РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 юни 2011 година
относно държавна помощ в сектора на екарисажа през 2003 г. Държавна помощ C 23/05 (ex NN 8/04 и ex N 515/03)
(нотифицирано под номер C(2011) 4425)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/651/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2 от него,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 7 ноември 2003 г. Постоянното представителство на Франция към Европейския съюз уведоми Комисията в съответствие с член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-долу „ДФЕС“) (1) за освобождаване от такса „екарисаж“ на някои предприятия, които продават месо на дребно.
(2)
Първоначалното уведомление се отнасяше, от една страна, до помощта, отпусната през 2003 г., и, от друга страна, до помощта, предвидена за периода от 2004 г. нататък. Тъй като част от помощта беше вече отпусната, Комисията тогава реши да раздели досието. От помощта, отпусната през 2003 г., в рамките на настоящото решение се проучва само освобождаването от такса „екарисаж“.
(3)
Таксата „екарисаж“ беше премахната на 1 януари 2004 г. След това финансирането на публичната услуга за екарисаж беше осигурено чрез въвеждането на „такса клане“, по отношение на която Комисията не възрази (2).
(4)
В рамките на разследването на случая „такса клане“ (държавна помощ № N 515A/03) френските власти изпратиха на Комисията информация, отнасяща се и до разглеждания случай, по-специално с писмо от 29 декември 2003 г.
(5)
С писмо от 7 април 2005 г., регистрирано на 12 април 2005 г., френските власти предоставиха допълнителна информация, поискана от Комисията с писмо от 4 март 2005 г.
(6)
Комисията откри процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС относно въпросната помощ с писмо № SG(2005)D/ 202956 от 7 юли 2005 г.
(7)
Решението за откриване на процедурата бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията прикани другите държави-членки и заинтересованите трети страни да представят своите съображения относно въпросната помощ.
(8)
Френските власти изпратиха своите коментари с писма от 20 септември 2005 г. и 15 ноември 2005 г., регистрирани на 17 ноември 2005 г.
(9)
Комисията получи съображенията на Конфедерацията на месарите, колбасарите и месопреработвателите (Confédération de la boucherie, boucherie-charcuterie, traiteurs, наричана по-долу „CFBCT“) от 18 октомври 2005 г. и съображенията на едно частно дружество от 17 октомври 2005 г. (4) и от 11 юли 2008 г.
(10)
С писмо от 18 април 2011 г. френските власти потвърдиха, че освобождаването от плащане на таксата за закупуване на месо (наречена „такса екарисаж“), предоставено през 2003 г. на някои предприятия за търговия със селскостопански продукти, е в съответствие с Регламент (ЕО) № 1998/2006 на Комисията от 15 декември 2006 г. за прилагане на членове 87 и 88 от договора към минималната помощ (5).
II. ОПИСАНИЕ
(11)
Въпросната мярка се отнася до финансирането за 2003 г. на публичната услуга за екарисаж и за унищожаването на месни и костни брашна, които нямат вече търговска стойност.
(12)
Публичната услуга за екарисаж е била преди това финансирана от таксата „екарисаж“, учредена с член 302а ZD от Общия кодекс за данъците във Франция, въведен с член 1 от Закон № 96-1139 от 26 декември 1996 г. относно събирането и унищожаването на животински трупове и отпадъци от кланици (наричан по-долу „Законът от 1996 г.“).
(13)
Таксата „екарисаж“ се е отнасяла до закупуване на месо и други посочени продукти от всяко лице, което реализира продажби на дребно на тези продукти. Таксата се е налагала по принцип на всяко лице, което продава на дребно. Нейната основа е била образувана от стойността без данък върху добавената стойност (ДДС) на закупените продукти независимо от произхода им:
-
меса и карантии, пресни или варени, охладени или замразени, от птици, зайци, дивеч или от говеда, овце, кози, свине, коне, магарета и техни кръстоски,
-
солени специалитети, колбаси, свинска мас, месни консерви и преработени карантии,
-
фураж на базата на меса и карантии.
(14)
Предприятията, чийто оборот през предходната календарна година е бил под 2 500 000 френски франка (FRF) (6) (381 122 EUR) без ДДС, са били освободени от таксата. Ставките на таксите са били определени на 0,5 % върху закупени месечни количества на стойност без ДДС до 125 000 FRF (19 056 EUR) и на 0,9 % над 125 000 FRF. Член 35 от Финансовия закон за изменения през 2000 г. (Закон № 2000-1353 от 30 декември 2000 г.) е внесъл някои изменения в механизма на таксата „екарисаж“, влезли в сила на 1 януари 2001 г. Тези изменения са имали за цел да неутрализират последиците от кризата със спонгиформната енцефалопатия по говедата (СЕГ) и причинените от нея допълнителни разходи. По-късно основата на таксата е била разширена с „други месни продукти“. Ставката на таксата е била определена на 2,1 % върху закупени месечни количества на стойност до 125 000 FRF (19 056 EUR) и на 3,9 % - над 125 000 FRF. Освен това всички предприятия, чийто оборот през предходната календарна година е бил под 5 000 000 FRF (762 245 EUR) без ДДС, са били освободени от таксата.
(15)
Първоначално, т.е. считано от 1 януари 1997 г., приходът от таксата е постъпвал в специално създаден за тази цел фонд, чието предназначение е било да финансира услугата за събиране и унищожаване на животински трупове и отпадъци от кланици, признати за негодни за консумация от човека и животните, т.е. дейностите, определени като задача за обществена услуга от член 264 от Селскостопанския кодекс (Code rural). Фондът е бил управляван от Националния център за управление на структурите на земеделските стопанства (Centre national pour l’aménagement des structures des exploitations agricoles, CNASEA).
