ДИРЕКТИВА 2010/75/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 24 ноември 2010 година
относно емисиите от промишлеността (комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването)
(преработена)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 192, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
Следва да бъдат направени определен брой съществени изменения на Директива 78/176/ЕИО на Съвета от 20 февруари 1978 г. относно отпадъци от производството на титанов диоксид (4), Директива 82/883/ЕИО на Съвета от 3 декември 1982 г. относно процедури за наблюдение и контрол на околни среди, засегнати от отпадъци от производството на титанов двуокис (5), Директива 92/112/ЕИО на Съвета от 15 декември 1992 г. относно процедурите за хармонизиране на програмите за намаляване и евентуално премахване на замърсяването, причинявано от отпадъците от производството на титанов двуокис (6), Директива 1999/13/ЕО на Съвета от 11 март 1999 г. за ограничаване на емисиите на летливи органични съединения, дължащи се на употребата на органични разтворители в определени дейности и инсталации (7), Директива 2000/76/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 декември 2000 г. относно изгарянето на отпадъците (8), Директива 2001/80/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2001 г. за ограничаване на емисиите на определени замърсители във въздуха, изпускани от големи горивни инсталации (9) и Директива 2008/1/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 г. за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването (10). С цел постигане на яснота посочените директиви следва да бъдат преработени.
(2)
Съгласно принципа „замърсителят плаща“ и принципа за предотвратяване на замърсяването, за да се предотврати, намали и, доколкото това е възможно, премахне замърсяването, произтичащо от промишлени дейности, е необходимо да се установи обща рамка за контрол на основните промишлени дейности, като се дава предимство на намесата при източника на замърсяване, като се осигурява разумно управление на природните ресурси и като се вземат предвид, когато това е необходимо, икономическото положение и специфичните местни особености на мястото, където се осъществява промишлената дейност.
(3)
Различните подходи в областта на контрола върху емисиите във въздуха, водите или почвата могат да насърчат по-скоро изместването на замърсяването от един към друг компонент на околната среда, отколкото опазването на околната среда като цяло. Ето защо е уместно да се предвиди комплексен подход към предотвратяването и контрола на емисиите във въздуха, водите и почвата, към управлението на отпадъците, към енергийната ефективност и предотвратяването на аварии. Такъв подход ще допринесе също така за постигането на еднакви условия на конкуренция в Съюза посредством уеднаквяване на изискванията за свързаните с околната среда показатели по отношение на промишлените инсталации.
(4)
Уместно е да се преразгледа законодателството относно промишлените инсталации, за да се опростят и изяснят съществуващите разпоредби, да се намали ненужната административна тежест и да се приложат заключенията от съобщенията на Комисията от 21 септември 2005 г. относно Тематичната стратегия за замърсяването на въздуха (по-нататък „Тематична стратегия за замърсяването на въздуха“), от 22 септември 2006 г. относно Тематичната стратегия за опазване на почвите и от 21 декември 2005 г. относно Тематична стратегия за предотвратяване и рециклиране на отпадъците, приети в отговор на Решение № 1600/2002/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юли 2002 г. за установяване на Шеста програма за действие на Общността за околната среда (11). Тези съобщения определят цели за опазване на човешкото здраве и околната среда, които не могат да бъдат постигнати без допълнително намаляване на емисиите, произтичащи от промишлени дейности.
(5)
За да се осигурят предотвратяването и контрола на замърсяването, всяка инсталация следва да функционира само ако има разрешително или, в случай че става дума за някои инсталации и дейности, при които се използват органични разтворители, само ако има разрешително или е регистрирана.
(6)
Определянето на подхода при възлагане на отговорности на операторите на инсталации зависи от държавите-членки, при условие че се гарантира спазването на настоящата директива. Държавите-членки могат да предпочетат да издадат разрешително на един отговорен оператор за всяка инсталация или да конкретизират разпределението на отговорностите между няколко оператора на различни части на дадена инсталация. Когато съществуващите им правни системи предвиждат само един отговорен оператор за всяка инсталация, държавите-членки могат да решат да запазят тези системи.
(7)
За да се улесни издаването на разрешителни, държавите-членки следва да могат да определят изисквания за някои категории инсталации в общи правила със задължителна сила.
(8)
Важно е да се предотвратят аварии и инциденти и да се ограничат последиците от тях. Отговорността във връзка с последиците за околната среда от аварии и инциденти е въпрос, който следва да се урежда в съответното национално право и където е приложимо, в съответното право на Съюза.
(9)
За да се избегне двойно регулиране, разрешителното за инсталация, която попада в приложното поле на Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността (12), не следва да включва норма за допустими преки емисии на парникови газове, посочени в приложение I към тази директива, освен в случаите, когато е необходимо да се гарантира, че няма да бъде причинено съществено замърсяване на местно ниво или когато дадена инсталация е временно изключена от тази схема.
(10)
В съответствие с член 193 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) настоящата директива не препятства държавите-членки да запазят или да въведат по-строги защитни мерки, например изисквания относно емисиите на парникови газове, при условие че тези мерки са съвместими с Договорите и че Комисията е била уведомена за тях.
(11)
Операторите следва да подават заявления за издаване на разрешително, съдържащи информацията, необходима на компетентния орган за определяне на условията на разрешителното. При подаване на заявления за издаване на разрешително операторите следва да могат да ползват информацията, получена при прилагането на Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 г. относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (13) и Директива 96/82/ЕО на Съвета от 9 декември 1996 г. относно контрола на опасностите от големи аварии, които включват опасни вещества (14).
(12)
Разрешителното следва да включва всички мерки, необходими за постигане на висока степен на опазване на околната среда като цяло, и да гарантира, че инсталацията се експлоатира в съответствие с общите принципи, уреждащи основните задължения на операторите. Разрешителното следва също така да включва нормите за допустими емисии на замърсяващи вещества или равностойни показатели или технически мерки, подходящи изисквания за опазване на почвата и подземните води и изисквания за мониторинг. Условията на разрешителното следва да бъдат определени въз основа на най-добрите налични техники.
(13)
За да се определят най-добри налични техники и да се ограничат разликите в Съюза по отношение на нивата на емисиите от промишлените дейности, чрез обмен на информация със заинтересованите страни следва да се изготвят, преразгледат и, при необходимост, да се актуализират референтни документи за най-добрите налични техники (наричани по-нататък „референтни документи за НДНТ“), а основните им компоненти (наричани по-нататък „заключения за НДНТ“) следва да се приемат чрез процедурата на комитет. Във връзка с това Комисията следва, посредством процедурата на комитет, да определи насоки относно събирането на данни, относно изготвянето на референтни документи за НДНТ и относно осигуряването на тяхното качество. Заключенията за НДНТ следва да служат за отправна точка при определяне на условията на разрешителното. Те могат да бъдат допълнени с информация от други източници. Комисията следва да се стреми да актуализира референтните документи за НДНТ не по-късно от осем години след публикуването на предходната им версия.
(14)
С цел да се гарантира ефективен и активен обмен на информация, който да доведе до качествени референтни документи за НДНТ, Комисията следва да създаде форум, който да работи по прозрачен начин. Следва да се предвидят практическите ред и условия за обмен на информация и за достъп до референтни документи за НДНТ, по-специално за да се гарантира, че държавите-членки и заинтересованите страни предоставят данни с достатъчно качество и количество въз основа на установени насоки, така че да се даде възможност за определяне на най-добрите налични техники и на най-новите техники.
(15)
Важно е да се предостави достатъчна гъвкавост на компетентните органи да определят норми за допустими емисии, които да гарантират, че при нормални експлоатационни условия емисиите не надхвърлят свързаните с най-добрите налични техники емисионни нива. За тази цел компетентният орган може да определи емисионни нива, различни от свързаните с най-добрите налични техники емисионни нива по отношение на стойностите, периодите от време и прилаганите референтни условия, при условие че чрез резултатите от мониторинга на емисии може да се покаже, че емисиите не са надхвърлили нивата, свързани с най-добрите налични техники. Спазването на нормите за допустими емисии, които са посочени в разрешителните, води до емисии под тези норми за допустими емисии.
(16)
За да бъдат отчетени някои специфични обстоятелства, когато прилагането на емисионни нива, свързани с най-добрите налични техники, би довело до несъразмерно високи разходи в сравнение с ползите за околната среда, компетентните органи следва да могат да определят норми за допустими емисии, които се отклоняват от тези нива. Тези отклонения следва да се правят въз основа на оценка, при която се вземат предвид ясно определени критерии. Нормите за допустими емисии, посочени в настоящата директива, не следва да се надвишават. Във всеки случай не следва да се допуска никакво значително замърсяване и следва да се постигне висока степен на опазване на околната среда като цяло.
(17)
За да могат операторите да изпитат най-новите техники, които биха допринесли за повишаване на общата степен на опазване на околната среда или за постигане най-малко на същото равнище на опазване на околната среда при по-голямо спестяване на разходи спрямо съществуващите най-добри техники, компетентният орган следва да може да предоставя временни дерогации от свързаните с най-добрите налични техники емисионни нива.
(18)
Промените в дадена инсталация могат да доведат до по-висока степен на замърсяване. Операторите следва да уведомяват компетентния орган за всички предвидени промени, които биха могли да въздействат върху околната среда. Съществени промени в инсталациите, които могат да окажат значително отрицателно въздействие върху човешкото здраве или околната среда, не следва да се правят без разрешително, издадено в съответствие с настоящата директива.
(19)
Разпространението на оборски тор способства значително за емисиите на замърсители във въздуха и водата. С оглед постигане на целите, заложени в Тематичната стратегия за замърсяването на въздуха и в правото на Съюза за опазване на водите, е необходимо Комисията да разгледа нуждата от въвеждане на най-подходящите начини на контрол на тези емисии чрез прилагане на най-добрите налични техники.
(20)
Интензивното отглеждане на птици и говеда способства значително за емисиите на замърсители във въздуха и водата. С оглед постигане на целите, заложени в Тематичната стратегия за замърсяването на въздуха и в правото на Съюза за опазване на водите, е необходимо Комисията да разгледа нуждата от определяне за различните видове птици на диференцирани прагови стойности в зависимост от капацитета, за да определи приложното поле на настоящата директива и да разгледа нуждата от въвеждане на най-подходящите начини на контрол на емисиите от инсталациите в говедовъдството.
(21)
За да бъде отчетено развитието на най-добрите налични техники или други промени в дадена инсталация, условията на разрешителното следва редовно да се преразглеждат и, когато е необходимо, да се актуализират, по-специално когато са приети нови или актуализирани заключения за НДНТ.
(22)
В конкретни случаи, когато при преразглеждане и актуализиране на разрешителното се установи, че за въвеждане на новите най-добри налични техники може да се окаже необходим срок, по-дълъг от четири години след публикуване на решение относно заключенията за НДНТ, компетентните органи могат да определят по-дълъг срок в условията на разрешителното, ако това е оправдано с оглед на критериите, посочени в настоящата директива.
(23)
Необходимо е да се гарантира, че експлоатацията на дадена инсталация няма да доведе до влошаване на качеството на почвата и подземните води. Ето защо условията на разрешителното следва да включват подходящи мерки за предотвратяване на емисиите в почвата и подземните води и редовно наблюдение на тези мерки за избягване на течове, разливане, инциденти или аварии при използване на оборудването и при съхранение. За да може евентуалните замърсявания на почвата и подземните води да бъдат открити на ранен етап и да се предприемат необходимите коригиращи мерки във връзка с това, преди замърсяването да се разпространи, е необходим и мониторинг на почвата и подземните води за съответните опасни вещества. Когато се определя честотата на мониторинга, може да се вземе предвид видът превантивни мерки, както и степента и честотата, с която се провежда наблюдението върху тях.
(24)
За да се гарантира, че експлоатацията на дадена инсталация не влошава качеството на почвата и подземните води, е необходимо да се установи степента на замъсяване на почвата и подземните води чрез доклад за базовото състояние. Докладът за базовото състояние следва да бъде практически инструмент, който позволява, доколкото е възможно, количествено сравнение между състоянието на площадката, описано в този доклад, и състоянието на площадката след окончателното прекратяване на дейностите, за да се определи дали има значително увеличение на замърсяването на почвата или подземните води. Във връзка с това докладът за базовото състояние следва да съдържа информация, включваща наличните данни за измерванията в почвата и подземните води и данни от предишни измервания, свързани с предходно използване на площадката.
(25)
В съответствие с принципа „замърсителят плаща“, когато се оценява степента на значимост на замърсяването на почвата и подземните води, причинено от оператора, което задейства задължението площадката да бъде приведена в състоянието, описано в доклада за базовото състояние, държавите-членки следва да вземат предвид условията на разрешителното, които са били приложими по време на осъществяването на съответната дейност, превантивните мерки срещу замърсяването, приети за инсталацията, и съответното увеличение на замърсяването в сравнение със степента на замърсяване, определена в доклада за базовото състояние. Отговорността за замърсяване, което не е причинено от оператора, се урежда от съответното национално и, където е приложимо, от съответното право на Съюза.
(26)
За да се гарантира ефективното изпълнение на настоящата директива и осигуряване на прилагането ѝ, операторите следва да представят редовно на компетентния орган доклади относно спазването на условията на разрешителното. Държавите-членки следва да гарантират, че както операторът, така и компетентният орган вземат необходимите мерки в случаите, когато не се спазват изискванията на настоящата директива, и да предвидят система за екологични инспекции. Държавите-членки следва да гарантират, че разполагат с достатъчен на брой персонал, притежаващ уменията и квалификацията, необходими за ефективното осъществяване на тези инспекции.
(27)
В съответствие с Орхуската конвенция за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда (15) е необходимо обществеността да участва ефективно във вземането на решения, за да има възможност да изрази становището и опасенията си, които може да са от значение за тези решения, а органът за вземане на решение да взема предвид тези становища и опасения, като по този начин се постига по-голяма отчетност и прозрачност на процеса за вземане на решение и се допринася за обществената осведоменост по въпросите, свързани с околната среда, и за получаване на обществена подкрепа за взетите решения. Членовете на заинтересованата общественост следва да разполагат с достъп до правосъдие, за да могат да допринесат за защитата на правото на живот в околна среда, която е подходяща за личното здраве и благосъстояние.
(28)
Изгарянето на гориво в инсталации с номинална входяща топлинна мощност под 50 MW допринася значително за емисиите на замърсители във въздуха. С оглед постигане на целите, заложени в Тематичната стратегия за замърсяването на въздуха, е необходимо Комисията да разгледа нуждата от въвеждане на най-подходящите начини на контрол на емисиите от такива инсталации. Този преглед следва да отчита спецификите на горивните инсталации, използвани в здравни заведения, по-специално по отношение на тяхното извънредно използване при спешни случаи.
(29)
Големите горивни инсталации способстват значително за изпускането на емисии на замърсяващи вещества във въздуха, които имат съществено въздействие върху човешкото здраве и околната среда. За да се намали това въздействие и да се действа в посока към изпълнение на изискванията на Директива 2001/81/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2001 г. относно националните тавани за емисии на някои атмосферни замърсители (16) и на целите, определени в Тематичната стратегия за замърсяването на въздуха, е необходимо на равнището на Съюза да се определят по-строги норми за допустими емисии във връзка с някои категории горивни инсталации и замърсители.
(30)
Комисията следва да разгледа необходимостта от определяне на норми за допустими емисии за целия Съюз, както и необходимостта от изменение на нормите за допустими емисии, определени в приложение V за някои големи горивни инсталации, като вземе предвид прегледа и актуализирането на съответните референтни документи за НДНТ. В този контекст Комисията следва да отчете особеностите на енергийните системи на рафинериите.
(31)
Поради характеристиките на някои местно произведени твърди горива, за горивни инсталации, които изгарят такива горива, е по-уместно да се прилагат минимални степени на десулфуризация вместо норми за допустими емисии на серен диоксид. Освен това, тъй като специфичните характеристики на нефтения битум може да не позволят прилагането на същите техники за намаляване на количеството на сярата или постигането на същата ефективност по отношение на десулфуризацията, както при другите горива, за инсталациите, използващи този вид гориво, е уместно да се предвиди малко по-ниска минимална степен на десулфуризация.
(32)
В случай на внезапно прекъсване на снабдяването с нискосернисто гориво или с газ, в резултат на ситуация на сериозен недостиг, компетентният орган следва да може да предоставя временни дерогации, позволяващи емисиите на съответните горивни инсталации да надхвърлят нормите за допустими емисии, определени в настоящата директива.
(33)
Съответният оператор не следва да експлоатира горивна инсталация за повече от 24 часа след установяване на лошо функциониране или повреда на пречиствателно съоръжение, като работата без пречиствателно съоръжение не следва да надвишава 120 часа в рамките на период от 12 месеца, за да се ограничи отрицателното въздействие от замърсяването върху околната среда. Въпреки това, когато има крайна нужда от енергийни доставки или се налага да бъде избегнато цялостно увеличаване на емисиите, получени вследствие на експлоатирането на друга горивна инсталация, компетентните органи следва да могат да предоставят дерогации от тези срокове.
(34)
За да се гарантират висока степен на опазване на околната среда и защита на човешкото здраве и да се избегне трансграничното движение на отпадъци до инсталации, функциониращи при по-ниски екологични стандарти, е необходимо да се определят и поддържат строги експлоатационни условия, технически изисквания и норми за допустими емисии за инсталации, в които се извършва изгаряне или съвместно изгаряне на отпадъци в рамките на Съюза.
(35)
Използването на органични разтворители в някои дейности и инсталации води до изпускане на емисии на органични съединения във въздуха, водещо до образуването на местно и трансгранично ниво на фотохимични окислители, което нанася вреди на природните ресурси и оказва вредно въздействие върху човешкото здраве. Ето защо е необходимо да се вземат предпазни мерки срещу използването на органични разтворители и да се установи изискване за спазване на нормите за допустими емисии на органични съединения и на съответните експлоатационни условия. Когато други мерки, като например използването на продукти или техники с ниско съдържание на разтворители или без разтворители, представляват алтернативно средство за постигане на равностойно намаляване на емисиите, на операторите следва да се предостави възможност да спазват изискванията на схема за намаляване на емисиите вместо нормите за допустими емисии, определени в настоящата директива.
(36)
Инсталациите, произвеждащи титанов диоксид, могат да доведат до значително замърсяване на въздуха и водите. За да се намали това въздействие, е необходимо на равнището на Съюза да се определят по-строги норми за допустими емисии за някои замърсяващи вещества.
(37)
По отношение на включването в приложното поле на националните законови, подзаконови и административни разпоредби, въведени в сила с оглед съобразяване с настоящата директива, на инсталациите за производство на керамични продукти чрез изпичане, държавите-членки, като вземат предвид характеристиките на националния промишлен отрасъл и за да гарантират ясно тълкуване на приложното поле, следва да решат дали да прилагат както критерия за производствен капацитет, така и критерия за капацитет на пещта, или само един от двата критерия.
(38)
С цел да се опрости изготвянето на доклади и да се намали излишната административна тежест, Комисията следва да определи методи за рационализиране на начина на предоставяне на данни съгласно настоящата директива в съответствие с останалите изисквания на правото на Съюза, и по-специално Регламент (ЕО) № 166/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 януари 2006 г. за създаване на Европейски регистър за изпускането и преноса на замърсители (17).
(39)
С цел гарантиране на еднакви условия за изпълнение на Комисията следва да се предоставят изпълнителни правомощия да приема насоки относно събирането на данни, относно изготвянето на референтните документи за НДНТ и осигуряването на качеството им, включително на това, доколко тяхното съдържание и формат са подходящи, да приема решения относно заключенията за НДНТ, да приема подробни правила за определяне на периодите на пускане и спиране и за преходните национални планове за големи горивни инсталации, както и да определя вида, формата и честотата на подаване на информацията, която държавите-членки следва да предоставят на Комисията. В съответствие с член 291 ДФЕС правилата и общите принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите-членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от Комисията, се определят предварително с регламент, приет в съответствие с обикновената законодателна процедура. До приемането на този нов регламент Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните пълномощия, предоставени на Комисията (18) продължава да се прилага, с изключение на процедурата по регулиране с контрол, която не е приложима.
(40)
На Комисията следва да се предоставят правомощия за приемане на делегирани актове в съответствие с член 290 ДФЕС по отношение на определянето на датата, от която да се извършват непрекъснати измервания на емисиите на тежки метали, диоксини и фурани във въздуха, и по отношение адаптирането на някои части от приложения V, VI и VII към научно-техническия прогрес. За инсталациите за изгаряне на отпадъци или за съвместно изгаряне на отпадъци това може, inter alia, да включва установяването на критерии за разрешаване на дерогации от непрекъснатия мониторинг на общите емисии на прах. От особено значение е Комисията да провежда подходящи консултации по време на подготвителната работа, включително на равнище експерти.
(41)
С цел справяне със значително замърсяване на околната среда, например от тежки метали, диоксини и фурани, Комисията, въз основа на оценка на прилагането на най-добрите налични техники от някои дейности или на оценка на въздействието на тези дейности върху околната среда като цяло, следва да представи предложения за минимални изисквания за норми за допустими емисии или за правила относно мониторинга и съответствието, приложими за целия Съюз.
(42)
Държавите-членки следва да установят система от санкции, които да се прилагат в случаите на нарушения на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива, и да осигуряват тяхното прилагане. Тези санкции следва да са ефективни, пропорционални и възпиращи.
(43)
За да се предостави достатъчно време за адаптиране на съществуващите инсталации към новите изисквания на настоящата директива, някои от новите изисквания следва да се приложат към тези инсталации след определен срок, считано от датата на прилагане на настоящата директива. За горивните инсталации е необходимо достатъчно време за въвеждане на необходимите мерки за пречистване с оглед спазването на нормите за допустими емисии, определени в приложение V.
(44)
Доколкото целите на настоящата директива, а именно осигуряване на висока степен на опазване на околната среда и подобряването на нейното качество, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и, следователно, поради трансграничния характер на замърсяването от промишлени дейности, могат да бъдат постигнати по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(45)
Настоящата директива зачита основните права и спазва принципите, приети по-специално с Хартата на основните права на Европейския съюз. По-специално настоящата директива е насочена към насърчаване прилагането на член 37 от тази харта.
(46)
Задължението за транспониране на настоящата директива в националното право следва да бъде ограничено до разпоредбите, които представляват изменение по същество в сравнение с предходните директиви. Задължението за транспониране на разпоредбите, които не са изменени, произтича от предходните директиви.
(47)
В съответствие с параграф 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (19) държавите-членки се насърчават да изготвят, за себе си и в интерес на Съюза, свои собствени таблици, които, доколкото е възможно, илюстрират съответствието между настоящата директива и мерките за нейното транспониране, и да ги направят обществено достояние.
(48)
Настоящата директива не следва да засяга задълженията на държавите-членки по отношение на сроковете за транспониране в националното право и за прилагане на директивите, посочени в приложение IХ, част Б,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет
Настоящата директива установява правила за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването, произтичащо от промишлени дейности.
Тя установява също така правила, предназначени да предотвратят или - в случаите, когато това е практически неосъществимо, да намалят емисиите във въздуха, водите и земята и да предотвратят генерирането на отпадъци, с цел постигането на висока степен на опазване на околната среда като цяло.
Член 2
Приложно поле
1. Настоящата директива се прилага за промишлените дейности, водещи до замърсяване, които са посочени в глави II-VI.
2. Настоящата директива не се прилага за научноизследователски и развойни дейности или за изпитване на нови продукти и процеси.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1.
„вещество“ означава всеки химичен елемент и неговите съединения, с изключение на следните вещества:
а)
радиоактивните вещества по смисъла на член 1 от Директива 96/29/Евратом на Съвета от 13 май 1996 г. относно постановяване на основните норми на безопасност за защита на здравето на работниците и населението срещу опасностите, произтичащи от йонизиращото лъчение (20);
б)
генетично модифицираните микроорганизми по смисъла на член 2, буква б) от Директива 2009/41/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 г. относно работата с генетично модифицирани микроорганизми в контролирани условия (21);
в)
генетично модифицираните организми по смисъла на член 2, точка 2 от Директива 2001/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 март 2001 г. относно съзнателното освобождаване на генетично модифицирани организми в околната среда (22);
2.
„замърсяване“ означава всяко пряко или косвено постъпване във въздуха, водите или земята на вещества, вибрации, топлинни лъчения или шумове в резултат от човешка дейност, които могат да окажат вредно въздействие върху човешкото здраве или качеството на околната среда, да предизвикат увреждане на материалните блага, да ограничат или предотвратят възможностите за използване на полезните качества на околната среда и останалите нейни законосъобразни ползвания;
3.
„инсталация“ означава всяко неподвижно техническо съоръжение, в което се извършват една или повече от посочените в приложение I или в част 1 от приложение VII, дейности или други такива дейности, извършвани на същата площадка, които са непосредствено свързани с тях и имат техническа връзка с дейностите, изброени в същите приложения, и могат да окажат въздействие върху емисиите и замърсяването;
4.
„емисия“ означава прякото или непрякото изпускане на вещества, вибрации, топлинни лъчения или шумове във въздуха, водите или земята от организирани или неорганизирани източници в рамките на дадена инсталация;
5.
„норма за допустими емисии“ означава масата, изразена посредством определени конкретни показатели, концентрацията и/или нивото на емисиите, които не може да бъдат превишавани по време на един или повече периоди от време.
6.
„стандарт за качество на околната среда“ означава определен от правото на Съюза набор от изисквания, на които трябва да отговаря в определен момент определена околна среда или обособена част от нея;
7.
„разрешително“ означава писмено разрешение за експлоатация на определена инсталация или част от нея, включително горивна инсталация, инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци;
8.
„общи правила със задължителна сила“ означава норми за допустими емисии или други условия, най-малко на отраслово равнище, които са приети с намерението да бъдат използвани пряко за определяне на условията на разрешителното;
9.
„съществена промяна“ означава такава промяна на естеството, функционирането или разширението на инсталация, включително на горивна инсталация, инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци, която може да доведе до значително отрицателно въздействие върху човешкото здраве или околната среда;
10.
„най-добри налични техники“ означава най-ефективният и най-напредналият етап в развитието на дейностите и методите за тяхното осъществяване, показващ практическата пригодност на съответните техники за осигуряване на основа за определяне на съответните норми за допустими емисии и други условия на разрешителното, имащи за цел предотвратяването, а в случаите, когато това е практически невъзможно, намаляването на емисиите и въздействието им върху околната среда като цяло:
а)
„техники“ включва както използваната технология, така и начина на проектиране, изграждане, поддържане, експлоатация и извеждане от експлоатация на инсталацията;
б)
„налични техники“ означава техники, разработени в мащаб, който позволява прилагането им в съответния промишлен отрасъл, при жизнени в икономически и технически смисъл условия и отчитане на свързаните с тях разходи и предимства, независимо от това, дали тези техники се използват или създават във въпросната държава-членка, при условие че са достъпни в разумна степен за оператора;
в)
„най-добри“ означава най-ефективни с оглед постигането на висока степен на опазване на околната среда като цяло;
11.
„референтен документ за НДНТ“ означава документ, който е резултат от обмена на информация, организиран съгласно член 13, изготвен за определени дейности и описващ по-специално прилаганите техники, настоящите емисии и равнищата на консумация, разглежданите техники за определяне на най-добрите налични техники, както и заключенията за НДНТ и всякакви най-нови техники, в който се отделя специално внимание на изброените в приложение III критерии;
12.
„заключения за НДНТ“ означава документ, съдържащ част от референтен документ за НДНТ, в който се съдържат заключенията за най-добрите налични техники, тяхното описание, информация за оценка на тяхната приложимост, емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники, свързания с тях мониторинг, свързаните с тях равнища на консумация и, когато е уместно - съответните мерки за възстановяване на площадката;
13.
„свързани с най-добрите налични техники емисионни нива“ означава емисионните нива, получени при нормални експлоатационни условия чрез използване на най-добра налична техника или комбинация от най-добри налични техники съгласно описанието в заключенията за НДНТ, изразени в средни стойности за определен период от време и при определени референтни условия;
14.
„най-нова техника“ означава непозната досега техника за промишлена дейност, която, ако бъде развита с търговска цел, би могла да осигури или по-висока обща степен на опазване на околната среда, или поне същата степен на опазване на околната среда при реализиране на по-големи икономии в сравнение със съществуващите най-добри налични техники;
15.
„оператор“ означава всяко физическо или юридическо лице, което изцяло или частично експлоатира или контролира дейността на дадена инсталация или част от нея, включително горивна инсталация, инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци или, когато това се предвижда от националното право - лице, на което е делегирана решаваща икономическа власт по отношение на техническото функциониране на инсталацията;
16.
„общественост“ означава едно или повече физически или юридически лица и, в съответствие с националното право или практика, техните сдружения, организации или групи;
17.
„заинтересована общественост“ означава обществеността, която е засегната или е вероятно да бъде засегната, или има интерес от вземането на решение за издаването или актуализирането на разрешително или на условията на разрешително; за целите на настоящото определение неправителствените организации, които подкрепят опазването на околната среда и отговарят на всички изисквания на националното право, се считат за заинтересовани;
18.
„опасни вещества“ означава вещества или смеси по смисъла на член 3 от Регламент (ЕО) № 1272/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. относно класифицирането, етикетирането и опаковането на вещества и смеси (23);
19.
„доклад за базовото състояние“ означава информация за замърсяването на почвата и подземните води със съответните опасни вещества;
20.
„подземни води“ означава подземни води по смисъла на член 2, точка 2 от Директива 2000/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 г. за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (24);
21.
„почва“ означава най-горният слой на земната кора, разположен между основната скала и повърхността. Почвата се състои от минерални частици, органична материя, вода, въздух и живи организми;
22.
„екологична инспекция“ означава всички действия, включително посещения на място, мониторинг на емисиите и проверки на вътрешните доклади и на документите относно последващите действия, проверка на собствения мониторинг, проверка на използваните техники и адекватност на управлението на околната среда на инсталацията, предприети от или от името на компетентния орган, с цел проверка и насърчаване на съответствието на инсталациите с условията на техните разрешителни и, където е необходимо, мониторинг на тяхното въздействие върху околната среда;
23.
„птици“ означава домашни птици по смисъла на член 2, точка 1 от Директива 90/539/ЕИО на Съвета от 15 октомври 1990 г. относно ветеринарно-санитарните изисквания за търговията в Общността и вноса от трети страни на домашни птици и яйца за люпене (25);
24.
„гориво“ означава всяко твърдо, течно или газообразно горивно вещество;
25.
„горивна инсталация“ означава всяко техническо съоръжение, в което се окисляват горивни продукти с цел да се използва така получената топлина;
26.
„комин“ означава конструкция, включваща една или повече димни тръби, през която преминават отпадни газове, за да бъдат изпуснати във въздуха;
27.
„експлоатационни часове“ означава времето, изразено в часове, по време на което дадена горивна инсталация функционира, изцяло или частично, и изпуска емисии във въздуха, с изключение на периодите на пускане и спиране;
28.
„степен на десулфуризация“ означава съотношението между количеството сяра, което не е изпуснато във въздуха от горивната инсталация за даден период от време, и количеството сяра, съдържащо се в твърдото гориво, което е въведено в камерите на горивната инсталация и е използвано в течение на същия период от време;
29.
„местно произведено твърдо гориво“ означава срещано в естествени условия твърдо гориво, което се изгаря в специално конструирани за това гориво горивни инсталации и което се добива на местно равнище;
30.
„определящо гориво“ означава гориво, което, сред всички горива, използвани в горивна инсталация за няколко горива, която използва за гориво отпадъци от дестилация и от конверсия при рафинирането на суровия нефт за собствено консумация самостоятелно или съвместно с други горива, има най-високата норма за допустими емисии, определена в част 1 от приложение V, или, в случай на няколко горива със същата норма за допустими емисии, горивото с най-голямата входяща топлинна мощност сред тези горива;
31.
„биомаса“ означава който и да е от следните продукти или отпадъци:
а)
продуктите, съставени от селскостопански или горски растителни вещества, които могат да бъдат използвани като гориво, с цел да се оползотвори тяхното енергийно съдържание;
б)
следните отпадъци:
i)
селскостопански или горски растителни отпадъци;
ii)
растителни отпадъци от хранително-преработвателната индустрия, ако произведената топлина се оползотворява;
iii)
растителни влакнести отпадъци от производството на първична целулозна каша и от производството на хартия от целулоза, ако са изгаряни заедно на мястото за производство и ако произведената топлина се оползотворява;
iv)
коркови отпадъци;
v)
дървесни отпадъци, с изключение на дървесни отпадъци, които е възможно да съдържат халогенирани органични съединения или тежки метали в резултат на третиране с дървесни консерванти или поставяне на покритие, включително по-специално дървесни отпадъци от строителни обекти;
32.
„горивна инсталация за няколко горива“ означава всяка горивна инсталация, която може да бъде захранвана едновременно или последователно с два или повече вида гориво;
33.
„газова турбина“ означава всяка ротационна машина, която превръща термичната енергия в механична работа и се състои като цяло от компресор, термичен агрегат, който позволява окислението на горивото, така че да се подгрява работният флуид, и турбина;
34.
„газов двигател“ означава двигател с вътрешно горене, който работи в съответствие с цикъла на Ото и използва искрово запалване или - в случая с двигателите, работещи с два вида гориво - самозапалване, за да изгаря горивото;
35.
„дизелов двигател“ означава двигател с вътрешно горене, който работи в съответствие с дизеловия цикъл и използва самозапалване, за да изгаря горивото;
36.
„малка изолирана мрежа“ означава малка изолирана мрежа по смисъла на член 2, точка 26 от Директива 2003/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 г. относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия (26);
37.
„отпадъци“ означава отпадъци по смисъла на член 3, точка 1 от Директива 2008/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 г. относно отпадъците (27);
38.
„опасни отпадъци“ означава опасни отпадъци по смисъла на член 3, точка 2 от Директива 2008/98/ЕО;
39.
„смесени битови отпадъци“ означава домакинските отпадъци, както и отпадъците от търговски, промишлени и административни дейности, които по своя характер и състав са сходни с домакинските отпадъци, с изключение на фракциите, посочени в позиция 20 01 от приложението към Решение 2000/532/ЕО (28), които се събират отделно при източника, и с изключение на другите отпадъци, посочени в позиция 20 02 от същото приложение;
40.
„инсталация за изгаряне на отпадъци“ означава всяко техническо оборудване или техническа единица, неподвижни или подвижни, предназначени за термична обработка на отпадъци, със или без оползотворяване на отделената при горенето топлина, посредством изгаряне чрез окисляване или всякакъв друг процес на термична обработка като пиролиза, газообразуване или плазмено обработване, при условие че получените вещества биват впоследствие изгаряни;
41.
„инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци“ означава стационарна или подвижна техническа единица, чиято основна цел е да се произвежда енергия или материали и която използва отпадъци като обичайно или помощно гориво, или в която отпадъците биват подложени на термична обработка с цел тяхното обезвреждане посредством изгаряне чрез окисляване или всякакъв друг процес на термична обработка като пиролиза, газообразуване или плазмено обработване, при условие че получените вещества биват впоследствие изгаряни;
42.
„номинален капацитет“ означава сборът от капацитетите за изгаряне на пещите, от които се състои дадена инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци, посочен от производителя и потвърден от оператора, при надлежно отчитане на топлината на изгаряне на отпадъците, изразена под формата на количеството отпадъци, изгорени за един час;
43.
„диоксини и фурани“ означава всички полихлорирани дибензо-п-диоксини и дибензофурани, изброени в част 2 от приложение VI;
44.
„органично съединение“ означава всяко съединение, което съдържа най-малко елемента въглерод и един или повече от следните елементи: водород, халогени, кислород, сяра, фосфор, силиций или азот, с изключение на въглеродни оксиди и неорганични карбонати и бикарбонати;
45.
„летливо органично съединение“ означава всяко органично съединение, както и фракцията от креозот, което при температура 293,15 К има парно налягане 0,01 kPа или повече, или притежава съответна летливост при конкретните условия на употреба;
46.
„органичен разтворител“ означава всяко летливо органично съединение, което се използва за някоя от следните цели:
а)
самостоятелно или в комбинация с други реактиви, без да претърпява химична промяна, за разтваряне на суровини, продукти или отпадъчни материали;
б)
като почистващо средство за разтваряне на замърсители;
в)
като разтворител;
г)
като дисперсионна среда;
д)
като регулатор на вискозитета;
е)
като регулатор на повърхностното напрежение;
ж)
като пластификатор;
з)
като консервант;
47.
„покритие“ означава покритие по смисъла на член 2, точка 8 от Директива 2004/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно намаляването на емисиите от летливи органични съединения, които се дължат на използването на органични разтворители в някои лакове и бои и в продукти за пребоядисване на превозните средства (29).
Член 4
Задължение за притежаване на разрешително
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че няма инсталации, включително горивни инсталации, инсталации за изгаряне на отпадъци или инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци, експлоатирани без разрешително.
Чрез дерогация от първа алинея, държавите-членки могат да предвидят процедура за регистриране на инсталациите, които попадат в приложното поле единствено на глава V.
Процедурата за регистрация се определя в акт със задължителна сила и включва най-малкото уведомление от оператора до компетентния орган за намерението му да експлоатира дадена инсталация.
2. Държавите-членки могат да предвидят, че едно разрешително се отнася до две или повече инсталации или отделни техни части, експлоатирани от един и същ оператор на една и съща площадка.
В случай че разрешителното се отнася до две или повече инсталации, то съдържа условия, гарантиращи спазването на спазени изискванията на настоящата директива за всяка от тях.
