РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 юни 2011 година
относно държавна помощ C 35/08 (ex NN 11/08), отпусната от Франция на публичноправната организация „Institut Français du Pétrole“
(нотифицирано под номер C(2011) 4483)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/26/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз (1), и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство (2), и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с горепосочените разпоредби (3),
като има предвид, че:
1 ПРОЦЕДУРА
(1)
В рамките на официалното разглеждане на дело за държавна помощ C 51/05 относно мерките за помощ, приведени в действие от Франция в полза на Institut Français du Pétrole (Френски институт по петрола, наричан по-нататък „ФИП“) (4), с писмо от 18 юли 2006 г., заведено на 19 юли 2006 г., френските власти информираха службите на Комисията за преобразуването на публичноправната организация ФИП на 7 юли 2006 г., по-рано професионално учреждение по смисъла на акта, наречен Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, в публичноправна организация с промишлен и търговски характер (наричана по-нататък „EPIC“). Това преобразуване е видно от два документа, които френските власти приложиха към своето писмо: i) декрет № 2006-797 от 6 юли 2006 г., с който се определя новият статут на публичноправната организация ФИП и ii) член 95 от програмния Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г. относно програмата за определяне на насочеността на енергийната политика (за чието изпълнение беше приет горепосочения декрет).
(2)
С писма от 3 август 2007 г. и от 7 май 2008 г. Комисията отправи искания за информация до френските власти, на които последните отговориха с писма съответно на 28 септември 2007 г. и 26 юни 2008 г.
(3)
В рамките на предходно дело на 16 юли 2008 г. Комисията прие решение (наричано по-нататък „решение С 51/2005“), свързано с първата мярка за помощ, приведена в действие от Франция в полза на ФИП (5). В това решение Комисията подчерта, че въпросът за съществуването на допълнителна държавна помощ под формата на евентуална неограничена гаранция на държавата, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП, ще бъде подложен на отделно разследване в рамките на друга процедура.
(4)
Тази втора процедура, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, бе обект на решение на Комисията от 16 юли 2008 г. (6) (наричано по-нататък „решението за откриване на процедурата“), прието съгласно член 4, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (7) (наричан по-нататък „процедурния регламент“), по отношение на неограничената гаранция на държавата, чийто потенциален бенефициер е групата ФИП.
(5)
С публикуването на горепосоченото решение за откриване на процедурата в Официален вестник на Европейския съюз на 11 октомври 2008 г. Комисията прикани заинтересованите трети страни да представят мненията си относно въпросната мярка.
(6)
Комисията получи съображенията на Франция с писмо от 14 октомври 2008 г.
(7)
С писмо от 6 ноември 2008 г., заведено в Комисията на същия ден, адвокатите на дружество UOP Limited информираха Комисията за волята на своя клиент да изрази становище си относно въпросната мярка. С оглед на необходимите срокове за превод те поискаха допълнителен срок до 30 ноември 2008 г., за да могат да предадат своите съображения. С писмо от 7 ноември 2008 г. Комисията посочи, че приема това искане и разреши допълнителен срок за отговор на дружество UOP Limited до 30 ноември 2008 г. С писмо от 28 ноември 2008 г., заведено в Комисията на същия ден, адвокатите на дружество UOP Limited представиха становището на своя клиент относно решението за откриване на процедура.
(8)
В същото писмо от 28 ноември 2008 г. адвокатите на дружество UOP Limited поискаха техния клиент да получи разрешение да предостави допълнително становище по време на процедурата. Комисията отговори на това искане с писмо от 17 декември 2008 г., като прие да удължи срока за отговор на дружество UOP Limited до 23 януари 2009 г., като по този начин да позволи представянето на евентуално допълнително становище. Адвокатите на дружество UOP Limited представиха допълнителното становище на своя клиент с писмо от 23 януари 2009 г.