(16)
Считано от 1 януари 2001 г., приходът от таксата „екарисаж“ е бил внасян непосредствено в общия държавен бюджет, а не вече във фонда, създаден за тази цел. За 2003 г. са открити бюджетни кредити при Министерството на земеделието, храните, рибарството и селските въпроси (Ministère de l’agriculture, de l’alimentation, de la pêche et des affaires rurales) с Наредба № 2002-1580 от 30 декември 2002 г. относно прилагането на Финансовия закон за 2003 г. Те са вписани като основни разходи на това министерство в дял IV, „Публично подпомагане“, част 4, „Икономически мерки, поощрения и подпомагане“. За 2003 г. приходът от тази такса е достигнал 550 млн. EUR.
(17)
Уведомлението от 2003 г. е предвиждало помощ за съхраняването и унищожаването на животинските брашна, както и помощ за транспорта и унищожаването на животни, които са открити мъртви, и на отпадъци от кланици. Освен това Законът от 1996 г. е предвиждал освобождаването на предприятията, които продават месо на дребно и чийто годишен оборот е под 762 245 EUR. Според данните, с които разполага Комисията, Законът от 1996 г. е бил в сила през цялата 2003 година.
(18)
В решението си за откриване на процедура Комисията заключи, че мерките за помощ относно прибирането и унищожаването на животни, които са намерени мъртви, както и за съхраняването и унищожаването на животински брашна и отпадъци от кланици, не заплашват да се отразят неблагоприятно на условията за търговията до степен, която противоречи на общия интерес. Те могат следователно да се възползват от дерогацията, определена в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, като мерки, които могат да допринесат за развитието на сектора. От друга страна, Комисията реши да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, във връзка с наличието и съвместимостта на помощта в полза на търговията, освободена от заплащането на таксата „екарисаж“.
(19)
При откриването на процедурата за разследване Комисията счете, че освобождаването от заплащане на таксата „екарисаж“ се очаква да доведе до загуба на ресурси за държавата и не изглежда оправдано от естеството и устройството на системата за данъчно облагане, чиято цел е да осигури приходите за държавата. В действителност, според данните, с които разполага Комисията, освобождаването не е било свързано с оборота, реализиран при продажби на месо, а с общата сума на продажбите.
(20)
Тъй като таксата „екарисаж“ се изчислява въз основата на стойността на месни продукти, не изглежда оправдано да бъде освободено от заплащането на таксата предприятие с оборот, който включва по-големи продажби на месо, докато неговият конкурент, който реализира по-малък оборот от продажба на месо, ще трябва да заплати таксата.
(21)
Следователно това освобождаване би представлявало избирателно предимство. Това би означавало помощ в полза на продавачите, които, освободени от таксата, ще получат облекчаване на данъчната тежест. Въз основа на числените данни за търговията с месо Комисията заключи, че освобождаването през 2003 г. от таксата на търговци с оборот под 762 245 EUR, е предимство, което би могло да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(22)
Комисията не можеше да изключи, че освобождаването от таксата може да засегне търговията между държавите-членки, по-специално в пограничните райони.
(23)
Следователно изглеждаше, че освобождаването от тази такса на търговците с годишен оборот под 762 245 EUR представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(24)
В разглеждания случай изглеждаше, че освобождаването се състои в облекчаване на данъчната тежест, лишено от какъвто и да било стимулиращ елемент и от каквато и да било насрещна престация от страна на получателите, и чиято съвместимост с правилата за защита на конкуренцията не е доказана.
(25)
Комисията счете следователно, че помощта попада в обхвата на точка 3.5 от Насоките на Общността относно държавната помощ в селското стопанство (7), които бяха в сила през разглеждания период. Тази точка определяше, че за да бъде разглеждана като съвместима с общия пазар, всяка мярка за помощ трябва да съдържа известен стимулиращ елемент или да изисква насрещна престация от страна на получателя. Следователно, освен изключенията, предвидени изрично в законодателството на Общността или в нейните насоки, едностранната държавна помощ, предназначена просто за подобряване на финансовото положение на производителите, но без какъвто и да е принос за развитието на сектора, се разглежда като оперативна помощ, несъвместима с общия пазар.
(26)
За търговията, освободена от заплащане на таксата „екарисаж“, Комисията не можеше да изключи наличието на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, нито това, че става въпрос за оперативна помощ, относно чиято съвместимост с вътрешния пазар Комисията имаше своите съмнения.
III. СЪОБРАЖЕНИЯ, ПРЕДСТАВЕНИ ОТ ФРАНЦИЯ
(27)
Френските власти представиха своите съображения с писма от 20 септември 2005 г. и 15 ноември 2005 г. В тези писма те потвърдиха, че не може да се отрече, че освобождаването от такса, от което са се възползвали неподлежащите на такса предприятия, представлява помощ по смисъла на Договора за ЕО. Комисията е включила впрочем подобно определение в своето Решение 2005/474/ЕО (8) относно освобождаването, прилагано между 1 януари 1997 г. и 31 декември 2002 г. (помощ NN 17/01, прекласифицирана C 49/02).
(28)
От друга страна, френските власти са изтъкнали преди влизането в сила на Регламент (ЕО) № 1998/2006, че помощта попада в обхвата на Регламент (ЕО) № 69/2001 на Комисията от 12 януари 2001 г. за прилагане на членове 87 и 88 от договора към минималната помощ (9). Те подчертаха, че броят на въпросните предприятия, който е възлизал средно на повече от 100 000 годишно, както и прагът на годишния оборот, определен за освобождаването (762 245 EUR), означават, че размерът на освобождаването, който би могъл да представлява държавна помощ, е във всички случаи под прага от 100 000 EUR за период от три години, определен от Регламент (ЕО) № 69/2001.
(29)
За да докажат, че размерът на освобождаването, предоставено на тези предприятия през 2003 г., е бил систематично под 100 000 EUR за три години, френските власти използваха два метода.