3. Държавите-членки могат да предвидят, че едно разрешително се отнася до няколко части на инсталация, експлоатирани от различни оператори. В такъв случай в разрешителното се определя отговорността на всеки оператор.
Член 5
Издаване на разрешително
1. Без да се засягат останалите изисквания, предвидени в националното право или правото на Съюза, компетентните органи издават разрешително, ако инсталацията съответства на изискванията на настоящата директива.
2. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, които да гарантират пълна координация на условията и процедурите по издаване на разрешителни, когато в тях участва повече от един компетентен орган или повече от един оператор, или когато се издава повече от едно разрешително, за да се гарантира ефективен комплексен подход от страна на всички органи, компетентни във връзка с тази процедура.
3. В случаите на нова инсталация или съществена промяна, към които се прилага член 4 от Директива 85/337/ЕИО, за целите на издаване на разрешителното се разглежда и използва всяка получена информация или направено заключение съгласно членове 5, 6, 7 и 9 от посочената директива.
Член 6
Общи правила със задължителна сила
Без да се засяга задължението за притежаване на разрешително, държавите-членки имат правото да включват изисквания за определени категории инсталации, включително горивни инсталации, инсталации за изгаряне на отпадъци или инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци, в общи правила със задължителна сила.
В случай че са приети общи правила със задължителна сила, е достатъчно в разрешителното да се съдържа препращане към тези правила.
Член 7
Аварии и инциденти
Без да се засяга Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети (30), при инцидент или авария със значително отрицателно въздействие върху околната среда, държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че:
а)
операторът информира незабавно компетентния орган;
б)
операторът предприема незабавно мерки за ограничаване на последиците за околната среда и за предотвратяване на възможни последващи инциденти или аварии;
в)
компетентният орган изисква операторът да предприеме всички подходящи допълнителни мерки, които този компетентен орган счита за необходими за ограничаване на последиците за околната среда и предотвратяване на възможни последващи инциденти или аварии.
Член 8
Неспазване на условията
1. Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират спазването на условията на разрешителното.
2. В случай на нарушаване на условията на разрешителното държавите-членки гарантират, че:
а)
операторът информира незабавно компетентния орган;
б)
операторът предприема незабавно необходимите мерки, с които да гарантира възстановяване на съответствието във възможно най-кратък срок;
в)
компетентният орган изисква операторът да предприеме всички подходящи допълнителни мерки, които този компетентен орган счита за необходими за възстановяване на съответствието.
Ако нарушението на условията на разрешителното създава непосредствена опасност за човешкото здраве или заплаха за непосредствено значително отрицателно въздействие върху околната среда, експлоатацията на инсталацията, горивната инсталация, инсталацията за изгаряне на отпадъци, инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци или на съответната част от тях се спира до възстановяване на съответствието съгласно първа алинея, букви б) и в).
Член 9
Емисии на парникови газове
1. Когато емисиите на парникови газове от дадена инсталация са включени в приложение I към Директива 2003/87/ЕО във връзка с дейност, извършвана в тази инсталация, в разрешителното не се включва норма за допустими емисии за преките емисии от този газ, освен ако не е необходимо да се гарантира, че няма да се предизвика значително замърсяване на местно равнище.
2. За дейностите, изброени в приложение I към Директива 2003/87/ЕО, държавите-членки могат да решат да не налагат изисквания, свързани с енергийната ефективност по отношение на горивни или други инсталации, изпускащи въглероден диоксид на площадката.
3. При необходимост компетентните органи променят разрешителното по подходящ начин.
4. Параграфи 1-3 не се прилагат за инсталации, които временно са изключени от схемата за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Съюза в съответствие с член 27 от Директива 2003/87/ЕО.
ГЛАВА II
РАЗПОРЕДБИ ЗА ДЕЙНОСТИТЕ, ИЗБРОЕНИ В ПРИЛОЖЕНИЕ I
Член 10
Приложно поле
Настоящата глава се прилага за дейностите, предвидени в приложение I и, в случай че е приложимо, достигащи праговите стойности за капацитет, определени в същото приложение.
Член 11
Общи принципи, уреждащи основните задължения на оператора
Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че при експлоатацията на инсталациите се съблюдават следните принципи:
а)
предприемане на всички необходими превантивни мерки срещу замърсяването;
б)
прилагане на най-добрите налични техники;
в)
недопускане на значително замърсяване;
г)
предотвратяване на генерирането на отпадъци в съответствие с Директива 2008/98/ЕО;
д)
когато е налице генериране на отпадъци, последните, в зависимост от приоритетния ред и в съответствие с Директива 2008/98/ЕО, се подготвят за повторна употреба, рециклират, оползотворяват или - в случаите, когато това е технически или икономически невъзможно, се обезвреждат, като същевременно се избягва или намалява тяхното въздействие върху околната среда;
е)
ефективно използване на енергията;
ж)
предприемане на необходимите мерки за предотвратяване на аварии и ограничаване на последиците им;
з)
предприемане на необходимите мерки за избягване на всякакви рискове от замърсяване и привеждането на площадката, върху която е разположена инсталацията, в задоволително състояние след окончателното прекратяване на дейностите, така както е описано в член 22.
Член 12
Заявления за разрешително
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, които да гарантират, че подадените заявления за разрешително включват описание на:
а)
инсталацията и дейностите ѝ;
б)
използваните суровини, спомагателни материали и други вещества, както и използваната или генерираната от инсталацията енергия;
в)
източниците на емисии в рамките на инсталацията;
г)
характеристиките на площадката, на която е разположена инсталацията;
д)
когато е приложимо - доклад за базовото състояние в съответствие с член 22, параграф 2;
е)
вида и количеството на очакваните емисии от инсталацията за отделните компоненти на околната среда, както и определяне на възможните значителни въздействия на емисиите върху околната среда,
ж)
предложените технологии и други техники за предотвратяване или, в случаите, когато това е невъзможно, за намаляване на емисиите от инсталацията;
з)
мерките за предотвратяване, подготовка за повторна употреба, рециклиране и оползотворяване на генерираните от инсталацията отпадъци;
и)
допълнителните мерки, планирани с оглед постигането на съответствие с общите принципи, определящи основните задължения на оператора, предвидени в член 11;
й)
планираните мерки за мониторинг на емисиите в околната среда;
к)
кратка информация за основните алтернативи на предложените технологии, техники и мерки, проучени от заявителя.
Заявлението за разрешително съдържа и нетехническо резюме на данните, посочени в първа алинея.
2. Когато информация, предоставена в съответствие с изискванията на Директива 85/337/ЕИО, или доклад за безопасност, изготвен в съответствие с Директива 96/82/ЕО, или друга информация, предоставена в съответствие с разпоредбите на друго законодателство, изпълнява някое от изискванията на параграф 1, тази информация може да бъде включена в заявлението или да бъде приложена към него.
Член 13
Референтни документи за НДНТ и обмен на информация
1. С цел изготвяне, преглед и, при необходимост, актуализиране на референтните документи за НДНТ Комисията организира обмен на информация между държавите-членки, съответните промишлени отрасли и неправителствените организации, съдействащи за опазването на околната среда, и Комисията.
2. Обменът на информация включва по-специално:
а)
резултатите от работата на инсталациите и прилагането на техниките по отношение на емисиите, изразени в краткосрочни и дългосрочни средни стойности, когато е подходящо, и съответните референтни условия, консумацията и естеството на суровините, консумацията на вода, използването на енергия и генерирането на отпадъци;
б)
използваните техники, свързания с тях мониторинг, едновременното въздействие върху няколко компонента на околната среда, икономическата и техническата жизнеспособност, както и новостите в тях;
в)
най-добрите налични техники и най-новите техники, набелязани след разглеждане на въпросите, посочени в букви а) и б).
3. Комисията създава и свиква редовно форум, съставен от представители на държавите-членки, съответните промишлени отрасли и неправителствените организации, съдействащи за опазването на околната среда.
Комисията получава мнението на форума относно практическите условия и ред за обмен на информация, по-специално относно:
а)
процедурния правилник на форума;
б)
работната програма за обмен на информация;
в)
насоки относно събирането на данни;
г)
насоки относно изготвянето на референтните документи за НДНТ и осигуряването на качеството им, включително доколко са подходящи тяхното съдържание и формат.
В насоките, посочени във втора алинея, букви в) и г), се отчита становището на форума, те се приемат в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 75, параграф 2.
4. Комисията получава и предоставя обществен достъп до становището на форума относно предложеното съдържание на референтните документи за НДНТ и взема предвид това становище за процедурите, предвидени в параграф 5.
5. Решения относно заключенията за НДНТ се приемат в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 75, параграф 2.
6. След приемането на решение в съответствие с параграф 5 Комисията незабавно предоставя обществен достъп до референтния документ за НДНТ и гарантира, че заключенията за НДНТ са достъпни на всички официални езици на Съюза.
7. До приемането на съответно решение в съответствие с параграф 5 заключенията за най-добрите налични техники от референтните документи за НДНТ, приети от Комисията преди датата, посочена в член 83, се прилагат като заключения за НДНТ за целите на настоящата глава с изключение на член 15, параграфи 3 и 4.
Член 14
Условия на разрешителното
1. Държавите членки гарантират наличието в съответното разрешително на необходимите мерки за спазване на изискванията на членове 11 и 18.
Тези мерки включват най-малкото:
а)
норми за допустими емисии на замърсяващите вещества, изброени в приложение II, и други замърсяващи вещества, които е възможно да бъдат изпуснати от съответната инсталация в значителни количества, като се вземат предвид свойствата и способността им да пренасят замърсяване от един компонент на околната среда в друг;
б)
подходящи изисквания, осигуряващи опазване на почвата и подземните води, и мерки за мониторинг и управление на отпадъците, генерирани от инсталацията;
в)
подходящи изисквания за мониторинг на емисиите, в които се посочва:
i)
методологията на измерванията, честотата и процедурата за оценка; и
ii)
когато се прилага член 15, параграф 3, буква б) - наличието на резултати от мониторинг на емисиите за същите периоди от време и при същите референтни условия като тези за емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники;
г)
задължението за предоставяне на компетентния орган, редовно и най-малко веднъж годишно, на:
i)
информация въз основа на резултатите от мониторинга на емисиите, посочен в буква в), и други изисквани данни, които позволяват на компетентния орган да провери спазването на условията на разрешителното; и
ii)
когато се прилага член 15, параграф 3, буква б) - кратко изложение на резултатите от мониторинга на емисиите, позволяващо сравнение със свързаните с най-добрите налични техники емисионни нива;
д)
подходящи изисквания за редовното поддържане и наблюдение на мерките, предприети за предотвратяване на емисиите в почвата и подземните води съгласно буква б), и подходящи изисквания относно периодичния мониторинг на почвата и подземните води във връзка със съответните опасни вещества, които е възможно да бъдат открити на площадката, като се взема предвид вероятността от замърсяване на почвата и подземните води на площадката, на която е разположена инсталацията;
е)
мерки, свързани с условия, различни от нормалните експлоатационни условия, като операции по пускане и спиране, течове, случаи на лошо функциониране, моментни прекъсвания и окончателно прекратяване на експлоатацията;
ж)
разпоредби за намаляването до минимум на замърсяванията на далечни разстояния или трансграничните замърсявания.
з)
условия за оценка на съответствието с нормите за допустими емисии или посочване на приложимите изисквания, определени другаде.
2. За целите на параграф 1, буква а) нормите за допустими емисии могат да бъдат допълнени или заменени от равностойни показатели или технически мерки, осигуряващи равностойна степен на опазване на околната среда.
3. Заключенията за НДНТ служат за отправна точка при определяне на условията на разрешителното.
4. Без да се засяга член 18, компетентният орган може да определя по-строги условия на разрешителното от тези, които могат да бъдат изпълнени чрез използването на най-добрите налични техники, описани в заключенията за НДНТ. Държавите-членки могат да установят правила, според които компетентният орган може да определя по-строги условия.
5. Когато компетентният орган определя условията на разрешителното въз основа на най-добра налична техника, която не е описана в никое от съответните заключения за НДНТ, той гарантира че:
а)
техниката е определена, като е обърнато специално внимание на критериите, изброени в приложение III; и
б)
изискванията на член 15 са спазени.
Когато посочените в първа алинея заключения за НДНТ не съдържат свързаните с най-добрите налични техники емисионни нива, компетентният орган гарантира, че техниката, посочена в първа алинея, осигурява степен на опазване на околната среда, равностойна на постигнатата посредством най-добрите налични техники, описани в заключения за НДНТ.
6. Когато дадена дейност или вид производствен процес, провеждан в рамките на дадена инсталация, не са включени в никое от заключенията за НДНТ или в случай че тези заключения не се отнасят до всички потенциални въздействия от тази дейност или процес върху околната среда, компетентният орган, след предварителни консултации с оператора, определя условията на разрешителното въз основа на най-добрите налични техники, които той е определил за съответните дейности или процеси, като отделя особено внимание на критериите, изброени в приложение III.
7. По отношение на посочените в точка 6.6 от приложение I инсталации се прилагат параграфи 1-6 от настоящия член, без да се засяга законодателството относно хуманното отношение към животните.
Член 15
Норми за допустими емисии, равностойни показатели и технически мерки
1. Нормите за допустими емисии на замърсяващи вещества се прилагат към точката на изпускане на емисиите от инсталацията и при определянето на тези норми не се допуска отчитането на евентуалното им разреждане преди тази точка.
В случай на непряко изпускане на замърсяващи вещества във води, при определянето на нормите за допустими емисии на съответната инсталация се допуска да бъде отчетено действието на пречиствателна станция, при условие че се гарантира равностойна степен на опазване на околната среда като цяло и че това не води до по-висока степен на замърсяване на околната среда.
2. Без да се засяга член 18, нормите за допустими емисии и равностойните показатели и технически мерки, посочени в член 14, параграфи 1 и 2, се основават на най-добрите налични техники, без да предписват използване на каквато и да било техника или конкретна технология.
3. Компетентният орган определя норми за допустими емисии, които гарантират, че при нормални експлоатационни условия емисиите не надхвърлят емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники съгласно заключенията за НДНТ, посочени в член 13, параграф 5, по един от следните начини:
а)
като определя нормите за допустими емисии, които не надхвърлят емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники. Тези норми за допустими емисии се отнасят за същите или за по-кратки периоди от време и за същите референтни условия като емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники; или
б)
като определя норми за допустими емисии, различни от посочените в буква а) по отношение на нормите, периодите от време и референтните условия.
Когато се прилага буква б), компетентният орган извършва най-малко веднъж годишно оценка на резултатите от мониторинга на емисиите, за да се гарантира, че емисиите при нормални експлоатационни условия не са надвишили емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники.
4. Чрез дерогация от параграф 3 и без да се засяга член 18, в особени случаи компетентният орган може да определи не толкова строги норми за допустими емисии. Подобна дерогация може да бъде приложена само когато оценката покаже, че постигането на емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники, посочени в заключенията за НДНТ, би довело до разходи, които са несъразмерно високи с оглед ползите за околната среда поради:
а)
географското положение на съответната инсталация или местните екологични условия; или
б)
техническите характеристики на съответната инсталация.
Компетентният орган документира в приложение към условията на разрешителното причините за прилагането на първа алинея, в това число резултатите от оценката и обосновка за наложените условия.
Въпреки това нормите за допустими емисии, определени в съответствие с първа алинея, не може да бъдат по-високи от нормите за допустими емисии, определени в приложенията към настоящата директива, когато е приложимо.
Компетентният орган във всички случаи гарантира, че не се причинява значително замърсяване и че се постига висока степен на опазване на околната среда като цяло.
Въз основа на информацията, предоставена от държавите-членки в съответствие с член 72, параграф 1, по-специално относно прилагането на настоящия параграф, Комисията може при необходимост да оцени и допълнително да поясни, посредством насоки, критериите, които да се вземат предвид за прилагането на настоящия параграф.
Компетентните органи извършват повторна оценка на прилагането на първа алинея като част от всяко преразглеждане на условията на разрешителното съгласно член 21.
5. Компетентният орган може да предоставя временни дерогации от изискванията на параграфи 2 и 3 от настоящия член и от член 11, букви а) и б) с цел изпитване и използване на най-нови техники за общ срок, не по-дълъг от девет месеца, при условие че след изтичане на определения срок използването на техниката се прекратява или дейността достига най-малкото свързаните с най-добрите налични техники емисионни нива.
Член 16
Изисквания за мониторинг
1. Когато е приложимо, изискванията за мониторинг, посочени в член 14, параграф 1, буква в), се основават на заключенията относно мониторинга, изложени в заключенията за НДНТ.
2. Честотата на периодичния мониторинг, посочен в член 14, параграф 1, буква д), се определя от компетентния орган в разрешително за всяка отделна инсталация или в общи правила със задължителна сила.
Без да се засяга първа алинея, периодичният мониторинг се извършва най-малко веднъж на пет години за подземните води и на десет години за почвите, освен ако този мониторинг не се основава на системна оценка на риска от замърсяване.
Член 17
Общи правила със задължителна сила за дейностите, изброени в приложение I
1. При приемането на общи правила със задължителна сила държавите-членки осигуряват комплексен подход и висока степен на опазване на околната среда, която е равностойна на този, която би могла да бъде постигната чрез отделните условия на разрешителното.
2. Общите правила със задължителна сила се основават на най-добрите налични техники, без да предписват използването на определена техника или специална технология с цел да се гарантира спазване на членове 14 и 15.
3. Държавите-членки гарантират, че общите правила със задължителна сила се актуализират така, че да вземат предвид развитието на най-добрите налични техники с цел да се гарантира спазването на член 21.
4. В общите правила със задължителна сила, приети в съответствие с параграфи 1- 3, се съдържа позоваване на настоящата директива или те се придружават от такова позоваване при официалното им публикуване.
Член 18
Стандарти за качество на околната среда
Когато даден стандарт за качество на околната среда изисква по-строги условия от тези, постижими чрез използването на най-добрите налични техники, в разрешителното се включват допълнителни мерки, без да се засяга действието на други мерки, които може да бъдат взети с цел спазване на стандартите за качество на околната среда.
Член 19
Развитие на най-добрите налични техники
Държавите-членки гарантират, че компетентният орган следи или е информиран за развитието на най-добрите налични техники, както и за публикуването на нови или актуализирани заключения за НДНТ, и предоставя тази информация на заинтересованата общественост.
Член 20
Промени на инсталациите от операторите
1. Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че операторът информира компетентния орган за всяка планирана промяна в естеството на производствената дейност или във функционирането на инсталацията, или за разширението ѝ, която може да доведе до последици за околната среда. Когато е уместно, компетентният орган актуализира разрешителното.
2. Държавите членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че никакви планирани от оператора съществени промени не се извършват без разрешително, издадено в съответствие с настоящата директива.
Заявлението за разрешително и решението на компетентния орган се отнасят до частите на инсталацията и данните, изброени в член 12, които е възможно да бъдат засегнати от съществената промяна.
3. Всяка промяна в естеството на производствената дейност или функционирането, или разширението на инсталация се счита за съществена, ако със самата промяна или разширение се достигат праговите стойности за капацитет, определени в приложение I.
Член 21
Преразглеждане и актуализиране на условията на разрешителните от компетентния орган
1. Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че компетентният орган периодично преразглежда, в съответствие с параграфи 2-5, всички условия на разрешителното и когато това е необходимо за гарантиране спазването на настоящата директива - актуализира тези условия.
2. По искане на компетентния орган операторът предоставя цялата информация, необходима за преразглеждане на условията на разрешителното, включително по-специално резултатите от мониторинга на емисиите и други данни, които позволяват да се направи сравнение между експлоатацията на инсталацията и най-добрите налични техники, описани в съответните заключения за НДНТ, както и свързаните с най-добрите налични техники емисионни нива.
При преразглеждането на условията на разрешителното компетентният орган използва всяка информация, получена при мониторинг или инспекция.
3. В срок от четири години от публикуването на решения относно заключения за НДНТ, приети в съответствие с член 13, параграф 5, свързани с основната дейност на дадена инсталация, компетентният орган гарантира, че:
а)
всички условия на разрешителното за съответната инсталация се преразглеждат и, при необходимост, актуализират, за да се гарантира съответствие с настоящата директива, и по-специално с член 15, параграфи 3 и 4, където е приложимо;
б)
инсталацията отговаря на условията на разрешителното.
При преразглеждането се вземат предвид всички нови или актуализирани заключения за НДНТ, приложими за инсталацията и приети в съответствие с член 13, параграф 5 след издаването на разрешителното или неговото последно преразглеждане.
4. Когато нито едно от заключенията за НДНТ не се отнася до дадена инсталация, условията на разрешителното се преразглеждат и, при необходимост, актуализират, когато развитието на най-добрите налични техники позволява значително намаляване на емисиите.
5. Условията на разрешителното се преразглеждат и, при необходимост, се актуализират най-малкото в следните случаи:
а)
при причиняване на замърсяване от инсталацията, което е толкова значително, че се налага преразглеждане на съществуващите норми за допустими емисии в разрешителното или включване на нови такива норми в него;
б)
когато експлоатационната безопасност изисква използването на други техники;
в)
когато е необходимо да се спазят нови или преразгледани стандарти за качество на околната среда в съответствие с член 18.
Член 22
Затваряне на площадки
1. Без да се засягат Директива 2000/60/ЕО, Директива 2004/35/ЕО, Директива 2006/118/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. за опазване на подземните води от замърсяване и влошаване на състоянието им (31) и съответното право на Съюза за опазване на почвите, компетентният орган определя условията на разрешителното така, че да гарантира спазването на параграфи 3 и 4 от настоящия член при окончателното прекратяване на дейностите.
2. Когато дейността включва използването, производството и изпускането на съответни опасни вещества, операторът, като взема предвид възможността от замърсяване на почвата или на подземните води на площадката на инсталацията, подготвя и представя на компетентния орган доклад за базовото състояние, преди да започне експлоатацията на дадена инсталация или преди актуализирането на разрешителното за инсталация за първи път след 7 януари 2013 г.
Докладът за базовото състояние съдържа информацията, необходима за определяне на състоянието на замърсяването на почвата и подземните води, така че да се направи количествено сравнение със състоянието при окончателното прекратяване на дейностите по параграф 3.
Докладът за базовото състояние съдържа най-малко следната информация:
а)
информация относно настоящото предназначение и когато има такова, минало предназначение на площадката;
б)
когато има, съществуващата информация за измервания на почвата и подземните води, която отразява състоянието към момента на изготвяне на доклада, или в противен случай - нови измервания на почвата и подземните води при отчитане на възможността от замърсяване на почвата и подземните води с опасните вещества, които ще се използват, произвеждат или изпускат от въпросната инсталация.
Когато изготвената съгласно други актове на националното право или правото на Съюза информация отговаря на изискванията на настоящия параграф, тя може да бъде включена във или приложена към представения доклад за базовото състояние.
Комисията изготвя насоки относно съдържанието на доклада за базовото състояние.
3. След окончателното прекратяване на дейностите операторът прави оценка на състоянието на замърсяване на почвата и подземните води със съответни опасни вещества, използвани, произведени или изпускани от инсталацията. В случай че инсталацията е причинила значително замърсяване на почвата и подземните води със съответни опасни вещества в сравнение със състоянието, установено в доклада за базовото състояние, посочен в параграф 2, операторът предприема необходимите мерки срещу замърсяването, така че да върне площадката в това състояние. За тази цел може да се вземе предвид техническата осъществимост на такива мерки.
Без да се засяга първа алинея, при окончателно прекратяване на дейностите и когато замърсяването на почвата и подземните води на площадката поражда значителен риск за човешкото здраве и околната среда в резултат на разрешени дейности, извършвани от оператора преди първоначалното актуализиране на разрешителното за инсталацията след 7 януари 2013 г., операторът, като взема предвид състоянието на площадката на инсталацията, установено в съответствие с член 12, параграф 1, буква г), предприема необходимите действия с цел да се отстранят, контролират, ограничат или намалят съответните опасни вещества, така че площадката, като се вземе предвид сегашното или одобреното ѝ бъдещо предназначение, вече да не представлява такъв риск.
4. В случай че от оператора не се изисква да подготви доклада за базовото състояние, посочен в параграф 2, след окончателното прекратяване на дейностите операторът предприема необходимите действия за отстраняване, контролиране, ограничаване или намаляване на съответните опасни вещества, така че площадката, като се вземе предвид сегашното или одобреното ѝ бъдещо предназначение, да не представлява повече значителен риск за човешкото здраве или за околната среда поради замърсяването на почвата и подземните води в резултат на позволените дейности и предвид състоянието на площадката на инсталацията, установено в съответствие с член 12, параграф 1, буква г).
Член 23
Екологични инспекции
1. Държавите-членки създават система за екологични инспекции на инсталациите с цел справяне с всички съответни последици за околната среда от съответните инсталации.
Държавите-членки гарантират, че операторите осигуряват на компетентните органи необходимото съдействие за извършване на всички посещения на място, за вземане на проби и за събиране на информацията, необходима за изпълнението на задълженията им за целите на настоящата директива.
2. Държавите-членки гарантират, че всички инсталации са включени в план за екологични инспекции на национално, регионално или местно равнище и осигуряват неговия редовен преглед и, когато е целесъобразно, актуализиране.
3. Всеки план за екологични инспекции включва следното:
а)
обща оценка на съответните важни въпроси, свързани с околната среда;
б)
географския район, включен в плана за инспекции;
в)
регистър на включените в плана инсталации;
г)
процедури за разработване на програми за рутинни екологични инспекции съгласно параграф 4;
д)
процедури за нерутинни екологични инспекции съгласно параграф 5;
е)
при необходимост, разпоредби за сътрудничеството между различните инспекционни органи.
4. Въз основа на плановете за инспекции компетентният орган изготвя редовно програми за рутинни екологични инспекции, в които се посочват честотата на посещенията на място за различните видове инсталации.
Периодът между две посещения на място се определя въз основа на системна оценка на екологичния риск на съответните инсталации и не надхвърля една година за инсталациите, които пораждат най-голям риск, и три години за инсталациите, които пораждат най-малък риск.
Ако при инспекция е установен сериозен случай на неспазване на условията на разрешителното, се провежда допълнително посещение на място в рамките на шест месеца от тази инспекция.
Системната оценка на екологичния риск се основава най-малкото на следните критерии:
а)
потенциалното и реалното въздействие на съответните инсталации върху човешкото здраве и околната среда, като се отчитат нивата и видовете емисии, уязвимостта на местната околна среда и рискът от аварии;
б)
данни за спазването на условията на разрешителното;
в)
участието на оператора в схемата на Съюза за управление по околна среда и одит (EMAS) съгласно Регламент (ЕО) № 1221/2009 (32).
Комисията може да приема насоки относно критериите за оценка на екологичния риск.
5. Нерутинни екологични инспекции за проучване на сериозни жалби, свързани с околната среда, сериозни екологични аварии и инциденти и случаи на неспазване на условията се провеждат възможно най-скоро и, когато е уместно, преди да се издаде, преразгледа или актуализира разрешителното.
6. След всяко посещение на място компетентният орган подготвя доклад, в който се описват съответните констатации относно съответствието на инсталацията с условията на разрешителното и заключенията по отношение на необходимостта от по-нататъшни действия.
Съответният оператор се уведомява за доклада в срок от два месеца от провеждане на посещението на място. Компетентният орган прави доклада обществено достояние в съответствие с Директива 2003/4/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 г. относно обществения достъп до информация за околната среда (33) в срок от четири месеца след провеждане на посещението на място.
Без да се засяга член 8, параграф 2, компетентният орган гарантира, че операторът предприема в рамките на разумен срок всички необходими действия, набелязани в доклада.
Член 24
Достъп до информация и участие на обществеността в процедурата за издаване на разрешително
1. Държавите-членки гарантират, че на заинтересованата общественост са осигурени навременни и ефективни възможности да участва в следните процедури:
а)
издаването на разрешително за нови инсталации;
б)
издаването на разрешително за всяка съществена промяна;
в)
издаването или актуализирането на разрешителното за инсталация, когато се предлага прилагането на член 15, параграф 4;
г)
актуализирането на разрешителното или на условията на разрешителното за инсталация в съответствие с член 21, параграф 5, буква а).
За такова участие се прилага процедурата, предвидена в приложение IV.
2. Когато е взето решение за издаване, преразглеждане или актуализиране на разрешително, компетентният орган предоставя на обществеността, включително чрез интернет във връзка с букви а), б) и е), следната информация:
а)
съдържанието на решението, включително копие от разрешителното и всички последващи актуализации;
б)
мотивите, на които се основава решението;
в)
резултатите от консултациите, проведени преди вземане на решението, и обяснение за начина, по който са взети предвид в същото решение;
г)
заглавието на референтните документи за НДНТ, свързани със съответната инсталация или дейност;
д)
начина, по който са определени условията на разрешителното, посочени в член 14, включително нормите за допустими емисии, спрямо най-добрите налични техники и емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники;
е)
когато се предоставя дерогация в съответствие с член 15, параграф 4, конкретните причини за дерогацията въз основа на критериите съгласно същия параграф и наложените условия.
3. Компетентният орган предоставя на обществеността, включително чрез интернет най-малко във връзка с буква а), и:
а)
съответната информация относно мерките, предприети от оператора при окончателното прекратяване на дейностите в съответствие с член 22;
б)
резултатите от мониторинга на емисиите, изискван съгласно условията на разрешителното, с които разполага компетентният орган.
4. Параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член се прилагат при спазване на ограниченията, посочени в член 4, параграфи 1 и 2 от Директива 2003/4/ЕО.
Член 25
Достъп до правосъдие
1. Държавите-членки гарантират, че в съответствие със съответната национална правна система членовете на заинтересованата общественост имат достъп до законоустановена процедура на обжалване пред съд или друг независим и безпристрастен орган за оспорване на материалната или процесуална законосъобразност на решенията, действията или бездействията, за които се прилага член 24, когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
имат достатъчен интерес;
б)
поддържат, че е накърнено право, когато административнопроцесуалното право на държавата-членка изисква това като предварително условие.
2. Държавите-членки определят на какъв етап могат да бъдат оспорвани решенията, действията или бездействията.
3. Държавите-членки определят какво представлява достатъчен интерес или накърняване на правата в съответствие с целта на заинтересованата общественост да се предостави широк достъп до правосъдие.
За тази цел интересите на всяка неправителствена организация, съдействаща за опазването на околната среда и отговаряща на всички изисквания на националното право, се считат за достатъчни за целите на параграф 1, буква а).
За такива организации също така се счита, че имат права, които могат да бъдат накърнени за целите на параграф 1, буква б).
4. Параграфи 1, 2 и 3 не изключват възможността за предварителна процедура на обжалване пред административния орган и не засягат изискването за изчерпване на процедурите за административно обжалване преди преминаването към процедурите на съдебно обжалване, ако съществува такова изискване съгласно националното право.
Всяка подобна процедура трябва да е справедлива, безпристрастна и своевременна и да не е прекомерно скъпа.
5. Държавите-членки гарантират, че на обществеността е предоставена практическата информация относно достъпа до процедури за административно и съдебно обжалване.
Член 26
Трансгранично въздействие
1. Когато на една държава-членка е известно, че експлоатацията на дадена инсталация може да има значително отрицателно въздействие върху околната среда на друга държава-членка или когато държава-членка, която може да бъде засегната в значителна степен, поиска това, държавата-членка, на чиято територия е подадено заявлението за разрешително съгласно член 4 или член 20, параграф 2, изпраща на другата държава-членка цялата информация, която се изисква да се осигури или предостави на обществеността съгласно приложение IV по същото време, когато я предоставя на разположение на обществеността.
Тази информация служи за основа за всякакви консултации, които са необходими в рамките на двустранните отношения между двете държави-членки при условията на взаимност и равнопоставеност.
2. В рамките на своите двустранни отношения държавите-членки гарантират, че в посочените в параграф 1 случаи заявленията се предоставят в течение на подходящ срок и на обществеността на държавата-членка, която вероятно ще бъде засегната, за да може тя да има правото на коментар по тях, преди компетентният орган да вземе своето решение.
3. Когато компетентният орган взема решение по заявлението, се вземат предвид резултатите от всички консултации съгласно параграфи 1 и 2.
4. Компетентният орган информира всяка държава-членка, която е била консултирана съгласно параграф 1, за взетото решение по заявлението и ѝ изпраща информацията, посочена в член 24, параграф 2. Тази държава-членка взема необходимите мерки, за да гарантира, че тази информация е предоставена по подходящ начин на заинтересованата общественост на нейната собствена територия.
Член 27
Най-нови техники
1. Когато е целесъобразно, държавите-членки насърчават разработването и прилагането на най-нови техники, по-специално на най-новите техники, набелязани в референтните документи за НДНТ.
2. Комисията определя насоки за подпомагане на държавите-членки при насърчаване на разработването и прилагането на най-новите техники, посочени в параграф 1.
ГЛАВА III
СПЕЦИАЛНИ РАЗПОРЕДБИ ЗА ГОРИВНИ ИНСТАЛАЦИИ
Член 28
Приложно поле
Настоящата глава се прилага по отношение на горивните инсталации, чиято обща номинална входяща топлинна мощност е равна или по-голяма от 50 MW, независимо от използвания вид гориво.
Настоящата глава не се прилага по отношение на следните горивни инсталации:
а)
инсталациите, в които горивните продукти се използват за пряко нагряване, за сушене или за друг вид обработка на предмети или материали;
б)
инсталациите за доизгаряне, които са предназначени за очистването на отпадъчните газове чрез горене и които не се използват като самостоятелни горивни инсталации;
в)
съоръженията за регенериране на каталитични крекинг-катализатори;
г)
съоръженията за конверсия на сероводород в сяра;
д)
реакторите, използвани в химическата индустрия;
е)
коксовите пещи;
ж)
кауперите на доменните пещи;
з)
всяко техническо съоръжение, използвано за задвижване на превозно средство, кораб или въздухоплавателно средство;
и)
газовите турбини и газовите двигатели, използвани на крайбрежни платформи;
й)
инсталации, използващи за гориво всякакви твърди или течни отпадъци, различни от отпадъците, посочени в член 3, точка 31, буква б).
Член 29
Правила за обединяване
1. Когато отпадъчни газове на две или повече отделни горивни инсталации се изпускат през общ комин, съвкупността от тези инсталации се счита за една-единствена горивна инсталация и техният капацитет се сумира за целите на изчисляването на номиналната входяща топлинна мощност
2. Ако две или повече отделни горивни инсталации, на които е издадено разрешително за първи път на 1 юли 1987 г. или след това, или чиито оператори са подали пълно заявление за такова разрешително на или след тази дата, са монтирани по такъв начин, че според компетентния орган при отчитане на техническите и икономическите фактори техните отпадъчни газове биха могли да бъдат изпускани от един общ комин, съвкупността от тези инсталации се счита за една-единствена горивна инсталация и техният капацитет се сумира за целите на изчисляването на номиналната входяща топлинна мощност.
3. Отделни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност под 15 MW не се вземат предвид за целите на изчисляване на номиналната входяща топлинна мощност на съвкупността от горивни инсталации, посочена в параграфи 1 и 2.
Член 30
Норми за допустими емисии
1. Изпускането на отпадъчни газове от горивните инсталации се извършва контролирано през комин с една или повече димни тръби, чиято височина е изчислена така, че да пази човешкото здраве и околната среда.
2. Всички разрешителни за инсталации, оборудвани с горивни инсталации, на които е издадено разрешително преди 7 януари 2013 г., или чиито оператори са подали пълно заявление за разрешително преди тази дата, при условие че тези инсталации са пуснати в експлоатация не по-късно от 7 януари 2014 г., включват условия, чрез които се гарантира, че емисиите от тези инсталации във въздуха не надвишават нормите за допустими емисии, определени в част 1 от приложение V.
Всички разрешителни за инсталации, оборудвани с горивни инсталации, на които е било предоставено освобождаване съгласно член 4, параграф 4 от Директива 2001/80/ЕО и които са в експлоатация след 1 януари 2016 г., включват условия, чрез които се гарантира, че емисиите от тези инсталации във въздуха не надвишават нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение V.
3. Всички разрешителни за инсталации, оборудвани с горивни инсталации, които не попадат в приложното поле на параграф 2, включват условия, чрез които се гарантира, че емисиите от тези инсталации във въздуха не надвишават нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение V.
4. Нормите за допустими емисии, определени в части 1 и 2 от приложение V, както и минималните степени на десулфуризация, определени в част 5 от същото приложение, се прилагат за емисиите от всеки общ комин в съответствие с общата номинална входяща топлинна мощност на цялата горивна инсталация. Когато в приложение V се предвижда, че нормите за допустими емисии могат да се прилагат за част от горивна инсталация с ограничен брой експлоатационни часове, тези норми за емисии се прилагат само за емисиите от тази част на инсталацията, но се определят в съответствие с общата номинална входяща топлинна мощност на цялата горивна инсталация.
5. Компетентният орган може да предостави дерогация за максимален срок от шест месеца от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, определени в параграфи 2 и 3 за серния диоксид, по отношение на горивните инсталации, които обикновено използват за тази цел нискосернисто гориво, когато операторът не е в състояние да спазва тези норми поради прекъсване на снабдяването с нискосернисто гориво в резултат на ситуация на сериозен недостиг.
Държавите-членки незабавно информират Комисията за всяка дерогация, предоставена съгласно първа алинея.
6. Компетентният орган може да предостави дерогация от задължението за спазване нормите за допустими емисии, определени в параграфи 2 и 3, когато горивна инсталация, която използва само газообразно гориво, поради внезапно прекъсване на снабдяването с газ по изключение използва други горива и поради тази причина ще се наложи да бъде оборудвана със съоръжение за очистване на отпадъчните газове. Срокът, за който се предоставя тази дерогация, не може да надхвърля 10 дни, освен ако не съществува крайна нужда от поддържането на енергийните доставки.
