32003D0170
L 067/27
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕШЕНИЕ 2003/170/ПВР НА СЪВЕТА
от 27 февруари 2003 година
за общото използване на служителите за връзка, които са изпратени в чужбина от органите по наказателно преследване на държавите-членки
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за Европейския съюз, и по специално член 30, параграф 1, букви a), б) и в), параграф 2, буква в) и член 34, параграф 2, буква в) от него,
като взе предвид инициативата на Кралство Дания (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като има предвид, че:
(1)
На своята среща на 3 декември 1998 г. Съветът на министрите на правосъдието и вътрешните работи прие план за действие на Съвета и на Комисията относно това как най-добре да се изпълнят разпоредбите на Договора от Амстердам относно пространството за свобода, сигурност и правосъдие (3), от който мярка 48 предвижда, че в рамките на пет години от влизането в сила на Договора, трябва да се предприемат действия в подкрепа на сътрудничеството и съвместните инициативи по обучението, размяната на служители за връзка, командироване, употребата на оборудване и криминологичните изследвания.
(2)
На своята среща във Виена на 11 и 12 септември 1998 г. Европейският съвет одобри в своето заключение 83 плана за действие на Съвета и на Комисията за това как най-добре да се изпълнят разпоредбите на Договора от Амстердам относно пространството на свобода, сигурност и правосъдие и в своето заключение 89 призова за засилване на действията срещу организираната престъпност в светлината на новите възможности от Договора.
(3)
На своята среща в Тампере на 15 и 16 октомври 1999 г. Европейският съвет покани Съвета и Комисията в тясно сътрудничество с Европейския парламент да поощрят пълното и незабавно изпълнение на Договора от Амстердам на основата на плана за действие, приет на 3 декември 1998 г. от Съвета на министрите на вътрешните работи и подписан на срещата на Европейския съвет във Виена на 11 и 12 декември 1998 г., както и на политическите насоки и конкретните цели, включващи задълбочаването на полицейското сътрудничество за целите на борбата с презграничната престъпност, които бяха приети в Тампере.
(4)
На своята среща в Хелзинки на 10 и 11 декември 1999 г. Европейският съвет призова Европейския съюз да ускори усилията си на международно равнище посредством създаването на сътрудничество с трети страни за намаляване на търсенето и предлагането на наркотици и в областта на правосъдието и вътрешните работи. Европейският съвет отбеляза също, че съществува необходимост от съвместни усилия, полагани от съответните органи, отчитане на особената роля на Европол.
(5)
На своята среща в Лаакен на 14 и 15 декември 2001 г. Европейският съвет потвърди в своето заключение 37 насоките и целите, определени в Тампере и също отбеляза, че съществува нужда от нови стимули и указания за преодоляване на закъснението в определени области.
(6)
На 14 октомври 1996 г. Съветът прие Съвместно действие 96/202/ПВР относно обща рамка за инициативите на държавите-членки, която се отнася до служителите за връзка (4).
(7)
В светлината на опита от прилагането на съвместното действие с оглед разпоредбите на Договора от Амстердам за борба с презграничната престъпност, сътрудничеството между държавите-членки относно задачите, които са им поставени, и изпращането на служители за връзка в трети страни и в международните организации трябва да се укрепи и развие.
(8)
Доколкото е важно за осъществяването на задачите, определени от Конвенцията за Европол (5), Европол създава и поддържа отношения на сътрудничество с трети страни и международните организации.
(9)
Европол е създал и ще продължава да създава и поддържа отношения на сътрудничество с широк кръг от трети страни и международни организации.
(10)
На Европол трябва да се окаже необходимата подкрепа и средства, за да функционира ефективно като фокусна точка на европейското полицейско сътрудничество. Европейският съвет е подчертавал, че Европол изпълнява централна роля в сътрудничеството между органите на държавите-членки при разследването на презгранична престъпност посредством подкрепата на предотвратяването, анализа и разследването на престъпленията на равнището на Съюза.
(11)
На Европол трябва да се даде възможността да се възползва до някаква степен от служителите за връзка на държавите-членки в трети страни, за да се укрепи оперативната подкрепа по отношение националните полицейски органи.
(12)
Държавите-членки признават, че интензивното сътрудничество вече се осъществява между служителите за връзка, назначени от държавите-членки, с оглед техните национални нужди в трети страни и международни организации. Въпреки това съществува нужда от укрепването на някои аспекти от сътрудничеството между тези служители за връзка, за да се постигне най-добрата възможна употреба на ресурсите на държавите-членки.
(13)
Сътрудничеството между държавите-членки в тази област трябва да се усили, така че да способства обмена на информация с оглед борбата с тежката презгранична престъпност.
(14)
Държавите-членки отдават особено значение на сътрудничеството в борбата с презгранична престъпност, тъй като вярват, че засилването на сътрудничеството по отношение обмена на информация ще засили способността на националните органи да се борят с престъпността ефективно. Държавите-членки вярват, че Европол ще изиграе централната роля в това.