(30)
На първо място френските власти определиха годишния оборот на предприятие, което би заплатило такса от 100 000 EUR за три години, т.е. средно за една година 33 333 EUR. На базата на тази сума, разделена на части в зависимост от ставките на таксуване (2,1 % и 3,9 %), те пресметнаха основата на таксата, отговаряща на покупките на месо от предприятието. Накрая, въз основа на стойността на тези покупки на месо, френските власти стигнаха до оценка на годишния оборот, изхождайки от хипотезата (максималистична), че става въпрос за предприятие, което е специализирано за търговия с месо. Така този метод им дава възможност да стигнат до годишен оборот на предприятието, който е далеч над прага за освобождаване от таксата. Прагът на освобождаване от 762 245 EUR се оказва следователно далеч надхвърлен, което значи, че предприятие, което би заплатило такса от 100 000 EUR за три години, не може по никакъв начин да бъде освободено от таксата върху покупките на месо.
(31)
На второ място, френските власти определиха размера на таксата на предприятие, специализирано за месо, чийто годишен оборот е малко под прага на освобождаване от 762 000 EUR. На базата на съотношение между покупките и оборота 0,58 (10) френските власти изчислиха стойността на покупките на месо от това предприятие, а именно 441 960 EUR (762 000 × 0,58). Този втори метод доказва, че максималната сума на освобождаване е 13 132 EUR годишно за едно предприятие - т.е. сума, която остава във всички случаи по-малка от 100 000 EUR за три години.
(32)
След влизането в сила на Регламент (ЕО) № 1998/2006 френските власти потвърдиха, че освобождаването от плащане на таксата върху покупките на месо (наречена „такса екарисаж“), предоставено през 2003 г. на някои предприятия за търговия със селскостопански продукти, попада в обхвата на посочения регламент, и по-специално на член 5 от него във връзка с преходните мерки.
IV. СЪОБРАЖЕНИЯ, ПРЕДСТАВЕНИ ОТ ТРЕТИ СТРАНИ
(33)
На първо място Конфедерацията на месарите, колбасарите и месопреработвателите (наричана по-долу „CFBCT“) изтъкна, че въпросната мярка не отговаря на критериите за определяне на държавна помощ и че механизмът на таксуване, приложен към някои предприятия в зависимост от размера на техния оборот, е напълно обоснован от принципите на общото устройство на системата за облагане. Според CFBCT таксата върху покупките на месо се събира и контролира съгласно правилата, приложими към ДДС и приравнените към него данъци. Определянето на прага на освобождаване от таксата е направено въз основа на обективен и рационален критерий, както и при критериите, приложими при определянето на прага за други данъци. Законът от 1996 г. се вписва в логиката на френската система за събиране на ДДС. Той следователно не е имал за цел да предостави извънредно предимство на някои предприятия, а чрез въвеждането на праг на таксуване всъщност е бил насочен към отчитане на способността за плащане на предприятията, и по-специално на жизнеспособността на занаятчиите месари.
(34)
На второ място, според CFBCT тази мярка не засяга вътреобщностната търговия. Всъщност изключително малкият размер на предприятията, засегнати от въпросната мярка, както и изключително ограниченият от гледна точка на територията пазар, на който те действат, будят съмнения в наличието на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(35)
Дори ако следва да се приеме, че предприятията, освободени от плащането на таксата, са получили наистина помощ, CFBCT твърди, че тази помощ е във всички случаи съвместима с правилата на Договора.
(36)
Комисията следва да има предвид, че освобождаването на малките месарници и занаятчиите месари е в случая оправдано от съображения от общ интерес: управлението на кризата с „лудата крава“ и необходимата преработка на опасните продукти. Освен това тази мярка засяга само малките и средните предприятия и попада потенциално в обхвата на регламентите за освобождаване, които са били в сила през въпросния период, а именно на Регламент (ЕО) № 70/2001 на Комисията от 12 януари 2001 г. за прилагане на членове 87 и 88 от Договора за създаване на Европейската общност по отношение на държавните помощи за малките и средните предприятия (11) и на Регламент (ЕО) № 1/2004 на Комисията от 23 декември 2003 г. за прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО към държавните помощи за малки и средни предприятия, които произвеждат, преработват и търгуват със селскостопански продукти (12).
(37)
Във всички случаи CFBCT твърди, че изискването за възстановяване на помощта, което би влязло в сила, ако мярката бъде определена като несъвместима държавна помощ, би нарушило член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (13), тъй като евентуално отрицателно решение с възстановяване не би взело предвид оправданите правни очаквания на предприятията получатели.
(38)
При всички обстоятелства последващата оценка на размера на помощта въз основа на облагане със задна дата вероятно ще бъде под праговете на минималната помощ, тъй като потенциалните получатели на тази помощ са били в преобладаващата си част микропредприятия.
(39)
Според информацията, с която разполага Комисията, въпросното частно дружество развива търговия с хранителни продукти във Франция. Тъй като е изплатила таксата „екарисаж“ през периода 2001-2003 г. и е поискала възстановяване на сумата, изплатена на френските данъчни служби, дружеството счита, че е заинтересовано да представи своите съображения в рамките на настоящата процедура.
(40)
Дружеството твърди, че противно на заключението на Комисията в нейното решение за откриване на процедура от 5 юли 2005 г. (2005/C 228/06) (14), не липсва връзка между помощта в сектора на екарисажа и таксата върху покупките на месо. То счита, че таксата „екарисаж“, изплатена през 2003 г., се основава на член 302а ZD от Общия кодекс за данъците и финансира механизъм за държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС. Тъй като Комисията не е била предварително уведомена за този механизъм, той следва да бъде обявен за незаконосъобразен.
(41)
Освен това дружеството твърди, че освобождаването от таксата е несъвместимо съгласно член 107 от ДФЕС и че това би довело до несъвместимост на таксата с принципа на равнопоставеност пред публичните органи и съответно - с правилата за конкуренция.
V. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(42)
В съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС, с изключение на дерогациите, определени от посочения Договор, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
(43)
Членове 107-109 от ДФЕС се прилагат за сектора на свинското месо в съответствие с член 21 от Регламент (ЕИО) № 2759/75 на Съвета от 29 октомври 1975 г. относно общата организация на пазара на свинско месо (15). Те се прилагат за сектора на говеждото и телешкото месо в съответствие с член 40 от Регламент (ЕО) № 1254/1999 на Съвета от 17 май 1999 г. относно общата организация на пазара на говеждо и телешко месо (16). Преди приемането на Регламент (CE) № 1254/1999 членове 107-109 от ДФЕС се прилагаха за сектора на говеждото и телешкото месо в съответствие с член 24 от Регламент (ЕИО) № 805/68 на Съвета (17). Те се прилагат за сектора на овчето и козето месо в съответствие с член 22 от Регламент (ЕО) № 2467/98 на Съвета от 3 ноември 1998 г. относно общата организация на пазара на овче и козе месо (18). Същите членове се прилагат за сектора на птичето месо в съответствие с член 19 от Регламент (ЕИО) № 2777/75 на Съвета от 29 октомври 1975 г. относно общата организация на пазара на птиче месо (19). Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (Общ регламент за ООП) (20) отмени тези отделни регламенти и предвижда в своя член 180, че правилата в областта на държавната помощ се прилагат за посочените по-горе продукти.
(44)
Френските власти потвърдиха, че освобождаването от плащане на таксата за закупуване на месо (наречена „такса екарисаж“), предоставено през 2003 г. на някои предприятия за търговия със селскостопански продукти, попада в обхвата на Регламент (ЕО) № 1998/2006.
(45)
Съгласно Регламент (ЕО) № 1998/2006 помощта, която отговаря на условията, определени от него, се разглежда като неотговаряща на всички критерии на член 107, параграф 1 от ДФЕС и следователно като неподлежаща на задължението за уведомяване, предвидено в член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(46)
Регламент (ЕО) № 1998/2006 се прилага за помощта, отпусната на предприятията от всички сектори, но в случая с предприятията, осъществяващи дейност по преработка и търговия със селскостопанските продукти, посочени в приложение I към Договора за ЕО, той се прилага само ако размерът на помощта не е определен въз основа на цената или количеството на продуктите от този вид, закупени от първични производители или пуснати на пазара от въпросните предприятия, и ако помощта не зависи от това дали се предоставя частично или изцяло на първични производители.
(47)
В съответствие с член 5, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1998/2006 същият се прилага към помощите, предоставени преди влизането му в сила на предприятия, осъществяващи дейност по преработка и търговия със селскостопански продукти, ако съответната помощ изпълнява всички условия, посочени в член 1 и член 2. Регламент (ЕО) № 1998/2006 влезе в сила на 29 декември 2006 г.
(48)
В съответствие с член 2, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 1998/2006 общият размер на минималната помощ, предоставена на едно и също предприятие, не може да надхвърля 200 000 EUR за период от три данъчни години. Определеният таван се изразява като безвъзмездна помощ в паричен еквивалент. Всички използвани цифри са в брутно изражение, т.е. преди приспадане на данъци или други такси. Когато помощта се предоставя под форма, различна от безвъзмездна помощ, за размер на помощта се приема брутният еквивалент на помощта.
(49)
Въпросните предприятия са осъществявали дейност по преработка и търговия с продуктите, посочени в приложение I от Договора за ЕО, и с други продукти, и са били освободени от таксата „екарисаж“ през 2003 г. Съгласно преходните мерки, определени в член 5 от него, Регламент (ЕО) № 1998/2006 е следователно приложим в конкретния случай.
(50)
Френските власти установиха, че условията, поставени от Регламент (ЕО) № 1998/2006, са изпълнени, като доказаха, че брутният еквивалент на помощта, предоставена поотделно от всеки получател, не надхвърля в никой случай 200 000 EUR за период от три години, тъй като максималната сума на освобождаване е 13 132 EUR годишно за едно предприятие (вж. съображение 29).
(51)
Като има предвид изложеното по-горе, Комисията счита, че освобождаването на предприятията, които продават месо на дребно и чийто годишен оборот е под 762 245 EUR през 2003 г., попада в обхвата на Регламент (ЕО) № 1998/2006 и отговаря на определените в него условия. Ето защо освобождаването не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Освобождаването от таксата „екарисаж“ за 2003 година на предприятията, които продават месо на дребно и чийто годишен оборот е под 762 245 EUR, не представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 29 юни 2011 година.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 29 de junio de 2011
relativa a las ayudas en el sector de la recogida y eliminación de residuos animales en 2003 Ayuda estatal C 23/05 (ex NN 8/04, ex N 515/03)
[notificada con el número C(2011) 4425]
(El texto en lengua francesa es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2011/651/UE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea, y, en particular, su artículo 108, apartado 2,
Considerando lo siguiente:
I. PROCEDIMIENTO
(1)
Mediante carta de 7 de noviembre de 2003, la Representación Permanente de Francia ante la Unión Europea notificó a la Comisión, con arreglo al artículo 108, apartado 3, del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea (en lo sucesivo, «el TFUE») (1) una exención del pago del impuesto de recogida y eliminación de residuos animales a favor de determinadas empresas de venta de carne al por menor.
(2)
La notificación original hacía referencia, por una parte, a las ayudas concedidas en 2003 y, por otra, a las ayudas previstas a partir de 2004. Puesto que parte de las ayudas ya se habían concedido, la Comisión decidió en aquel momento escindir el expediente. De las ayudas concedidas en 2003, solo se examina en el marco de la presente Decisión la exención del impuesto de recogida y eliminación de residuos animales.
(3)
El impuesto de recogida y eliminación de residuos animales se suprimió el 1 de enero de 2004. Desde entonces, el servicio público de recogida y eliminación de residuos animales pasó a financiarse con el producto de un «impuesto por sacrificio», sobre el cual la Comisión no planteó objeciones (2).