Операторът информира незабавно компетентният орган за всеки отделен случай по първа алинея.
Държавите-членки информират незабавно Комисията за всяка дерогация, предоставена съгласно първа алинея.
7. Когато дадена горивна инсталация се разшири, нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение V, се прилагат за разширената част на инсталацията, засегната от промяната, и се определят в съответствие с общата номинална входяща топлинна мощност на цялата горивна инсталация. В случай на промяна в инсталацията, която може да има последици за околната среда и засяга част от инсталацията с номинална входяща топлинна мощност от 50 MW или повече, нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение V, се прилагат за частта от инсталацията, засегната от промяната, в съответствие с общата номинална входяща топлинна мощност на цялата горивна инсталация.
8. Нормите за допустими емисии, определени в части 1 и 2 от приложение V, не се прилагат за следните горивни инсталации:
а)
дизелови двигатели;
б)
регенерационни котли в рамките на инсталации за производство на целулозна каша.
9. Въз основа на най-добрите налични техники Комисията разглежда необходимостта от определяне на норми за допустими емисии за целия Съюз, както и необходимостта от изменение на нормите за допустими емисии, определени в приложение V, по отношение на следните горивни инсталации:
а)
горивните инсталации, посочени в параграф 8;
б)
горивни инсталации в рафинерии, които използват за гориво отпадъци от дестилация и от конверсия при рафинирането на суров нефт за собствена консумация самостоятелно или съвместно с други горива, като се отчитат особеностите на енергийните системи на рафинериите;
в)
горивни инсталации, които използват газообразни горива, различни от природен газ;
г)
горивни инсталации в химически инсталации, които използват за гориво течни производствени отпадъци с нетърговска цел за собствена консумация.
До 31 декември 2013 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно резултатите от този преглед, който по целесъобразност е придружен от законодателно предложение.
Член 31
Степен на десулфуризация
1. За горивните инсталации, използващи местно произведено твърдо гориво, които поради характеристиките на съответното гориво не могат да спазят нормите за допустими емисии за серен диоксид, посочени в член 30, параграфи 2 и 3, държавите-членки могат вместо тях да прилагат минималните степени на десулфуризация, определени в част 5 от приложение V, в съответствие с правилата за съответствие, предвидени в част 6 от това приложение, и с предварителното одобрение от компетентния орган на техническия доклад, посочен в член 72, параграф 4, буква а).
2. За горивни инсталации, използващи местно произведено твърдо гориво, които съвместно изгарят отпадъци и които, поради характеристиките на местно произведеното твърдо гориво, не могат да спазят стойностите Спроцес за серен диоксид, определени в част 4, точка 3.1 или 3.2 от приложение VI, държавите-членки могат вместо тях да прилагат минималните степени на десулфуризация, определени в част 5 от приложение V, в съответствие с правилата за съответствие, предвидени в част 6 от това приложение. Ако държавите-членки изберат да прилагат настоящата алинея, стойността Сотпадъци, посочена в част 4, точка 1 от приложение VI, е равна на 0 mg/Nm3.
3. До 31 декември 2019 г. Комисията разглежда възможността за прилагане на минималните степени за десулфуризация, определени в част 5 от приложение V, като взема предвид по-специално най-добрите налични техники и ползите, получени от намаляването на емисиите на серен диоксид.
Член 32
Преходен национален план
1. По време на периода от 1 януари 2016 г. до 30 юни 2020 г. държавите-членки могат да изготвят и прилагат преходен национален план, който обхваща горивните инсталации с разрешителни, издадени за първи път преди 27 ноември 2002 г. или чиито оператори са подали пълно заявление за разрешително преди тази дата, при условие че инсталацията е пусната в експлоатация не по-късно от 27 ноември 2003 г. За всяка горивна инсталация, обхваната от този план, планът включва емисиите на един или повече от следните замърсители: азотни оксиди, серен диоксид и прах. За газовите турбини планът обхваща само емисиите на азотни оксиди.
Преходният национален план не включва следните горивни инсталации:
а)
горивни инсталации, за които се прилага член 33, параграф 1;
б)
горивни инсталации в рафинерии, които използват за гориво нискокалорични газове от газообразуването от отпадъци от рафиниране или остатъци от дестилация и от конверсия при рафинирането на суров нефт за собствена консумация самостоятелно или съвместно с други горива;
в)
горивни инсталации, за които се прилага член 35;
г)
горивни инсталации, за които е предоставено освобождаването, посочено в член 4, параграф 4 от Директива 2001/80/ЕО.
2. Горивните инсталации, обхванати от плана, могат да бъдат освободени от задължението за спазване на посочените в член 30, параграф 2 норми за допустими емисии на замърсителите, за които се прилага планът, или, когато е приложимо, от задължението за спазване на посочените в член 31 степени на десулфуризация.
Нормите за допустими емисии за серен диоксид, азотни оксиди и прах, определени в разрешителното за горивната инсталация, приложими към 31 декември 2015 г., съгласно по-специално изискванията на директиви 2001/80/ЕО и 2008/1/ЕО, най-малкото се запазват.
Горивни инсталации с обща номинална входяща топлинна мощност от повече от 500 MW, използващи твърди горива, чието първоначално разрешително е издадено след 1 юли 1987 г., спазват нормите за допустими емисии на азотни оксиди, определени в част 1 от приложение V.
3. За всеки от замърсителите, за които той се прилага, в преходния национален план се определя таван на максималните общи годишни емисии от всички инсталации, обхванати от плана, въз основа на общата номинална входяща топлинна мощност на всяка инсталация към 31 декември 2010 г., нейния действителен годишен брой експлоатационни часове и нейната консумация на гориво, определени като средна стойност за последните десет години на експлоатация до 2010 г. включително.
Таванът за 2016 г. се изчислява въз основа на съответните норми за допустими емисии, определени в приложения III-VII към Директива 2001/80/ЕО или, когато е приложимо, въз основа на степените на десулфуризация, определени в приложение III към Директива 2001/80/ЕО. При газовите турбини се използват нормите за допустими емисии на азотни оксиди, определени за такива инсталации в част Б от приложение VI към Директива 2001/80/ЕО. Таванът за 2019 г. и 2020 г. се изчислява въз основа на съответните норми за допустими емисии, определени в част 1 от приложение V към настоящата директива или, когато е приложимо, въз основа на степените на десулфуризация, определени в част 5 от приложение V към настоящата директива. Таваните за 2017 г. и 2018 г. се определят чрез линейно намаление на таваните между 2016 г. и 2019 г.
Ако инсталация, включена в преходния национален план, бъде затворена или престане да попада в приложното поле на глава III, това не води до увеличаване на общите годишни емисии от останалите включени в плана инсталации.
4. Преходният национален план съдържа също така разпоредби за мониторинг и докладване, съответстващи на установените съгласно член 41, буква б) правила, както и мерки, предвидени за всяка една от инсталациите с цел да се гарантира своевременното спазване на нормите за допустими емисии, които ще се прилагат от 1 юли 2020 г.
5. Държавите-членки представят на Комисията своите преходни национални планове не по-късно от 1 януари 2013 г.
Комисията извършва оценка на плановете и когато не направи възражения в срок от 12 месеца от получаването на даден план, съответната държава-членка счита, че планът ѝ е приет.
Ако Комисията прецени, че планът не отговаря на правилата за изпълнение, установени в съответствие с член 41, буква б), тя информира съответната държава-членка, че планът ѝ не може да бъде приет. По отношение на оценката на новия вариант на плана, който държавите-членки представят на Комисията, срокът по втора алинея е шест месеца.
6. Държавите-членки информират Комисията относно всякакви последващи изменения на плана.
Член 33
Временна дерогация
1. По време на периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2023 г. горивните инсталации могат да бъдат освободени от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, посочени в член 30, параграф 2, и когато е приложимо, от задължението за спазване на степените на десулфуризация, посочени в член 31, както и от включване в преходния национален план, посочен в член 32, ако са изпълнени следните условия:
а)
в писмена декларация, представена на компетентния орган най-късно до 1 януари 2014 г., операторът на горивната инсталация се задължава да не експлоатира инсталацията за период, надхвърлящ 17 500 експлоатационни часа, който започва от 1 януари 2016 г. и завършва не по-късно от 31 декември 2023 г.;
б)
операторът е задължен да представя ежегодно на компетентния орган отчет за броя експлоатационни часове, използвани от 1 януари 2016 г.;
в)
нормите за допустими емисии на серен диоксид, азотни оксиди и прах, определени в разрешителното за горивната инсталация, приложими към 31 декември 2015 г. съгласно по-специално на изискванията на директиви 2001/80/ЕО и 2008/1/ЕО, най-малкото се запазват по време на остатъка от периода на функциониране на инсталацията; горивни инсталации с обща номинална входяща топлинна мощност над 500 MW, използващи твърди горива, на които първоначалното разрешително за експлоатация е било издадено след 1 юли 1987 г., спазват нормите за допустими емисии на азотни оксиди, определени в част 1 от приложение V; и
г)
на горивната инсталация не е предоставено освобождаването, посочено в член 4, параграф 4 от Директива 2001/80/ЕО.
2. Най-късно на 1 януари 2016 г. всяка държава-членка представя на Комисията списък с горивните инсталации, за които се прилага параграф 1, в който се посочват тяхната обща номинална входяща топлинна мощност, използваните видове гориво и приложимите норми за допустими емисии за серен диоксид, азотни оксиди и прах. За инсталациите, за които се прилага параграф 1, държавите-членки предоставят ежегодно на Комисията отчет за броя експлоатационни часове, използвани от 1 януари 2016 г.
3. За горивни инсталации, които към 6 януари 2011 г. са част от малка изолирана мрежа и произвеждат към тази дата минимум 35 % от електроенергията в тази мрежа, които поради техническите си характеристики не могат да спазят нормите за допустими емисии, посочени в член 30, параграф 2, периодът на експлоатация, посочен в параграф 1, буква а) от настоящия член, е 18 000 експлоатационни часа, като този период започва на 1 януари 2020 г. и завършва не по-късно от 31 декември 2023 г., а датата по параграф 1, буква б) и параграф 2 от настоящия член е 1 януари 2020 г.
4. За горивни инсталации с обща номинална входяща топлинна мощност, превишаваща 1 500 MW, пуснати в експлоатация преди 31 декември 1986 г. и използващи местно произведено твърдо гориво с долна топлина на изгаряне, непревишаваща 5 800 kJ/kg, съдържание на влага, превишаващо 45 тегловни %, комбинирано съдържание на влага и пепел, превишаващо 60 тегловни %, и съдържание на калциев оксид в пепелта, превишаващо 10 %, периодът на експлоатация по параграф 1, буква а) е 32 000 експлоатационни часа.
Член 34
Малки изолирани мрежи
1. До 31 декември 2019 г., горивните инсталации, които към 6 януари 2011 г. са част от малка изолирана мрежа, могат да бъдат освободени от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, посочени в член 30, параграф 2, и когато е приложимо, от задължението за спазване на степените на десулфуризация, посочени в член 31. До 31 декември 2019 г. нормите за допустими емисии, определени в разрешителните на съответните горивни инсталации, съгласно по-специално на изискванията на директиви 2001/80/ЕО и 2008/1/ЕО, най-малкото се запазват.
2. Горивни инсталации с обща номинална входяща топлинна мощност над 500 MW, използващи твърди горива, чието първоначално разрешително за експлоатация е било издадено след 1 юли 1987 г., спазват нормите за допустими емисии на азотни оксиди, определени в част 1 от приложение V.
3. Когато на територията на държава-членка има горивни инсталации, по отношение на които се прилага настоящата глава, които са част от малка изолирана мрежа, преди 7 януари 2013 г. съответната държава-членка представя на Комисията списък с въпросните горивни инсталации, общата годишна консумация на енергия на малката изолирана мрежа и количеството енергия, получено чрез свързване с други мрежи.
Член 35
Инсталации за централно отопление
1. До 31 декември 2022 г. дадена горивна инсталация може да бъде освободена от спазване на нормите за допустими емисии, посочени в член 30, параграф 2, и степените за десулфуризация, посочени в член 31, ако са изпълнени следните условия:
а)
общата номинална входяща топлинна мощност на горивната инсталация не надвишава 200 MW;
б)
първоначалното разрешително на инсталацията е издадено преди 27 ноември 2002 г. или операторът на инсталацията е подал пълно заявление за разрешително преди тази дата, при условие че инсталацията е пусната в експлоатация не по-късно от 27 ноември 2003 г.;
в)
най-малко 50 % от производството на полезна топлоенергия на инсталацията, определено като плаваща средна стойност за период от пет години, се предоставя под формата на пара или топла вода на обществена мрежа за централно отопление; и
г)
до 31 декември 2022 г. нормите за допустими емисии за серен диоксид, азотни оксиди и прах, определени в нейното разрешително, които са приложими към 31 декември 2015 г., съгласно по-специално изискванията на директиви 2001/80/ЕО и 2008/1/ЕО, най-малкото се запазват.
2. Най-късно на 1 януари 2016 г. всяка държава-членка представя на Комисията списък с горивните инсталации, за които се прилага параграф 1, в който се посочва тяхната обща номинална входяща топлинна мощност, използваните видове гориво и приложимите норми за допустими емисии за серен диоксид, азотни оксиди и прах. В допълнение, по отношение на всички горивни инсталации, за които се прилага параграф 1 и по време на периода, посочен в същия параграф, държавите-членки ежегодно информират Комисията за съотношението на производството на полезна топлоенергия на всяка инсталация, предоставена под формата на пара или топла вода на обществена мрежа за централно отопление, изразено като плаваща средна стойност за предходните пет години.
Член 36
Съхранение на въглероден диоксид в геоложки формации
1. Държавите-членки гарантират, че операторите на всички горивни инсталации с номинална електрическа изходяща мощност от 300 мегавата или повече, за които е предоставено първоначално разрешение за строеж или, при липса на такава процедура, първоначално разрешение за експлоатация след влизането в сила на Директива 2009/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. относно съхранението на въглероден диоксид в геоложки формации (34), са направили оценка дали се изпълнени следните условия:
а)
има налични подходящи места за хранилища,
б)
транспортните съоръжения са технически и икономически осъществими,
в)
има техническа и икономическа възможност за адаптиране на инсталациите за улавяне на въглероден диоксид.
2. Ако са спазени условията, предвидени в параграф 1, компетентният орган гарантира, че на площадката, на която е разположена инсталацията, е отделено подходящо пространство за оборудването, необходимо за улавяне и сгъстяване на въглероден диоксид. Компетентният орган определя дали са спазени условията въз основа на оценката по параграф 1 и на друга налична информация, по-специално свързана с опазването на околната среда и човешкото здраве.
Член 37
Лошо функциониране или повреда на пречиствателни съоръжения
1. Държавите-членки гарантират, че в разрешителните са предвидени процедури при лошо функциониране или повреда на пречиствателните съоръжения.
2. В случай на повреда компетентният орган изисква от оператора да намали или да спре дейностите си, ако връщането към нормална експлоатация не е възможно в рамките на 24 часа, или да експлоатира инсталацията, като използва слабо замърсяващи горива.
Операторът уведомява компетентния орган в рамките на 48 часа след установяване на лошо функциониране или повреда на пречиствателното оборудване.
Общата продължителност на експлоатация на инсталацията без пречиствателно съоръжение не може да превишава 120 часа за всеки период от 12 месеца.
Компетентният орган може да предостави дерогация от времевото ограничение, определено в първа и трета алинея, в някой от следните случаи:
а)
съществува крайна нужда от поддържането на енергийните доставки,
б)
за ограничен период от време повредената горивна инсталация ще бъде заменена от друга инсталация, която може да предизвика общо увеличение на емисиите.
Член 38
Мониторинг на емисиите във въздуха
1. Държавите-членки осигуряват извършването на мониторинг на замърсяващите вещества във въздуха съгласно част 3 от приложение V.
2. Инсталирането и функционирането на автоматизираното оборудване за мониторинг подлежат на контрол и годишни контролни изпитвания съгласно част 3 от приложение V.
3. Компетентният орган определя мястото за вземане на проби или измервания, които ще служат за мониторинг на емисиите.
4. Всички резултати от мониторинга се записват, обработват и представят по начин, който позволява на компетентния орган да проверява дали се спазват експлоатационните условия и нормите за допустими емисии, включени в разрешителното.
Член 39
Спазване на нормите за допустими емисии
Нормите за допустими емисии във въздуха се считат за спазени, ако са изпълнени условията, определени в част 4 от приложение V.
Член 40
Горивна инсталация за няколко горива
1. В случай на горивна инсталация за няколко горива, изискваща едновременното използване на две или повече горива, компетентният орган определя нормите за допустими емисии при спазване на следната последователност:
а)
използва се нормата за допустими емисии, отнасяща се за всеки вид гориво и за всеки замърсител, съответстваща на общата номинална входяща топлинна мощност на цялата горивна инсталация, определена в части 1 и 2 от приложение V;
б)
изчисляват се нормите за допустими емисии за всеки вид гориво; тези норми се получават, като се умножат индивидуалните норми за допустими емисии, посочени в буква а), по входящата топлинна мощност, получена от всеки вид гориво, и като резултатът от умножението се раздели на сумата от входящата топлинна мощност, получена от всички горива,
в)
сумират се нормите за допустими емисии, изчислени за всеки вид гориво.
2. При горивни инсталации за няколко горива, посочени в член 30, параграф 2, които използват за гориво отпадъци от дестилация и от конверсия при рафинирането на суров нефт за собствена консумация самостоятелно или съвместно с други горива, вместо нормите за допустими емисии, определени съгласно параграф 1, могат да се използват следните норми за допустими емисии:
а)
ако по време на експлоатацията на горивната инсталация делът на определящото гориво в сумата от входящата топлинна мощност, получена от всички горива, е 50 % или повече - нормата за допустими емисии за определящото гориво, определена в част 1 от приложение V;
б)
ако делът на определящото гориво в сумата от входящата топлинна мощност, получена от всички горива, е по-малко от 50 % - нормата за допустими емисии, определена при спазване на следната последователност:
i)
използват се нормите за допустими емисии, определени в част 1 от приложение V за всеки вид използвано гориво, съответстващи на общата номинална входяща топлинна мощност на горивната инсталация;
ii)
изчислява се нормата за допустими емисии за определящото гориво, като нормата за допустими емисии, определена за това гориво съгласно подточка i), се умножи по коефициент 2 и от получения резултат се извади нормата за допустими емисии за този вид използвано гориво, който е с най-ниската норма за допустими емисии, определена в част 1 от приложение V, съответстваща на общата номинална входяща топлинна мощност на горивната инсталация;
iii)
определя се нормата за допустими емисии, изчислена за всеки вид използвано гориво, като се умножи нормата за допустими емисии, определена съгласно подточки i) и ii), по входящата топлинна мощност, получена от съответното гориво, и резултатът от умножението се раздели на сумата от входящата топлинна мощност, получена от всички горива;
iv)
сумират се нормите за допустими емисии, изчислени за всеки вид гориво, определени съгласно подточка iii).
3. При горивни инсталации за няколко горива, за които се прилага член 30, параграф 2, които използват за гориво отпадъци от дестилация и от конверсия при рафинирането на суров нефт за собствена консумация самостоятелно или съвместно с други горива, вместо нормите за допустими емисии, определени съгласно параграф 1 или 2 от настоящия член, могат да се прилагат средните норми за допустими емисии на серен диоксид, определени в част 7 от приложение V.
Член 41
Правила за изпълнение
Установяват се правила за изпълнение по отношение на:
а)
определянето на периодите на пускане и спиране, посочени в член 3, точка 27 и в част 4, точка 1 от приложение V; и
б)
преходните национални планове, посочени в член 32, и по-специално определянето на таваните на емисиите и свързаните с тях мониторинг и докладване.
Тези правила за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 75, параграф 2. Комисията представя съответни предложения не по-късно от 7 юли 2011 г.
ГЛАВА IV
СПЕЦИАЛНИ РАЗПОРЕДБИ ЗА ИНСТАЛАЦИИ ЗА ИЗГАРЯНЕ НА ОТПАДЪЦИ И ИНСТАЛАЦИИ ЗА СЪВМЕСТНО ИЗГАРЯНЕ
Член 42
Приложно поле
1. Настоящата глава се прилага за инсталации за изгаряне на отпадъци и за съвместно изгаряне на отпадъци, в които се извършва изгаряне или съвместно изгаряне на твърди или течни отпадъци.
Настоящата глава не се прилага по отношение на инсталации за газообразуване или пиролиза, ако газовете, получени в резултат на тази термична обработка на отпадъци, са очистени до такава степен, че преди изгарянето вече не представляват отпадъци и не могат да предизвикат емисии, по-големи от емисиите, получени от горене на природен газ.
За целите на настоящата глава инсталациите за изгаряне на отпадъци и инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци включват всички линии за изгаряне или съвместно изгаряне, инсталациите за приемане, за складиране и за предварителна обработка на същото място на отпадъците, системите за захранване с отпадъци, с гориво и с въздух, котлите, инсталациите за обработка на отпадъчните газове; инсталациите за обработка на същото място или за складиране на остатъците и на отпадъчните води, комините, апаратите и системите за управление на операциите по изгаряне или съвместно изгаряне и на записване и мониторинг на условията на изгаряне или съвместно изгаряне.
Ако при термичната обработка на отпадъци се прилагат процеси, различни от окисляване, като пиролиза, газообразуване или плазмено обработване, инсталацията за изгаряне на отпадъци или инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци включва както процеса на термична обработка, така и последващия процес на изгаряне.
Ако съвместното изгаряне се извършва, така че основната цел на инсталацията е термична обработка на отпадъците, а не производство на енергия или на материални продукти, инсталацията се счита за инсталация за изгаряне на отпадъци.
2. Настоящата глава не се прилага за следните инсталации:
а)
инсталации, в които се обработват изключително следните отпадъци:
i)
отпадъците, изброени в член 3, точка 31, буква б);
ii)
радиоактивни отпадъци;
iii)
животински трупове, за които се прилага Регламент (ЕО) № 1774/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 3 октомври 2002 г. за установяване на здравни правила относно странични животински продукти, непредназначени за консумация от човека (35);
iv)
отпадъци, получени в резултат на проучване и експлоатация на нефтени и газови ресурси, генерирани от крайбрежни инсталации и изгорени на борда на тези инсталации;
б)
експериментални инсталации, използвани за научни изследвания, развойна дейност и изпитване, имащи за цел да подобрят процеса на изгаряне и обработващи по-малко от 50 тона отпадъци на година.
Член 43
Определение за „остатък“
За целите на настоящата глава „остатък“ означава всякакъв твърд или течен отпадък, генериран от инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци.
Член 44
Заявления за разрешително
Заявлението за разрешително за инсталация за изгаряне на отпадъци или за инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци включва описание на мерките, предвидени с цел гарантиране изпълнението на следните изисквания:
а)
инсталацията е създадена и оборудвана и ще бъде поддържана и експлоатирана по такъв начин, че изискванията на настоящата глава да бъдат спазени, като се отчитат категориите отпадъци, които ще се изгарят или ще се изгарят съвместно;
б)
отделената топлина от изгарянето и съвместното изгаряне се оползотворява, когато това е осъществимо, чрез производство на топлина, пара или енергия;
в)
количеството на произведените остатъци и тяхната вредност ще бъдат сведени до минимум и те ще бъдат рециклирани, когато това е целесъобразно;
г)
обезвреждането на остатъците, чието създаване не може да бъде избегнато или намалено, или които не могат да бъдат рециклирани, ще се осъществява при спазването на националното право и правото на Съюза.
Член 45
Условия на разрешителното
1. Разрешителното съдържа следното:
а)
списък на всички видове отпадъци, които могат да бъдат обработвани, включващ, ако е възможно, най-малкото видовете отпадъци, изброени в Европейския списък на отпадъците, предвиден с Решение 2000/532/ЕО и съдържащ, когато е целесъобразно, информация за количеството на всеки вид отпадъци;
б)
общия капацитет на изгаряне или на съвместно изгаряне на инсталацията;
в)
нормите за допустими емисии във въздуха и водата;
г)
изискванията за рН, температурата и дебита на заустването на отпадъчни води;
д)
процедурите и честотата на вземане на проби и измерване, които да бъдат използвани, за да се спазят условията за мониторинг на емисиите;
е)
максималната допустима продължителност на технически неизбежните спирания, разстройвания или повреди на системите за пречистване или на системите за измерване, по време на които емисиите във въздуха и заустването на отпадъчни води могат да надвишават предвидените норми за допустими емисии.
2. Освен изискванията, предвидени в параграф 1, разрешителното, издадено за дадена инсталация за изгаряне на отпадъци или за инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци, работеща с опасни отпадъци, включва следното:
а)
списък с количествата на различните категории опасни отпадъци, които могат да бъдат обработвани;
б)
минималния и максимален масов дебит на тези опасни отпадъци, минималната и максимална топлина на изгаряне и максималното съдържание на полихлорирани бифенили, пентахлорфенол, хлор, флуор, сяра, тежки метали и други замърсяващи вещества.
3. Държавите-членки могат да изготвят списъци на категориите отпадъци за включване в разрешителното, които могат да бъдат изгаряни съвместно в някои категории инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци.
4. Компетентният орган периодично преразглежда и актуализира, ако е необходимо, условията на разрешителното.
Член 46
Контрол на емисиите
1. Отпадъчните газове от инсталации за изгаряне на отпадъци и инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци се изхвърлят по контролиран начин, посредством комин, чиято височина се изчислява така, че да пази човешкото здраве и околната среда.
2. Емисиите във въздуха от инсталации за изгаряне на отпадъци и инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци не надвишават нормите за допустими емисии, определени в части 3 и 4 от приложение VI, или определени в съответствие с част 4 от посоченото приложение.
Ако в дадена инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци повече от 40 % от отдаването на топлина е получено от опасни отпадъци, или ако в инсталацията се изгарят съвместно необработени смесени битови отпадъци, се прилагат нормите за допустими емисии, определени в част 3 от приложение VI.
3. Заустването във водна среда на отпадъчни води от пречистване на отпадъчни газове се ограничава в рамките на възможното и концентрациите на замърсяващи вещества не надвишават нормите за допустими емисии, определени в част 5 от приложение VI.
4. Нормите за допустими емисии се прилагат в точката, при която отпадъчните води от пречистване на отпадъчни газове се заустват от инсталацията за изгаряне на отпадъци или от инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци.
Когато отпадъчните води от пречистване на отпадъчни газове се обработват извън инсталацията за изгаряне на отпадъци или инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци в инсталация за обработка, предназначена изключително за пречистване на този тип отпадъчни води, нормите за допустими емисии, определени в част 5 от приложение VI, се прилагат в точката, в която отпадъчните води напускат инсталацията за обработка. Когато отпадъчните води от пречистване на отпадъчни газове се обработват заедно с други източници на отпадъчни води, на място или във външна инсталация, операторът прави подходящи изчисления във връзка с масовия баланс, като използва резултатите от измерванията, предвидени в част 6, точка 2 от приложение VI, за да определи какви са емисионните нива при окончателното заустване на отпадъчните води, които може да се дължат на отпадъчните води от пречистване на отпадъчни газове.
В никакъв случай не се допуска разреждането на отпадъчни води с цел спазване на нормите за допустими емисии, определени в част 5 от приложение VI.
5. Площадките на инсталациите за изгаряне на отпадъци и инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци, включително съответните зони за складиране на отпадъци се проектират и експлоатират така, че да се избегне неразрешеното и инцидентно заустване на всякакви замърсяващи вещества в почвата, в повърхностните води и в подземните води.
Осигурява се колектор за замърсени дъждовни води, стичащи се от площадката на инсталацията за изгаряне на отпадъци или на инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци, както и за замърсена в резултат на разливи или противопожарни операции вода. Капацитетът на складиране на този колектор трябва да бъде достатъчен, за да могат тези води при нужда да бъдат анализирани и обработени преди заустването им.
6. Без да се засяга член 50, параграф 4, буква в), в случай на надвишаване на нормите за допустими емисии инсталацията за изгаряне на отпадъци или инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци, или отделните пещи, които са част от инсталацията за изгаряне на отпадъци или от инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци при никакви обстоятелства не продължават да изгарят отпадъци през повече от четири часа без прекъсване.
Общата продължителност на експлоатацията при такива условия не надвишава 60 часа годишно.
Времевото ограничение, установено във втора алинея се прилага за пещите, които са свързани с една-единствена система за пречистване на отпадъчни газове.
Член 47
Повреда
В случай на повреда операторът намалява или прекратява операциите при първа възможност до възстановяване на нормалното функциониране.
Член 48
Мониторинг на емисиите
1. Държавите-членки гарантират, че мониторингът на емисиите се извършва в съответствие с части 6 и 7 от приложение VI.
2. Инсталирането и функционирането на автоматизирани измервателни системи подлежи на контрол и годишни контролни изпитвания, както е предвидено в част 6, точка 1 от приложение VI.
3. Компетентният орган определя местоположението на точките за вземане на проби или за измервания, които ще бъдат използвани за мониторинг на емисиите.
4. Всички резултати от мониторинга се записват, обработват и представят по начин, който позволява на компетентния орган да проверява дали се спазват експлоатационните условия и нормите за допустими емисии, включени в разрешителното.
5. От момента, в който в рамките на Съюза съществуват подходящи техники за измерване, Комисията чрез делегирани актове в съответствие с член 76 и при спазване на условията, предвидени в членове 77 и 78, определя датата, от която трябва да бъдат осъществявани непрекъснати измервания за емисиите на тежки метали, диоксини и фурани във въздуха.
Член 49
Спазване на нормите за допустими емисии
Нормите за допустими емисии във въздуха и във водата, се считат за спазени, ако са изпълнени условията, описани в част 8 от приложение VI.
Член 50
Експлоатационни условия
1. Инсталациите за изгаряне на отпадъци се експлоатират така, че да достигат равнище на изгаряне, при което съдържанието на общ органичен въглерод в пепелта и сгуриите да бъде по-малко от 3 % или тяхната загуба при запалване да бъде по-малка от 5 % от сухото тегло на материала. Ако е необходимо, се използват техники за предварителна обработка на отпадъците.
2. Инсталациите за изгаряне на отпадъци се проектират, оборудват, конструират и експлоатират така, че, дори при най-неблагоприятни условия, температурата на газовете, получени от изгарянето на отпадъци, да бъде повишена след последното впръскване на въздух за горенето по хомогенен и контролиран начин до най-малко 850 °C поне за две секунди.
Инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци се проектират, оборудват, конструират и експлоатират така, че дори при най-неблагоприятни условия температурата на газовете, получени от съвместното изгаряне на отпадъци, да бъде повишена по хомогенен и контролиран начин до най-малко 850 °C поне за две секунди.
Ако се изгарят или изгарят съвместно опасни отпадъци, чието съдържание на халогенизирани органични вещества, изразено в хлор, е по-голямо от 1 %, то температурата, необходима за спазване на първа и втора алинея, е най-малко 1 100 °C.
При инсталации за изгаряне на отпадъци определените в първа и трета алинея температури се измерват близо до вътрешната стена на горивната камера. Компетентният орган може да разреши измерването да се извършва в друга представителна точка на горивната камера.
3. Всяка горивна камера на инсталацията за изгаряне на отпадъци се оборудва с най-малко една допълнителна горелка. Тази горелка се задейства автоматично, когато температурата на горивните газове падне под температурите, посочени в параграф 2, след последното впръскване на въздух за горенето. Тази горелка се използва и при операциите по пускане и спиране, за да се гарантира, че тези температури се поддържат постоянно по време на посочените операции и докато неизгорелите отпадъци се намират в горивната камера.
Допълнителната горелка не може да бъде захранвана с горива, които могат да предизвикат по-високи емисии от тези, получени при горенето на газьол по смисъла на член 2, точка 2 от Директива 1999/32/ЕО на Съвета от 26 април 1999 г. относно намаляването на съдържанието на сяра в определени течни горива (36), втечнен газ или природен газ.
4. Инсталациите за изгаряне на отпадъци и инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци използват автоматична система, която възпрепятства захранването с отпадъци в следните случаи:
а)
по време на операциите по пускане, докато бъде достигната температурата, посочена в параграф 2 от настоящия член, или определената в съответствие с член 51, параграф 1 температура;
б)
всеки път, когато температурата, посочена в параграф 2 от настоящия член, или определената в съответствие с член 51, параграф 1 температура не се поддържа;
в)
всеки път, когато непрекъснатите измервания показват, че някоя от нормите за допустими емисии е надвишена поради разстройване или повреда на системите за пречистване на отпадъчни газове.
5. Топлината, отделена от инсталациите за изгаряне на отпадъци или инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци, се оползотворява в рамките на възможното.
6. Отпадъците от медицински дейности, носещи риск от инфекция, се въвеждат пряко в пещта, без да бъдат смесвани предварително с други категории отпадъци и без да бъдат манипулирани пряко.
7. Държавите-членки гарантират, че инсталацията за изгаряне на отпадъци или инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци се експлоатира и контролира от физическо лице, което притежава необходимата компетентност за управление на инсталацията.
Член 51
Разрешение за промяна на експлоатационните условия
1. Компетентният орган може да разреши условия, различни от тези, предвидени в член 50, параграфи 1, 2 и 3, а по отношение на температурата - в параграф 4 от посочения член, и определени в разрешителното за някои категории отпадъци или за някои термични обработки, при условие че са спазени останалите изисквания на настоящата глава. Държавите-членки могат да установят правила, уреждащи тези разрешения.
2. При инсталациите за изгаряне на отпадъци промяната на експлоатационните условия не може да води до повече остатъци или до остатъци, които са по-богати на органични замърсяващи вещества от остатъците, които са били получени при условията, предвидени в член 50, параграфи 1, 2 и 3.
3. Емисиите на общ органичен въглерод и на въглероден оксид от инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци, за които е разрешено да променят експлоатационните условия в съответствие с параграф 1, също спазват нормите за допустими емисии, определени в част 3 от приложение VI.
Емисиите на общ органичен въглерод от котлите за кори от отрасъла за производство на целулозна каша и на хартия, изгарящи съвместно отпадъци на мястото на производство, които са в експлоатация и имат разрешително преди 28 декември 2002 г., и за които е разрешено да променят експлоатационните условия в съответствие с параграф 1, също спазват нормите за допустими емисии, определени в част 3 от приложение VI.
4. Държавите-членки съобщават на Комисията всички експлоатационни условия, които са разрешени съгласно параграфи 1, 2 и 3, и резултатите от проверките в рамките на информацията, предоставяна в съответствие с изискванията за представяне на доклади съгласно член 72.
Член 52
Доставяне и приемане на отпадъци
1. Операторът на инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци взема всички необходими предпазни мерки относно доставянето и приемането на отпадъците с цел да предотврати или да намали във възможно най-голяма степен замърсяването на въздуха, почвата, повърхностните и подземните води, както и другите отрицателни въздействия върху околната среда, миризми и шум и преки рискове за човешкото здраве.
2. Операторът определя масата на всеки вид отпадъци, ако е възможно - съгласно Европейския списък с отпадъци, изготвен съгласно Решение 2000/532/ЕО, преди да приеме отпадъците в инсталацията за изгаряне на отпадъци или инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци.
3. Преди отпадъците да могат да бъдат приети в дадена инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци, операторът събира наличната информация за отпадъците с цел да провери спазването на изискванията на разрешителното, посочени в член 45, параграф 2.
Тази информация включва следното:
а)
цялата административна информация за процеса на производство, съдържаща се в документите, посочени в параграф 4, буква а);
б)
физическия и, доколкото е възможно, химичния състав на отпадъците, както и всяка друга информация, позволяваща да се прецени дали са подходящи за предвидената обработка чрез изгаряне;
в)
рисковете, характерни за отпадъците, веществата, с които те не могат да бъдат смесвани и предпазните мерки, които следва да се вземат при тяхното манипулиране.
4. Преди опасните отпадъци да се приемат в дадена инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци, операторът провежда най-малко следните процедури:
а)
проверка на необходимите документи, изисквани съгласно Директива 2008/98/ЕО и, ако е приложимо, изисквани съгласно Регламент (ЕО) № 1013/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно превоза на отпадъци (37), както и съгласно законодателството, отнасящо се до превоза на опасни товари;
б)
вземане на представителни проби, доколкото е целесъобразно, и по възможност преди разтоварването, за да се провери посредством проверки съответствието с информацията, предвидена в параграф 3, и за да се позволи на компетентните органи да определят характера на обработваните отпадъци.
Пробите, посочени в буква б), се съхраняват най-малко един месец след изгарянето или съвместното изгаряне на съответните отпадъци.
5. Компетентният орган може да предвиди изключения от параграфи 2, 3 и 4 за инсталации за изгаряне на отпадъци или инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци, които са част от инсталация, попадаща в приложното поле на глава II, и които изгарят или изгарят съвместно единствено отпадъци, генерирани от посочената инсталация.
Член 53
Остатъци
1. Количеството и вредността на остатъците се свеждат до минимум. Остатъците се рециклират, когато това е целесъобразно, непосредствено в инсталацията или извън нея.
2. Превозът и междинното складиране на сухите остатъци във вид на прах се осъществяват по такъв начин, че да се избегне разпръскването на тези остатъци в околната среда.