(15)
Целта на настоящото решение е да регулира въпросите, свързани с борбата с тежката презгранична престъпност.
(16)
Разпоредбите на Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 г. между правителствата на държавите от Икономическия съюз Бенелюкс, Федерална република Германия и Френската република за постепенното премахване на контрола по техните общи граници (6) (наричана по-долу „Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген“), която се отнася до общото използване на служителите за връзка, трябва да се развият по-нататък, с оглед укрепване на сътрудничеството между държавите-членки в борбата срещу презграничната престъпност.
(17)
По отношение на Исландия и Норвегия това решение представлява с изключение на член 8 доразвитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Споразумението между Съвета на Европейския съюз и Република Исландия и Кралство Норвегия за присъединяването им към прилагането, изпълнението и развитието на достиженията на правото от Шенген (7), което попада в областта, за която се отнася член 1, буква З от Решение 1999/437/ЕО на Съвета (8) относно някои разпоредби за прилагане на посоченото споразумение.
(18)
Обединеното кралство взима участие в настоящото решение в съответствие с член 5 от протокола за интегриране достиженията на правото от Шенген в Европейския съюз, приложено към Договора за Европейския съюз и Договора за създаването на Европейската общност, и член 8, параграф 2 от Решение 2000/365/ЕО на Съвета от 29 май 2000 г. относно искането на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия да участва в някои от разпоредбите на достиженията на правото от Шенген (9).
(19)
Ирландия взима участие в настоящото решение в съответствие с член 5 от протокола за въвеждане на достиженията на правото от Шенген в Европейския съюз, приложено към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаването за Европейската общност и член 6, параграф 2 от Решение 2002/192/ЕО на Съвета от 28 февруари 2002 г. относно искането на Ирландия да участва в някои от разпоредбите на достиженията на правото от Шенген (10).
(20)
Съвместно действие 96/602/ПВР на Съвета и разпоредбата на член 47, параграф 4 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген трябва съответно да бъдат отменени,
РЕШИ:
Член 1
Определение
1. В настоящото решение „служител за връзка“ означава представител на една от държавите-членки, който е изпратен в чужбина от орган по наказателно преследване в една или повече трети страни или в международни организации, за създаването и поддържането на контакти с органите в тези страни или организации, с оглед допринасянето за предотвратяването или разследването на престъпления.
2. Настоящото решение не засяга задачите на служителите за връзка в държавите-членки в рамките на техните отговорности и в съответствие с националното законодателство, националните нужди и което и да е по-изгодно споразумение, сключено между държавата домакин или международната организация.
Член 2
Задачи на служителите за връзка
1. Всяка държава-членка гарантира, че нейните служители за връзка установяват и поддържат преки контакти с компетентните органи в държавата домакин или международната организация, с оглед облекчаването и ускоряването на събирането и обмена на информация.
2. Всеки офицер за връзка на държава-членка трябва да допринася за събирането и обмена на информация, която може да се използва в борбата с тежката презгранична престъпност, включително информацията, която представлява готово познаване на правните системи и оперативните методи, използвани във въпросните държави или международните организации.
3. Служителите за връзка осъществяват своите задачи в рамките на своята отговорност и в съответствие с разпоредбите, включително тези за защита на личните данни, предвидени в техните национални законодателства и във всяко споразумение, сключено между държавата домакин или международните организации.
Член 3
Нотификация за назначаването на служители за връзка
1. Държавите-членки се информират взаимно за своите намерения по отношение на командироването на служители за връзка в трети страни и международни организации, както и генералния секретариат на Съвета на Европейския съюз (генералния секретариат), всяка година за изпращането на служители за връзка, включително за техните задължения, както и за което и да е споразумение за сътрудничество между държавите членки за изпращането на служители за връзка.
2. Генералният секретариат изготвя годишно обобщение, засягащо назначаването на служителите за връзка, включващо техните задължения и споразуменията за сътрудничество между държавите-членки за назначаването на служители за връзка, което се изпраща на държавите-членки и на Европол.
Член 4
Мрежи на служителите за връзка в трети страни
1. Държавите-членки предвиждат, че служителите за връзка на държавите-членки, изпратени в една и съща трета страна или международна организация, се срещат редовно или когато е необходимо, за да обменят информация. Държавата-членка, председателстваща Съвета на Европейския съюз, гарантира, че нейните служители за връзка поемат инициативата за провеждането на тези срещи. Ако държавата членка, която заема председателството, не е представена във въпросната трета страна или международна организация, тогава представителят на идващото или последващото председателство поема инициативата за провеждането на тези срещи. На тези срещи се канят Комисията и Европол, когато е подходящо.
2. Държавите-членки предвиждат, че техните служители за връзка, изпратени в една и съща трета страна или международна организация, се подпомагат при осъществяването на контактите си с органите на страната домакин. Когато е подходящо, държавите-членки могат да се договорят техните служители за връзка да споделят задачите си един с друг.