(4)
En el marco de la instrucción del expediente «impuesto por sacrificio» (ayuda estatal N 515A/03), las autoridades francesas enviaron a la Comisión información pertinente también para el caso que nos ocupa, en particular en su carta de 29 de diciembre de 2003.
(5)
Mediante carta de 7 de abril de 2005, registrada el 12 de abril de 2005, las autoridades francesas presentaron la información complementaria solicitada por la Comisión en su carta de 4 de marzo de 2005.
(6)
La Comisión incoó el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del TFUE por la ayuda considerada mediante carta SG(2005)D/202956, de 7 de julio de 2005.
(7)
La decisión de la Comisión de incoar el procedimiento se publicó en el Diario Oficial de la Unión Europea (3). La Comisión invitó a los demás Estados miembros y partes interesadas a presentar sus observaciones en relación con las ayudas consideradas.
(8)
Las autoridades francesas comunicaron sus observaciones mediante cartas de 20 de septiembre de 2005 y 15 de noviembre de 2005, registradas el 17 de noviembre de 2005.
(9)
La Comisión recibió observaciones de la Confédération de la boucherie, boucherie-charcuterie, traiteurs (en lo sucesivo, «la CFBCT») el 18 de octubre de 2005 y de una empresa privada el 17 de octubre de 2005 (4) y el 11 de julio de 2008.
(10)
Mediante carta de 18 de abril de 2011, las autoridades francesas confirmaron que la exención del pago del impuesto sobre las compras de carne (denominado taxe d’équarrissage, impuesto de recogida y eliminación de residuos animales) concedida para el año 2003 a determinadas empresas de comercialización de productos agrícolas se acogía al Reglamento (CE) no 1998/2006 de la Comisión, de 15 de diciembre de 2006, relativo a la aplicación de los artículos 87 y 88 del Tratado a las ayudas de minimis (5).
II. DESCRIPCIÓN
(11)
La medida considerada se refiere a la financiación, en 2003, del servicio público de recogida y eliminación de residuos animales y de destrucción de harina de carne y huesos sin uso comercial.
(12)
Dicho servicio público se financiaba a través del impuesto de recogida y eliminación de residuos animales, establecido por el artículo 302 bis ZD del Código General de Impuestos francés, según redacción del artículo 1 de la Ley francesa no 96-1139, de 26 de diciembre de 1996, sobre recogida e eliminación de los cadáveres animales y los residuos de matadero (en lo sucesivo, «la Ley de 1996»).
(13)
El impuesto de recogida y eliminación de residuos animales se aplicaba a las compras de carne y de determinados otros productos por quienes se dedicasen a la venta al por menor de tales productos. En principio, debía ser pagado por toda persona que realizase ventas al por menor. Su base imponible estaba constituida por el valor, excluido el impuesto sobre el valor añadido (IVA), de todas las compras, independientemente de su procedencia, de:
-
carnes y despojos, crudos o preparados, refrigerados o congelados, de aves, conejo, caza o animales de las especies bovina, ovina, caprina, porcina y de las especies caballar, asnal y de sus cruces,
-
salazones, productos de charcutería, manteca de cerdo, conservas de carne y despojos procesados,
-
piensos elaborados básicamente con carne y despojos.
(14)
Estaban exentas de este impuesto las empresas que, en el año natural precedente, hubieran tenido un volumen de negocios inferior a 2 500 000 francos franceses (FRF) (6) (381 122 EUR), sin contar el IVA. El tipo tributario quedó fijado en un 0,5 % por tramo de compras mensuales (sin IVA) de un importe igual o inferior a 125 000 FRF (19 056 EUR), y en un 0,9 % para los importes superiores a 125 000 FRF. El artículo 35 de la Ley de presupuestos generales rectificativa para 2000 (Ley no 2000-1353 de 30 de diciembre de 2000) introdujo algunas modificaciones en el mecanismo del impuesto, que entraron en vigor el 1 de enero de 2001. Estas modificaciones pretendían contrarrestar los efectos de la crisis de la EEB y los costes adicionales que de ella se derivaron. Así pues, se amplió la base imponible del impuesto para incluir también «otros productos a base de carne». El tipo tributario quedó fijado en el 2,1 % por tramo de compras mensuales de un importe igual o inferior a 125 000 FRF (19 056 EUR), y en el 3,9 % para los importes superiores. Además, se declararon en lo sucesivo exentas del pago del impuesto todas aquellas empresas cuyo volumen de negocios, en el año natural precedente, hubiera sido inferior a 5 000 000 FRF (762 245 EUR), sin contar el IVA.
(15)
Inicialmente, es decir, a partir del 1 de enero de 1997, el producto del impuesto se destinó a un fondo especialmente creado para financiar el servicio de recogida y eliminación de los animales muertos y los residuos de matadero decomisados y considerados no aptos para el consumo humano o animal, es decir, las actividades definidas como mandato de servicio público por el artículo 264 del Código rural. Este fondo estaba administrado por el Centre national pour l’aménagement des structures des exploitations agricoles (CNASEA).
(16)
A partir del 1 de enero de 2001, el producto del impuesto revirtió directamente en el presupuesto general del Estado, y no ya en el fondo creado a tal fin. Para el año 2003, se previeron los créditos correspondientes en el Ministerio de Agricultura, Alimentación, Pesca y Asuntos Rurales mediante Decreto no 2002-1580, de 30 de diciembre de 2002, de aplicación de la Ley de presupuestos generales de 2003. Se inscribieron como gastos ordinarios de dicho Ministerio en el título IV, Intervenciones públicas, 4a parte, Acciones económicas, estímulos e intervenciones. El producto de dicho impuesto para el año 2003 se evaluó en 550 millones EUR.