3. Преди да бъдат определени начините за обезвреждане или рециклиране на остатъците, се извършват подходящи изпитвания, за да се определят физическите и химичните характеристики, както и потенциалът за замърсяване на остатъците. Тези изпитвания имат за предмет общата разтворима фракция и разтворимата фракция на тежките метали.
Член 54
Съществена промяна
Промяната в експлоатацията на дадена инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци, обработваща единствено безопасни отпадъци, в инсталация по глава II, която включва изгаряне или съвместно изгаряне на опасни отпадъци, се счита за съществена промяна.
Член 55
Докладване и информиране на обществеността относно инсталациите за изгаряне на отпадъци и инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци
1. Заявленията за нови разрешителни за инсталации за изгаряне на отпадъци и за инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци се предоставят на обществеността на едно или повече места за достатъчен период от време, за да се даде възможност на обществеността да представи коментари по заявленията, преди компетентният орган да вземе решение. Това решение, придружено от най-малко един екземпляр от разрешителното, и всяко последващо актуализиране, също се предоставят на разположение на обществеността.
2. За инсталациите за изгаряне на отпадъци или инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци, чийто номинален капацитет е равен на или по-голям от два тона на час, докладът, посочен в член 72, съдържа информация относно функционирането и мониторинга на инсталацията, както и данни за развитието на процесите на изгаряне и съвместно изгаряне и данни за емисиите във въздуха и във водата, сравнени с нормите за допустими емисии. Тази информация се предоставя на разположение на обществеността.
3. Компетентният орган подготвя списък на инсталациите за изгаряне на отпадъци или инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци, чийто номинален капацитет е по-малък от два тона на час, и го предоставя на разположение на обществеността.
ГЛАВА V
СПЕЦИАЛНИ РАЗПОРЕДБИ ЗА ИНСТАЛАЦИИ И ДЕЙНОСТИ, ПРИ КОИТО СЕ ИЗПОЛЗВАТ ОРГАНИЧНИ РАЗТВОРИТЕЛИ
Член 56
Приложно поле
Настоящата глава се прилага за дейностите, изброени в част 1 от приложение VII, и когато е приложимо, за дейностите, достигащи праговите стойности на консумация, определени в част 2 от посоченото приложение.
Член 57
Определения
За целите на настоящата глава се прилагат следните определения:
1.
„съществуваща инсталация“ означава инсталация, която е била в експлоатация на 29 март 1999 г. или на която е предоставено разрешително или е била регистрирана преди 1 април 2001 г. или чийто оператор е подал пълно заявление за разрешително преди 1 април 2001 г., при условие че инсталацията е пусната в експлоатация не по-късно от 1 април 2002 г.;
2.
„отпадъчни газове“ означава окончателното изпускане във въздуха на газове, съдържащи летливи органични съединения или други замърсители, от комин или пречиствателно съоръжение;
3.
„неорганизирани емисии“ означава всички изпускани във въздуха, почвата и водите емисии на летливи органични съединения, които не се съдържат в отпадъчни газове, както и съдържащите се в каквито и да е продукти разтворители, освен ако в част 2 от приложение VII не е посочено друго;
4.
„общи емисии“ означава сборът от неорганизирани емисии и емисиите в отпадъчни газове;
5.
„смес“ означава смес по смисъла на член 3, точка 2 от Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 г. относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH) и за създаване на Европейска агенция по химикали (38);
6.
„лепило“ означава всяка смес, включително всички органични разтворители или смеси, съдържащи органични разтворители, които са необходими за правилното ѝ приложение, използвана за слепване на отделни части на продукт;
7.
„мастило“ означава смес, включително всички органични разтворители или смеси, съдържащи органични разтворители, които са необходими за правилното ѝ приложение, използвана в печатарската дейност за отпечатване на текст или изображения върху повърхност;
8.
„лак“ означава прозрачно покритие;
9.
„консумация“ означава общото количество вложени органични разтворители в дадена инсталация за една календарна година или за всеки друг 12-месечен период, без летливите органични съединения, които са възстановени за повторна употреба;
10.
„вложено количество“ означава количеството органични разтворители и тяхното количество в смеси, използвани при извършването на определена дейност, включително рециклираните във и извън инсталацията разтворители и разтворителите, които се отчитат всеки път, когато се използват за извършване на дейността;
11.
„повторна употреба“ означава употребата на органични разтворители, възстановени от инсталацията за каквато и да е техническа или търговска цел, включително употребата им като гориво, но без окончателното обезвреждане на такива възстановени органични разтворители като отпадъци;
12.
„контролирани условия“ означава условията, при които инсталацията се експлоатира така, че изпусканите вследствие на дейността летливи органични съединения се събират и изпускат контролирано през комин или през пречиствателно съоръжение, поради което не са напълно неорганизирани;
13.
„операции по пускане и спиране“ означава операции, с изключение на характеризиращите се с редовни колебания фази на дейността, по въвеждане или извеждане от действие, или довеждане или извеждане от състояние на работа на празен ход на дейност, част от оборудване или резервоар.
Член 58
Заместване на опасни вещества
Веществата или смесите, които заради съдържанието си на летливи органични съединения, класифицирани като канцерогенни, мутагенни или токсични за репродукцията съгласно Регламент (ЕО) № 1272/2008, са означени или е необходимо да бъдат обозначени с предупрежденията за опасност H340, H350, H350i, H360D или H360F, се заменят, доколкото е възможно, с по-малко вредни вещества или смеси.
Член 59
Контрол на емисиите
1. Държавите-членки приемат необходимите мерки, за да гарантират, че по отношение на всяка инсталация е спазено някое от следните:
а)
емисиите на летливи органични съединения от инсталации не превишават нормите за допустими емисии в отпадъчни газове и нормите за допустими неорганизирани емисии, или са спазени нормите за допустими общи емисии, както и другите изисквания, предвидени в части 2 и 3 от приложение VII;
б)
изискванията на схемата за намаляване, предвидена в част 5 от приложение VII, при условие че се постига равностойно намаляване на емисиите в сравнение с намаляването, постигнато чрез прилагане на нормите за допустими емисии, посочени в буква а).
Държавите-членки докладват на Комисията в съответствие член 72, параграф 1 за напредъка при постигане на равностойното намаляване на емисиите, посочено в буква б).
2. Чрез дерогация от параграф 1, буква а), когато операторът докаже пред компетентния орган, че нормата за допустими неорганизирани емисии е технически или икономически неосъществима за отделна инсталация, компетентният орган може да разреши надвишаването на тази норма, при условие че не се очакват значителни рискове за човешкото здраве и за околната среда и че операторът докаже пред компетентния орган, че се използват най-добрите налични техники.
3. Чрез дерогация от параграф 1, за дейностите по нанасяне на покрития, обхванати от точка 8 от таблицата в част 2 от приложение VII, които не могат да бъдат извършени при контролирани условия, компетентният орган може да разреши емисиите от инсталацията да не съответстват на изискванията, определени в посочения параграф, ако операторът докаже пред компетентния орган, че това съответствие е технически или икономически неосъществимо и че са използвани най-добрите налични техники.
4. Държавите-членки докладват на Комисията за дерогациите, посочени в параграфи 2 и 3 от настоящия член, в съответствие с член 72, параграф 2.
5. Емисиите на летливи органични съединения, които са означени или е необходимо да бъдат обозначени с предупрежденията за опасност H340, H350, H350i, H360D или H360F или емисиите на халогенирани летливи органични съединения, които са означени или е необходимо да бъдат обозначени с предупрежденията за опасност H341 или H351, се контролират при контролирани условия с цел опазване на общественото здраве и околната среда, доколкото това е технически и икономически осъществимо, и не надвишават съответните норми за допустими емисии, определени в част 4 от приложение VII.
6. Инсталации, в които се извършват две или повече дейности, всяка от които превишава праговите стойности в част 2 от приложение VII, следва:
а)
да отговарят, по отношение на веществата, посочени в параграф 5, на изискванията на посочения параграф за всяка дейност поотделно;
б)
по отношение на всички други вещества:
i)
да отговарят на изискванията на параграф 1 за всяка дейност поотделно; или
ii)
общите им емисии на летливи органични съединения да не превишават емисиите, които биха се получили, ако се прилагаше подточка i).
7. По време на операциите по пускане и спиране се вземат всички подходящи предохранителни мерки за свеждане до минимум на емисиите на летливи органични съединения.
Член 60
Мониторинг на емисиите
Държавите-членки гарантират, чрез уточняване в условията на разрешителното или чрез общи правила със задължителна сила, че измерванията на емисии се извършват в съответствие с част 6 от приложение VII.
Член 61
Спазване на нормите за допустими емисии
Нормите за допустими емисии в отпадъчни газове се считат за спазени, ако са изпълнени условията, установени в част 8 от приложение VII.
Член 62
Представяне на доклади за спазване на условията
При поискване операторът предоставя на компетентния орган данни, които да позволяват на компетентния орган да провери спазването, в зависимост от случая, на:
а)
нормите за допустими емисии в отпадъчни газове, нормите за допустими неорганизирани емисии и нормите за допустими общи емисии;
б)
изискванията на схемата за намаляване съгласно част 5 от приложение VII;
в)
дерогациите, предоставени в съответствие с член 59, параграфи 2 и 3.
Това може да включва и план за управление на разтворителите, изготвен в съответствие с част 7 от приложение VII.
Член 63
Съществена промяна на съществуващи инсталации
1. Ако дадена съществуваща инсталация се експлоатира съгласно проектираната производителност при условия, различни от операциите по пускане и спиране и поддръжка на оборудването, всяка промяна в средното максимално вложено количество органични разтворители в инсталацията в рамките на едно денонощие се счита за съществена, ако води до повишаване на емисиите на летливи органични съединения с повече от:
а)
25 % за инсталация, осъществяваща дейности, които попадат в по-ниския диапазон на праговите стойности, посочени в точки 1, 3, 4, 5, 8, 10, 13, 16 или 17 от таблицата в част 2 от приложение VII, или дейности, които попадат в някоя от другите категории, посочени в част 2 от приложение VII, и чиято консумация на разтворители е по-малко от 10 тона годишно;
б)
10 % за всички други инсталации.
2. Когато съществуваща инсталация претърпява съществена промяна или за първи път попада в приложното поле на настоящата директива след извършване на съществена промяна, тази част от инсталацията, която претърпява съществена промяна, се разглежда като нова инсталация или като съществуваща инсталация, при условие че общите емисии на цялата инсталация не надвишават онези, които биха се получили, ако претърпялата съществена промяна част бъде разглеждана като нова инсталация.
3. В случай на съществена промяна компетентният орган проверява съответствието на инсталацията с изискванията на настоящата директива.
Член 64
Обмен на информация относно заместване на органични разтворители
Комисията организира обмен на информация с държавите-членки, съответния промишлен отрасъл и неправителствени организации, съдействащи за опазването на околната среда, относно използването на органични разтворители и техните потенциални заместители и техниките, които имат най-малко потенциално въздействие върху въздуха, водите, почвите, екосистемите и човешкото здраве.
Организира се обмен на информация по всеки един от следните въпроси:
а)
годност за употреба;
б)
потенциално въздействие върху човешкото здраве, и по-специално излагане на въздействие на професионалните потребители;
в)
потенциално въздействие върху околната среда;
г)
икономически последици, по-специално разходи и ползи от съществуващите възможности.
Член 65
Достъп до информация
1. Решението на компетентния орган, включващо най-малко копие от разрешителното и всички евентуални последващи актуализации, се предоставят на разположение на обществеността.
На обществеността се предоставят приложимите за инсталациите общи правила със задължителна сила и списъкът на инсталациите, за които се изисква разрешително и регистрация.
2. Притежаваните от компетентния орган резултати от мониторинга на емисиите в съответствие с член 60 се предоставят на разположение на обществеността.
3. Параграфи 1 и 2 от настоящия член се прилагат при спазване на ограниченията, предвидени в член 4, параграфи 1 и 2 от Директива 2003/4/ЕО.
ГЛАВА VI
СПЕЦИАЛНИ РАЗПОРЕДБИ ПО ОТНОШЕНИЕ НА ИНСТАЛАЦИИ, ПРОИЗВЕЖДАЩИ ТИТАНОВ ДИОКСИД
Член 66
Приложно поле
Настоящата глава се прилага за инсталации, произвеждащи титанов диоксид.
Член 67
Забрана за обезвреждане на отпадъци
Държавите-членки забраняват обезвреждането на следните видове отпадъци във всякакви водни обекти, морета или океани:
а)
твърди отпадъци;
б)
изходните течности, получени от фазата на филтрация след хидролиза на титанилов сулфатен разтвор от инсталации, прилагащи сулфатната технология, включително киселинните отпадъци, свързани с такива течности, които съдържат общо повече от 0,5 % свободна сярна киселина и различни тежки метали и включително такива изходни течности, които са разредени до съдържание на свободна сярна киселина от 0,5 % или по-малко;
в)
отпадъци от инсталации, прилагащи хлоридната технология, съдържащи повече от 0,5 % свободна солна киселина и различни тежки метали, включително отпадъци, разредени до съдържание на солна киселина от 0,5 % или по-малко;
г)
соли от филтрирането, утайки и течни отпадъци, получени от преработката (концентрация или неутрализация) на отпадъците, посочени в букви б) и в) и съдържащи различни тежки метали, без да се включват неутрализирани и филтрирани или декантирани отпадъци, които съдържат само следи от тежки метали, и които преди всяко разтваряне имат pH над 5,5.
Член 68
Контрол на емисиите във водата
Емисиите във водата от инсталациите не надвишават нормите за допустими емисии, определени в част 1 от приложение VIII.
Член 69
Предотвратяване и контрол на емисиите във въздуха
1. Предотвратяват се емисиите на киселинни капки от инсталациите.
2. Емисиите във въздуха от инсталациите не надвишават нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение VIII.
Член 70
Мониторинг на емисиите
1. Държавите-членки осигуряват мониторинг на емисиите във водата с цел компетентният орган да може да извършва проверки за спазване на условията на разрешителното и на член 68.
2. Държавите-членки осигуряват мониторинг на емисиите във въздуха с цел компетентният орган да може да извършва проверки за спазване на условията на разрешителното и на член 69. Този мониторинг включва най-малкото мониторинг на емисиите съгласно част 3 от приложение VIII.
3. Мониторингът се извършва в съответствие със стандартите на CEN или, ако няма стандарти на CEN, в съответствие със стандартите на ISO, националните или международните стандарти, гарантиращи представянето на данни с равностойно научно качество.
ГЛАВА VII
КОМИТЕТ, ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 71
Компетентни органи
Държавите-членки определят компетентните органи, отговорни за изпълнението на задълженията, произтичащи от настоящата директива.
Член 72
Доклади на държавите-членки
1. Държавите-членки гарантират, че на Комисията се предоставя информация относно изпълнението на настоящата директива, относно представителните данни за емисии и други форми на замърсяване на околната среда, относно нормите за допустими емисии, прилагането на най-добрите налични техники в съответствие с членове 14 и 15, по-специално при предоставянето на освобождаване в съответствие с член 15, параграф 4, и относно напредъка, постигнат във връзка с разработването и прилагането на най-новите техники в съответствие с член 27. Държавите-членки предоставят информацията в електронен формат.
2. Видът, форматът и честотата на подаване на информацията, която да бъде предоставена съгласно параграф 1, се определят в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 75, параграф 2. Това включва определянето на конкретните дейности и замърсители, за които се предоставят данните, посочени в параграф 1.
3. Считано от 1 януари 2016 г. държавите-членки изготвят ежегодно списък на емисиите на серен диоксид, азотни оксиди и прах, както и на количеството подавана енергия за всички горивни инсталации, за които се прилага глава III от настоящата директива.
Като се вземат предвид правилата за обединяване, предвидени в член 29, компетентният орган получава следните данни за всяка горивна инсталация:
а)
обща номинална входяща топлинна мощност (MW) на горивната инсталация;
б)
вид горивна инсталация: котел, газова турбина, газов двигател, дизелов двигател, друго (видът се уточнява);
в)
дата на започване на експлоатацията на горивната инсталация;
г)
общи годишни емисии (тонове на година) на серен диоксид, азотни оксиди и прах (общо количество суспендирани частици);
д)
брой експлоатационни часове на горивната инсталация;
е)
общо годишно количество подавана енергия, изразена на база долната топлина на изгаряне на горивото (TJ на година), с разбивка за следните категории горива: каменни въглища, лигнитни въглища, биомаса, торф, други твърди горива (видът се уточнява), течни горива, природен газ, други газове (видът се уточнява).
Съдържащите се в списъците годишни данни за всяка отделна горивна инсталация се предоставят на Комисията при поискване.
На всеки три години, в срок от 12 месеца след изтичането на съответния тригодишен период, на Комисията се предоставя резюме на списъците. В него се посочват отделно данните за горивните инсталации в рафинерии.
В съответствие с Директива 2003/4/ЕО, в срок от 24 месеца след изтичането на съответния тригодишен период Комисията предоставя на държавите-членки и на обществеността резюме на сравнението и оценка на списъците.
4. Считано от 1 януари 2016 г., държавите-членки ежегодно представят на Комисията следните данни:
а)
за горивни инсталации, за които се прилага член 31, съдържанието на сяра в използваното местно произведено твърдо гориво и постигнатата степен на десулфуризация, като средна месечна стойност. За първата година, през която се прилага член 31, се докладва също така за техническата обосновка на невъзможността за спазване на нормите за допустими емисии, посочени в член 30, параграфи 2 и 3; и
б)
за горивни инсталации, чиято годишна експлоатация не превишава 1 500 часа годишно - брой експлоатационни часове на година, определен като плаваща средна величина, изчислена за период от пет години.
Член 73
Преглед
1. До 7 януари 2016 г. и на всеки три години след това Комисията представя пред Европейския парламент и Съвета доклад с преглед на изпълнението на настоящата директива въз основа на информацията, посочена в член 72.
Този доклад включва оценка на необходимостта от действия на Съюза посредством установяване или актуализиране на минималните изисквания за целия Съюз за нормите за допустими емисии и правилата за мониторинг и съответствие за дейности в рамките на съответните заключения за НДНТ, приети по време на предходния тригодишен период, въз основа на следните критерии:
а)
въздействието на съответните дейности върху околната среда като цяло; и
б)
степента на внедряване на най-добрите налични техники за съответните дейности.
В тази оценка се взема под внимание становището на форума, посочен в член 13, параграф 4.
Счита се, че глава III и приложение V от настоящата директива представляват минималните изисквания за целия Съюз по отношение на големи горивни инсталации.
Докладът се придружава от законодателно предложение, когато това е целесъобразно. Когато в оценката, посочена във втора алинея, се посочва, че това е необходимо, законодателното предложение включва разпоредби за установяване или актуализиране на минимални изисквания за целия Съюз за нормите за допустими емисии и правилата за мониторинг и оценка на съответствието за съответните дейности.
2. До 31 декември 2012 г. Комисията разглежда необходимостта от контрол на емисиите от:
а)
изгарянето на горива в инсталации с обща номинална входяща топлинна мощност под 50 MW;
б)
интензивното отглеждане на едър рогат добитък; и
в)
разпространението на оборски тор;
Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно резултатите от този преглед, като по целесъобразност докладът се придружава от законодателно предложение.
3. До 31 декември 2011 г. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета относно определянето в приложение I на:
а)
диференцирани допустими стойности за капацитет на отглеждане на различни видове птици, включително в особения случай на отглеждане на пъдпъдъци;
б)
допустими стойности за капацитет на едновременно отглеждане на различни видове животни в една и съща инсталация.
Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно резултатите от този преглед, като по целесъобразност докладът се придружава от законодателно предложение.
Член 74
Изменения на приложения
За да може разпоредбите на настоящата директива да бъдат адаптирани към научно-техническия прогрес въз основа на най-добрите налични техники, Комисията приема в съответствие с член 76 и при спазване на условията, предвидени в членове 77 и 78, делегирани актове по отношение на адаптирането на части 3 и 4 от приложение V, части 2, 6, 7 и 8 от приложение VI и части 5, 6, 7 и 8 от приложение VII към научно-техническия прогрес.
Член 75
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитет.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Срокът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
Член 76
Упражняване на делегирането
1. Правомощията да приема делегираните актове, посочени в член 48, параграф 5 и член 74, се предоставят на Комисията за срок от пет години, считано от 6 януари 2011 г. Комисията изготвя доклад относно делегираните правомощия не по-късно от шест месеца преди края на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се подновява автоматично за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не го оттеглят в съответствие с член 77.
2. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира едновременно Европейския парламент и Съвета за него.
3. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при условията, предвидени в членове 77 и 78.
Член 77
Оттегляне на делегирането
1. Делегирането на правомощия, посочено в член 48, параграф 5 и член 74, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета.
2. Институцията, започнала вътрешна процедура за вземане на решение дали да оттегли делегирането на правомощия, полага усилия да информира другата институция и Комисията в разумен срок преди да вземе окончателното решение, като посочва делегираните правомощия, които могат да бъдат оттеглени, както и евентуалните причини за оттеглянето.
3. С решението за оттегляне се прекратява делегирането на правомощията, посочени в същото решение. То поражда действие незабавно или на посочена в него по-късна дата. Решението за оттегляне не засяга валидността на делегираните актове, които вече са в сила. То се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 78
Възражения срещу делегирани актове
1. Европейският парламент или Съветът могат да възразят срещу делегиран акт в срок от два месеца от датата на нотификацията.
По инициатива на Европейския парламент или на Съвета този срок се удължава с два месеца.
2. Ако към момента на изтичането на срока, посочен в параграф 1, нито Европейският парламент, нито Съветът е възразил срещу делегирания акт, той се публикува в Официален вестник на Европейския съюз и влиза в сила на посочената в него дата.
Делегираният акт може да се публикува в Официален вестник на Европейския съюз и да влезе в сила преди изтичането на посочения срок, ако и Европейският парламент, и Съветът са информирали Комисията за намерението си да не правят възражения.
3. Ако Европейският парламент или Съветът възразят срещу делегирания акт в срока, посочен в параграф 1, той не влиза в сила. Институцията, която възразява срещу делегирания акт, посочва причините за това.
Член 79
Санкции
Държавите-членки установяват система от санкции, приложими при нарушения на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива. Предвидените санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите-членки нотифицират Комисията за тези разпоредби до 7 януари 2013 г. и я нотифицират незабавно за всяко последващо изменение в тази връзка.
Член 80
Транспониране
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с член 2, член 3, точка 8, точки 11-15, 18-23, 26-30, 34-38 и 41, член 4, параграфи 2 и 3, членове 7, 8 и 10, член 11, букви д) и з), член 12, параграф 1, букви д) и з), член 13, параграф 7, член 14, параграф 1, буква в), подточка ii), член 14, параграф 1, букви г), д), е) и з), член 14, параграфи 2-7, член 15, параграфи 2-5, членове 16, 17 и 19, член 21, параграфи 2-5, членове 22, 23, 24, 27, 28 и 29, член 30, параграфи 1, 2, 3, 4, 7 и 8, членове 31, 32, 33, 34, 35, 36, 38 и 39, член 40, параграфи 2 и 3, членове 42 и 43, член 45, параграф 1, член 58, член 59, параграф 5, член 63, член 65, параграф 3, членове 69, 70, 71, 72 и 79, както и с първа алинея и точки 1.1, 1.4, 2.5, буква б), 3.1, 4, 5, 6.1, буква в), 6.4, буква б), 6.10 и 6.11 от приложение I, приложение II, точка 12 от приложение III, приложение V, част 1, буква б), част 4, точки 2.2, 2.4, 3.1 и 3.2, част 6, точки 2.5 и 2.6, част 8, точка 1.1, буква г) от приложение VI, част 4, точка 2, част 5, точка 1, част 7, точка 3 от приложение VII, както и част 1, точка 1 и точка 2, буква в), част 2, точки 2 и 3 и част 3 от приложение VIII до 7 януари 2013 г.
Те прилагат тези мерки от същата тази дата.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена от настоящата директива.
Член 81
Отмяна
1. Директиви 78/176/ЕИО, 82/883/ЕИО, 92/112/ЕИО, 1999/13/ЕО, 2000/76/ЕО и 2008/1/ЕО, изменени от актовете, изброени в приложение IX, част А, се отменят, считано от 7 януари 2014 г., без да се засягат задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право и за прилагане на директивите, посочени в приложение IX, част Б.
2. Директива 2001/80/ЕО, изменена с актовете, изброени в приложение IX, част А, се отменя, считано от 1 януари 2016 г., без да се засягат задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право и за прилагане на директивите, посочени в приложение IX, част Б.
3. Позоваванията на отменените директиви се считат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение Х.
Член 82
Преходни разпоредби
1. По отношение на инсталации, изпълняващи дейности, посочени в приложение I, точка 1.1 за дейности с номинална входяща топлинна мощност над 50 МW, точки 1.2 и 1.3, точка 1.4, буква а), точки 2.1-2.6, точки 3.1-3.5, точки 4.1-4.6 за дейности относно производство чрез химична обработка, точки 5.1 и 5.2 за дейности, обхванати от Директива 2008/1/ЕО, точка 5.3, буква а), подточки i) и ii), точка 5.4, точка 6.1, букви а) и б), точки 6.2 и 6.3, точка 6.4, букви а) и б) за дейности, обхванати от Директива 2008/1/ЕО, точка 6.4, буква в) и точки 6.5-6.9, които са в експлоатация и притежават разрешително преди 7 януари 2013 г. или чиито оператори са подали пълно заявление за разрешително преди тази дата, при условие че посочените инсталации са пуснати в експлоатация не по-късно от 7 януари 2014 г., държавите-членки прилагат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, приети в съответствие с член 80, параграф 1, считано от 7 януари 2014 г., с изключение на глава III и приложение V.
2. По отношение на инсталации, изпълняващи дейности, посочени в приложение I, точка 1.1 за дейности с номинална входяща топлинна мощност над 50 МW, точка 1.4, буква б), точки 4.1-4.6 за дейности относно производство чрез биологична обработка, точки 5.1 и 5.2 за дейности, които не са обхванати от Директива 2008/1/ЕО, точка 5.3, букви а), подточки iii)-v), точка 5.3, буква б), точки 5.5 и 5.6, точка 6.1, буква в), точка 6.4, буква б) за дейности, които не са обхванати от Директива 2008/1/ЕО, и точки 6.10 и 6.11, които са в експлоатация преди 7 януари 2013 г., държавите-членки прилагат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, приети в съответствие с настоящата директива, считано от 7 юли 2015 г., с изключение на глави III и IV и приложения V и VI.
3. По отношение на горивни инсталации, посочени в член 30, параграф 2, държавите-членки прилагат, считано от 1 януари 2016 г., законовите, подзаконовите и административните разпоредби, приети в съответствие с член 80, параграф 1, за да се съобразят с глава III и приложение V.
4. По отношение на горивните инсталации, посочени в член 30, параграф 3, държавите-членки не прилагат Директива 2001/80/ЕО след 7 януари 2013 г.
5. По отношение на горивни инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци част 4, точка 3.1 от приложение VI се прилага до:
а)
31 декември 2015 г. за горивните инсталации, посочени в член 30, параграф 2;
б)
7 януари 2013 г. за горивните инсталации, посочени в член 30, параграф 3.
6. Част 4, точка 3.2 от приложение VI се прилага по отношение на горивни инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци от:
а)
1 януари 2016 г. за горивните инсталации, посочени в член 30, параграф 2;
б)
7 януари 2013 г. за горивните инсталации, посочени в член 30, параграф 3.
7. Член 58 се прилага от 1 юни 2015 г. До тази дата вещества или смеси, които заради съдържанието си на летливи органични съединения, класифицирани като канцерогенни, мутагенни или токсични за репродукцията съгласно Регламент (ЕО) № 1272/2008, са означени или е необходимо да бъдат обозначени с предупрежденията за опасност H340, H350, H350i, H360D или H360F, или с фразите за риск R45, R46, R49, R60 или R61, в най-кратък срок се заменят, доколкото е възможно, с по-малко вредни вещества или смеси.
8. Член 59, параграф 5 се прилага от 1 юни 2015 г. До тази дата емисиите на летливи органични съединения, които са означени или е необходимо да бъдат обозначени с предупрежденията за опасност H340, H350, H350i, H360D или H360F или с фразите за риск R45, R46, R49, R60 или R61, или халогенирани летливи органични съединения, които са означени или е необходимо да бъдат обозначени с предупрежденията за опасност H341 или H351 или фразите за риск R40 или R68, се контролират при контролирани условия, доколкото опазването на общественото здраве и околната среда е технически и икономически осъществимо, и не надвишават съответните норми за допустими емисии, определени в част 4 от приложение VII.
9. Част 4, точка 2 от приложение VII се прилага от 1 юни 2015 г. До тази дата по отношение на емисиите на халогенирани летливи органични съединения, които са означени или е необходимо да бъдат обозначени с предупрежденията за опасност H341 или H351 или с фразите за риск R40 или R68, когато масовият дебит на общото количество съединения, водещ до обозначаване с предупрежденията за опасност H341 или H351 или с фразите за риск R40 или R68 е по-висок или равен на 100 g/h, се спазва норма за допустими емисии от 20 mg/Nm3. Тази норма за допустими емисии се отнася за общия сбор на масите на отделните съединения.
Член 83
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 84
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 24 ноември 2010 година.
DIRECTIVA 2010/75/UE DEL PARLAMENTO EUROPEO Y DEL CONSEJO
de 24 de noviembre de 2010
sobre las emisiones industriales (prevención y control integrados de la contaminación)
(versión refundida)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
EL PARLAMENTO EUROPEO Y EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 192, apartado 1,
Vista la propuesta de la Comisión Europea,
Visto el dictamen del Comité Económico y Social Europeo (1),
Visto el dictamen del Comité de las Regiones (2),
De conformidad con el procedimiento legislativo ordinario (3),
Considerando lo siguiente:
(1)
Debe introducirse una serie de cambios sustanciales en la Directiva 78/176/CEE del Consejo, de 20 de febrero de 1978, relativa a los residuos procedentes de la industria del dióxido de titanio (4), la Directiva 82/883/CEE del Consejo, de 3 de diciembre de 1982, relativa a las modalidades de supervisión y de control de los medios afectados por los residuos procedentes de la industria del dióxido de titanio (5), la Directiva 92/112/CEE del Consejo, de 15 de diciembre de 1992, por la que se fija el régimen de armonización de los programas de reducción, con vistas a la supresión, de la contaminación producida por los residuos de la industria del dióxido de titanio (6), la Directiva 1999/13/CE del Consejo, de 11 de marzo de 1999, relativa a la limitación de las emisiones de compuestos orgánicos volátiles debidas al uso de disolventes orgánicos en determinadas actividades e instalaciones (7), la Directiva 2000/76/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 4 de diciembre de 2000, relativa a la incineración de residuos (8), la Directiva 2001/80/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 23 de octubre de 2001, sobre limitación de emisiones a la atmósfera de determinados agentes contaminantes procedentes de grandes instalaciones de combustión (9) y la Directiva 2008/1/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 15 de enero de 2008, relativa a la prevención y al control integrados de la contaminación (10). En aras de una mayor claridad, conviene proceder a la refundición de estas Directivas.
(2)
A fin de evitar, reducir y, en la medida de lo posible, eliminar la contaminación derivada de las actividades industriales de conformidad con el principio de que «quien contamina paga» y el principio de prevención de la contaminación, es necesario establecer un marco general para el control de las principales actividades industriales, dando prioridad a la intervención en la fuente misma, asegurando una gestión prudente de los recursos naturales y teniendo en cuenta, siempre que sea necesario, la situación socioeconómica y las especificidades locales del lugar donde se desarrolle la actividad industrial.
(3)
El tratamiento por separado del control de las emisiones a la atmósfera, el agua o el suelo puede potenciar la transferencia de contaminación de un ámbito del medio ambiente a otro, en lugar de proteger al medio ambiente en su conjunto. Por tanto, resulta apropiado facilitar un planteamiento integrado a la prevención y el control de las emisiones a la atmósfera, el agua y el suelo, a la gestión de residuos, a la eficiencia energética y a la prevención de accidentes. Dicho tratamiento contribuirá también a establecer en la Unión la igualdad de condiciones mediante la armonización de los requisitos que deben cumplir las instalaciones industriales con respecto al comportamiento medioambiental.
(4)
Procede también revisar la legislación sobre instalaciones industriales a fin de simplificar y esclarecer las disposiciones existentes, reducir cargas administrativas innecesarias y poner en práctica las conclusiones de las Comunicaciones de la Comisión de 21 de septiembre de 2005 acerca de la Estrategia temática sobre la contaminación atmosférica, de 22 de septiembre de 2006 acerca de la Estrategia temática sobre la protección del suelo y de 21 de diciembre de 2005 acerca de la Estrategia temática sobre la prevención y reciclado de residuos, adoptadas a raíz de la Decisión no 1600/2002/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 22 de julio de 2002, por la que se establece el Sexto Programa de Acción Comunitario en Materia de Medio Ambiente (11). Estas Comunicaciones establecen objetivos para la protección de la salud humana y del medio ambiente que no pueden alcanzarse sin nuevas reducciones de las emisiones derivadas de las actividades industriales.
(5)
A fin de asegurar la prevención y el control integrados de la contaminación, las instalaciones solo deben funcionar si cuentan con el permiso correspondiente o, en el caso de ciertas instalaciones y actividades en las que se utilizan disolventes orgánicos, solo si cuentan con el permiso o están registradas.
(6)
Corresponde a los Estados miembros determinar el método de asignación de responsabilidades a los titulares de instalaciones, a condición de que se respete la presente Directiva. Los Estados miembros podrán optar por conceder un permiso a un único titular responsable por instalación o por especificar las responsabilidades entre los titulares de las diferentes partes de una instalación. Cuando su ordenamiento jurídico vigente establezca un único titular responsable de cada instalación, un Estado miembro podrá decidir conservar este sistema.
(7)
Con objeto de facilitar la concesión de permisos, los Estados miembros deben poder establecer requisitos para ciertas categorías de instalaciones mediante normas generales obligatorias.
(8)
Es importante evitar accidentes e incidentes y limitar sus consecuencias. La responsabilidad relativa a las consecuencias medioambientales de los accidentes e incidentes es una materia que se regirá por el correspondiente Derecho nacional y, en su caso, de la Unión.
(9)
A fin de evitar duplicar la reglamentación, el permiso de una instalación a la que se aplique la Directiva 2003/87/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 13 de octubre de 2003, por la que se establece un régimen para el comercio de derechos de emisión de gases de efecto invernadero en la Comunidad (12), no debe incluir un valor límite de emisión para las emisiones directas de los gases de efecto invernadero especificados en el anexo I de dicha Directiva, excepto cuando sea necesario para asegurar que no se provoca contaminación significativa a escala local o cuando una instalación quede excluida de este régimen.
(10)
De conformidad con el artículo 193 del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea (TFUE), la presente Directiva no impide a los Estados miembros mantener o introducir medidas protectoras más estrictas, por ejemplo requisitos de emisiones de gases de efecto invernadero, siempre que dichas medidas sean compatibles con los Tratados y que se informe a la Comisión.
(11)
Los titulares presentarán solicitudes de permisos en las que se aporte la información necesaria para que las autoridades competentes establezcan las condiciones de los permisos. Asimismo, los titulares de las instalaciones, al presentar una solicitud de permiso, han de poder utilizar la información obtenida a partir de la aplicación de la Directiva 85/337/CEE del Consejo, de 27 de junio de 1985, relativa a la evaluación de las repercusiones de determinados proyectos públicos y privados sobre el medio ambiente (13) y de la Directiva 96/82/CE del Consejo, de 9 de diciembre de 1996, relativa al control de los riesgos inherentes a los accidentes graves en los que intervengan sustancias peligrosas (14).
(12)
El permiso incluirá todas las medidas necesarias para conseguir un alto nivel de protección del medio ambiente en su conjunto y para asegurar que la explotación de la instalación se efectúe de acuerdo con los principios generales aplicables a las obligaciones fundamentales del titular. El permiso también incluirá valores límite de emisión para las sustancias contaminantes, o parámetros equivalentes o medidas técnicas, requisitos adecuados para la protección del suelo y las aguas subterráneas y requisitos para el control. Las condiciones del permiso se fijarán basándose en las mejores técnicas disponibles.
(13)
A fin de determinar las mejores técnicas disponibles y limitar los desequilibrios en la Unión en cuanto al nivel de emisiones procedentes de las actividades industriales, se elaborarán, revisarán y, cuando proceda, se actualizarán los documentos de referencia sobre las mejores técnicas disponibles (en lo sucesivo denominados «documentos de referencia MTD») mediante un intercambio de información con los interesados, así como los elementos esenciales (denominados en lo sucesivo «conclusiones sobre las MTD») de los documentos de referencia MTD adoptados a través del procedimiento de comité. A este respecto, la Comisión debe elaborar, a través del procedimiento de comité, guías sobre la recogida de datos, la elaboración de documentos de referencia MTD y el control de su calidad. Las conclusiones sobre las MTD deben constituir la referencia para el establecimiento de las condiciones del permiso y pueden complementarse con otras fuentes. La Comisión debe tratar de actualizar los documentos de referencia MTD a más tardar a los ocho años de la publicación de la versión anterior.
(14)
Para garantizar un intercambio de información eficaz y activo, que resulte en la presentación de documentos de referencia MTD de alta calidad, la Comisión creará un foro que funcione de manera transparente. Se establecerán disposiciones prácticas para el intercambio de información y la posibilidad de acceder a los documentos de referencia MTD, en concreto para velar por que los Estados miembros y los interesados faciliten datos de calidad y cantidad suficiente, conforme a directrices específicas, con objeto de determinar las mejores técnicas disponibles y las técnicas emergentes.
