират, задържат или подсилват съществуващия цвят на даден храна, и вещества, които увеличават свързващата способност на храната, включително образуването на връзки между белтъчините, даващи възможност за свързването на частите, от които е съставена храната, в резултат на което се получава обновена храна;“
2.
Член 3 се изменя, както следва:
а)
параграф 1 се заменя със следния текст:
„1. Наличието на добавка в храните е допустимо:
а)
в съставни храни, различни от упоменатите в член 2, параграф 3, до степента, до която е допустимо наличието на хранителна добавка в една от съставките на съставната храна;
б)
в храна, в която е добавен аромат до степента, до която е допустимо наличието на хранителната добавка в аромата съгласно настоящата директива и е пренесено в храната чрез аромата, при условие че хранителната добавка няма технологична функция в крайната храна; или
в)
в случай, че храната е предназначена за употреба само при приготвянето на съставна храна - до степен, до която съставната храна съответства на разпоредбите на настоящата директива.“;
б)
добавя се следният параграф:
„3. Нивото на добавки в ароматизантите се ограничава до онзи минимум, който е необходим за гарантиране безопасността и качеството на ароматизантите и за улесняване на тяхното съхраняване. Освен това, наличието на добавки в ароматизантите не трябва да заблуждава потребителите или да представлява опасност за тяхното здраве. В случай, че наличието на добавка в храна, в резултат от добавяне на ароматизанти, има технологична функция в храната, тя се счита за добавка в храната, а не за добавка в ароматизанта.“;
3.
Приложенията се изменят съгласно приложението към настоящата директива.
Член 2
1. Преди 1 юли 2004 г. Комисията и Европейският орган за безопасност на храните преразглеждат условията за използването на добавките Е 214 - Е 219.
2. Преди 27 януари 2006 г. Комисията представя пред Европейския парламент и Съвета отчет за напредъка на преоценката на добавките. Тази преоценка в частност се съсредоточава върху Е 432 - Е436 (полисорбати), както и върху Е 251 и Е 252 (нитрати) и Е 249 и Е 250 (нитрити).
Член 3
Директива 67/427/ЕИО се отменя.
Член 4
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за да се съобразят с настоящата директива, с цел:
-
разрешаване търговията с продукти, които съответстват на настоящата директива най-късно до 27 юли 2005 г.,
-
забрана на търговията с и използването на продукти, които не съответстват на настоящата директива най-късно до 27 януари 2006 г.; продуктите, пуснати на пазара или етикетирани преди тази дата, които не са съобразени с настоящата директива, могат да се търгуват до изчерпване на наличните количества.
Те информират незабавно Комисията за това.
2. Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
Член 5
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 6
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 22 декември 2003 година.