(17)
La notificación de 2003 preveía ayudas al almacenamiento y la destrucción de harinas animales, así como ayudas al transporte y la destrucción de animales muertos y residuos de matadero. Además, la Ley de 1996 preveía la exención de las empresas que vendieran carne al por menor y cuyo volumen de negocios anual fuera inferior a 762 245 EUR. Según la información de que dispone la Comisión, la Ley de 1996 estuvo en vigor todo el año 2003.
(18)
En su decisión de incoación del procedimiento, la Comisión concluyó que las medidas de ayuda a la recogida y la destrucción del ganado muerto, así como al almacenamiento y la destrucción de harinas animales y los residuos de matadero, no afectaban a las condiciones comerciales en un grado que fuera contrario al interés común. Por consiguiente, podían beneficiarse de la excepción prevista en el artículo 107, apartado 3, letra c), del TFUE en calidad de medidas destinadas a facilitar el desarrollo del sector. Por el contrario, la Comisión decidió incoar el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del TFUE en relación con la existencia y la compatibilidad de las ayudas a favor del comercio declarado exento del pago del impuesto de recogida y eliminación de residuos animales.
(19)
En la fase de incoación del procedimiento de investigación, la Comisión estimó que la exención del pago del impuesto de recogida y eliminación de residuos animales parecía suponer una pérdida de recursos para el Estado que no parecía justificada por la naturaleza ni por la economía de un sistema fiscal cuyo objetivo es garantizar los ingresos del Estado. En efecto, según la información de que disponía la Comisión, la exención no se basaba en el volumen de negocios realizado con las ventas de carne, sino en el volumen general de ventas.
(20)
Dado que el impuesto de recogida y eliminación de residuos animales se calculaba sobre el valor de los productos a base de carne, no parecía justificado eximir de su pago a una empresa que realizara un determinado volumen de negocios en ventas de carne, mientras se sujetaba al mismo a un competidor con un volumen de negocios inferior en productos a base de carne.
(21)
En consecuencia, la exención parecía constituir una ventaja selectiva. Se trataría así de una ayuda a favor de los vendedores, que, al estar exentos, se beneficiarían de una reducción de la carga fiscal. A partir de las cifras referidas al comercio de carne, la Comisión concluyó que la exención en 2003 del impuesto a favor de los comerciantes que realizaran un volumen de negocios inferior a 762 245 EUR representaba una ventaja constitutiva de ayuda estatal en la acepción del artículo 107, apartado 1, del TFUE.
(22)
La Comisión no podía excluir que la exención del impuesto tuviera repercusiones en los intercambios comerciales entre Estados miembros, en particular en zonas fronterizas.
(23)
Por tanto, la exención del impuesto para los comerciantes que realizaran un volumen de negocios inferior a 762 245 EUR parecía constituir una ayuda estatal con arreglo al artículo 107, apartado 1, del TFUE.
(24)
En el caso en examen, la exención parecía consistir en una reducción de las cargas, carente de incentivos o de contrapartidas para los beneficiarios, cuya compatibilidad con las normas sobre la competencia no estaba demostrada.
(25)
La Comisión consideró, en consecuencia, que la ayuda entraba en el ámbito de aplicación del punto 3.5 de las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales al sector agrario (7), aplicables en aquel momento. Según dicho punto, para ser consideradas compatibles con el mercado común, las medidas de ayuda deben constituir un factor de incentivación o exigir alguna contrapartida por parte del beneficiario. Así pues, a no ser que las Directrices agrícolas o la legislación comunitaria prevean excepciones expresas, las ayudas estatales unilaterales cuyo objetivo sea simplemente mejorar la situación financiera del productor, sin contribuir en modo alguno al desarrollo del sector, deben considerarse ayudas de funcionamiento incompatibles con el mercado común.
(26)
En relación con el comercio declarado exento del pago del impuesto de recogida y eliminación de residuos animales, la Comisión no podía excluir que se tratara de una ayuda estatal con arreglo al artículo 107, apartado 1, del TFUE, y en concreto de una ayuda de funcionamiento, sobre cuya compatibilidad con el mercado interior tenía dudas.
III. OBSERVACIONES PRESENTADAS POR FRANCIA
(27)
Las autoridades francesas presentaron sus observaciones mediante cartas de 20 de septiembre de 2005 y de 15 de noviembre de 2005. En ellas, afirmaron que era evidente que la exención fiscal de la que se habían beneficiado las empresas no sujetas al impuesto era representativa de una ayuda con arreglo al Tratado CE. Por lo demás, la Comisión había aplicado una calificación comparable en su Decisión 2005/474/CE (8), sobre la exención aplicada entre el 1 de enero de 1997 y el 31 de diciembre de 2002 (ayuda NN 17/01 reclasificada C 49/02).
(28)
No obstante, las autoridades francesas señalaron, antes de la entrada en vigor del Reglamento (CE) no 1998/2006, que las ayudas entraban en el ámbito de aplicación del Reglamento (CE) no 69/2001 de la Comisión, de 12 de enero de 2001, relativo a la aplicación de los artículos 87 y 88 del Tratado CE a las ayudas de minimis (9). Alegaron que el número de empresas beneficiarias, que ascendía en promedio a más de 100 000 al año, y el umbral del volumen de negocios fijado para la exención (762 245 EUR), implicaban que el importe de la exención posiblemente constitutiva de ayuda estatal quedaba, en todos los casos, por debajo del umbral de 100 000 EUR durante el período de tres años previsto por el Reglamento (CE) no 69/2001.
(29)
Para demostrar que el importe de la exención del que se habían beneficiado las mencionadas empresas en 2003 quedaba sistemáticamente por debajo de 100 000 EUR en tres años, las autoridades francesas utilizaron dos métodos.