(15)
Es importante dejar a las autoridades competentes la flexibilidad suficiente para establecer valores límite de emisión que garanticen, en condiciones normales de funcionamiento, que las emisiones no superen los niveles de emisión asociados a las mejores técnicas disponibles. Para ello, las autoridades competentes podrán establecer límites de emisión que difieran de los niveles de emisión asociados a las mejores técnicas disponibles en lo que se refiere a los valores, períodos de tiempo y condiciones de referencia aplicados, siempre que pueda demostrarse, a partir de los resultados de la monitorización de las emisiones, que estas no han superado los niveles de emisión asociados a las mejores técnicas disponibles. El cumplimiento de los valores límite de emisión establecidos en los permisos tiene como resultado emisiones inferiores a dichos valores límite de emisión.
(16)
Con el objeto de tener en cuenta determinadas circunstancias específicas en las que la aplicación de los niveles de emisión asociados a las mejores técnicas disponibles conllevaría unos costes desproporcionadamente elevados en comparación con las ventajas medioambientales, las autoridades competentes deben poder establecer valores límite que difieran de dichos niveles. Tales diferencias han de basarse en una evaluación que tenga en cuenta criterios bien definidos. No deben superarse los valores límite de emisión fijados en la presente Directiva. En ningún caso debe causarse una contaminación significativa y ha de alcanzarse un nivel de protección del medio ambiente considerado en su conjunto.
(17)
A fin de que los titulares puedan probar técnicas emergentes que puedan aportar un nivel general superior de protección del medio ambiente, o al menos el mismo nivel de protección del medio ambiente y unos ahorros de costes superiores a los que se obtendrían con las mejores técnicas disponibles actuales, las autoridades competentes deben poder conceder exenciones temporales de los niveles de emisión correspondientes a las mejores técnicas disponibles.
(18)
Los cambios en una instalación pueden dar lugar a niveles de contaminación más elevados. Los operadores deberán notificar a las autoridades competentes cualquier cambio previsto que pueda afectar al medio ambiente. No podrá realizarse ningún cambio sustancial en las instalaciones que pueda tener efectos negativos significativos en las personas o el medio ambiente sin el correspondiente permiso concedido con arreglo a la presente Directiva.
(19)
El esparcimiento de estiércol contribuye significativamente a la emisión de agentes contaminantes a la atmósfera y el agua. A fin de cumplir los objetivos mencionados en la Estrategia temática sobre la contaminación atmosférica y en la legislación de la Unión sobre la protección del agua, es necesario que la Comisión revise la necesidad de establecer controles más adecuados de estas emisiones mediante la aplicación de las mejores técnicas disponibles.
(20)
La cría intensiva de aves de corral o ganado vacuno contribuye de modo significativo a las emisiones de agentes contaminantes a la atmósfera y al agua. A fin de cumplir los objetivos mencionados en la Estrategia temática sobre la contaminación atmosférica y en la legislación de la Unión sobre la protección del agua, es necesario que la Comisión revise la necesidad de establecer umbrales de capacidad diferenciados para distintas especies de aves de corral a fin de definir el ámbito de aplicación de la presente Directiva, así como la necesidad de establecer controles más adecuados de las emisiones procedentes de las instalaciones de cría de ganado vacuno.
(21)
A fin de tener en cuenta la evolución de las mejores técnicas disponibles u otros cambios introducidos en una instalación, las condiciones del permiso deben revisarse regularmente y, en su caso, actualizarse, en particular cuando se aprueben conclusiones sobre las MTD nuevas o actualizadas.
(22)
En casos específicos en que la revisión y actualización del permiso ponga en evidencia que para introducir nuevas mejores técnicas disponibles hace falta un período más prolongado que cuatro años tras la publicación de una decisión acerca de las conclusiones sobre las MTD, las autoridades competentes podrán fijar un plazo más prologado en las condiciones del permiso cuando ello se justifique sobre la base de los criterios establecidos en la presente Directiva.
(23)
Es necesario asegurar que el funcionamiento de una instalación no dé lugar a un deterioro de la calidad del suelo y las aguas subterráneas. Por tanto, las condiciones del permiso deben incluir medidas adecuadas para evitar las emisiones al suelo y a las aguas subterráneas, así como la supervisión periódica de dichas medidas para evitar las fugas, derrames, incidentes o accidentes que se produzcan durante la utilización del equipo y el almacenamiento. Para detectar la posible contaminación del suelo y de las aguas subterráneas en una fase temprana y, en consecuencia, tomar las medidas correctoras adecuadas antes de que se propague la contaminación, también es necesaria la monitorización del suelo y de las aguas subterráneas en relación con las sustancias peligrosas pertinentes. Al determinar la frecuencia de la monitorización, podrá tomarse en consideración el tipo de medidas preventivas y la amplitud e incidencia de la supervisión.
(24)
Para garantizar que el funcionamiento de una instalación no deteriore la calidad del suelo ni de las aguas subterráneas, es necesario determinar, apoyándose en un informe de la situación de partida, el estado del suelo y de las aguas subterráneas. Dicho informe deberá constituir un instrumento práctico que permita, en la medida de lo posible, realizar una comparación cuantitativa entre el estado del emplazamiento de la instalación descrita en el informe y el estado de dicha implantación tras el cese definitivo de actividades, a fin de determinar si se ha producido un incremento significativo de la contaminación del suelo y de las aguas subterráneas. El informe de la situación de partida deberá, por tanto, contener información que utilice los datos existentes sobre las medidas realizadas en el suelo y las aguas subterráneas y los datos históricos relativos a las utilizaciones previas del terreno de que se trate.
(25)
De acuerdo con el principio de que el que contamina paga, al evaluar la importancia de la contaminación del suelo y de las aguas subterráneas causada por el titular, la cual podría dar lugar a la obligación de restablecer el emplazamiento de la instalación al estado descrito en el informe de la situación de partida, los Estados miembros tendrán en cuenta las condiciones del permiso que se hayan aplicado en el transcurso de la actividad realizada, las medidas de prevención de la contaminación adoptadas para la instalación y el incremento relativo de la carga de contaminación en comparación con la señalada en el informe de la situación de partida. La responsabilidad respecto de la contaminación no causada por el titular es un asunto que incumbe al correspondiente Derecho nacional y, en su caso, de la Unión.
(26)
A fin de asegurar la aplicación efectiva y el cumplimiento de la presente Directiva, los titulares deben informar regularmente a la autoridad competente sobre el cumplimiento de las condiciones del permiso. Los Estados miembros velarán por que tanto el titular como la autoridad competente tomen las medidas necesarias en caso de incumplimiento de la presente Directiva así como por el establecimiento de un sistema de inspecciones ambientales. Los Estados miembros deben velar por que se disponga de suficiente personal con los conocimientos y titulación necesarios para llevar a cabo las inspecciones con eficacia.
(27)
Con arreglo al Convenio de Aarhus sobre el acceso a la información, la participación del público en la toma de decisiones y el acceso a la justicia en materia de medio ambiente (15), es necesaria una participación efectiva de los ciudadanos en la toma de decisiones para que estos puedan expresarse y para que los responsables tengan en cuenta las opiniones y preocupaciones que puedan resultar relevantes para esas decisiones, aumentando así el grado de responsabilidad y transparencia del proceso de toma de decisiones y contribuyendo a la sensibilización pública respecto a los problemas de medio ambiente y al apoyo a las decisiones tomadas. El público interesado debe tener acceso a la justicia a fin de contribuir a la protección del derecho a vivir en un entorno propicio para la salud y el bienestar personales.
(28)
La combustión de las instalaciones de combustible cuya potencia térmica nominal sea inferior a 50 MW contribuyen significativamente a la emisión de agentes contaminantes a la atmósfera. A fin de cumplir los objetivos mencionados en la Estrategia temática sobre la contaminación atmosférica, es necesario que la Comisión revise la necesidad de establecer controles más adecuados de las emisiones procedentes de dichas instalaciones. En dicha revisión se deben tener en cuenta las características específicas de las instalaciones de combustión utilizadas en centros de asistencia sanitaria, en particular por lo que se refiere a su uso excepcional en situaciones de emergencia.
(29)
Las grandes instalaciones de combustión contribuyen en gran medida a la emisión de sustancias contaminantes a la atmósfera, lo cual tiene un impacto considerable en la salud humana y el medio ambiente. A fin de reducir este impacto y de avanzar hacia el cumplimiento de los requisitos de la Directiva 2001/81/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 23 de octubre de 2001, sobre techos nacionales de emisión de determinados contaminantes atmosféricos (16) y hacia los objetivos fijados en la Estrategia temática sobre la contaminación atmosférica, es necesario establecer valores límite de emisión más rigurosos a nivel de la Unión para ciertas categorías de instalaciones de combustión y de contaminantes.
(30)
La Comisión debe evaluar la necesidad de establecer valores límite de emisión a escala de la Unión y de modificar los valores límite de emisión establecidos en el anexo V para determinadas grandes instalaciones de combustión, teniendo en cuenta la revisión y actualización de los documentos de referencia MTD pertinentes. En este contexto, la Comisión debe estudiar la especificidad de los sistemas energéticos de las refinerías.
(31)
Dadas las características de algunos combustibles sólidos nacionales, procede aplicar índices mínimos de desulfuración en lugar de valores límite de emisión para el dióxido de azufre a las instalaciones de combustión que quemen dichos combustibles. Además, visto que las características específicas de la pizarra bituminosa pueden impedir la aplicación de las mismas técnicas de reducción de las emisiones de azufre o que se alcance la misma eficiencia de desulfuración que para otros combustibles, procede aplicar un índice mínimo de desulfuración ligeramente inferior a las instalaciones que utilicen este combustible.
(32)
En caso de interrupción súbita en el abastecimiento de combustible o gas con bajo contenido de azufre como consecuencia de una grave escasez, la autoridad competente debe poder conceder exenciones temporales que permitan a las instalaciones de combustión rebasar los valores límite de emisión fijados en la presente Directiva.
(33)
El titular no debe permitir que una instalación de combustión funcione durante más de 24 horas tras una avería o un mal funcionamiento del equipo de reducción de emisiones y el funcionamiento sin este equipo no debe superar las 120 horas en un período de doce meses, con objeto de limitar los efectos nocivos de la contaminación en el medio ambiente. Sin embargo, cuando haya una necesidad apremiante de mantener el abastecimiento de energía o sea necesario evitar un aumento global de las emisiones debido al funcionamiento de otra instalación de combustión, las autoridades competentes deben poder conceder exenciones a estos plazos.
(34)
A fin de asegurar un alto nivel de protección del medio ambiente y la salud humana y de evitar movimientos transfronterizos de residuos a instalaciones que funcionan con normas ambientales menos estrictas, es necesario fijar y mantener condiciones de explotación, requisitos técnicos y valores límite de emisión rigurosos para las instalaciones que incineren o coincineren residuos dentro de la Unión.
(35)
La utilización de disolventes orgánicos en ciertas actividades e instalaciones da lugar a emisiones de compuestos orgánicos a la atmósfera que contribuyen a la formación a escala local y transfronteriza de oxidantes fotoquímicos que producen perjuicios a los recursos naturales y pueden tener efectos dañinos en la salud humana. Por consiguiente, es necesario actuar preventivamente contra el uso de disolventes orgánicos y establecer como requisito el cumplimiento de unos valores límite de emisión de compuestos orgánicos y de unas condiciones de explotación adecuadas. Debe autorizarse a los titulares de las instalaciones el cumplimiento de los requisitos de un sistema de reducción en lugar de cumplir los valores límite de emisión establecidos en la presente Directiva cuando otras medidas, como el uso de productos o técnicas con bajo o nulo contenido de disolvente, ofrezcan la posibilidad de lograr una reducción de emisión equivalente.
(36)
Las instalaciones que producen dióxido de titanio pueden provocar una contaminación significativa en la atmósfera y las aguas. A fin de reducir este impacto, es necesario establecer a nivel de la Unión unos valores límite de emisión más rigurosos para ciertas sustancias contaminantes.
(37)
Por lo que se refiere a la inclusión en el ámbito de aplicación de las leyes, reglamentos y disposiciones administrativas nacionales puestas en vigor para cumplir con la presente Directiva, de instalaciones para la fabricación de productos cerámicos mediante horneado, los Estados miembros deben poder decidir, sobre la base de las características del sector industrial nacional y con miras a proporcionar una interpretación clara del ámbito de aplicación, si aplicarán los dos criterios de capacidad de producción y capacidad de horneado o solamente uno de ellos.
(38)
A fin de simplificar la transmisión de información y de reducir las cargas administrativas innecesarias, la Comisión debe concretar métodos para racionalizar el modo de hacer disponibles los datos con arreglo a la presente Directiva con los otros requisitos establecidos en la normativa de la Unión, en particular en el Reglamento (CE) no 166/2006 del Parlamento Europeo y el Consejo, de 18 de enero de 2006, relativo al establecimiento de un registro europeo de emisiones y transferencias de contaminantes (17).
(39)
Para garantizar unas condiciones de ejecución uniformes, deben otorgarse a la Comisión competencias de ejecución para adoptar orientaciones sobre la recopilación de datos, sobre la redacción de documentos de referencia MTD y sobre su aseguramiento de la calidad, incluido el carácter adecuado de su contenido y formato, para adoptar decisiones sobre las conclusiones sobre MT, D para establecer normas detalladas sobre la determinación de los períodos de puesta en marcha y parada y para los planes nacionales transitorios para las grandes instalaciones de combustión, y para determinar el tipo, el formato y la periodicidad de la información que los Estados miembros deben facilitar a la Comisión. De conformidad con el artículo 291 TFUE, las normas y principios generales relativos a los mecanismos de control, por parte de los Estados miembros del ejercicio de las competencias de ejecución por la Comisión se establecerán previamente mediante un reglamento adoptado con arreglo al procedimiento legislativo ordinario. En tanto se adopta ese nuevo reglamento, sigue aplicándose la Decisión 1999/468/CE del Consejo, de 28 de junio de 1999, por la que se establecen los procedimientos para el ejercicio de las competencias de ejecución atribuidas a la Comisión (18), con excepción del procedimiento de reglamentación con control, que no es aplicable.
(40)
Deben otorgarse a la Comisión poderes para adoptar actos delegados con arreglo al artículo 290 TFUE con el fin de fijar la fecha a partir de la cual deben efectuarse mediciones continuas de las emisiones a la atmósfera de metales pesados y dioxinas y furanos, y adaptar algunas partes de los anexos V, VI y VII al progreso científico y técnico. En el caso de las instalaciones de incineración de residuos y las instalaciones de coincineración de residuos, esto puede incluir, entre otros, el establecimiento de criterios que permitan la concesión de exenciones en relación con la monitorización continua de las emisiones totales de partículas. Es especialmente importante que la Comisión celebre las consultas apropiadas durante sus trabajos de preparación, también con expertos.
(41)
Para hacer frente a una contaminación medioambiental significativa, por ejemplo por metales pesados y dioxinas y furanos, la Comisión, basándose en una valoración de la aplicación de las mejores técnicas disponibles por determinadas actividades o de los efectos de dichas actividades sobre el medio ambiente en su conjunto, debe presentar propuestas de requisitos mínimos a escala de la Unión para los valores límite de emisión y para las normas de monitorización y cumplimiento.
(42)
Los Estados miembros deben determinar el régimen de sanciones aplicable a las infracciones de la legislación nacional adoptada conforme a la presente Directiva y velar por su aplicación. Tales sanciones deben ser efectivas, proporcionadas y disuasorias.
(43)
A fin de disponer de tiempo suficiente para adaptar técnicamente las instalaciones actuales a los nuevos requisitos de la presente Directiva, algunos de los nuevos requisitos deben aplicarse a estas instalaciones tras un plazo fijo a partir de la fecha de aplicación de la presente Directiva. Las instalaciones de combustión necesitan tiempo suficiente para montar el equipo de reducción de emisiones necesario para cumplir los valores límite de emisión fijados en el anexo V.
(44)
Dado que los objetivos de la presente Directiva, a saber, lograr un alto nivel de protección del medio ambiente y la mejora de la calidad ambiental, no pueden ser alcanzados de manera suficiente por los Estados miembros, y, por consiguiente, debido al carácter transfronterizo de la contaminación derivada de las actividades industriales, pueden lograrse mejor a nivel de la Unión, la Unión puede adoptar medidas, de acuerdo con el principio de subsidiariedad consagrado en el artículo 5 del Tratado de la Unión Europea. De conformidad con el principio de proporcionalidad enunciado en dicho artículo, la presente Directiva no excede de lo necesario para alcanzar estos objetivos.
(45)
La presente Directiva respeta los derechos fundamentales y observa los principios reconocidos, en particular, por la Carta de los Derechos Fundamentales de la Unión Europea. La presente Directiva pretende, especialmente, promover la aplicación del artículo 37 de la Carta.
(46)
La obligación de transponer la presente Directiva al Derecho nacional debe limitarse a las disposiciones que constituyen una modificación de fondo respecto a las Directivas anteriores. La obligación de transponer las disposiciones inalteradas se deriva de las Directivas anteriores.
(47)
De acuerdo con el punto 34 del Acuerdo Interinstitucional «Legislar mejor» (19), se alienta a los Estados miembros a que, en su propio interés y en el de la Unión, elaboren sus propios cuadros que muestren, en la medida de lo posible, la concordancia entre la presente Directiva y las medidas de incorporación de la misma, y a que hagan públicos esos cuadros.
(48)
La presente Directiva no debe afectar a las obligaciones de los Estados miembros respecto a los plazos de incorporación al Derecho interno ni a la aplicación de las Directivas que figuran en la parte B del anexo IX.
HAN ADOPTADO LA PRESENTE DIRECTIVA:
CAPÍTULO I
DISPOSICIONES COMUNES
Artículo 1
Objeto
La presente Directiva establece normas sobre la prevención y el control integrados de la contaminación procedente de las actividades industriales.
En ella se establecen también normas para evitar o, cuando ello no sea posible, reducir las emisiones a la atmósfera, el agua y el suelo, y evitar la generación de residuos con el fin de alcanzar un nivel elevado de protección del medio ambiente considerado en su conjunto.
Artículo 2
Ámbito de aplicación
1. La presente Directiva se aplicará a las actividades industriales que den lugar a contaminación, mencionadas en los capítulos II a VI.
2. No se aplicará a las actividades de investigación, a las actividades de desarrollo o a la experimentación de nuevos productos y procesos.
Artículo 3
Definiciones
A los efectos de la presente Directiva se aplicarán las siguientes definiciones:
1)
«sustancia»: los elementos químicos y sus compuestos, con la excepción de las siguientes sustancias:
a)
las sustancias radiactivas tal como se definen en el artículo 1 de la Directiva 96/29/Euratom del Consejo, de 13 de mayo de 1996, por la que se establecen las normas básicas relativas a la protección sanitaria de los trabajadores y de la población contra los riesgos que resultan de las radiaciones ionizantes (20);
b)
los microorganismos modificados genéticamente tal como se definen en el artículo 2, letra b), de la Directiva 2009/41/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 6 de mayo de 2009, relativa a la utilización confinada de microorganismos modificados genéticamente (21), y
c)
los organismos modificados genéticamente tal como se definen en el artículo 2, punto 2, de la Directiva 2001/18/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 12 de marzo de 2001, sobre la liberación intencional en el medio ambiente de organismos modificados (22);
2)
«contaminación»: la introducción directa o indirecta, mediante la actividad humana, de sustancias, vibraciones, calor o ruido en la atmósfera, el agua o el suelo, que puedan tener efectos perjudiciales para la salud humana o la calidad del medio ambiente, o que puedan causar daños a los bienes materiales o deteriorar o perjudicar el disfrute u otras utilizaciones legítimas del medio ambiente;
3)
«instalación»: una unidad técnica fija dentro de la cual se lleven a cabo una o más de las actividades enumeradas en el anexo I o en la parte 1 del anexo VII, así como cualesquiera otras actividades en el mismo emplazamiento directamente relacionadas con aquellas que guarden una relación de índole técnica con las actividades enumeradas en dichos anexos y puedan tener repercusiones sobre las emisiones y la contaminación;
4)
«emisión»: la expulsión a la atmósfera, al agua o al suelo de sustancias, vibraciones, calor o ruido procedentes de forma directa o indirecta de fuentes puntuales o difusas de la instalación;
5)
«valores límite de emisión»: la masa expresada en relación con determinados parámetros específicos, la concentración o el nivel de una emisión, cuyo valor no debe superarse dentro de uno o varios períodos determinados;
6)
«norma de calidad medioambiental»: el conjunto de requisitos, establecidos por la legislación de la Unión, que deben cumplirse en un momento dado en un entorno determinado o en una parte determinada de este;
7)
«permiso»: una autorización escrita para explotar la totalidad o parte de una instalación o una instalación de combustión, una instalación de incineración de residuos o una instalación de coincineración de residuos;
8)
«normas generales de carácter vinculante»: valores límite de emisión u otras condiciones, establecidos como mínimo a nivel sectorial, que se adoptan con la intención de utilizarlos directamente al establecer las condiciones del permiso.
9)
«modificación sustancial»: una modificación de las características o el funcionamiento, o una ampliación, de una instalación o una instalación de combustión, una instalación de incineración de residuos o una instalación de coincineración de residuos que pueda tener repercusiones perjudiciales importantes en las personas o el medio ambiente;
10)
«mejores técnicas disponibles»: la fase más eficaz y avanzada de desarrollo de las actividades y de sus modalidades de explotación, que demuestren la capacidad práctica de determinadas técnicas para constituir la base de los valores límite de emisión y otras condiciones del permiso destinadas a evitar o, cuando ello no sea practicable, reducir las emisiones y el impacto en el conjunto del medio ambiente.
a)
También se entenderá por: «técnicas»: la tecnología utilizada junto con la forma en que la instalación esté diseñada, construida, mantenida, explotada y paralizada;
b)
«técnicas disponibles»: las técnicas desarrolladas a una escala que permita su aplicación en el contexto del sector industrial correspondiente, en condiciones económica y técnicamente viables, tomando en consideración los costes y los beneficios, tanto si las técnicas se utilizan o producen en el Estado miembro correspondiente como si no, siempre que el titular pueda tener acceso a ellas en condiciones razonables;
c)
«mejores»: las técnicas más eficaces para alcanzar un alto nivel general de protección del medio ambiente en su conjunto;
11)
«documento de referencia MTD»: documento resultante del intercambio de información organizado con arreglo al artículo 13, elaborado para determinadas actividades, en el que se describen, en particular, las técnicas aplicadas, las emisiones actuales y los niveles de consumo, las técnicas que se tienen en cuenta para determinar las mejores técnicas disponibles, así como las conclusiones sobre las MTD y las técnicas emergentes, tomando especialmente en consideración los criterios que se enumeran en el anexo III;
12)
«conclusiones sobre las MTD»: documento que contiene las partes de un documento de referencia MTD donde se establecen las conclusiones sobre las mejores técnicas disponibles, su descripción, la información para evaluar su aplicabilidad, los niveles de emisión asociados a las mejores técnicas disponibles, las monitorizaciones asociadas, los niveles de consumo asociados y, si procede, las medidas de rehabilitación del emplazamiento de que se trate;
13)
«niveles de emisión asociados con las mejores técnicas disponibles»: el rango de niveles de emisión obtenido en condiciones normales de funcionamiento haciendo uso de una de las mejores técnicas disponibles o de una combinación de las mejores técnicas disponibles, según se describen en las conclusiones sobre las MTD, expresada como una media durante un determinado período de tiempo, en condiciones de referencia específicas;
14)
«técnica emergente»: una técnica novedosa para una actividad industrial que, si se desarrolla comercialmente, puede aportar un nivel general más alto de protección del medio ambiente o al menos el mismo nivel de protección del medio ambiente y unos ahorros de costes superiores a los que se obtendrían con las mejores técnicas disponibles actuales;
15)
«titular»: cualquier persona física o jurídica que explote, totalmente o parcialmente, la instalación o la instalación de combustión, la instalación de incineración de residuos o la instalación de coincineración de residuos o posea las mismas o, cuando la legislación nacional así lo disponga, que ostente, por delegación, un poder económico determinante sobre la explotación técnica de la instalación o planta;
16)
«el público»: una o varias personas físicas o jurídicas y, de conformidad con la legislación o la práctica nacional, sus asociaciones, organizaciones o grupos;
17)
«el público interesado»: el público afectado, que pueda verse afectado o que tenga un interés por la toma de una decisión sobre la concesión o actualización de un permiso o de las condiciones de un permiso; a efectos de la presente definición, se considerará que tienen un interés las organizaciones no gubernamentales que trabajen en favor de la protección del medio ambiente y que cumplan los requisitos pertinentes previstos por la legislación nacional;
18)
«sustancias peligrosas»: sustancias o mezclas definidas en el artículo 3, del Reglamento (CE) no 1272/2008 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 16 de diciembre de 2008, sobre clasificación, etiquetado y envasado de sustancias y mezclas (23);
19)
«informe de la situación de partida»: información sobre el estado de la contaminación del suelo y las aguas subterráneas por sustancias peligrosas relevantes;
20)
«aguas subterráneas»: aguas subterráneas definidas en el artículo 2, punto 2, de la Directiva 2000/60/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 23 de octubre de 2000, por la que se establece un marco comunitario de actuación en el ámbito de la política de aguas (24);
21)
«suelo»: capa superior de la corteza terrestre situada entre el lecho rocoso y la superficie; el suelo se compone de partículas minerales, materia orgánica, agua, aire y organismos vivos;
22)
«inspección medioambiental»: toda acción, como visitas in situ, monitorización de emisiones y comprobaciones de informes internos y documentos de seguimiento, verificación de la auto-monitorización, comprobación de técnicas usadas y adecuación de la gestión medioambiental de la instalación, llevadas a cabo por la autoridad competente o en nombre de esta para comprobar y fomentar la adecuación de las instalaciones a las condiciones de los permisos y controlar, en caso necesario, su repercusión medioambiental;
23)
«aves de corral»: las aves de corral tal como se definen en el artículo 2, punto 1, de la Directiva 90/539/CEE del Consejo, de 15 de octubre de 1990, relativa a las condiciones de policía sanitaria que regulan los intercambios comunitarios y las importaciones de aves de corral y de huevos para incubar procedentes de terceros países (25);
24)
«combustible»: cualquier materia combustible sólida, líquida o gaseosa;
25)
«instalación de combustión»: cualquier dispositivo técnico en el que se oxiden productos combustibles a fin de utilizar el calor así producido;
26)
«chimenea»: estructura que contenga una o más salidas de humos que actúen de conductos para los gases residuales con el fin de expulsarlos a la atmósfera;
27)
«horas de funcionamiento»: el tiempo, expresado en horas, durante el que una instalación de combustión, en su conjunto o en parte, funcione y expulse emisiones a la atmósfera, excepto los períodos de arranque y de parada;
28)
«índice de de sulfuración»: la proporción, durante un período determinado, entre la cantidad de azufre no emitida a la atmósfera por una instalación de combustión y la cantidad de azufre que contenga el combustible sólido que se introduzca en las instalaciones de combustión y se utilice allí durante el mismo período de tiempo;
29)
«combustible sólido nacional»: el combustible sólido natural utilizado en una instalación de combustión diseñada especialmente para ese combustible, que es extraído y utilizado localmente;
30)
«combustible determinante»: el combustible que, entre todos los combustibles utilizados en una instalación de combustión equipada con caldera mixta que utilice los residuos de destilación y de conversión del Refino de petróleo, solos o con otros combustibles, tiene el mayor límite de emisión establecido en la parte 1 del anexo V o, en caso de que distintos combustibles tengan el mismo valor límite de emisión, el carburante que tenga la mayor potencia térmica de entre dichos combustibles;
31)
«biomasa»: cualquiera de los siguientes productos:
a)
los productos compuestos por una materia vegetal de origen agrícola o forestal que puedan ser utilizados como combustible para valorizar su contenido energético;
b)
los siguientes residuos:
i)
residuos vegetales de origen agrícola y forestal,
ii)
residuos vegetales procedentes de la industria de elaboración de alimentos, si se recupera el calor generado,
iii)
residuos vegetales fibrosos procedentes de la producción de pulpa virgen y de la producción de papel a partir de la pulpa, si se coincineran en el lugar de producción y se recupera el calor generado,
iv)
residuos de corcho,
v)
residuos de madera, con excepción de aquellos que puedan contener compuestos organohalogenados o metales pesados como consecuencia de algún tipo de tratamiento con sustancias protectoras de la madera o de revestimiento y que incluye, en particular, los residuos de madera procedentes de residuos de la construcción y derribos;
32)
«instalación de combustión con caldera mixta»: cualquier instalación de combustión que pueda alimentarse simultánea o alternativamente con dos o más tipos de combustible;
33)
«turbina de gas»: cualquier máquina rotativa que convierta la energía térmica en trabajo mecánico, constituida fundamentalmente por un compresor, un dispositivo térmico en el que se oxida el combustible para calentar el fluido motor y una turbina;
34)
«motor de gas»: motor de combustión interna que funciona aplicando el ciclo Otto y utiliza encendido por chispa o, en caso de motores de dos combustibles, encendido por compresión para quemar combustible;
35)
«motor diésel»: motor de combustión interna que funciona aplicando el ciclo Diesel y utiliza encendido por compresión para quemar combustible;
36)
«pequeña red aislada»: pequeña red aislada definida en el artículo 2, punto 26, de la Directiva 2003/54/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 26 de junio de 2003, sobre normas comunes para el mercado interior de la electricidad (26);
37)
«residuo»: cualquier residuo definido en el artículo 3, punto 1, de la Directiva 2008/98/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 19 de noviembre de 2008, sobre los residuos (27);
38)
«residuo peligroso»: cualquier residuo peligroso definido en el artículo 3, punto 2, de la Directiva 2008/98/CE;
39)
«residuos municipales mezclados»: los residuos domésticos, así como los residuos comerciales, industriales e institucionales que, debido a su naturaleza y composición, son similares a los residuos domésticos, pero quedando excluidas las fracciones a que se refiere la partida 20 01 del anexo de la Decisión 2000/532/CE (28), que se recogen por separado en origen, y quedando excluidos los demás residuos a que se refiere la partida 20 02 de dicho anexo;
40)
«instalación de incineración de residuos»: cualquier unidad técnica o equipo, fijo o móvil, dedicado al tratamiento térmico de residuos con o sin recuperación del calor producido por la combustión; mediante la incineración por oxidación de residuos, así como otros procesos de tratamiento térmico, tales como pirólisis, gasificación y proceso de plasma si las sustancias resultantes del tratamiento se incineran a continuación;
41)
«instalación de coincineración de residuos»: toda unidad técnica fija o móvil cuya finalidad principal sea la generación de energía o la fabricación de productos materiales y que utilice residuos como combustible habitual o complementario o en la que los residuos reciban tratamiento térmico para su eliminación mediante la incineración por oxidación de los residuos así como por otros procesos de tratamiento térmico, tales como pirólisis, gasificación y proceso de plasma, si las sustancias resultantes del tratamiento se incineran a continuación;
42)
«capacidad nominal»: la suma de las capacidades de incineración de los hornos que componen la instalación de incineración de residuos o la instalación de coincineración de residuos, especificadas por el constructor y confirmadas por el titular, teniendo debidamente en cuenta el poder calorífico de los residuos, expresada como la cantidad de residuos incinerados por hora;
43)
«dioxinas y furanos»: todas las dibenzoparadioxinas y dibenzofuranos policlorados enumerados en la parte 2 del anexo VI;
44)
«compuesto orgánico»: todo compuesto que contenga al menos el elemento carbono y uno o más de los siguientes: hidrógeno, halógenos, oxígeno, azufre, fósforo, silicio o nitrógeno, salvo los óxidos de carbono y los carbonatos y bicarbonatos inorgánicos;
45)
«compuesto orgánico volátil»: todo compuesto orgánico, así como la fracción de creosota, que tenga a 293,15 K una presión de vapor de 0,01 kPa o más, o que tenga una volatilidad equivalente en las condiciones particulares de uso;
46)
«disolvente orgánico»: todo compuesto orgánico volátil que se utilice para alguno de los siguientes usos:
a)
solo o en combinación con otros agentes, sin sufrir ningún cambio químico, para disolver materias primas, productos o materiales residuales;
b)
como agente de limpieza para disolver la suciedad;
c)
como disolvente;
d)
como medio de dispersión;
e)
como modificador de la viscosidad;
f)
como agente tensoactivo;
g)
como plastificante;
h)
como conservador;
47)
«recubrimiento»: recubrimiento tal como se define en el artículo 2, punto 8, de la Directiva 2004/42/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 21 de abril de 2004, relativa a la limitación de las emisiones de compuestos orgánicos volátiles (COV) debidas al uso de disolventes orgánicos en determinadas pinturas y barnices y en los productos de renovación del acabado de vehículos (29).
Artículo 4
Obligación de obtener un permiso
1. Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para garantizar que no puedan explotarse instalaciones o instalaciones de combustión, instalaciones de incineración de residuos o instalaciones de coincineración de residuos sin permiso.
No obstante el párrafo primero, los Estados miembros podrán establecer un procedimiento para el registro de las instalaciones a las que se aplica únicamente el capítulo V.
El procedimiento de registro se especificará en un acto jurídico vinculante e incluirá al menos una notificación a la autoridad competente por el titular de su intención de explotar una instalación.
2. Los Estados podrán optar por decidir que un permiso sea válido para dos o más instalaciones o partes de instalaciones que sean explotadas por el mismo titular en la misma ubicación.
Cuando un permiso sea válido para dos o más instalaciones, incluirá las condiciones que garanticen que cada instalación cumpla los requisitos de la presente Directiva.
3. Los Estados miembros podrán optar por decidir que un permiso sea válido para varias partes de una instalación explotada por diferentes titulares. En esos casos, el permiso detallará las responsabilidades de cada titular.
Artículo 5
Concesión de permisos
1. Sin perjuicio de cualesquiera otros requisitos basados en disposiciones nacionales o de la Unión, la autoridad competente concederá para la instalación un permiso escrito, si esta cumple los requisitos previstos en la presente Directiva.
2. Al objeto de garantizar un enfoque integrado efectivo entre todas las autoridades competentes con respecto al procedimiento, los Estados miembros tomarán las medidas necesarias para coordinar plenamente los procedimientos y las condiciones de autorización cuando intervengan varias autoridades competentes o varios titulares o se concedan varios permisos.
3. En el caso de una nueva instalación o de una modificación sustancial, cuando sea de aplicación el artículo 4 de la Directiva 85/337/CEE, toda información o conclusión pertinente obtenida a raíz de la aplicación de los artículos 5, 6, 7 y 9 de dicha Directiva deberá examinarse y utilizarse para la concesión del permiso.
Artículo 6
Normas generales obligatorias
Sin perjuicio de la obligación de ser titular de un permiso, los Estados miembros podrán incluir obligaciones para categorías específicas de instalaciones, instalaciones de combustión, instalaciones de incineración de residuos o las instalaciones de coincineración de residuos en normas generales obligatorias.
Cuando se adopten normas generales obligatorias, el permiso podrá simplemente incluir una referencia a estas.
Artículo 7
Incidentes y accidentes
Sin perjuicio de la Directiva 2004/35/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 21 de abril de 2004, sobre responsabilidad medioambiental en relación con la prevención y reparación de daños medioambientales (30), en caso de cualquier incidente o accidente que afecte de forma significativa al medio ambiente los Estados miembros tomarán las medidas necesarias para garantizar que:
a)
el titular de la instalación informa a la autoridad competente, inmediatamente;
b)
el titular tome de inmediato las medidas para limitar las consecuencias medioambientales y evitar otros posibles incidentes o accidentes;
c)
la autoridad competente exija al titular que tome todas las medidas complementarias apropiadas que la autoridad competente considere necesarias para limitar las consecuencias medioambientales y evitar otros posibles incidentes o accidentes.
Artículo 8
Incumplimiento
1. Los Estados miembros tomarán las medidas necesarias para que se cumplan las condiciones del permiso.
2. En caso de infracción de las condiciones del permiso, los Estados miembros garantizarán que:
a)
el titular informa inmediatamente a la autoridad competente, y
b)
el titular toma de inmediato las medidas necesarias para volver a asegurar el cumplimiento en el plazo más breve posible;
c)
que la autoridad competente exija que el titular tome todas las medidas complementarias apropiadas que la autoridad competente considere necesarias para volver a asegurar el cumplimiento.
En caso de que la infracción de las condiciones del permiso suponga un peligro inminente para la salud humana o amenace con causar un efecto nocivo inmediato significativo en el medio ambiente, y en tanto no pueda volver a asegurarse el cumplimiento con arreglo a las letras b) y c) del párrafo primero se suspenderá la explotación de las instalaciones, instalaciones de combustión, incineración de residuos, coincineración de residuos o de la parte correspondiente.
Artículo 9
Emisión de gases de efecto invernadero
1. En el caso de que las emisiones de gases de efecto invernadero de una instalación estén especificadas en el anexo I de la Directiva 2003/87/CE en relación con una actividad llevada a cabo en dicha instalación, el permiso no incluirá un valor límite de emisión para las emisiones directas de ese gas a menos que sea necesario para garantizar que no se provoque ninguna contaminación local significativa.
2. Por lo que se refiere a las actividades enumeradas en el anexo I de la Directiva 2003/87/CE, los Estados miembros podrán optar por no imponer requisitos relativos a la eficiencia energética respecto de las unidades de combustión o de otro tipo que emitan dióxido de carbono en el emplazamiento.