3. Държавите-членки могат на двустранна или многостранна основа да се споразумеят, че служителите за връзка, които са изпратени в трета страна или международна организация от държава-членка, трябва да се грижат за интересите на една или повече други държави-членки.
Член 5
Сътрудничество между държавите-членки по отношение обмена на информация чрез служителите за връзка в трети страни
1. Държавите-членки гарантират, че техните служители за връзка в третите страни и международните организации, в съответствие с националното право и съответните международни инструменти и при условията на спазване на приложимите разпоредби, регламентиращи закрилата на личните данни, предоставят на своите съответни национални органи информацията, която се отнася до заплахите от извършване на тежки престъпления в други държави-членки, които не се представляват от собствени служители за връзка във въпросната трета страна или международна организация. Националните органи преценяват в съответствие с националното законодателство и в съответствие със сериозността на заплахата дали въпросните държави-членки трябва да бъдат информирани.
2. Служителите за връзка на държавите-членки в трети страни или международни организации могат в съответствие с националното законодателство и съответните международни инструменти и при условие че спазват приложимите разпоредби, регламентиращи закрилата на личните данни, да предоставят информацията, отнасяща се до сериозните престъпни заплахи за друга държава-членка непосредствено на служителите за връзка на въпросната държава-членка, ако посочената държава-членка е представена в тази трета страна или международна организация.
3. В съответствие с националното законодателство и съответните международни инструменти държавите-членки, които нямат служители за връзка в трета страна или международна организация, могат да отправят искане към друга държава-членка, която има офицер за връзка в третата страна или международната организация, с оглед обмена на съответната информация.
4. Държавите-членки разглеждат всяко искане, както е описано в параграф 3, в съответствие с тяхното национално законодателство и съответните международни инструменти и заявяват, колкото е възможно по-бързо, дали могат да отговорят на такова искане.
5. Държавите-членки могат да се съгласят обменът на информация да се извършва направо между служителите за връзка в третите страни и международните организации и органите на други държави-членки, при условие че се спазват приложимите правила за закрилата на личните данни.
6. Осъществяването на задачите, описани в параграфи 1 и 2, не трябва да възпрепятстват служителите за връзка в изпълнението на техните първоначални задължения.
Член 6
Общи семинари за служителите за връзка
1. За засилване на сътрудничеството между служителите за връзка в една или повече трети страни и международни организации, когато съществува особена нужда от познаване и намеса в тези трети страни и международни организации, държавите-членки могат да провеждат съвместни семинари относно престъпните насоки, както и относно най-ефективните методи за борба с презграничната престъпност, като по подходящ начин зачитат достиженията на правото на ЕС. Комисията и Европол се канят на тези семинари.
2. Участието в семинарите по предходния параграф не трябва да възпрепятстват служителите за връзка в осъществяването на техните първоначални задължения.
Член 7
Компетентни национални органи
1. Държавите-членки определят контактни точки в рамките на своите компетентни органи, за да способстват за изпълнение на задачите по смисъла на това решение и гарантират, че националните контактни точки са способни да осъществяват своите задачи ефикасно и бързо.
2. Държавите-членки информират генералния секретариат писмено за своите контактни точки в рамките на своите компетентни органи и за всички последващи изменения по силата на това решение. Генералният секретариат публикува информацията в Официален вестник на Европейския съюз.
3. Това решение се прилага, без да се засягат съществуващите разпоредби, особено по отношение на разделението на компетентността между различните органи и служби в държавите-членки.
Член 8
Европол
1. Държавите-членки подпомагат в съответствие с националното си законодателство и Конвенцията за Европол при обработката на исканията, които са отправени от Европол за предоставянето на информация от служителите за връзка на държавите-членки в трети страни или в международните организации, където Европол не е представен. Исканията на Европол се отправят до националните звена на държавите-членки, които в съответствие с националното право и Конвенцията за Европол вземат решение по искането. Информацията от служителите за връзка на държавите-членки в третите страни или международните организации се предоставя на Европол в съответствие с националното право и Конвенцията за Европол.
2. При определянето на задълженията на своите служители за връзка държавите-членки, когато е възможно, отделят внимание на задачите, които по смисъла на Конвенцията за Европол се осъществяват от Европол.
Член 9
Приложение по отношение на Гибралтар
Настоящото решение се прилага и по отношение на Гибралтар.
Член 10
Оценка
Съветът оценява изпълнението на настоящото решение в рамките на две години от приемането му.
Член 11
Отмяна
1. Съвместно Действие 96/602/ПВР се отменя.
2. Разпоредбата на член 47, параграф 4 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген се отменя.
Член 12
Влизане в сила
Настоящото решение влиза в сила 14 дни след публикуването му Официален вестник на Европейския съюз.
Съставено в Брюксел на 27 февруари 2003 година.