(30)
En un primer momento, las autoridades francesas procedieron a calcular el volumen de negocios de una empresa que hubiera pagado un impuesto de 100 000 EUR en tres años, es decir, una media anual de 33 333 EUR. A partir de ese importe, desglosado por tramos impositivos (al 2,1 % y al 3,9 %), hallaron la base imponible del impuesto correspondiente a las compras de carne de la empresa. Por último, a partir del valor de las compras de carne, dedujeron una estimación del volumen de negocios anual, partiendo de la hipótesis -maximalista- de que se tratara de una empresa especializada en el comercio de carne. Este método les permitió estimar un volumen de negocios de la empresa muy superior al umbral de exención del impuesto. El umbral de exención de 762 245 EUR se rebasaba en mucho, de forma que una empresa que pagase un impuesto de 100 000 EUR en tres años no podría quedar exenta en ningún caso del impuesto sobre la adquisición de carne.
(31)
En un segundo momento, las autoridades francesas calcularon el importe del impuesto de una empresa especializada en carne cuyo volumen de negocios quedase justo por debajo del umbral de exención, 762 000 EUR. A partir de un coeficiente compras/volumen de negocios de 0,58 (10), dedujeron el valor de las compras de carne de la empresa, es decir 441 960 EUR (762 000 * 0,58). Este segundo método demostraba que el importe máximo de la exención sería de 13 132 EUR/año por empresa, es decir, inferior en cualquier caso a 100 000 EUR en tres años.
(32)
A raíz de la entrada en vigor del Reglamento (CE) no 1998/2006, las autoridades francesas confirmaron que la exención del pago del impuesto sobre la adquisición de carne (denominado taxe d’équarrissage) concedida durante el año 2003 a determinadas empresas de comercialización de productos agrícolas entraba en el ámbito de aplicación de dicho Reglamento, en particular de su artículo 5, relativo a las medidas transitorias.
IV. OBSERVACIONES PRESENTADAS POR TERCEROS
(33)
En primer lugar, la Confédération de la boucherie, boucherie-charcuterie, traiteurs (en lo sucesivo, «la CFBCT») alegó que la medida considerada no respondía a los criterios definitorios de una ayuda estatal y que el mecanismo fiscal aplicado a determinadas empresas en función del importe del volumen de negocios estaba plenamente justificado por razones de economía general del sistema fiscal. Según la CFBCT, el impuesto sobre las compras de carne se recaudaba y controlaba con arreglo a las normas aplicables en materia de IVA e impuestos asimilados. La fijación del umbral de exención se basaba en un criterio objetivo y racional idéntico a los umbrales aplicables a otros impuestos. La Ley de 1996 se inscribía en la lógica del sistema francés de recaudación del IVA. Por consiguiente, no tenía por objeto conceder una ventaja extraordinaria a determinadas empresas, sino, en realidad, tener en cuenta, mediante el establecimiento de un umbral tributario, la capacidad contributiva de las empresas y, en particular, la viabilidad de los artesanos carniceros.
(34)
En segundo lugar, en opinión de la CFBCT, la medida considerada no afectaba al comercio intracomunitario. En efecto, las dimensiones extremadamente modestas de las empresas a las que se aplicaba la medida, así como el mercado geográfico muy reducido en el que operaban, permitían dudar de la existencia de una ayuda estatal con arreglo al artículo 107, apartado 1, del TFUE.
(35)
Aunque se considerase que las empresas declaradas exentas del pago del impuesto se habían beneficiado efectivamente de una ayuda, la CFBCT sostenía que tal ayuda sería, en todo caso, compatible con las normas del Tratado.
(36)
La Comisión debía considerar que la exención de las pequeñas empresas de carnicería y las carnicerías artesanales estaba justificada en el caso en examen por un objetivo de interés general: la gestión de la crisis de las vacas locas y el tratamiento necesario de los productos peligrosos. Además, la medida solo afectaba a las pequeñas y medianas empresas y estaba potencialmente amparada por los reglamentos de exención aplicables en aquel momento, es decir el Reglamento (CE) no 70/2001 de la Comisión, de 12 de enero de 2001, relativo a la aplicación de los artículos 87 y 88 del Tratado CE a las ayudas estatales a las pequeñas y medianas empresas (11), y el Reglamento (CE) no 1/2004 de la Comisión, de 23 de diciembre de 2003, sobre la aplicación de los artículos 87 y 88 del Tratado CE a las ayudas estatales para las pequeñas y medianas empresas dedicadas a la producción, transformación y comercialización de productos agrarios (12).
(37)
En todo caso, la CFBCT sostuvo que la exigencia de recuperación de la ayuda, como consecuencia de una posible calificación de la medida como ayuda estatal incompatible, infringiría el artículo 14 del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo, de 22 de marzo de 1999, por el que se establecen disposiciones de aplicación del artículo 93 del Tratado CE (13), ya que una decisión negativa con recuperación no tendría en cuenta la legítima confianza de las empresas beneficiarias.
(38)
En cualquier caso, la evaluación a posteriori del importe de la ayuda, sobre la base de una tributación retroactiva a tanto alzado, quedaría por debajo de los umbrales de minimis, ya que los beneficiarios potenciales de las ayudas eran, en su mayoría, microempresas.
(39)
Según la información de que dispone la Comisión, la empresa privada en cuestión desarrolla en Francia una actividad de distribución alimentaria. Al haber abonado el impuesto de recogida y eliminación de residuos animales correspondiente a los años 2001 a 2003 y haber reclamado el reembolso del importe pagado a los servicios fiscales franceses, la empresa considera que es parte interesada para presentar sus observaciones en el presente procedimiento.
(40)
La empresa sostiene que, contrariamente a las conclusiones de la Comisión en su Decisión de incoación del procedimiento de 5 de julio de 2005 (2005/C 228/06) (14), no existe desconexión entre las ayudas en el sector de la recogida y eliminación de los residuos animales y el impuesto sobre las compras de carne. Considera que el impuesto de recogida y eliminación de residuos animales pagado por el año 2003 se basa en el artículo 302 bis ZD del Código General de Impuestos y financia un mecanismo de ayuda estatal con arreglo al artículo 107 del TFUE. Puesto que dicho mecanismo no fue previamente notificado a la Comisión, debería declararse ilegal.