3. De ser necesario, las autoridades competentes modificarán el permiso según corresponda.
4. Los apartados 1 a 3 no se aplicarán a las instalaciones excluidas temporalmente del régimen de la Unión de comercio de derechos de emisión de gases de efecto invernadero de conformidad con el artículo 27 de la Directiva 2003/87/CE.
CAPÍTULO II
DISPOSICIONES PARA LAS ACTIVIDADES ENUMERADAS EN EL ANEXO I
Artículo 10
Ámbito de aplicación
El presente capítulo se aplica a las actividades indicadas en el anexo I y que, en su caso, alcancen los umbrales establecidos en el citado anexo.
Artículo 11
Principios generales de las obligaciones fundamentales del titular
Los Estados miembros tomarán las medidas necesarias para que la explotación de las instalaciones se efectúe de acuerdo con los siguientes principios:
a)
se toman todas las medidas adecuadas de prevención de la contaminación;
b)
se aplican las mejores técnicas disponibles;
c)
no se produce ninguna contaminación importante;
d)
se evita la generación de residuos, de conformidad con la Directiva 2008/98/CE;
e)
si se generan residuos, en orden de prioridad y de conformidad con la Directiva 2008/98/CE, se preparan para su reutilización, se reciclan, se recuperan o, si ello fuera imposible técnica y económicamente, se eliminan, evitando o reduciendo su repercusión en el medio ambiente;
f)
se utiliza la energía de manera eficaz;
g)
se toman las medidas necesarias para prevenir los accidentes graves y limitar sus consecuencias;
h)
al cesar la explotación de la instalación, se toman las medidas necesarias para evitar cualquier riesgo de contaminación y para que el lugar de la explotación vuelva a quedar en el estado satisfactorio definido con arreglo al artículo 22.
Artículo 12
Solicitudes de permiso
1. Los Estados miembros tomarán las medidas necesarias para que toda solicitud de permiso contenga una descripción de lo siguiente:
a)
la instalación y el tipo y alcance de sus actividades;
b)
las materias primas y auxiliares, las sustancias y la energía empleadas en la instalación o generadas por ella;
c)
las fuentes de las emisiones de la instalación;
d)
el estado del lugar en el que se ubicará la instalación;
e)
en su caso, un informe de la situación de partida con arreglo al artículo 22, apartado 2;
f)
el tipo y la magnitud de las emisiones previsibles de la instalación a los diferentes medios, así como una determinación de los efectos significativos de las emisiones sobre el medio ambiente;
g)
la tecnología prevista y otras técnicas utilizadas para evitar las emisiones procedentes de la instalación o, si ello no fuese posible, para reducirlas;
h)
las medidas relativas a la prevención, preparación para la reutilización, reciclado y valorización de los residuos generados por la instalación;
i)
las demás medidas propuestas para cumplir los principios generales de las obligaciones fundamentales del titular que impone el artículo 11;
j)
las medidas previstas para controlar las emisiones al medio ambiente;
k)
un breve resumen de las principales alternativas a la tecnología, las técnicas y las medidas propuestas, estudiadas por el solicitante.
Las solicitudes de permiso deberán contener, además, un resumen comprensible para el profano en la materia de todas las indicaciones especificadas en el párrafo primero.
2. La información presentada con arreglo a la Directiva 85/337/CEE o a un informe de seguridad, elaborado en cumplimiento de la Directiva 96/82/CE, o cualquier otra información facilitada en respuesta a otras normas, cuando cumpla alguno de los requisitos previstos en el apartado 1, podrá incluirse en la solicitud de permiso o adjuntarse a la misma.
Artículo 13
Documentos de referencia MTD e intercambio de información
1. Con objeto de elaborar, revisar y, cuando sea necesario, actualizar los documentos de referencia MTD, la Comisión organizará un intercambio de información entre los Estados miembros, las industrias afectadas, las organizaciones no gubernamentales promotoras de la protección del medio ambiente y la Comisión.
2. El intercambio de información se referirá en particular a lo siguiente:
a)
el funcionamiento de las instalaciones y técnicas en lo que se refiere a emisiones expresadas como medias a corto y largo plazo, según proceda, y las condiciones de referencia asociadas, consumo y tipo de materias primas, consumo de agua, uso de energía y generación de residuos;
b)
las técnicas usadas, controles asociados, efectos entre distintos medios, viabilidad técnica y económica y evolución registrada;
c)
mejores técnicas disponibles y técnicas emergentes definidas tras considerar los temas mencionados en las letras a) y b).
3. La Comisión creará y convocará regularmente un foro compuesto por representantes de los Estados miembros, las industrias interesadas y las organizaciones no gubernamentales promotoras de la protección del medio ambiente.
La Comisión pedirá dictamen al foro sobre los procedimientos prácticos del intercambio de información y en particular sobre lo siguiente:
a)
el reglamento interno del foro;
b)
el programa de trabajo para el intercambio de información;
c)
las guías sobre la recogida de datos;
d)
las orientaciones sobre la redacción de documentos de referencia MTD y sobre su aseguramiento de la calidad, incluido el carácter adecuado de su contenido y formato.
Las orientaciones mencionadas en las letras c) y d) del párrafo segundo tendrán en cuenta el dictamen del foro y se adoptarán de conformidad con el procedimiento de reglamentación contemplado en el artículo 75, apartado 2.
4. La Comisión pedirá dictamen al foro sobre el contenido propuesto de los documentos de referencia MTD y lo hará público, y tendrá en cuenta dicho dictamen para el procedimiento establecido en el apartado 5.
5. Se adoptarán decisiones sobre las conclusiones relativas a las MTD de conformidad con el procedimiento de reglamentación contemplado en el artículo 75, apartado 2.
6. Tras la adopción de una decisión conforme al apartado 5, la Comisión hará accesibles al público sin demora los documentos de referencia MTD y velará por la publicación de las conclusiones relativas a las MTD en todas las lenguas oficiales de la Unión.
7. Hasta que se adopte una decisión pertinente con arreglo al apartado 5, a los efectos de este capítulo, a excepción del artículo 15, apartados 3 y 4, se aplicarán como tales las conclusiones sobre las mejores técnicas disponibles a partir de los documentos de referencia MTD adoptados por la Comisión antes de la fecha mencionada en el artículo 83.
Artículo 14
Condiciones del permiso
1. Los Estados miembros se cerciorarán de que el permiso incluya todas las disposiciones necesarias para el cumplimiento de los requisitos establecidos en los artículos 11 y 18.
Tales medidas incluirán, como mínimo, lo siguiente:
a)
los valores límite de emisión para las sustancias contaminantes enumeradas en el anexo II, y para otras sustancias contaminantes que puedan ser emitidas en cantidad significativa por la instalación de que se trate, habida cuenta de su naturaleza y potencial de traslados de contaminación de un medio a otro;
b)
las adecuadas prescripciones que garanticen la protección del suelo y de las aguas subterráneas, así como las medidas relativas al control y la gestión de los residuos generados por la instalación;
c)
requisitos adecuados en materia de control de las emisiones, en los cuales se especificará:
i)
la metodología de medición, su frecuencia y el procedimiento de evaluación;
ii)
cuando se aplique el artículo 15, apartado 3, letra b), los resultados del control de las emisiones estarán disponibles durante los mismos períodos de tiempo y condiciones de referencia que los relativos a los niveles de emisión asociados a las mejores técnicas disponibles;
d)
la obligación de comunicar a la autoridad competente regularmente y al menos una vez al año:
i)
información basada en los resultados del control de las emisiones mencionado en la letra c) y otros datos solicitados que permitan a la autoridad competente verificar el cumplimiento de las condiciones del permiso, y
ii)
cuando se aplique el artículo 15, apartado 3, letra b), un resumen de resultados del control de las emisiones que permita compararlos con los niveles de emisión asociados con las mejores técnicas disponibles;
e)
los requisitos adecuados para el mantenimiento y supervisión periódicos de las medidas adoptadas para evitar las emisiones al suelo y a las aguas subterráneos con arreglo a la letra b) y los requisitos adecuados para el control periódico del suelo y las aguas subterráneas por lo que respecta a sustancias peligrosas que es probable que se encuentren en el emplazamiento, teniendo en cuenta la posibilidad de contaminación del suelo y las aguas subterráneas en el emplazamiento de la instalación;
f)
las medidas relativas a condiciones distintas de las condiciones normales de funcionamiento, tales como las operaciones de puesta en marcha y parada, las fugas, los fallos de funcionamiento, las paradas momentáneas y el cierre definitivo de la explotación;
g)
disposiciones relativas a la minimización de la contaminación a larga distancia o transfronteriza;
h)
condiciones para evaluar el cumplimiento de los valores límite de emisión o una referencia a los requisitos que se especifiquen en cualquier otro lugar.
2. A los efectos de la letra a) del apartado 1, los valores límite de emisión podrán ser complementados o reemplazados por parámetros o medidas técnicas equivalentes que garanticen un nivel equivalente de protección medioambiental.
3. Las conclusiones sobre las MTD deben constituir la referencia para el establecimiento de las condiciones del permiso.
4. Sin perjuicio del artículo 18, la autoridad competente podrá establecer unas condiciones del permiso más severas que las alcanzables mediante la utilización de las mejores técnicas disponibles descritas en las conclusiones sobre las MTD. Los Estados miembros podrán adoptar normas que permitan a la autoridad competente establecer dichas condiciones más severas.
5. Cuando la autoridad competente establezca unas condiciones de permiso que se basen en una mejor técnica disponible no descrita en ninguna de las conclusiones sobre las MTD, se asegurará de que:
a)
dicha técnica se ha establecido tomando especialmente en consideración los criterios que se enumeran en el anexo III;
b)
se cumplen los requisitos del artículo 15.
Cuando las conclusiones sobre las MTD mencionadas en el párrafo primero no contengan niveles de emisiones asociados a las mejores técnicas disponibles, la autoridad competente se asegurará de que la técnica a que se refiere el párrafo primero garantice un nivel de protección medioambiental equivalente a las mejores técnicas disponibles descritas en las conclusiones sobre las MTD.
6. Cuando una actividad o un tipo de proceso de producción llevados a cabo en una instalación no estén cubiertos por ninguna de las conclusiones sobre las MTD o cuando estas conclusiones no traten todos los posibles efectos ambientales de la actividad o el proceso, la autoridad competente, previa consulta con el titular, establecerá las condiciones del permiso basándose en las mejores técnicas disponibles que haya determinado para las actividades o procesos de que se trate, teniendo en especial consideración los criterios indicados en el anexo III.
7. En el caso de las instalaciones indicadas en el punto 6.6 del anexo I, se aplicarán los apartados 1 a 6 del presente artículo sin perjuicio de la legislación sobre bienestar animal.
Artículo 15
Valores límite de emisión, parámetros equivalentes y medidas técnicas
1. Los valores límite de emisión de las sustancias contaminantes se aplicarán en el punto en que las emisiones salgan de la instalación, y cualquier dilución antes de ese punto no se tendrá en cuenta al determinar esos valores.
En lo que se refiere a los vertidos indirectos al agua de sustancias contaminantes, podrá tenerse en cuenta el efecto de una estación de depuración en el momento de determinar los valores límite de emisión de la instalación, siempre y cuando se alcance un nivel equivalente de protección del medio ambiente en su conjunto y ello no conduzca a cargas contaminantes más elevadas en el entorno.
2. Sin perjuicio del artículo 18, los valores límite de emisión, los parámetros y las medidas técnicas equivalentes a que se hace referencia en el artículo 14, apartados 1 y 2, se basarán en las mejores técnicas disponibles, sin prescribir la utilización de una técnica o tecnología específica.
3. La autoridad competente fijará valores límite de emisión que garanticen que, en condiciones de funcionamiento normal, las emisiones no superen los niveles de emisión asociados a las mejores técnicas disponibles que se establecen en las decisiones sobre las conclusiones relativas a las MTD contempladas en el artículo 13, apartado 5, aplicando alguna de las opciones siguientes:
a)
el establecimiento de unos valores límite de emisión que no superen los niveles de emisión asociados a las mejores técnicas disponibles. Esos valores límite de emisión se indicarán para los mismos períodos de tiempo, o más breves, y bajo las mismas condiciones de referencia que los niveles de emisión asociados a las mejores técnicas disponibles, o
b)
el establecimiento de unos valores límite de emisión distintos de los mencionados en la letra a) en términos de valores, períodos de tiempo y condiciones de referencia.
Cuando se aplique la letra b), la autoridad competente evaluará al menos una vez al año los resultados del control de las emisiones para garantizar que las emisiones en condiciones normales de funcionamiento no hayan superado los niveles de emisión asociados a las mejores técnicas disponibles.
4. No obstante el apartado 3, y sin perjuicio del artículo 18, la autoridad competente podrá fijar, en determinados casos, valores límite de emisión menos estrictos. Esta excepción podrá invocarse solamente si se pone de manifiesto mediante una evaluación que la consecución de los niveles de emisión asociados con las mejores técnicas disponibles tal y como se describen en las conclusiones sobre las MTD daría lugar a unos costes desproporcionadamente más elevados en comparación con el beneficio ambiental debido a:
a)
la ubicación geográfica o la situación del entorno local de la instalación de que se trate, o
b)
las características técnicas de la instalación de que se trate.
La autoridad competente documentará en un anexo a las condiciones del permiso los motivos de la aplicación del párrafo primero, con inclusión del resultado de la evaluación y la justificación de las condiciones impuestas.
Sin embargo, los valores establecidos de conformidad con el párrafo primero no superarán los valores límite de emisión establecidos en los anexos a la presente Directiva, si procede.
En todo caso, la autoridad competente velará por que no se produzca ninguna contaminación significativa y por que se alcance un nivel elevado de protección del conjunto del medio ambiente.
Sobre la base de la información facilitada por los Estados miembros de conformidad con el artículo 72, apartado 1, en particular relativa a la aplicación del presente apartado, la Comisión, cuando sea necesario, podrá evaluar y aclarar mediante orientaciones los criterios que se habrán de tener en cuenta para la aplicación del presente apartado.
La autoridad competente reevaluará la aplicación del párrafo primero como parte integrante de toda revisión de las condiciones del permiso con arreglo al artículo 21.
5. La autoridad competente podrá conceder exenciones temporales de los requisitos que establecen los apartados 2 y 3 del presente artículo y las letras a) y b) del artículo 11 respecto a las pruebas y la utilización de técnicas emergentes para un período de tiempo total no superior a nueve meses, siempre y cuando, tras el período especificado, se interrumpa la técnica o bien la actividad alcance, como mínimo, los niveles de emisión asociados a las mejores técnicas disponibles.
Artículo 16
Requisitos de control
1. Los requisitos de control mencionados en el artículo 14, apartado 1, letra c), se basarán, en su caso, en las conclusiones sobre la monitorización recogidas en las conclusiones sobre las MTD.
2. La frecuencia de la monitorización periódica indicado en el artículo 14, apartado 1, letra e), será fijada por la autoridad competente en un permiso para cada instalación o bien en normas generales obligatorias.
Sin perjuicio del párrafo primero, el control periódico se efectuará como mínimo cada cinco años para las aguas subterráneas y cada diez años para el suelo, a menos que dicho control se base en una evaluación sistemática del riesgo de contaminación.
Artículo 17
Normas generales obligatorias para las actividades enumeradas en el anexo I
1. Al adoptar normas generales obligatorias, los Estados miembros garantizarán un enfoque integrado y un nivel elevado de protección del medio ambiente equivalente al alcanzable mediante las condiciones de un permiso.
2. Las normas generales obligatorias se basarán en las mejores tecnologías disponibles, sin establecer el uso de ninguna técnica ni tecnología específica, con el fin de garantizar el cumplimiento de los artículos 14 y 15.
3. Asimismo, los Estados miembros garantizarán que las normas generales obligatorias se actualicen para tener en cuenta la evolución de las mejores técnicas disponibles, y con el fin de garantizar el cumplimiento del artículo 21.
4. Las normas generales obligatorias aprobadas de conformidad con los apartados 1 a 3 harán referencia a la presente Directiva o irán acompañadas de dicha referencia en su publicación oficial.
Artículo 18
Normas de calidad medioambiental
Cuando alguna norma de calidad medioambiental requiera condiciones más rigurosas que las que se puedan alcanzar mediante el empleo de las mejores técnicas disponibles, el permiso incluirá la aplicación de condiciones complementarias, sin perjuicio de otras medidas que puedan tomarse para respetar las normas de calidad medioambiental.
Artículo 19
Evolución de las mejores técnicas disponibles
Los Estados miembros velarán por que las autoridades competentes estén al corriente o sean informadas acerca de la evolución de las mejores técnicas disponibles, y de la publicación de cualesquiera conclusiones sobre las MTD nuevas o actualizadas, y pondrán dicha información a la disposición del público interesado.
Artículo 20
Cambios efectuados en las instalaciones por los titulares
1. Los Estados miembros tomarán las medidas necesarias para que el titular comunique a la autoridad competente cualquier cambio previsto en el carácter o el funcionamiento de la instalación, o derivado de su ampliación, que pueda tener consecuencias en el medio ambiente. Cuando resulte necesario, la autoridad competente procederá a la actualización del permiso.
2. Los Estados miembros tomarán las medidas necesarias para que no se lleve a cabo, sin contar con un permiso concedido con arreglo a la presente Directiva, ningún cambio sustancial que el titular se proponga introducir.
La solicitud del permiso y la resolución de la autoridad competente se referirán a las partes de las instalaciones y a los aspectos del artículo 12 a los que ese cambio sustancial pueda afectar.
3. Cualquier modificación de las características o del funcionamiento, o cualquier ampliación de una instalación se considerará sustancial si la modificación o la ampliación alcanza, por sí sola, los umbrales de capacidad establecidos en el anexo I.
Artículo 21
Revisión y actualización de las condiciones del permiso por la autoridad competente
1. Los Estados miembros tomarán las medidas necesarias para que la autoridad competente revise periódicamente, de acuerdo con los apartados 2 a 5 todas las condiciones del permiso y, si fuere necesario para asegurar el cumplimiento de la presente Directiva, las actualice.
2. A instancia de la autoridad competente, el titular presentará toda la información necesaria para la revisión de las condiciones del permiso, con inclusión en concreto de los resultados de la monitorización de las emisiones y otros datos que permitan una comparación del funcionamiento de la instalación con las mejores técnicas disponibles descritas en las conclusiones sobre las MTD aplicables y con los niveles de emisión asociados a ellas.
Al revisar las condiciones del permiso, la autoridad competente utilizará cualquier información obtenida a partir de los controles o inspecciones.
3. En un plazo de cuatro años a partir de la publicación de decisiones sobre las conclusiones sobre las MTD con arreglo al artículo 13, apartado 5, relativo a la principal actividad de una instalación, la autoridad competente garantizará que:
a)
se hayan revisado y, si fuera necesario, actualizado todas las condiciones del permiso de la instalación de que se trate, para garantizar el cumplimiento de la presente Directiva, en particular, del artículo 15, apartados 3 y 4, cuando proceda;
b)
la instalación cumple las condiciones del permiso.
La revisión tendrá en cuenta todas las conclusiones sobre los documentos de referencia MTD nuevos o actualizados aplicables a la instalación y adoptados con arreglo al artículo 13, apartado 5, desde que el permiso fuera concedido o revisado.
4. Cuando una instalación no esté cubierta por ninguna de las conclusiones sobre las MTD, las condiciones del permiso se revisarán y, en su caso, actualizarán cuando los avances en las mejores técnicas disponibles permitan una reducción significativa de las emisiones.
5. Las condiciones del permiso se revisarán y, de ser necesario, se actualizarán al menos en los casos siguientes:
a)
cuando la contaminación producida por la instalación sea de tal importancia que haga necesario revisar los valores límite de emisión vigentes o incluir nuevos valores límite de emisión;
b)
cuando la seguridad de funcionamiento haga necesario emplear otras técnicas;
c)
cuando sea necesario cumplir normas nuevas o revisadas de calidad ambiental en virtud del artículo 18.
Artículo 22
Cierre del emplazamiento de la instalación
1. Sin perjuicio de las Directivas 2006/60/CE, 2004/35/CE, 2006/118/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 12 de diciembre de 2006, relativa a la protección de las aguas subterráneas contra la contaminación y el deterioro (31), y de la legislación de la Unión pertinente en materia de protección del suelo, la autoridad competente establecerá las condiciones del permiso para asegurar el cumplimiento de los dispuesto en los apartados 3 y 4 del presente artículo, tras el cese definitivo de las actividades.
2. Cuando la actividad implique el uso, producción o emisión de sustancias peligrosas relevantes, teniendo en cuenta la posibilidad de contaminación del suelo y la contaminación de las aguas subterráneas en el emplazamiento de la instalación, el titular elaborará y presentará ante la autoridad competente un informe de la situación de partida antes de iniciar la explotación de la instalación o antes de la actualización del permiso por primera vez tras el 7 de enero de 2013.
El informe de la situación de partida contendrá la información necesaria para determinar el estado del suelo y las aguas subterráneas, a fin de hacer una comparación cuantitativa con el estado tras el cese definitivo de las actividades previsto en el apartado 3.
En el informe de la situación de partida deberá darse como mínimo la siguiente información:
a)
información sobre la utilización actual y, si estuviera disponible, sobre las utilizaciones anteriores del emplazamiento;
b)
si estuviera disponible, información existente sobre las medidas realizadas en el suelo y las aguas subterráneas que reflejen el estado en el momento de la redacción del informe o, como alternativa, nuevas medidas realizadas en el suelo y las aguas subterráneas que guarden relación con la posibilidad de una contaminación del suelo y las aguas subterráneas por aquellas sustancias peligrosas que vayan a ser utilizadas, producidas o emitidas por la instalación de que se trate.
Cuando una información elaborada con arreglo a otra legislación nacional o de la Unión cumpla los requisitos establecidos en este apartado, dicha información podrá incluirse en el informe de situación de base que se haya presentado, o anexarse al mismo.
La Comisión dará orientaciones sobre el contenido del informe de la situación de partida.
3. Tras el cese definitivo de las actividades, el titular evaluará el estado del suelo y la contaminación de las aguas subterráneas por las sustancias peligrosas relevantes utilizadas, producidas o emitidas por la instalación de que se trate. Cuando la instalación haya causado una contaminación significativa del suelo o las aguas subterráneas por sustancias peligrosas con respecto al estado establecido en el informe de la situación de partida mencionado en el apartado 2, el titular tomará las medidas adecuadas para hacer frente a dicha contaminación con objeto de restablecer el emplazamiento de la instalación en dicho estado. Para ello podrá tenerse en cuenta la viabilidad técnica de tales medidas.
Sin perjuicio del párrafo primero, tras el cese definitivo de las actividades, y cuando la contaminación del suelo y las aguas subterráneas del emplazamiento cree un riesgo significativo para la salud humana o para el medio ambiente debido a las actividades que se permite lleva a cabo al titular antes de que el permiso para la instalación se haya actualizado por primera vez tras el 7 de enero de 2013, y teniendo en cuenta las condiciones del emplazamiento de la instalación establecidas con arreglo al artículo 12, apartado 1, letra d), el titular adoptará las medidas necesarias destinadas a retirar, controlar, contener o reducir las sustancias peligrosas relevantes para que, teniendo en cuenta su uso actual o futuro aprobado, el emplazamiento ya no cree dicho riesgo.
4. Cuando no se exija al titular que elabore el informe de situación de partida a que se refiere el apartado 2, el titular, una vez producido el cese definitivo de actividades, adoptará las medidas necesarias destinadas a retirar, controlar, contener o reducir las sustancias peligrosas relevantes para que, teniendo en cuenta su uso actual o futuro aprobado, el emplazamiento ya no cree un riesgo significativo para la salud humana ni para el medio ambiente debido a la contaminación del suelo y las aguas subterráneas a causa de las actividades que se hayan permitido, teniendo en cuenta las condiciones del emplazamiento de las instalación establecidas con arreglo al artículo 12, apartado 1, letra d).
Artículo 23
Inspecciones medioambientales
1. Los Estados miembros establecerán un sistema de inspección medioambiental de las instalaciones que incluirá el análisis de toda la gama de efectos ambientales relevantes de la instalación de que se trate.
Los Estados miembros garantizarán que los titulares presten a las autoridades competentes toda la asistencia necesaria para que puedan llevar a cabo cualquier visita del emplazamiento, así como tomar muestras y recoger toda la información necesaria para el desempeño de su misión a los efectos de la presente Directiva.
2. Los Estados miembros se asegurarán de que todas las instalaciones estén cubiertas por un plan de inspección medioambiental a escala nacional, regional o local y garantizarán que este plan se reexamina y, cuando proceda, se actualiza regularmente.
3. Los planes de inspección medioambiental incluirán lo siguiente:
a)
una evaluación general de los problemas de medio ambiente más importantes;
b)
la zona geográfica cubierta por el plan de inspección;
c)
un registro de las instalaciones cubiertas por el plan;
d)
los procedimientos para elaborar programas de las inspecciones medioambientales prefijadas indicadas en el apartado 4;
e)
los procedimientos de las inspecciones medioambientales no prefijadas indicadas en el apartado 5;
f)
en su caso, unas disposiciones sobre la cooperación entre las diferentes autoridades responsables de la inspección.
4. Basándose en los planes de inspección, la autoridad competente elaborará regularmente programas de inspección medioambiental prefijada que incluyan la frecuencia de las visitas a los emplazamientos para los distintos tipos de instalaciones.
El período entre dos visitas in situ se basará en una evaluación sistemática de los riesgos medioambientales de las instalaciones correspondientes y no superará un año en las instalaciones que planteen los riesgos más altos y tres años en las instalaciones que planteen riesgos menores.
Si una inspección hace patente un caso importante de incumplimiento de las condiciones del permiso, se hará una visita adicional al emplazamiento en un plazo de seis meses a partir de dicha inspección.
La evaluación sistemática de los riesgos medioambientales se basará al menos en los siguientes criterios:
a)
la repercusión posible y real de las instalaciones correspondientes sobre la salud humana y el medio ambiente, teniendo en cuenta los niveles y tipos de emisión, la sensibilidad del medio ambiente local y el riesgo de accidente;
b)
el historial de cumplimiento de las condiciones del permiso;
c)
la participación del titular en el sistema de la Unión de gestión y auditoría ambientales (EMAS), de conformidad con el Reglamento (CE) no 1221/2009 (32).
La Comisión podrá establecer criterios para la evaluación de los riesgos medioambientales.
5. Se efectuarán inspecciones medioambientales no prefijadas para investigar denuncias graves sobre aspectos medioambientales, así como accidentes graves e incidentes medioambientales y casos de incumplimiento de las normas, lo antes posible y, en su caso, antes de la concesión, revisión o actualización de los permisos.
6. Después de cada visita in situ, la autoridad competente elaborará un informe en el que presentará unas conclusiones pertinentes respecto al cumplimiento de las condiciones del permiso por la instalación, así como respecto a cualquier ulterior actuación necesaria.
El informe se notificará al titular de que se trate en un plazo de dos meses a partir de la fecha en que tenga lugar la visita. La autoridad competente publicará el informe de acuerdo con la Directiva 2003/4/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 28 de enero de 2003, relativa al acceso del público a la información medioambiental (33) en un plazo de cuatro meses a partir de la visita in situ.
Sin perjuicio del artículo 8, apartado 2, la autoridad competente se asegurará de que el titular toma todas las medidas necesarias indicadas en el informe dentro de un plazo razonable.
Artículo 24
Acceso a la información y participación pública en el procedimiento de concesión de permisos
1. Los Estados miembros garantizarán que el público interesado tenga posibilidades reales de participar en una fase temprana en los siguientes procedimientos:
a)
concesión de un permiso de nuevas instalaciones;
b)
concesión de un permiso relativo a cualquier cambio sustancial;
c)
concesión o actualización de un permiso relativo a una instalación cuando se proponga la aplicación del artículo 15, apartado 4;
d)
actualización de un permiso o de las condiciones del permiso de una instalación con arreglo al artículo 21, apartado 5, letra a).
Se aplicará a dicha participación el procedimiento establecido en el anexo IV.
2. Una vez adoptada una decisión sobre la concesión, revisión o actualización de un permiso, la autoridad competente pondrá a disposición del público por ejemplo a través de internet en relación con las letras a), b) y f), la información siguiente:
a)
el contenido de la decisión, incluidas una copia del permiso y las actualizaciones posteriores;
b)
los motivos en los que se basa dicha decisión;
c)
los resultados de las consultas celebradas antes de tomar la decisión y una explicación de cómo se tuvieron en cuenta en esta;
d)
el título de los documentos de referencia MTD aplicables a la instalación o actividad;
e)
el método utilizado para determinar las condiciones del permiso contempladas en el artículo 14, incluidos los valores límite de emisión en relación con las mejores técnicas disponibles y los niveles de emisión asociados con las mejores técnicas disponibles;
f)
cuando se conceda una exención en virtud del artículo 15, apartado 4, los motivos concretos de tal exención basados en los criterios establecidos en el citado apartado, y las condiciones impuestas.
3. La autoridad competente también pondrá a disposición del público, entre otros medios, por Internet al menos por lo que se refiere a la letra a):
a)
información relevante sobre las medidas adoptadas por el titular tras el cese definitivo de las actividades, con arreglo al artículo 22;
b)
los resultados de la monitorización de la emisión exigidos con arreglo a las condiciones del permiso, y que obren en poder de la autoridad competente.
4. Los apartados 1, 2 y 3 del presente artículo se aplicarán sin perjuicio de las restricciones previstas en el artículo 4, apartados 1 y 2, de la Directiva 2003/4/CE.
Artículo 25
Acceso a la justicia
1. Los Estados miembros garantizarán que, de conformidad con su Derecho interno, los miembros del público interesado tengan la posibilidad de presentar un recurso ante un tribunal de justicia o ante otro órgano independiente e imparcial establecido por la ley para impugnar la legalidad, en cuanto al fondo o en cuanto al procedimiento, de decisiones, acciones u omisiones sujetas al artículo 24, cuando se cumpla alguna de las condiciones siguientes:
a)
que tengan un interés suficiente;
b)
que sostengan el menoscabo de un derecho, cuando la legislación en materia de procedimiento administrativo de un Estado miembro lo imponga como requisito previo.
2. Los Estados miembros determinarán la fase en la que pueden impugnarse tales decisiones, acciones u omisiones.
3. Los Estados miembros determinarán, de manera coherente con el objetivo de facilitar al público interesado un amplio acceso a la justicia, lo que constituya el interés suficiente y el menoscabo de un derecho.
Con este fin, se considerará que toda organización no gubernamental que promueva la protección del medio ambiente y que cumpla cualquier requisito establecido por la legislación nacional tiene siempre el interés suficiente a efectos de la letra a) del apartado 1.
Se considerará asimismo que dichas organizaciones tienen derechos que pueden ser vulnerados a efectos de la letra b) del apartado 1.
4. Los apartados 1, 2 y 3 no excluirán la posibilidad de un procedimiento de recurso previo ante una autoridad administrativa y no afectarán al requisito de agotamiento de los recursos administrativos previos al recurso a la vía judicial, cuando exista dicho requisito con arreglo a la legislación nacional.
Todos y cada uno de los procedimientos de recurso anteriormente enunciados serán justos y equitativos, estarán sometidos al criterio de celeridad y no serán excesivamente onerosos.
5. Los Estados miembros garantizarán que se ponga a disposición del público la información práctica relativa a los procedimientos de recurso tanto administrativos como judiciales.
Artículo 26
Efectos transfronterizos
1. En caso de que un Estado miembro constate que la explotación de una instalación puede tener efectos negativos significativos en el medio ambiente en otro Estado miembro, o cuando un Estado miembro que pueda verse afectado significativamente lo solicite, el Estado miembro en cuyo territorio se haya presentado la solicitud de un permiso con arreglo al artículo 4 o al artículo 20, apartado 2, remitirá al otro Estado miembro, al mismo tiempo que la haga pública, cualquier información que deba facilitar o poner a disposición con arreglo al anexo IV.
Estos datos servirán de base para las consultas que resulten necesarias en el marco de las relaciones bilaterales entre ambos Estados sobre una base de reciprocidad e igualdad de trato.
2. En el marco de sus relaciones bilaterales, los Estados miembros garantizarán que, en los supuestos mencionados en el apartado 1, las solicitudes también se hagan accesibles durante un período adecuado para el público del Estado potencialmente afectado, para que este pueda tomar posición al respecto antes de que la autoridad competente dicte resolución.
3. Los resultados de cualesquiera consultas realizadas con arreglo a los apartados 1 y 2 serán tenidos en consideración por la autoridad competente a la hora de tomar una decisión sobre la solicitud.
4. La autoridad competente informará a todo Estado miembro que haya sido consultado con arreglo al apartado 1 de la decisión alcanzada sobre la solicitud y le remitirá la información mencionada en el artículo 24, apartado 2. El Estado miembro interesado tomará las medidas necesarias para garantizar que esa información se ponga adecuadamente a disposición del público interesado en su propio territorio.
Artículo 27
Técnicas emergentes
1. Los Estados miembros, cuando proceda, fomentarán el desarrollo y aplicación de las técnicas emergentes en particular las mencionadas en los documentos de referencia MTD.
2. La Comisión formulará orientaciones destinadas a ayudar a los Estados miembros a fomentar el desarrollo y la aplicación de técnicas emergentes, como se menciona en el apartado 1.
CAPÍTULO III
DISPOSICIONES ESPECIALES PARA INSTALACIONES DE COMBUSTIÓN
Artículo 28
Ámbito de aplicación
El presente capítulo se aplicará a las instalaciones de combustión, cuya potencia térmica nominal total sea igual o superior a 50 MW, cualquiera que sea el tipo de combustible que utilicen.
El presente capítulo no se aplicará a las siguientes instalaciones de combustión:
a)
las instalaciones en las cuales se utilicen los productos de combustión para el calentamiento directo, el secado o cualquier otro tratamiento de objetos o materiales;
b)
las instalaciones de postcombustión destinadas a depurar los gases residuales por combustión que no se exploten como instalaciones de combustión autónomas;
c)
los dispositivos de regeneración de los catalizadores de craqueo catalítico;
d)
los dispositivos de conversión del sulfuro de hidrógeno en azufre;
e)
los reactores utilizados en la industria química;
f)
los hornos con baterías de coque;
g)
los recuperadores de altos hornos;
h)
cualquier dispositivo técnico utilizado en la propulsión de un vehículo, buque o aeronave;
i)
las turbinas de gas y los motores de gas utilizados en plataformas marinas;
j)
las instalaciones que utilicen como combustible cualquier residuo sólido o líquido distinto de los residuos mencionados en el artículo 3, punto 31, letra b).
Artículo 29
Normas de adición
1. Cuando los gases residuales de dos o más instalaciones de combustión separadas se expulsen por una chimenea común, la combinación de tales instalaciones se considerará una única instalación de combustión y sus capacidades se sumarán a efectos de calcular la potencia térmica nominal total.
2. Cuando dos o más instalaciones de combustión independientes que hayan obtenido permiso por primera vez el 1 de julio de 1987 o en una fecha posterior, o sus titulares hayan presentado una solicitud completa para la concesión del permiso en dicha fecha o en una posterior, estén instaladas de manera que sus gases residuales, a juicio de las autoridades competentes, teniendo en cuenta factores técnicos y económicos, puedan ser expulsados por una misma chimenea, la combinación resultante de tales instalaciones se considerará como una única instalación de combustión y sus capacidades se sumarán a efectos de calcular la potencia nominal térmica total.
3. A efectos de calcular la potencia nominal térmica total de una combinación de instalaciones de combustión a que se refieren los apartados 1 y 2, no se incluirán en el cálculo las instalaciones con una potencia térmica nominal inferior a 15 MW.
Artículo 30
Valores límite de emisión
1. La expulsión de gases residuales de las instalaciones de combustión deberá realizarse de forma controlada por medio de una chimenea que contenga uno o más conductos, cuya altura se calculará de forma que se salvaguarde la salud humana y el medio ambiente.
2. En todos los permisos de instalaciones que incluyan instalaciones de combustión a las que se haya concedido permiso antes del 7 de enero de 2013, o para las que sus titulares haya presentado una solicitud de permiso completa antes de dicha fecha, a condición de que dichas instalaciones hayan entrado en funcionamiento a más tardar el 7 de enero de 2014, se incluirán condiciones que aseguren que las emisiones a la atmósfera de estas instalaciones no superan los valores límite de emisión establecidos en la parte 1 del anexo V.
En todos los permisos de instalaciones que incluyan instalaciones de combustión a las que se haya concedido una excepción con arreglo al artículo 4, apartado 4, de la Directiva 2001/80/CE, y que estén en funcionamiento después del 1 de enero de 2016, se incluirán condiciones que aseguren que las emisiones al aire procedentes de dichas instalaciones no superan los valores límite de emisión establecidos en la parte 2 del anexo V.
3. Todos los permisos de instalaciones que incluyan instalaciones de combustión no cubiertas por el apartado 2 especificarán condiciones tales que las emisiones a la atmósfera de estas instalaciones no superen los valores límite de emisión fijados en la parte 2 del anexo V.
4. Los valores límite de emisión mencionados en el anexo V, partes 1 y 2, así como los índices mínimos de desulfuración establecidos en la parte 5 de dicho anexo se aplicarán a las emisiones de toda chimenea común en función de la potencia térmica nominal total del conjunto de la instalación de combustión. Cuando el anexo V disponga que los valores límite de emisión podrían aplicarse a una parte de la instalación de combustión con un número limitado de horas de funcionamiento, esos valores límite se aplicarían a las emisiones de dicha parte de la instalación, pero en función de la potencia térmica nominal total del conjunto de la instalación de combustión.
5. La autoridad competente podrá conceder una exención por un máximo de seis meses, de la obligación de cumplir con los valores límite de emisión fijados en los apartados 2 y 3 para el dióxido de azufre en instalaciones de combustión que a dicho fin utilicen habitualmente combustible de bajo contenido de azufre, cuando el titular no esté en condiciones de respetar dichos valores límite en razón de una interrupción en el abastecimiento de tal combustible como consecuencia de una grave escasez.
Los Estados miembros informarán inmediatamente a la Comisión de cualquier exención concedida en virtud del párrafo primero.
6. La autoridad competente podrá conceder una excepción de la obligación de respetar los valores límite de emisión previstos en los apartados 2 y 3 en los casos en que una instalación de combustión que utiliza solo un combustible gaseoso tenga que recurrir excepcionalmente al uso de otros combustibles a causa de una súbita interrupción en el aprovisionamiento de gas y, por esta razón, necesite estar equipada de un equipo de purificación de los gases residuales. El período para el que se conceda dicha exención no superará los 10 días excepto cuando haya una necesidad apremiante de mantener el abastecimiento de energía.
El titular informará inmediatamente a la autoridad competente de cada caso concreto mencionado en el párrafo primero.
Los Estados miembros informarán inmediatamente a la Comisión de cualquier exención concedida en virtud del párrafo primero.
7. Cuando se aumente la potencia de una instalación de combustión, los valores límite de emisión previstos en la parte 2 del anexo V serán aplicables a la parte aumentada de la instalación afectada por el cambio y se fijarán en función de la potencia térmica nominal total del conjunto de la instalación de combustión. En caso de efectuarse una modificación en una instalación de combustión que pueda tener consecuencias para el medio ambiente y que afecte a una parte de la instalación con una potencia térmica nominal igual o superior a 50 MW, los valores límite de emisión mencionados en la parte 2 del anexo V serán aplicables a la parte de la instalación que haya sido modificada en función de la potencia térmica nominal total del conjunto de la instalación de combustión.
8. Los valores límite de emisión mencionados en las partes 1 y 2 del anexo V no serán aplicables a las instalaciones de combustión que se detallan a continuación:
a)
motores diésel;
b)
calderas de recuperación en instalaciones destinadas a la producción de pulpa.
9. Para las siguientes instalaciones de combustión, la Comisión, basándose en las mejores técnicas disponibles, examinará la necesidad de fijar valores límite de emisión a escala de la Unión y de modificar los valores límite de emisión mencionados en el anexo V:
a)
las instalaciones de combustión a que se refiere el apartado 8;
b)
las instalaciones de combustión en las refinerías que utilicen los residuos de destilación y de conversión del Refino del petróleo crudo, solos o con otros combustibles, para su propio consumo, teniendo en cuenta la especificidad de los sistemas energéticos de las refinerías;
c)
las instalaciones de combustión que utilicen gases distintos del gas natural;
d)
las instalaciones de combustión de instalaciones químicas que utilicen los residuos de producción líquidos como combustible no comercial para consumo propio.
La Comisión, a más tardar el 31 de diciembre de 2013, informará de los resultados de este examen al Parlamento Europeo y al Consejo, presentando, en su caso, una propuesta legislativa.
Artículo 31
Índice de desulfuración
1. Para las instalaciones de combustión que utilicen combustible sólido nacional y no puedan respetar los valores límite de emisión aplicables al dióxido de azufre mencionados en el artículo 30, apartados 2 y 3, debido a las características de este combustible, los Estados miembros podrán aplicar en su lugar los índices mínimos de desulfuración mencionados en la parte 5 del anexo V, de acuerdo con las reglas de cumplimiento establecidas en su parte 6, previa validación por la autoridad competente del informe técnico contemplado en el artículo 72, apartado 4, letra a).
2. Para las instalaciones de combustión que utilicen combustible sólido nacional, que coincineren residuos y no puedan respetar los valores Cproceso aplicables al dióxido de azufre mencionados en los puntos 3.1 o 3.2 de la parte 4 del anexo VI debido a las características del combustible sólido nacional, los Estados miembros podrán aplicar en su lugar los índices mínimos de desulfuración mencionados en la parte 5 del anexo V, de acuerdo con las reglas de conformidad establecidas en su parte 6. Si los Estados miembros deciden aplicar el presente párrafo, el Cresiduo contemplado en el punto 1 de la parte 4 del anexo VI será igual a 0 mg/Nm3.
3. A más tardar el 31 de diciembre de 2019 la Comisión evaluará la posibilidad de aplicar los índices mínimos de desulfurización fijados en la parte 5 del anexo V, teniendo en cuenta en particular las mejores técnicas disponibles y los beneficios obtenidos de las reducciones de las emisiones de dióxido de azufre.
Artículo 32
Plan nacional transitorio
1. Durante el período que va del 1 de enero de 2016 al 30 de junio de 2020, los Estados miembros podrán elaborar y aplicar un plan nacional transitorio que abarque las instalaciones de combustión que hayan obtenido el primer permiso antes del 27 de noviembre de 2002 o cuyos titulares hayan realizado una solicitud completa de un permiso antes de dicha fecha, siempre que la instalación haya estado en funcionamiento a más tardar el 27 de noviembre de 2003. El plan, en lo que respecta a cada una de las instalaciones de combustión incluidas en él, cubrirá emisiones de uno o más de los siguientes productos contaminantes: óxidos de nitrógeno, dióxido de azufre y partículas. Por lo que atañe a las turbinas de gas, el plan solo deberá cubrir las emisiones de óxidos de nitrógeno.
El plan nacional transitorio no incluirá ninguna de las siguientes instalaciones de combustión:
a)
aquellas a las que se aplica el artículo 33, apartado 1;
b)
las pertenecientes a las refinerías que utilicen gases de bajo valor calórico procedentes de la gasificación de residuos de refinería o los residuos de destilación y de conversión del Refino de petróleo crudo para su propio consumo, solos o con otros combustibles;
c)
aquellas a las que se aplica el artículo 35;
d)
aquellas que han sido objeto de la concesión de una de las exenciones mencionadas en el artículo 4, apartado 4, de la Directiva 2001/80/CE.
2. Las instalaciones de combustión cubiertas por el plan podrán obtener una exención del cumplimiento de los valores límite de emisión mencionados en el artículo 30, apartado 2, en lo que respecta a los contaminantes objeto del plan o, cuando proceda, del cumplimiento de los índices de desulfuración mencionados en el artículo 31.
Deberán al menos mantenerse los valores límite de emisión establecidos en el permiso de la instalación de combustión aplicable el 31 de diciembre de 2015 para el dióxido de azufre, los óxidos de nitrógeno y las partículas, con arreglo, en particular, a los requisitos de las Directivas 2001/80/CE y 2008/1/CE.
Las instalaciones de combustión cuya potencia térmica nominal sea superior a 500 MW que consuman combustibles sólidos a las que se concedió el primer permiso después del 1 de julio de 1987 cumplirán los valores límite de emisión para los óxidos de nitrógeno establecidos en la parte 1 del anexo V.
3. Para cada uno de los agentes contaminantes que cubre, el plan nacional transitorio fijará un límite máximo de las emisiones totales anuales para todas las instalaciones cubiertas por el plan sobre la base de la potencia nominal térmica total a 31 de diciembre de 2010, las horas anuales reales de funcionamiento y el uso de combustible de cada instalación, calculados sobre la base, como máximo, de los 10 últimos años de funcionamiento hasta el año 2010, inclusive.
El techo para el año 2016 se calculará sobre la base de los valores límite de emisión pertinentes mencionados en los anexos III a VII de la Directiva 2001/80/CE o, si procede, sobre la base de índices de desulfuración mencionados en el anexo de la Directiva 2001/80/CE. En el caso de las turbinas de gas, los valores límite de emisión aplicables a los óxidos de nitrógeno mencionados en relación con las instalaciones correspondientes en la parte B del anexo VI de la Directiva 2001/80/CE. Los techos para el año 2019 y 2020 se calcularán sobre la base de los valores límite de emisión pertinentes mencionados en la parte 1 del anexo V de la presente Directiva o, en su caso, de los índices de desulfuración mencionados en la parte 5 del anexo V de la presente Directiva. Los techos para los años 2017 y 2018 se fijarán previendo una disminución lineal de los techos entre 2016 y 2019.
Cuando se cierre una instalación incluida en el plan nacional transitorio o cuando esta no entre ya dentro del ámbito de aplicación del capítulo III, esto no habrá de acarrear un aumento de las emisiones anuales totales de las restantes instalaciones cubiertas por el plan.
4. El plan nacional transitorio contendrá asimismo disposiciones de control e información que se ajusten a las normas de aplicación establecidas de acuerdo con el artículo 41, letra b), así como las medidas previstas para cada una de las instalaciones con objeto de asegurar el oportuno cumplimiento de los valores límite de emisión aplicables a partir del 1 de julio de 2020.
5. A más tardar el 1 de enero de 2013, los Estados miembros comunicarán a la Comisión sus planes nacionales transitorios.
La Comisión evaluará el plan y, si no plantea objeciones dentro de los doce meses siguientes a haberlo recibido, el Estado miembro de que se trate lo considerará aprobado.
Cuando la Comisión considere que un plan no es conforme con las normas de aplicación establecidas con arreglo al artículo 41, letra b), informará al Estado miembro de que se trate de que su plan no puede aceptarse. Por lo que se refiere a la evaluación de la nueva versión de un plan que el Estado miembro comunique a la Comisión, el plazo indicado en el párrafo segundo será de seis meses.
6. Los Estados miembros informarán a la Comisión de todo cambio posterior del plan.
Artículo 33
Exención por vida útil limitada
1. Durante el período que va del 1 de enero de 2016 al 31 de diciembre de 2023, las instalaciones de combustión podrán quedar exentas del cumplimiento de los valores límite de emisión mencionados en el artículo 30, apartado 2, y, cuando proceda, de los índices de desulfuración mencionados en el artículo 31, y de su inclusión en el plan nacional transitorio mencionado en el artículo 32, siempre que se cumplan las condiciones siguientes:
a)
el titular de la instalación de combustión se compromete, mediante declaración escrita presentada a la autoridad competente a más tardar el 1 de enero de 2014, a no hacer funcionar la instalación más de 17 500 horas de funcionamiento a partir del 1 de enero de 2016 hasta como mucho el 31 de diciembre de 2023;
b)
el titular deberá presentar cada año a la autoridad competente un historial del número de horas de funcionamiento a partir del 1 de enero de 2016;
c)
los valores límite de emisión de dióxido de azufre, óxidos de nitrógeno y partículas fijados en el permiso de la instalación de combustión aplicable el 31 de diciembre de 2015 de acuerdo, en particular, con los requisitos de las Directivas 2001/80/CE y 2008/1/CE, deberán mantenerse al menos durante el resto de la vida operativa de la instalación de combustión. Las instalaciones de combustión cuya potencia térmica nominal sea superior a 500 MW que consuman combustibles sólidos a las que se concedió el primer permiso después del 1 de julio de 1987 cumplirán los valores límite de emisión de óxidos de nitrógeno establecidos en la parte 1 del anexo V, y
d)
la instalación de combustión no ha sido objeto de la concesión de una de las exenciones mencionadas en el artículo 4, apartado 4, de la Directiva 2001/80/CE.
2. A más tardar el 1 de enero de 2016, cada Estado miembro comunicará a la Comisión una lista de las instalaciones de combustión a las que se aplique el apartado 1, en la que figurará su potencia térmica nominal total, los tipos de combustibles utilizados y los valores límite de emisión aplicables para el dióxido de azufre, los óxidos de nitrógeno y las partículas. Por lo que se refiere a las instalaciones objeto del apartado 1, los Estados miembros comunicarán cada año a la Comisión un historial del número de horas de funcionamiento desde el 1 de enero de 2016.
3. En caso de una instalación de combustión que el 6 de enero de 2011 forme parte de una pequeña red aislada y que en dicha fecha produzca al menos un 35 % del suministro de electricidad de esa red, que, debido a sus características técnicas, sea incapaz de cumplir los valores límite de emisión mencionados en el artículo 30, apartado 2, el número de horas de funcionamiento mencionado en la letra a) del apartado 1 del presente artículo ascenderá a 18 000 a partir del 1 de enero de 2020 hasta como mucho el 31 de diciembre de 2023, y la fecha mencionada en la letra b) del apartado 1 y en el apartado 2 del presente artículo será el 1 de enero de 2020.
4. En caso de una instalación de combustión con una potencia térmica nominal total superior a 1 500 MW, que haya comenzado a funcionar antes del 31 de diciembre de 1986 y que utilice combustible sólido nacional con un poder calorífico neto inferior a 5 800 kJ/kg, un contenido de humedad superior al 45 % del peso, un contenido combinado de humedad y cenizas superior al 60 % del peso y un contenido de óxido de calcio en cenizas superior al 10 %, el número de horas de funcionamiento mencionado en la letra a) del apartado 1 ascenderá a 32 000.
Artículo 34
Pequeñas redes aisladas
1. Hasta el 31 de diciembre de 2019, las instalaciones de combustión que el 6 de enero de 2011 formen parte de una pequeña red aislada podrán quedar exentas del cumplimiento de los valores límite de emisión mencionados en el artículo 30, apartado 2, y, cuando proceda, de los índices de desulfuración mencionados en el artículo 31. Hasta el 31 de diciembre de 2019, los valores límite de emisión establecidos en los permisos de dichas instalaciones de combustión de acuerdo, en particular, con los requisitos de las Directivas 2001/80/CE y 2008/1/CE, deberán al menos mantenerse.
2. Las instalaciones de combustión cuya potencia térmica nominal sea superior a 500 MW que consuman combustibles sólidos a las que se concedió el primer permiso después del 1 de julio de 1987 cumplirán los valores límite de emisión para los óxidos de nitrógeno establecidos en la parte 1 del anexo V.
3. Cuando un Estado miembro disponga de instalaciones de combustión cubiertas por el presente capítulo que formen parte de una pequeña red aislada, dicho Estado miembro comunicará a la Comisión antes del 7 de enero de 2013, la lista de dichas instalaciones de combustión, el consumo anual total de energía de la pequeña red aislada y la cantidad de energía obtenida mediante la interconexión con otras redes.
Artículo 35
Instalaciones de calefacción urbana
1. Hasta el 31 de diciembre de 2022, una instalación de combustión podrá estar exenta del cumplimiento de los valores límite de emisión mencionados en el artículo 30, apartado 2, y de los índices de desulfuración mencionados en el artículo 31, siempre que se cumplan las siguientes condiciones:
a)
la potencia térmica nominal total de la instalación de combustión no supera los 200 MW;
b)
a la instalación se le concedió un permiso antes del 27 de noviembre de 2002 o su titular presentó una solicitud completa de permiso antes de dicha fecha, siempre que la puesta en funcionamiento de la instalación haya tenido lugar antes del 27 de noviembre de 2003;
c)
al menos un 50 % de la producción de calor útil de la instalación, como media móvil calculada durante un período de cinco años, se emite en forma de vapor o de agua caliente a una red pública de calefacción urbana, y
d)
los valores límite de emisión para el dióxido de azufre, los óxidos de nitrógeno y las partículas establecidos en el permiso correspondiente aplicable el 31 de diciembre de 2015, con arreglo, en particular, a los requisitos de las Directivas 2001/80/CE y 2008/1/08, son al menos mantenidos hasta el 31 de diciembre de 2022.
2. A más tardar el 1 de enero de 2016, cada Estado miembro comunicará a la Comisión una lista de las instalaciones de combustión a las que se aplique el apartado 1, en la que figurará su potencia térmica nominal total, los tipos de combustibles utilizados y los valores límite de emisión aplicables para el dióxido de azufre, los óxidos de nitrógeno y las partículas. Además, para cualquier instalación de combustión a las que se aplique el apartado 1 y durante el plazo mencionado en dicho apartado, los Estados miembros informarán a la Comisión anualmente de la proporción de calor útil de cada instalación producido en forma de vapor o agua caliente a redes públicas de calefacción de distrito, expresado en media móvil calculada durante el período de cinco años anterior.
Artículo 36
Almacenamiento geológico de dióxido de carbono
1. Los Estados miembros garantizarán que los titulares de todas las instalaciones de combustión con una producción eléctrica nominal igual o superior a 300 megavatios a las que se haya concedido la primera licencia de construcción o, en ausencia de dicho procedimiento, la primera licencia de explotación, después de la entrada en vigor de la Directiva 2009/31/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 23 de abril de 2009, relativa al almacenamiento geológico de dióxido de carbono (34), hayan evaluado si cumplen las siguientes condiciones:
a)
que disponen de emplazamientos de almacenamiento adecuados;
b)
que las instalaciones de transporte son técnica y económicamente viables;
c)
que es técnica y económicamente viable una adaptación posterior para la captura de dióxido de carbono.
2. Cuando se cumplan las condiciones establecidas en el apartado 1, la autoridad competente se asegurará de que se reserva suficiente espacio en los locales de la instalación para el equipo necesario para la captura y compresión de dióxido de carbono. La autoridad competente determinará si se reúnen estas condiciones basándose en la evaluación mencionada en el apartado 1 efectuada por el titular y en la demás información disponible, en particular la relativa a la protección del medio ambiente y la salud humana.
Artículo 37
Mal funcionamiento o avería del equipo de reducción
1. Los Estados miembros garantizarán que los permisos incluyan una disposición sobre los procedimientos relativos al mal funcionamiento o avería del equipo de reducción.
2. En caso de avería, la autoridad competente solicitará al titular que reduzca o interrumpa la explotación si no se consigue restablecer el funcionamiento normal en un plazo de veinticuatro horas, o que explote la instalación con combustibles poco contaminantes.
El titular notificará a la autoridad competente dicha circunstancia en un plazo de cuarenta y ocho horas a partir de que se produzca el mal funcionamiento o la avería del equipo de reducción.
El tiempo acumulado de explotación sin equipo de reducción de emisiones no deberá ser superior a 120 horas en un período de doce meses.
La autoridad competente podrá conceder exenciones a los plazos establecidos en los párrafos primero y tercero en alguno de los casos siguientes:
a)
cuando exista necesidad apremiante de mantener el abastecimiento de energía;
b)
cuando la instalación de combustión en la que se haya producido la avería tenga que ser sustituida durante un plazo limitado por otra que generaría un aumento global de las emisiones.
Artículo 38
Control de las emisiones a la atmósfera
1. Los Estados miembros garantizarán, de conformidad con la parte 3 del anexo V, que se efectúa el control de las sustancias contaminantes de la atmósfera.
2. La instalación y el funcionamiento del equipo de monitorización automático estarán sujetos a control y a una prueba anual de control según lo establecido en la parte 3 del anexo V.
3. La autoridad competente fijará la ubicación de los puntos de medición y muestreo que deberán utilizarse para la monitorización de emisiones.
4. Todos los resultados del control se registrarán, tratarán y presentarán de manera que la autoridad competente pueda comprobar el cumplimiento de las condiciones de explotación y de los valores límite de emisión establecidos en el permiso.
Artículo 39
Cumplimiento de los valores límite de emisión
Se considerará que se han respetado los valores límite de emisión a la atmósfera si se cumplen las condiciones establecidas en la parte 4 del anexo V.
Artículo 40
Instalaciones de combustión con caldera mixta
1. En el caso de las instalaciones de combustión equipadas con una caldera mixta que implique la utilización simultánea de dos o más combustibles la autoridad competente fijará los valores límite de emisión siguiendo los pasos indicados a continuación:
a)
tomar el valor límite de emisión relativo a cada combustible y a cada contaminante, que corresponda a la potencia térmica nominal total de toda la instalación de combustión, establecida en las partes 1 y 2 del anexo V;
b)
determinar los valores límite de emisión ponderados por combustible, dichos valores se obtendrán multiplicando los valores límite de emisión individuales a los que se refiere la letra a) por la potencia térmica suministrada por cada combustible y dividiendo el producto de la multiplicación por la suma de la potencia térmica suministrada por todos los combustibles;
c)
sumar los valores límite de emisión ponderados por combustible.
2. En el caso de las instalaciones de combustión dotadas de calderas mixtas cubiertas por el artículo 30, apartado 2, que utilicen los residuos de destilación y de conversión del Refino del petróleo bruto, solos o con otros combustibles, para su propio consumo, los siguientes valores límite de emisión podrán aplicarse en lugar de los valores límite de emisión fijados con arreglo al apartado 1:
a)
si durante el funcionamiento de la instalación de combustión la proporción producida por el combustible determinante en la suma de la potencia térmica suministrada por todos los combustibles es del 50 % o superior, el valor de emisión establecido en la parte 1 del anexo V para el combustible determinante;
b)
si la proporción producida por el combustible determinante en la suma de la potencia térmica suministrada por todos los combustibles es inferior al 50 %, el valor de emisión determinado con arreglo a las siguientes medidas:
i)
tomando los valores límite de emisión establecidos en la parte 1 del anexo V para cada uno de los combustibles utilizados, que corresponda a la suma de la potencia térmica total de la instalación de combustión,
ii)
calcular el valor límite de emisión del combustible determinante, al multiplicar el valor límite de emisión, determinado para dicho combustible con arreglo al inciso i), por dos, y sustrayendo del resultado el valor límite de emisión del carburante utilizado con el valor límite de emisión más bajo establecido en la parte 1 del anexo V, correspondiente a la suma de la potencia térmica total de la instalación de combustión,
iii)
determinar el valor límite de emisión ponderado por combustible para cada combustible utilizado multiplicando el valor límite de emisión determinado en los puntos i) y ii) por la potencia térmica del combustible de que se trate y dividiendo el producto de esta multiplicación por la suma de las potencias térmicas suministradas por todos los combustibles,
iv)
agregar los valores límite de emisión ponderados por combustible determinados en el inciso iii).
3. En el caso de las instalaciones de combustión dotadas de calderas mixtas cubiertas por el artículo 30, apartado 2, que utilicen los residuos de destilación y de conversión del Refino del petróleo bruto, solos o con otros combustibles, para su propio consumo, los valores límite de emisión medios de dióxido de azufre fijados s en la parte 7 del anexo V podrán aplicarse en lugar de los valores límite de emisión fijados con arreglo a los apartado 1 o 2 del presente artículo.
Artículo 41
Normas de aplicación
Se establecerán normas de aplicación en relación con:
a)
la determinación de los períodos de arranque y parada a que se refiere el artículo 3, punto 27, y anexo V, parte 4, punto 1, y
b)
los planes nacionales transitorios a que se refiere el artículo 32, y, en particular, la fijación de techos aplicables a las emisiones, así como el control y la información correspondientes.
Estas normas de ejecución se adoptarán de conformidad con el procedimiento de reglamentación contemplado en el artículo 75, apartado 2. La Comisión presentará las propuestas que corresponda antes de que transcurran seis meses a partir del 7 de julio de 2011.
CAPÍTULO IV
DISPOSICIONES ESPECIALES SOBRE LAS INSTALACIONES DE INCINERACIÓN DE RESIDUOS Y LAS INSTALACIONES DE COINCINERACIÓN DE RESIDUOS
Artículo 42
Ámbito de aplicación
1. El presente capítulo se aplicará a las instalaciones de incineración de residuos y a las instalaciones de coincineración de residuos que incineren o coincineren residuos sólidos o líquidos.
El presente capítulo no se aplicará a las instalaciones de gasificación o pirólisis si los gases resultantes de este tratamiento térmico son purificados en tal medida que dejen de ser residuos antes de su incineración y que puedan causar emisiones no superiores a las resultantes de la quema de gas natural.
A efectos del presente capítulo las instalaciones de incineración de residuos y las instalaciones de coincineración de residuos incluirán todas las líneas de incineración o las de coincineración y las instalaciones de recepción, almacenamiento y pretratamiento in situ de los residuos; los sistemas de alimentación de residuos, combustible y aire; la caldera; las instalaciones de tratamiento de los gases residuales; las instalaciones de tratamiento o almacenamiento in situ de los residuos de la incineración y de las aguas residuales, y la chimenea; así como los dispositivos y sistemas de control de las operaciones de incineración o coincineración, del registro y la monitorización de las condiciones de incineración o coincineración.
En caso de aplicarse procedimientos distintos de la oxidación, como la pirólisis, la gasificación y el proceso de plasma, para el tratamiento térmico de los residuos, la instalación de incineración o de coincineración de residuos incluirá tanto el procedimiento de tratamiento térmico como el de incineración subsiguiente.
Si la coincineración de residuos tiene lugar de tal manera que el principal propósito de la instalación no sea la generación de energía o la producción de productos materiales sino más bien el tratamiento térmico de residuos, la instalación se considerará como instalación de incineración de residuos.
2. El presente capítulo no se aplicará a las siguientes instalaciones:
a)
las instalaciones que solo traten los siguientes residuos:
i)
los residuos enumerados en el artículo 3, punto 31, letra b),
ii)
residuos radiactivos,
iii)
las canales de animales, tal como aparecen reguladas en el Reglamento (CE) no 1774/2002 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 3 de octubre de 2002, por el que se establecen las normas sanitarias aplicables a los subproductos animales no destinados al consumo humano (35),
iv)
los residuos resultantes de la exploración y explotación de petróleo y gas en plataformas marinas incinerados a bordo;
b)
las instalaciones experimentales utilizadas para la investigación, el desarrollo y la realización de pruebas para mejorar el proceso de incineración y que traten menos de 50 toneladas de residuos al año.
Artículo 43
Definición de residuo
A efectos del presente capítulo, se entenderá por residuo cualquier residuo líquido o sólido generado por una instalación de incineración de residuos o una instalación de coincineración de residuos.
Artículo 44
Solicitudes de permiso
Toda solicitud de permiso para una instalación de incineración de residuos o una instalación de coincineración de residuos incluirá una descripción de las medidas que estén previstas para garantizar que se cumplen los siguientes requisitos:
a)
la instalación se diseñe, equipe, mantenga y explote de modo que se cumplan los requisitos que establece el presente capítulo, teniendo en cuenta los tipos de residuos a incinerar o coincinerar;
b)
en la medida en que sea viable, se recupere el calor generado durante el proceso de incineración o de coincineración mediante la generación de calor, vapor o electricidad;
c)
se reduzcan al mínimo la cantidad y la nocividad de los residuos y, cuando proceda, estos se reciclen;
d)
la eliminación de los residuos de la incineración que no puedan evitarse, reducirse o reciclarse se lleve a cabo de conformidad con la legislación nacional y de la Unión.
Artículo 45
Condiciones del permiso
1. El permiso incluirá lo siguiente:
a)
una lista de todos los tipos de residuos que pueden tratarse utilizando como mínimo los tipos de residuos que se recogen en la Lista Europea de Residuos establecida por la Decisión 2000/532/CE, si es posible e incluyendo información sobre la cantidad de cada tipo de residuos, si procede;
b)
la capacidad total de incineración o coincineración de residuos de la instalación;
c)
los valores límite para las emisiones a la atmósfera y las aguas;
d)
los requisitos de pH, temperatura y caudal de los vertidos de aguas residuales;
e)
los procedimientos de muestreo y medición y las frecuencias que deben utilizarse para cumplir las condiciones establecidas para la monitorización de emisiones;
f)
el período máximo permitido de las interrupciones, desajustes o fallos técnicamente inevitables de los dispositivos de depuración o de medición, durante los cuales las emisiones a la atmósfera y los vertidos de aguas residuales puedan superar los valores límite de emisión previstos.
2. Además de los requisitos establecidos en el apartado 1, el permiso concedido a una instalación de incineración de residuos o a una instalación de coincineración de residuos que utilice residuos peligrosos, especificará lo siguiente:
a)
una lista de las cantidades de los distintos tipos de residuos peligrosos que pueden tratarse;
b)
los flujos mínimos y máximos de masa de dichos residuos peligrosos, sus valores caloríficos mínimos y máximos y su contenido máximo de policlorobifenilos, pentaclorofenol, cloro, flúor, azufre, metales pesados y otras sustancias contaminantes.
3. Los Estados miembros podrán enumerar los tipos de residuos a incluir en el permiso que puedan ser coincinerados en ciertas categorías de instalaciones de coincineración de residuos.
4. La autoridad competente reconsiderará periódicamente y, si procede, actualizará las condiciones del permiso.
Artículo 46
Control de emisiones
1. Los gases residuales de instalaciones de incineración de residuos y de instalaciones de coincineración de residuos serán liberados, de modo controlado, por medio de una chimenea, cuya altura se calculará de modo que queden protegidos la salud humana y el medio ambiente.
2. Las emisiones a la atmósfera de las instalaciones de incineración de residuos y las instalaciones de coincineración de residuos no superarán los valores límite de emisión establecidos en las partes 3 y 4 del anexo VI o fijados con arreglo a la parte 4 de dicho anexo.
Si en una instalación de coincineración de residuos más del 40 % del calor generado procede de residuos peligrosos, o la instalación coincinera residuos municipales mezclados, se aplicarán los valores límite de emisión establecidos en la parte 3 el anexo VI.
3. El vertido al medio acuático de aguas residuales procedentes de la depuración de los gases residuales se limitará en la medida en que sea viable, y las concentraciones de sustancias contaminantes no superarán los valores límite de emisión establecidos en la parte 5 del anexo VI.
4. Los valores límite de emisión serán aplicables en el punto donde se vierten las aguas residuales procedentes de la depuración de gases residuales de la instalación de incineración de residuos o la instalación de coincineración de residuos.
Cuando las aguas residuales procedentes de la depuración de los gases residuales sean tratadas fuera de la instalación de incineración de residuos o la instalación de coincineración de residuos, en una instalación de tratamiento destinada solo al tratamiento de este tipo de aguas residuales, los valores límite de emisión establecidos en la parte 5 del anexo VI se aplicarán en el punto en que las aguas residuales salgan de la instalación de tratamiento. Cuando las aguas residuales procedentes de la depuración de los gases residuales se traten conjuntamente con otros tipos de aguas residuales, tanto fuera como dentro del emplazamiento, el titular efectuará los cálculos de distribución de masas adecuados, utilizando los resultados de las mediciones indicadas en el apartado 2 de la parte 6 del anexo VI, para determinar los niveles de emisión en el vertido final de aguas residuales que pueden atribuirse a las aguas residuales procedentes de la depuración de gases residuales.
En ningún caso tendrá lugar la dilución de las aguas residuales con objeto de cumplir los valores límite de emisión establecidos en la parte 5 del anexo VI.
5. Los emplazamientos de las instalaciones de incineración de residuos y las instalaciones de coincineración de residuos, incluidas las zonas de almacenamiento de residuos anexas, se diseñarán y explotarán de modo que se impida el vertido no autorizado y accidental de sustancias contaminantes al suelo y a las aguas superficiales y subterráneas.
Deberá disponerse de capacidad de almacenamiento para la escorrentía de precipitaciones contaminadas procedentes del emplazamiento de la instalación de incineración de residuos o de la instalación de coincineración de residuos o para las aguas contaminadas que provengan de derrames o de operaciones de lucha contra incendios. La capacidad de almacenamiento será la adecuada para que dichas aguas puedan someterse a pruebas y tratarse antes de su vertido, cuando sea necesario.
6. Sin perjuicio del artículo 50, apartado 4, letra c), las instalación de incineración de residuos o la instalación de coincineración de residuos o los hornos que formen parte de una instalación de incineración de residuos o una instalación de coincineración de residuos no podrán, en ningún caso, seguir incinerando residuos durante un período de tiempo superior a cuatro horas ininterrumpidas si se superan los valores límite de emisión.
La duración acumulada del funcionamiento en dichas circunstancias durante un año no superará las 60 horas.
El plazo establecido en el párrafo segundo se aplicará a los hornos conectados a un único dispositivo de depuración de los gases residuales.
Artículo 47
Averías
En caso de avería, el titular de la instalación reducirá o detendrá el funcionamiento de la instalación lo antes posible hasta que este pueda reanudarse normalmente.
Artículo 48
Monitorización de las emisiones
1. Los Estados miembros velarán por que la monitorización de emisiones se lleve a cabo de conformidad con las partes 6 y 7 del anexo VI.
2. La instalación y el funcionamiento de los sistemas de medición automáticos estarán sujetos a control y a pruebas anuales de comprobación según lo establecido en el punto 1 de la parte 6 del anexo VI.
3. La autoridad competente fijará la localización de los puntos de medición y muestreo que deben utilizarse para la monitorización de emisiones.
4. Todos los resultados de la monitorización se registrarán, tratarán y presentarán de manera que la autoridad competente pueda comprobar el cumplimiento de las condiciones de explotación y de los valores límite de emisión establecidos en el permiso.
5. En cuanto se disponga en la Unión de técnicas de medición adecuadas, la Comisión fijará, mediante actos delegados adoptados con arreglo al artículo 76 y de conformidad las condiciones establecidas en los artículos 77 y 78, la fecha a partir de la cual habrán de efectuarse mediciones en continuo de las emisiones a la atmósfera de metales pesados y dioxinas y furanos.
Artículo 49
Cumplimiento de los valores límite de emisión
Se considerará que se han respetado los valores límite de emisión a la atmósfera y las aguas si se cumplen las condiciones establecidas en la parte 8 del anexo VI.
Artículo 50
Condiciones de explotación
1. Las instalaciones de incineración de residuos se explotarán de modo que se obtenga un grado de incineración tal que el contenido de carbono orgánico total (COT) de las escorias y las cenizas sea inferior al 3 % o su pérdida por combustión sea inferior al 5 % del peso seco de la materia. Si es preciso, se emplearán técnicas de tratamiento previo de residuos.
2. Las instalaciones de incineración de residuos se diseñarán, equiparán, construirán y explotarán de modo que la temperatura de los gases derivados de la incineración de residuos se eleve, tras la última inyección de aire de combustión, de manera controlada y homogénea, e incluso en las condiciones más desfavorables, hasta, como mínimo, 850 °C, durante, al menos, dos segundos.
Las instalaciones de coincineración de residuos se diseñarán, equiparán, construirán y explotarán de modo que la temperatura de los gases derivados de la coincineración de residuos se eleve de manera controlada y homogénea, e incluso en las condiciones más desfavorables, hasta, como mínimo, 850 °C, durante, al menos, dos segundos.
Si se incineran o coincineran residuos peligrosos que contengan más del 1 % de sustancias organohalogenadas, expresadas en cloro, la temperatura necesaria para dar cumplimiento a los párrafos primero y segundo deberá elevarse, como mínimo, hasta 1 100 °C.
En las instalaciones de incineración de residuos, las temperaturas establecidas en los párrafos primero y tercero se medirán cerca de la pared interna de la cámara de combustión. La autoridad competente podrá autorizar que las mediciones se efectúen en otro punto representativo de la cámara de combustión.
3. Todas las cámaras de combustión de la instalación de incineración de residuos estarán equipadas con al menos un quemador auxiliar, que se pondrá en marcha automáticamente cuando la temperatura de los gases de combustión, tras la última inyección de aire de combustión, descienda por debajo de las temperaturas establecidas en el apartado 2; asimismo, se utilizará dicho quemador durante las operaciones de puesta en marcha y parada de la instalación a fin de que dichas temperaturas se mantengan en todo momento durante estas operaciones mientras haya residuos no incinerados en la cámara de combustión.
El quemador auxiliar no podrá alimentarse con combustibles que puedan causar emisiones mayores que las producidas por la quema de gasóleo, definido en el punto 2 del artículo 2 de la Directiva 1999/32/CE del Consejo, de 26 de abril de 1999, relativa a la reducción del contenido de azufre de determinados combustibles líquidos (36), o por la de gas licuado o gas natural.
4. Las instalaciones de incineración de residuos y las instalaciones de de coincineración de residuos utilizarán un sistema automático que impida la alimentación de residuos en las siguientes situaciones:
a)
en la puesta en marcha, hasta que se haya alcanzado la temperatura establecida en el apartado 2 del presente artículo o la temperatura especificada de conformidad con el artículo 51, apartado 1;
b)
cuando no se mantenga la temperatura establecida en el apartado 2 del presente artículo o la temperatura especificada de conformidad con el artículo 51, apartado 1;
c)
cuando las mediciones en continuo muestren que se está superando algún valor límite de emisión debido a perturbaciones o fallos en los dispositivos de limpieza de los gases residuales.
5. El calor generado por las instalaciones de incineración de residuos o las instalaciones de coincineración de residuos se recuperará en la medida en que sea viable.
6. Los residuos clínicos infecciosos se introducirán directamente en el horno, sin mezclarlos antes con otros tipos de residuos y sin manipularlos directamente.
7. Los Estados miembros se asegurarán de que las instalaciones de incineración de residuos o las instalaciones de coincineración de residuos estén explotadas y controladas por una persona física con competencias para gestionar la instalación.
Artículo 51
Autorización para cambiar las condiciones de explotación
1. La autoridad competente podrá autorizar condiciones distintas de las establecidas en el artículo 50, apartados 1, 2 y 3, y, por lo que respecta a la temperatura, en el apartado 4 de dicho artículo, especificándolas en el permiso para algunos tipos de residuos o para algunos procesos térmicos, siempre y cuando se cumplan los demás requisitos del presente capítulo. Los Estados miembros podrán establecer normas relativas a la concesión de dichas autorizaciones.
2. Para las instalaciones de incineración de residuos el cambio en las condiciones de explotación no podrá generar mayor cantidad de residuos o residuos con mayor contenido de sustancias contaminantes orgánicas en comparación con los residuos previsibles según las condiciones establecidas en el artículo 50, apartados 1, 2 y 3.
3. Las emisiones de carbono orgánico total y de monóxido de carbono procedentes de instalaciones de coincineración de residuos autorizadas para modificar las condiciones de explotación con arreglo al apartado 1 cumplirán asimismo los valores límite de emisión establecidos en la parte 3 del anexo VI.