(41)
Además, la empresa afirma que la exención del impuesto es incompatible con el artículo 107 del TFUE y que implicaría una incompatibilidad del impuesto con el principio de igualdad ante las cargas públicas y, por extensión, con las normas sobre la competencia.
V. EVALUACIÓN
(42)
De conformidad con el artículo 107, apartado 1, del TFUE, salvo que los Tratados dispongan otra cosa, son incompatibles con el mercado interior, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones.
(43)
Los artículos 107, 108 y 109 del TFUE se aplican al sector de la carne de cerdo de conformidad con el artículo 21 del Reglamento (CEE) no 2759/75 del Consejo, de 29 de octubre de 1975, por el que se establece la organización común de mercados en el sector de la carne de porcino (15). Se aplican al sector de la carne de vacuno de conformidad con el artículo 40 del Reglamento (CE) no 1254/1999 del Consejo, de 17 de mayo de 1999, por el que se establece la organización común de mercados en el sector de la carne de vacuno (16). Antes de la adopción del Reglamento (CE) no 1254/1999, los artículos 107, 108 y 109 del TFUE se aplicaban al sector de la carne de vacuno de conformidad con el artículo 24 del Reglamento (CEE) no 805/68 del Consejo (17). Se aplican a los sectores de la carne de ovino y de caprino de conformidad con el artículo 22 del Reglamento (CE) no 2467/98 del Consejo, de 3 de noviembre de 1998, por el que se establece la organización común de mercados en el sector de las carne de ovino y de caprino (18). Se aplican al sector de la carne de aves de corral de conformidad con el artículo 19 del Reglamento (CEE) no 2777/75 del Consejo, de 29 de octubre de 1975, por el que se establece la organización común de mercados en el sector de la carne de aves de corral (19). El Reglamento (CE) no 1234/2007 del Consejo, de 22 de octubre de 2007, por el que se crea una organización común de mercados agrícolas y se establecen disposiciones específicas para determinados productos agrícolas (Reglamento único para las OCM) (20), derogó todos esos reglamentos y previó, en su artículo 180, que se aplicasen a los productos anteriormente indicados las normas en materia de ayudas estatales.
(44)
Las autoridades francesas han confirmado que la exención del pago del impuesto sobre la adquisición de carne (denominado taxe d’équarrissage) concedida para el año 2003 a determinadas empresas de comercialización de productos agrícolas entraba en el ámbito de aplicación del Reglamento (CE) no 1998/2006.
(45)
Según el Reglamento (CE) no 1998/2006, se considerará que las medidas de ayuda no reúnen todos los criterios del artículo 107, apartado 1, del TFUE y, por consiguiente, están exentas de la obligación de notificar establecida en el artículo 108, apartado 3, del TFUE, si cumplen las condiciones establecidas en dicho Reglamento.
(46)
El Reglamento (CE) no 1998/2006 se aplica a las ayudas concedidas a las empresas de todos los sectores, pero, en el caso de las empresas de transformación y comercialización de los productos agrícolas enumerados en el anexo I del Tratado CE, únicamente si el importe de la ayuda no se ha determinado en función del precio o de la cantidad de dichos productos adquiridos a productores primarios o comercializados por las empresas interesadas y cuando la ayuda no dependa de que se repercuta total o parcialmente sobre los productores primarios.
(47)
De conformidad con su artículo 5, apartado 1, se aplica el Reglamento (CE) no 1998/2006 a las ayudas concedidas antes de su entrada en vigor a las empresas que se dedican a la transformación y a la comercialización de productos agrícolas si la ayuda cumple todas las condiciones establecidas en los artículos 1 y 2. El Reglamento (CE) no 1998/2006 entró en vigor el 29 de diciembre de 2006.
(48)
Con arreglo al artículo 2, apartados 2 y 3, del Reglamento (CE) no 1998/2006, el importe bruto total de las ayudas de minimis concedidas a una misma empresa no puede exceder de 200 000 EUR en un período de tres ejercicios fiscales. El límite máximo establecido se expresa como subvención en efectivo. Todas las cifras utilizadas serán brutas, es decir, antes de impuestos u otras exacciones. Cuando se conceda una ayuda de cualquier forma distinta a la subvención, el importe de la ayuda será el equivalente bruto de subvención de la misma.
(49)
Las empresas consideradas se dedicaban a la transformación y la comercialización de los productos contemplados en el anexo I del Tratado CE y de otros productos y fueron declaradas exentas del impuesto de recogida y eliminación de residuos animales en 2003. Por consiguiente, de acuerdo con las medidas transitorias previstas en su artículo 5, es aplicable al caso que nos ocupa el Reglamento (CE) no 1998/2006.
(50)
Las autoridades francesas han acreditado el cumplimiento de las condiciones establecidas por el Reglamento (CE) no 1998/2006, al demostrar que el equivalente de subvención de la ayuda percibida individualmente por cada beneficiario no excedía en ningún caso de 200 000 EUR en un período de tres años, ya que el importe máximo de la exención era de 13 132 EUR por año y empresa (véase el considerando 29).
(51)
A la vista de lo que antecede, la Comisión considera que la exención en 2003 de las empresas de venta de carne al por menor con un volumen de negocios anual inferior a 762 245 EUR entra en el ámbito de aplicación del Reglamento (CE) no 1998/2006 y cumple las condiciones establecidas en el mismo. Por consiguiente, dicha exención no constituye una ayuda estatal con arreglo al artículo 107, apartado 1, del TFUE.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
La exención del impuesto de recogida y eliminación de residuos animales para el año 2003 a favor de empresas de venta de carne al por menor con un volumen de negocios anual inferior a 762 245 EUR no constituye una ayuda con arreglo al artículo 107, apartado 1, del TFUE.
Artículo 2
El destinatario de la presente Decisión será la República Francesa.
Hecho en Bruselas, el 29 de junio de 2011.