Las emisiones de carbono orgánico total procedente de calderas de corteza utilizadas en la industria del papel y la pasta de papel, en las que se coincineran residuos en el lugar en que estos se producen, que estaban en funcionamiento y contaban con un permiso antes del 28 de diciembre de 2002, y que están autorizadas a modificar las condiciones de explotación según el apartado 1 cumplirán asimismo los valores límite de emisión establecidos en la parte 3 del anexo VI.
4. Los Estados miembros comunicarán a la Comisión todas las condiciones de explotación autorizadas según los apartados 1, 2 y 3 y los resultados de las verificaciones que se realicen, como parte de la información facilitada en cumplimiento de las obligaciones de información que impone el artículo 72.
Artículo 52
Entrega y recepción de residuos
1. El titular de la instalación de incineración de residuos o la instalación de coincineración de residuos tomará todas las precauciones necesarias con respecto a la entrega y recepción de residuos para impedir o, cuando ello no sea viable, limitar en la medida de lo posible la contaminación de la atmósfera, el suelo y las aguas superficiales y subterráneas, así como otros efectos negativos en el medio ambiente, los olores y ruidos, y los riesgos directos para la salud humana.
2. El titular determinará la masa de cada tipo de residuos, si es posible con arreglo a la Lista Europea de Residuos establecida por la Decisión 2000/532/CE, antes de aceptar los residuos en la instalación de incineración de residuos o la instalación de coincineración de residuos.
3. Antes de aceptar residuos peligrosos en la instalación de incineración de residuos o la instalación de coincineración de residuos, el titular reunirá la información disponible sobre ellos para comprobar que se cumplen los requisitos del permiso indicados en el artículo 45, apartado 2.
En la información constará lo siguiente:
a)
toda la información administrativa sobre el proceso generador contenida en los documentos mencionados en la letra a) del apartado 4;
b)
la composición física y, en la medida en que sea factible, química de los residuos, así como cualquier otra información necesaria para evaluar su adecuación al proceso de incineración previsto;
c)
los riesgos inherentes a los residuos, las sustancias con las que no puedan mezclarse y las precauciones que habrá que tomar al manipularlos.
4. Antes de aceptar residuos peligrosos en la instalación de incineración de residuos o la instalación de coincineración de residuos, el titular observará por lo menos los siguientes procedimientos:
a)
comprobación de los documentos estipulados en la Directiva 2008/98/CE y, si procede, los establecidos en el Reglamento (CEE) no 1013/2006 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 14 de junio de 2006, relativo a los traslados de residuos (37), así como en la legislación sobre el transporte de mercancías peligrosas;
b)
muestreo representativo, a menos que sea inadecuado, a ser posible antes de descargar los residuos, para comprobar su conformidad con la información del apartado 3, mediante controles, y para que la autoridad competente pueda determinar la naturaleza de los residuos tratados.
Las muestras mencionadas en la letra b) deberán conservarse por lo menos durante un mes después de la incineración o coincineración del residuo correspondiente.
5. La autoridad competente podrá establecer exenciones respecto de los apartados 2, 3 y 4 para las de instalaciones de incineración de residuos o a las instalaciones de coincineración de residuos que formen parte de una instalación a la que se aplique el capítulo II y solo incineren o coincineren residuos generados dentro de esta.
Artículo 53
Residuos de la incineración
1. Se reducirá al mínimo la cantidad y la nocividad de los residuos. Los residuos se reciclarán, si procede, directamente en la instalación o fuera de ella.
2. El transporte y almacenamiento temporal de los residuos secos en forma de polvo se realizarán de forma que se evite su dispersión en el medio ambiente.
3. Antes de determinar las vías de eliminación o reciclado de los residuos de las instalaciones, se efectuarán pruebas adecuadas para establecer las características físicas y químicas y el potencial contaminante de los residuos de incineración. Dichas pruebas se referirán a la fracción soluble total y a la fracción soluble de los metales pesados.
Artículo 54
Cambios sustanciales
Se considerará como una «modificación sustancial» el cambio en el funcionamiento de una instalación de incineración de residuos o una instalación de coincineración de residuos dedicada únicamente al tratamiento de residuos no peligrosos que la transforme en una instalación cubierta por el capítulo II que conlleve la incineración o coincineración de residuos peligrosos.
Artículo 55
Presentación de informes e información al público sobre instalaciones de incineración de residuos e instalaciones de coincineración de residuos
1. Las solicitudes de nuevas autorizaciones para instalaciones de incineración de residuos e instalaciones de coincineración de residuos estarán a disposición del público en uno o varios lugares, durante un plazo de tiempo adecuado, de tal manera que puedan presentarse observaciones sobre las solicitudes antes de que la autoridad competente tome una decisión. Dicha decisión, en la que se incluirá, como mínimo, una copia del permiso, así como las posteriores actualizaciones, deberá ponerse también a disposición del público.
2. Por lo que respecta a las instalaciones de incineración de residuos o las instalaciones de coincineración de residuos de capacidad nominal igual o superior a dos toneladas por hora, el informe mencionado en el artículo 72 incluirá información sobre el funcionamiento y el control de la instalación y, asimismo, dará cuenta del funcionamiento del proceso de incineración o coincineración y los niveles de las emisiones a la atmósfera y las aguas en comparación con los valores límite de emisión. Esta información se facilitará al público.
3. La autoridad competente elaborará una lista de las instalaciones de incineración de residuos o las instalaciones de coincineración de residuos de capacidad nominal inferior a dos toneladas por hora; dicha lista se pondrá a disposición del público.
CAPÍTULO V
DISPOSICIONES ESPECIALES PARA INSTALACIONES Y ACTIVIDADES QUE UTILICEN DISOLVENTES ORGÁNICOS
Artículo 56
Ámbito de aplicación
El presente capítulo se aplicará a las actividades enumeradas en la parte 1 del anexo VII y, en su caso, a las que alcancen los umbrales de consumo establecidos en su parte 2.
Artículo 57
Definiciones
A los efectos del presente capítulo se aplicarán las siguientes definiciones:
1)
«instalación existente»: toda instalación en funcionamiento el 29 de marzo de 1999, o a la que se hubiera concedido un permiso o se hubiera inscrito antes del 1 de abril de 2001 o para la que el titular de la misma haya presentado una solicitud completa de permiso antes del 1 de abril de 2001, siempre y cuando tal instalación se hubiera puesto en funcionamiento, a más tardar, el 1 de abril de 2002;
2)
«gases residuales»: todo vertido gaseoso final al aire que contenga compuestos orgánicos volátiles u otros contaminantes, procedente de una chimenea o equipo de reducción de emisiones;
3)
«emisiones fugitivas»: toda emisión, no contenida en gases residuales, de compuestos orgánicos volátiles al aire, suelo y agua, así como los disolventes contenidos en cualesquiera productos, a menos que se indique lo contrario en la parte 2 del anexo VII;
4)
«emisiones totales»: la suma de las emisiones fugitivas y las emisiones de gases residuales;
5)
«mezcla»: mezcla tal como se define en el artículo 3, apartado 2, del Reglamento (CE) no 1907/2006 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 18 de diciembre de 2006, relativo al registro, la evaluación, la autorización y la restricción de las sustancias y preparados químicos (REACH), por el que se crea la Agencia Europea de Sustancias y Preparados Químicos (38);
6)
«adhesivo»: toda mezcla, incluidos todos los disolventes orgánicos o mezclas que contengan disolventes orgánicos necesarios para su debida aplicación, utilizada para pegar partes separadas de un producto;
7)
«tinta»: toda mezcla, incluidos todos los disolventes orgánicos mezclas que contengan disolventes orgánicos necesarios para su debida aplicación, que se utilice en un proceso de imprenta para imprimir texto o imágenes en una superficie;
8)
«barniz»: todo recubrimiento transparente;
9)
«consumo»: toda entrada de disolventes orgánicos en una instalación por año natural, o cualquier otro período de doce meses, menos los compuestos orgánicos volátiles que se recuperen para su reutilización;
10)
«entrada»: la cantidad de disolventes orgánicos y la cantidad de los mismos contenida en las mezclas utilizadas al desarrollar una actividad, incluidos los disolventes reciclados dentro o fuera de la instalación, y que se contabilizan cada vez que se utilizan para desarrollar la actividad;
11)
«reutilización»: toda utilización de disolventes orgánicos recuperados de una instalación con cualquier fin técnico o comercial, incluida su utilización como combustible, pero excluida la eliminación definitiva de tales disolventes orgánicos recuperados como residuos;
12)
«condiciones confinadas»: las condiciones en las que una instalación funcione de forma que los compuestos orgánicos volátiles liberados durante la actividad se recojan y viertan de un modo controlado mediante una chimenea o un equipo de reducción, de tal manera que no sean totalmente fugitivas;
13)
«operaciones de puesta en marcha y parada»: toda operación realizada al poner una actividad, un equipo o un depósito en servicio o fuera de servicio, o ponerlo o sacarlo de su estado de reposo, excluidas las fases de las actividades que oscilen periódicamente.
Artículo 58
Sustitución de sustancias peligrosas
Las sustancias o mezclas que, debido a su contenido en compuestos orgánicos volátiles, son clasificadas como carcinógenas, mutágenas o tóxicas para la reproducción con arreglo al Reglamento (CE) no 1272/2008, y tengan asignadas o necesiten llevar las indicaciones de peligro H340, H350, H350i, H360D o H360F, deberán ser sustituidas, en la medida de lo posible, por sustancias o mezclas menos peligrosas en el plazo más breve posible.
Artículo 59
Control de emisiones
1. Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para asegurar que cada instalación cumple uno de los siguientes requisitos:
a)
la emisión de compuestos orgánicos volátiles de las instalaciones no supera los valores límite de emisión en los gases residuales y los valores límite de emisión fugitiva o bien se respetan los valores límite de emisión total, y se cumplen los demás requisitos establecidos en las partes 2 y 3 del anexo VII;
b)
los requisitos del sistema de reducción especificado en la parte 5 del anexo VII, siempre y cuando se consiga una reducción de emisiones equivalente en comparación con la alcanzada mediante la aplicación de los valores límite de emisión mencionados en la letra a).
Los Estados miembros informarán a la Comisión, de conformidad con el artículo 72, apartado 1, acerca de los progresos conseguidos en la reducción de emisiones equivalente mencionada en la letra b).
2. No obstante la letra a) del apartado 1, cuando el titular demuestre a la autoridad competente, que el valor límite de emisiones para las emisiones fugitivas no es factible ni desde el punto de vista técnico ni económico para una instalación particular, la autoridad competente podrá permitir que las emisiones superen el valor límite de emisión siempre que no quepa esperar un riesgo significativo para la salud humana o para el medio ambiente y que el titular demuestre también a la autoridad competente que se están utilizando las mejores técnicas disponibles.
3. No obstante el apartado 1, para los procesos de recubrimiento a los que se aplica el punto 8 del cuadro de la parte 2 del anexo VII que no pueden efectuarse en condiciones confinadas, la autoridad competente podrá permitir que las emisiones de la instalación no cumplan los requisitos establecidos en dicho punto si el titular demuestra a la autoridad competente que este cumplimiento no es técnica y económicamente posible y que se utilizan las mejores técnicas disponibles.
4. Los Estados miembros informarán a la Comisión sobre las exenciones indicadas en los apartados 2 y 3 del presente artículo, de conformidad con las disposiciones del artículo 72, apartado 2.
5. Las emisiones de compuestos orgánicos volátiles que tengan asignadas o necesiten llevar las indicaciones de peligro H340, H350, H350i, H360D o H360F o de compuestos orgánicos volátiles halogenados que tengan asignadas o necesiten llevar las indicaciones de peligro H341 o H351 deberán controlarse en condiciones confinadas en la medida en que sea factible desde el punto de vista técnico y económico para proteger la salud pública y el medio ambiente, y no superarán los valores límite de emisión pertinentes establecidos en la parte 4 del anexo VII.
6. Las instalaciones en que se realicen dos o más procesos cada uno de los cuales supere los umbrales previstos en la parte 2 del anexo VII:
a)
respecto de las sustancias especificadas en el apartado 5, deberán cumplir los requisitos de dicho apartado en cada proceso;
b)
respecto de todas las demás sustancias:
i)
deberán cumplir los requisitos del apartado 1 respecto de cada proceso, o
ii)
deberán tener unas emisiones totales de compuestos orgánicos volátiles que no superen las que resultarían de la aplicación del inciso i).
7. Deberán tomarse todas las precauciones necesarias para minimizar las emisiones de compuestos orgánicos volátiles durante las operaciones de puesta en marcha y parada.
Artículo 60
Monitorización de las emisiones
Los Estados miembros garantizarán, o bien especificándolo en las condiciones del permiso o bien mediante normas generales obligatorias, que las mediciones de las emisiones se llevan a cabo con arreglo a la parte 6 del anexo VII.
Artículo 61
Cumplimiento de los valores límite de emisión
Se considerará que se han respetado los valores límite de emisión de gases residuales a la atmósfera si se cumplen las condiciones establecidas en la parte 8 del anexo VII.
Artículo 62
Notificación de información sobre el cumplimiento de la normativa
El titular proporcionará a la autoridad competente, a instancia de esta, los datos que permitan a esa autoridad verificar que se cumplen:
a)
los valores límite de emisión de gases residuales, los valores límite de emisiones fugitivas y los valores límite de emisión total;
b)
los requisitos del sistema de reducción previsto en la parte 5 del anexo VII;
c)
las exenciones concedidas con arreglo al artículo 59, apartados 2 y 3.
Esto podrá incluir los planes de gestión de disolventes preparados con arreglo a la parte 7 del anexo VII.
Artículo 63
Cambios sustanciales en las instalaciones existentes
1. Todo cambio en la entrada máxima en términos de masa de disolventes orgánicos en una instalación existente según la media a lo largo de un día, si la instalación funciona con su producción de diseño en condiciones distintas de las operaciones de puesta en marcha y parada o mantenimiento del equipo, se considerará sustancial si da lugar a un aumento de las emisiones de compuestos orgánicos volátiles de más del:
a)
25 % para toda instalación que lleve a cabo bien actividades incluidas en la zona de umbrales mínimos de los puntos 1, 3, 4, 5, 8, 10, 13, 16 o 17 del cuadro de la parte 2 del anexo VII, bien actividades incluidas en alguno de los otros puntos de la parte 2 del anexo VII y que registre un consumo de disolventes inferior a 10 toneladas/año;
b)
10 % para todas las demás instalaciones.
2. Cuando una instalación existente sea objeto de una modificación sustancial o quede incluida en el ámbito de aplicación de la presente Directiva por primera vez como consecuencia de una modificación sustancial, la parte de la instalación que sea objeto de la modificación sustancial será tratada como instalación nueva o bien como instalación existente, siempre que las emisiones totales de la instalación en su conjunto no superen el nivel que se habría alcanzado si la parte sustancialmente modificada hubiese sido tratada como instalación nueva.
3. En caso de una modificación sustancial, la autoridad competente comprobará que la instalación cumple los requisitos de la presente Directiva.
Artículo 64
Intercambio de información sobre la sustitución de disolventes orgánicos
La Comisión organizará un intercambio de información con los Estados miembros, las industrias afectadas y las organizaciones no gubernamentales que trabajen en favor de la protección del medio ambiente, sobre el uso de los disolventes orgánicos y sus posibles sucedáneos, y sobre las técnicas que tengan los menores efectos posibles sobre la atmósfera, las aguas, el suelo, los ecosistemas y la salud humana.
El intercambio de información se organizará en torno a los siguientes aspectos:
a)
la idoneidad;
b)
los posibles efectos sobre la salud humana en general y la exposición profesional en particular;
c)
los posibles efectos en el medio ambiente;
d)
las repercusiones económicas, en particular, los costes y beneficios de las opciones disponibles.
Artículo 65
Acceso a la información
1. Se pondrá a disposición del público la decisión de la autoridad competente, junto con al menos una copia del permiso, y las posteriores actualizaciones.
También se pondrán a disposición del público las normas generales obligatorias aplicables a las instalaciones y la lista de instalaciones sujetas a permisos y a la obligación de registro.
2. Asimismo, se pondrá a disposición del público el resultado de la monitorización de emisiones requerido en el artículo 60 y en poder de la autoridad competente.
3. Los apartados 1 y 2 del presente artículo se aplicarán teniendo en cuenta las restricciones establecidas en el artículo 4, apartados 1 y 2, de la Directiva 2003/4/CE.
CAPÍTULO VI
DISPOSICIONES ESPECIALES PARA INSTALACIONES QUE PRODUCEN DIÓXIDO DE TITANIO
Artículo 66
Ámbito de aplicación
El presente capítulo se aplicará a las instalaciones que producen dióxido de titanio.
Artículo 67
Prohibición de la eliminación de residuos
Los Estados miembros prohibirán la emisión de los siguientes residuos a cualquier masa de agua, mar u océano:
a)
los residuos sólidos;
b)
las aguas residuales de la fase de filtración tras la hidrólisis de la solución de sulfato de titanio procedentes de instalaciones que apliquen el procedimiento del sulfato; incluido el residuo ácido asociado con tales aguas, con un contenido global superior a 0,5 % de ácido sulfúrico libre y diferentes metales pesados e incluidas esas aguas residuales que han sido diluidas hasta que contengan 0,5 % o menos de ácido sulfúrico libre;
c)
los residuos procedentes de instalaciones que apliquen el procedimiento del cloro que contengan más del 0,5 % de ácido clorhídrico libre y diferentes metales pesados, incluido el residuo que ha sido diluido hasta que contiene 0,5 % o menos de ácido clorhídrico libre;
d)
las sales de filtración, limos y residuos líquidos procedentes del tratamiento (concentración o neutralización) de los residuos mencionados en las letras b) y c) y que contengan diferentes metales pesados, pero que no incluyan residuos neutralizados y filtrados o decantados que contengan únicamente vestigios de metales pesados y que, antes de cualquier dilución, presenten un valor pH superior a 5,5.
Artículo 68
Control de las emisiones al agua
Las emisiones de las instalaciones al agua no rebasarán los valores límite de emisión fijados en la parte 1 del anexo VIII.
Artículo 69
Prevención y control de las emisiones a la atmósfera
1. Debe evitarse la emisión de gotitas ácidas procedentes de las instalaciones.
2. Las emisiones a la atmósfera de las instalaciones no rebasarán los valores límite de emisión fijados en la parte 2 del anexo VIII.
Artículo 70
Monitorización de las emisiones
1. Los Estados miembros velarán por que se controlen las emisiones al agua a fin de que la autoridad competente pueda comprobar el cumplimiento de las condiciones del permiso y del artículo 68.
2. Los Estados miembros velarán por que se controlen las emisiones a la atmósfera a fin de que la autoridad competente pueda comprobar el cumplimiento de las condiciones del permiso y del artículo 69. Este control incluirá como mínimo e la monitorización de las emisiones según la parte 3 del anexo VIII.
3. La monitorización se llevará a cabo de conformidad con las normas CEN o, si todavía no estuvieran disponibles estas, con las normas ISO o las nacionales o internacionales que garanticen la obtención de datos de calidad científica equivalente.
CAPÍTULO VII
COMITÉ Y DISPOSICIONES TRANSITORIAS Y FINALES
Artículo 71
Autoridades competentes
Los Estados miembros designarán las autoridades competentes responsables del cumplimiento de las obligaciones derivadas de la presente Directiva.
Artículo 72
Comunicación de información por los Estados miembros
1. Los Estados miembros velarán por que se ponga a disposición de la Comisión información sobre la aplicación de la presente Directiva, sobre datos representativos referentes a emisiones y otras formas de contaminación, sobre los valores límite de emisión, sobre la aplicación de las mejores técnicas disponibles de conformidad con los artículos 14 y 15, particularmente sobre la concesión de exenciones de conformidad con el artículo 15, apartado 4, y sobre los progresos alcanzados en el desarrollo y la aplicación de técnicas emergentes de conformidad con el artículo 27. Los Estados miembros ofrecerán la información en formato electrónico.
2. Se determinará el tipo, formato y frecuencia de la información que debe ofrecerse en virtud del apartado 1, de conformidad con el procedimiento de reglamentación contemplado en el artículo 75, apartado 2. Este incluirá la determinación de las actividades y contaminantes específicos respecto a los que deberán ofrecerse los datos mencionados en el apartado 1.
3. A partir del 1 de enero de 2016, los Estados miembros establecerán un inventario anual de emisiones de dióxido de azufre, óxidos de nitrógeno y partículas, así como de consumo de energía, de todas las instalaciones de combustión cubiertas por el capítulo III de la presente Directiva.
Teniendo en cuenta las normas de adición expuestas en el artículo 29, la autoridad competente obtendrá de cada instalación de combustión los datos siguientes:
a)
la potencia térmica nominal total (MW) de la instalación de combustión;
b)
el tipo de instalación de combustión: caldera, turbina de gas, motor de gas, motor diésel, otros (indicar el tipo);
c)
la fecha de inicio de funcionamiento de la instalación de combustión;
d)
el total anual de emisiones (toneladas por año) de dióxido de azufre, óxidos de nitrógeno y partículas (partículas totales en suspensión);
e)
el número de horas de funcionamiento de la instalación de combustión;
f)
el total anual de consumo de energía, en relación con el poder calorífico neto (TJ por año), desglosado según las siguientes categorías de combustible: hulla, lignito, turba, biomasa, otros combustibles sólidos (indicar el tipo), combustibles líquidos, gas natural, otros gases (indicar el tipo).
Se remitirán a la Comisión, previa petición, los datos anuales de cada instalación recogidos en esos inventarios.
Se remitirá a la Comisión un resumen de los inventarios cada tres años dentro de los doce meses siguientes al término del período de tres años de que se trate. Ese resumen indicará por separado los datos de las instalaciones de combustión integradas en refinerías.
La Comisión pondrá a disposición de los Estados miembros y del público un resumen de la comparación y evaluación de esos inventarios, de conformidad con la Directiva 2003/4/CE, dentro de los 24 meses siguientes a partir del término del período de tres años de que se trate.
4. A partir del 1 de enero de 2016, los Estados miembros comunicarán anualmente a la Comisión los siguientes datos:
a)
para las instalaciones de combustión a las que se aplica en artículo 31, el contenido de azufre del combustible sólido nacional utilizado y el índice de desulfuración alcanzado, basándose en un promedio mensual. Respecto del primer año de aplicación del artículo 31, se comunicará también la justificación técnica de la inviabilidad del cumplimiento de los valores límite de emisión contemplados en el artículo 30, apartados 2 y 3, y
b)
para las instalaciones que no operen más de 1 500 horas al año, como media móvil calculada en un período de cinco años, el número de horas de funcionamiento al año.
Artículo 73
Revisión
1. Antes del 7 de enero de 2016, y posteriormente cada tres años, la Comisión presentará al Parlamento Europeo y al Consejo un informe que hará balance de la aplicación de la presente Directiva basado en la información a que se refiere el artículo 72.
Dicho informe incluirá una evaluación de la necesidad de actuación de la Unión a través del establecimiento o la actualización de unos requisitos mínimos a escala de la Unión relativos a valores límite de emisión y a normas de control y cumplimiento para las actividades del ámbito de las conclusiones sobre las MTD adoptadas durante el precedente período de tres años, con arreglo a los criterios siguientes:
a)
las consecuencias de las actividades de que se trate para el conjunto del medio ambiente, y
b)
el estado de aplicación de las mejores técnicas disponibles para las actividades implicadas.
En dicha evaluación se tendrá en cuenta el dictamen del foro mencionado en el artículo 13, apartado 4.
Para el establecimiento de unos requisitos mínimos a escala de la Unión para las grandes instalaciones de combustión, la referencia serán el capítulo III y el anexo V de la presente Directiva.
El informe irá acompañado de una propuesta legislativa, si procede. Cuando la evaluación contemplada en el párrafo segundo establezca la necesidad, la propuesta legislativa incluirá disposiciones con miras a establecer o actualizar unos requisitos mínimos a escala de la Unión relativos a los valores límite de emisión y a normas de control y cumplimiento para las actividades de que se trate.
2. La Comisión reevaluará, antes del 31 de diciembre de 2012, la necesidad de controlar las emisiones procedentes de:
a)
la combustión de combustibles en instalaciones cuya potencia térmica nominal total sea inferior a 50 MW;
b)
la cría intensiva de ganado vacuno, y
c)
el esparcimiento de estiércol.
La Comisión informará de los resultados de dicha reevaluación al Parlamento Europeo y al Consejo, presentando, en su caso, una propuesta legislativa.
3. A más tardar el 31 de diciembre de 2011, la Comisión informará al Parlamento Europeo y al Consejo sobre el establecimiento en el anexo I de:
a)
umbrales de capacidad diferenciados para la cría de diferentes especies de aves de corral, incluido el caso específico de las codornices;
b)
umbrales de capacidad para la cría simultánea de diferentes tipos de animales dentro de la misma instalación.
La Comisión informará de los resultados de dicha reevaluación al Parlamento Europeo y al Consejo, presentando, en su caso, una propuesta legislativa.
Artículo 74
Modificaciones de los anexos
Al objeto de permitir la adaptación al progreso científico y técnico de las disposiciones de la presente Directiva basándose en las mejores técnicas disponibles, la Comisión adoptará actos delegados de conformidad con el artículo 76 y de acuerdo con las condiciones establecidas en los artículos 77 y 78 en cuanto a la adaptación a dicho progreso científico y técnico de las partes 3 y 4 del anexo V, las partes 2, 6, 7 y 8 del anexo VI, y las partes 5, 6, 7 y 8 del anexo VII.
Artículo 75
Procedimiento de comité
1. La Comisión estará asistida por un Comité.
2. Cuando se haga referencia al presente apartado, serán de aplicación los artículos 5 y 7 de la Decisión 1999/468/CE, observando lo dispuesto en su artículo 8.
El plazo establecido en el artículo 5, apartado 6, de la Decisión 1999/468/CE queda fijado en tres meses.
Artículo 76
Ejercicio de la delegación
1. Los poderes para adoptar los actos delegados a que se refieren el artículo 48, apartado 5, y el artículo 74 se otorgan a la Comisión por un período de cinco años a partir del 6 de enero de 2011. La Comisión elaborará un informe sobre los poderes delegados a más tardar seis meses antes de que finalice el período de cinco años. La delegación de poderes se prorrogará automáticamente por períodos de idéntica duración, excepto si el Parlamento Europeo o el Consejo la revocan con arreglo al artículo 77.
2. En cuanto la Comisión adopte un acto delegado lo notificará simultáneamente al Parlamento Europeo y al Consejo.
3. Los poderes para adoptar actos delegados otorgados a la Comisión estarán sujetos a las condiciones establecidas en los artículos 77 y 78.
Artículo 77
Revocación de la delegación
1. La delegación de poderes a que se refieren el artículo 48, apartado 5, y el artículo 74 podrá ser revocada en todo momento por el Parlamento Europeo o por el Consejo.
2. La institución que haya iniciado un procedimiento interno para decidir si va a revocar una delegación de poderes se esforzará por informar a la otra institución y a la Comisión en un plazo razonable, antes de adoptar una decisión final, indicando los poderes delegados que podrían ser objeto de revocación, así como los posibles motivos de la misma.
3. La decisión de revocación pondrá término a la delegación de los poderes que en ella se especifiquen. Surtirá efecto inmediatamente o en una fecha posterior que se precisará en dicha decisión. No afectará a la validez de los actos delegados que ya estén en vigor. Se publicará en el Diario Oficial de la Unión Europea.
Artículo 78
Objeciones a los actos delegados
1. El Parlamento Europeo o el Consejo podrán formular objeciones a un acto delegado en un plazo de dos meses a partir de la fecha de la notificación.
Por iniciativa del Parlamento Europeo o del Consejo, dicho plazo se prorrogará dos meses.
2. Si, una vez expirado el plazo a que se refiere el apartado 1, ni el Parlamento Europeo ni el Consejo han formulado objeciones al acto delegado, este se publicará en el Diario Oficial de la Unión Europea y entrará en vigor en la fecha prevista en él.
El acto delegado podrá publicarse en el Diario Oficial de la Unión Europea y entrar en vigor antes de que expire dicho plazo si tanto el Parlamento Europeo como el Consejo han informado a la Comisión de que no tienen la intención de formular objeciones.
3. Si el Parlamento Europeo o el Consejo formulan objeciones a un acto delegado durante el plazo establecido en el apartado 1, este no entrará en vigor. La institución que haya formulado objeciones deberá exponer sus motivos.
Artículo 79
Sanciones
Los Estados miembros determinarán el régimen de sanciones aplicable en caso de incumplimiento de las disposiciones nacionales adoptadas en virtud de la presente Directiva. Estas sanciones deberán ser efectivas, proporcionadas y disuasorias. Los Estados miembros notificarán a la Comisión estas disposiciones a más tardar el 7 de enero de 2013 y notificarán sin demora cualquier modificación ulterior de las mismas.
Artículo 80
Transposición
1. Los Estados miembros pondrán en vigor las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas necesarias para dar cumplimiento a lo establecido en el artículo 2, artículo 3, apartados 8 y 11 a 15, 18 a 23, 26 a 30, 34 a 38 y 41, artículo 4, apartados 2 y 3, artículo 7, artículos 8 y 10, artículo 11, letras e) y h), artículo 12, apartado 1, letras e) y h), artículo 13, apartado 7, artículo 14, apartado 1, letra c), inciso ii), letras d), e), f) y h), apartados 2 a 7, artículo 15, apartados 2 a 5, artículos 16, 17 y 19, artículo 21, apartados 2 a 5, artículos 22, 23, 24, 27, 28 y 29, artículo 30, apartados 1,2, 3, 4, 7 y 8, artículos 31, 32, 33, 34, 35, 36, 38 y 39, artículo 40, apartados 2 y 3, artículos 42 y 43, artículo 45, apartado 1, artículo 58, artículo 59, apartado 5, artículo 63, artículo 65 apartado 3, artículos 69, 70, 71, 72 y 79, y en el párrafo primero y puntos 1.1, 1.4, 2.5.b), 3.1, 4, 5, 6.1.c), 6.4.b), 6.10 y 6.11 del anexo I, anexo II, punto 12 del anexo III, anexo V, punto b) de la parte 1, puntos 2.2, 2.4, 3.1 y 3.2 de la parte 4 y puntos 2.5 y 2.6 de la parte 6 y punto 1.1.d) de la parte 8 del anexo VI, punto 2 de la parte 4, punto 1 de la parte 5, punto 3 de la parte 7 del anexo VII, puntos 1 y 2.c) de la parte 1, puntos 2 y 3 de la parte 2 y parte 3 del anexo VIII, a más tardar el 7 de enero de 2013.
Aplicarán dichas disposiciones a partir de esa misma fecha.
Cuando los Estados miembros adopten dichas disposiciones, estas harán referencia a la presente Directiva o irán acompañadas de dicha referencia en su publicación oficial. Los Estados miembros establecerán las modalidades de la mencionada referencia.
2. Los Estados miembros comunicarán a la Comisión el texto de las disposiciones básicas de Derecho interno que adopten en el ámbito regulado por la presente Directiva.
Artículo 81
Derogación
1. Quedan derogadas las Directivas 78/176/CEE, 82/883/CEE, 92/112/CEE, 1999/13/CE, 2000/76/CE y 2008/1/CE, modificadas por los actos enumerados en la parte A del anexo IX, con efectos a partir del 7 de enero de 2014, sin perjuicio de las obligaciones de los Estados miembros en cuanto a los plazos de incorporación al Derecho nacional y de aplicación de las Directivas, que figuran en la parte B del anexo IX.
2. Queda derogada la Directiva 2001/80/CE, modificada por los actos que figuran en la parte A del anexo IX, con efectos a partir del 1 de enero de 2016, sin perjuicio de las obligaciones de los Estados miembros en relación con los plazos de transposición al Derecho nacional y de aplicación de las Directivas que figuran en la parte B del anexo IX.
3. Las referencias hechas a las Directivas derogadas se entenderán hechas a la presente Directiva y se leerán con arreglo a la tabla de correspondencias que figura en el anexo X.
Artículo 82
Disposiciones transitorias
1. En relación con las instalaciones que lleven a cabo las actividades a que se refiere el anexo I, en el punto 1.1 para las actividades con una potencia térmica nominal superior a 50 MW, los puntos 1.2 y 1.3, el punto 1.4.a), los puntos 2.1 a 2.6, los puntos 3.1 a 3.5, los puntos 4.1 a 4.6 para las actividades relativas a producción por procesos químicos, los puntos 5.1 y 5.2 para las actividades cubiertas por la Directiva 2008/1/CE, el punto 5.3.a), incisos i) e ii), los puntos 5.4, 6.1.a) y b), los puntos 6.2, 6.3, 6.4.a), 6.4.b) para las actividades cubiertas por la Directiva 2008/1/CE, el punto 6.4.c) y los puntos 6.5 a 6.9, que están en explotación y poseen un permiso de antes del 7 de enero de 2013 o para las que el titular haya presentado una solicitud completa de permiso antes de dicha fecha, siempre que estas instalaciones entren en funcionamiento a más tardar el 7 de enero de 2014, los Estados miembros aplicarán las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas adoptadas de conformidad con el artículo 80, apartado 1, a partir del 7 de enero de 2014, con excepción del capítulo III y del anexo V.
2. En relación con las instalaciones que lleven a cabo las actividades a que se refiere el anexo I, en el punto 1.1 para las actividades con una potencia térmica nominal de 50 MW, el punto 1.4.b), los puntos 4.1 a 4.6 para las actividades relativas a producción por procesos biológicos, los puntos 5.1 y 5.2 para las actividades cubiertas por la Directiva 2008/1/CE, el punto 5.3.a), incisos iii) a v), el punto 5.3.b), los puntos 5.5 y 5.6, el punto 6.1.c), el punto 6.4.b) para las actividades no cubiertas por la Directiva 2008/1/CE, y los puntos 6.10 y 6.11que estén en explotación antes del 7 de enero de 2013, los Estados miembros aplicarán las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas adoptadas de conformidad con la presente Directiva, a partir del 7 de julio de 2015, a excepción de los capítulos III y IV y anexos V y VI.
3. En relación con las instalaciones de combustión a que se refiere el artículo 30, apartado 2, los Estados miembros aplicarán, a partir del 1 de enero de 2016, las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas adoptadas de conformidad con el artículo 80, apartado 1, para ajustarse al capítulo III y en el anexo V.
4. En relación con las instalaciones de combustión a que se refiere el artículo 30, apartado 3, los Estados miembros dejarán de aplicar la Directiva 2001/80/CE a partir del 7 de enero de 2013.
5. En relación con las instalaciones de combustión que coincineran residuos, el punto 3.1 de la parte 4 del anexo VI se aplicará hasta:
a)
el 31 de diciembre de 2015, a las instalaciones de combustión a que se refiere el artículo 30, apartado 2;
b)
a partir del 7 de enero de 2013, a las instalaciones de combustión a que se refiere el artículo 30, apartado 3.
6. El punto 3.2 de la parte 4 del anexo VI se aplicará en relación con las instalaciones de combustión que coincineran residuos:
a)
a partir del 1 de enero de 2016, a las instalaciones de combustión a que se refiere el artículo 30, apartado 2;
b)
a partir del 7 de enero de 2013, a las instalaciones de combustión a que se refiere el artículo 30, apartado 3.
7. El artículo 58 será aplicable a partir del 1 de junio de 2015. Hasta dicha fecha, las sustancias o mezclas que, debido a su contenido en compuestos orgánicos volátiles, estén clasificadas como carcinógenas, mutágenas o tóxicas para la reproducción con arreglo al Reglamento (CE) no 1272/2008, y tengan asignadas o necesiten llevar indicaciones de peligro H340, H350, H350i, H360D o H360F o las frases de riesgo R45, R46, R49, R60 o R61 deberán ser sustituidas, en la medida de lo posible, por sustancias o mezclas menos nocivas en el plazo más breve posible.
8. El artículo 59, apartado 5, será aplicable a partir del 1 de junio de 2015. Hasta dicha fecha, las emisiones de compuestos orgánicos volátiles que tengan asignadas o necesiten llevar las indicaciones de peligro H340, H350, H350i, H360D o H360F o las frases de riesgo R45, R46, R49, R60 o R61 o de compuestos organohalogenados que tengan asignadas o necesiten llevar las indicaciones de peligro H341 o H351 o las frases de riesgo R40 o R68 deberán controlarse en condiciones confinadas en la medida en que sea factible desde el punto de vista técnico y económico para proteger la salud pública y el medio ambiente, y no superarán los valores límite de emisión pertinentes establecidos en la parte 4 del anexo VII.
9. El punto 2 de la parte 4 del anexo VII será aplicable a partir del 1 de junio de 2015. Hasta dicha fecha, en caso de vertidos emisiones de compuestos orgánicos volátiles halogenados a los que se hayan asignado o necesiten llevar las indicaciones de peligro H341 o H351 o las frases de riesgo R40 o R68, cuando el caudal másico de la suma de los compuestos que justifica las indicaciones de peligro H341 o H351 o el etiquetado con R40 o R68 sea mayor o igual a 100 g/h, deberá respetarse el valor límite de emisión de 20 mg/Nm3. El valor límite de emisión se refiere a la suma de las masas de los distintos compuestos.
Artículo 83
Entrada en vigor
La presente Directiva entrará en vigor a los veinte días de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
Artículo 84
Destinatarios
Los destinatarios de la presente Directiva son los Estados miembros.
Hecho en Estrasburgo, el 24 de noviembre de 2010.