(9)
С писмо от 6 май 2009 г. Комисията предостави на френските власти, тъй като се налагаше поверителна версия на становищата на дружество UOP Limited относно решението за откриванe на процедура. Тя прикани френските власти да ѝ предоставят своето становище най-късно до 8 юни 2009 г. С писмо от 2 юни 2009 г. френските власти поискаха удължаване на този срок до 22 юни 2009 г., тъй като според тях предоставените от третата страна съображения изискват подробен и задълбочен анализ и справка в повече от една министерска служба. Комисията прие удължаването на срока до 22 юни 2009 г. с писмо от 9 юни 2009 г. С писмо от 22 юни 2009 г. френските власти представиха своето мнение относно становищата на UOP Limited.
(10)
С писмо от 29 юли 2009 г. Комисията поиска допълнителна информация от френските власти, като ги прикани да ѝ предоставят отговор до 24 август 2009 г. С писмо от 19 август 2009 г. френските власти поискаха допълнителен срок за отговор до 7 септември 2009 г., който беше разрешен от Комисията с писмо от 20 август 2009 г. С писмо от 8 септември 2009 г. френските власти представиха окончателно поисканите сведения.
(11)
С писмо от 20 ноември 2009 г. Комисията поиска нова допълнителна информация от френските власти, като ги прикани да ѝ отговорят до двадесет дни. С писмо от 14 декември 2009 г. френските власти поискаха удължаване на срока за отговор до 22 януари 2010 г., което беше разрешено от Комисията с писмо от 18 декември 2009 г. С писмо от 13 януари 2010 г. френските власти накрая представиха поисканите сведения.
(12)
Службите на Комисията организираха среща на 20 май 2010 г. в Брюксел, за да обсъдят с френските власти последиците за настоящето дело от приетото от Комисията решение на 26 януари 2010 г. относно държавна помощ № С 56/07 (ex E 15/05), отпусната в полза на La Poste (8) (наричано по-нататък „Решение С 56/2007“). Тъй като La Poste е публичноправно юридическо лице, което тогава е било със статут, приравним на EPIC (9), свързаното с нея дело (наричано по-нататък „делото La Poste“ или „пощенското дело“) е доста сходно с разглежданата мярка, до степен че френските власти приведоха mutatis mutandis същите аргументи в становищата си по двете дела. На 4 юни 2010 г. на Франция беше изпратено писмо със списък с допълнителни въпроси, с което службите на Комисията поискаха от френските власти до отговорят писмено на различните точки, разгледани по време на тази среща. Френските власти предоставиха исканите сведения на 16 юли 2010 г.
(13)
С писмо от 29 септември 2010 г. Комисията поиска от френските власти да ѝ предоставят допълнителна информация, като ги прикани да дадат отговор до двадесет дни. С писмо от 7 октомври 2010 г. френските власти поискаха удължаване на срока за отговор до 26 ноември 2010 г., което беше разрешено от Комисията с писмо от 8 октомври 2010 г. С писмо от 26 ноември 2010 г. френските власти накрая предоставиха исканите сведения.
2 ГРУПА ФИП
(14)
Както Комисията посочи в решението за откриване на процедура и в горепосоченото решение С 51/2005 (10), публичноправната организация ФИП изпълнява три функции:
-
функция научноизследователска и развойна дейност за проучване на петролни и газови залежи, на технологии за рафиниране и преработка на нефта,
-
функция на обучение на инженери и техници и
-
функция за информация и документация за секторите.
Основните насоки на дейността на организацията са определени в договор за целите, сключван с държавата, за периоди от по пет години.
(15)
Освен това публичноправната организация ФИП осъществява пряк и непряк контрол върху търговски дружества, с които е сключила изключителни споразумения за научноизследователска дейност и за издаване на лицензи. Въз основа на съвкупност от елементи, които са подробно припомнени в съображение 137, Комисията стигна до заключение в горепосоченото решение С 51/2005, че съвкупността от акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat и тяхното дружество майка, публичноправната организация ФИП, представляват икономическа група (наричана по-нататък „група ФИП“) по смисъла на конкурентното право.
(16)
Axens извършва дейност на пазара за катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост и през 2006 г. до датата на промяна на статута на неговото дружество майка, е реализирало консолидиран оборот в размер на 308,45 млн. EUR. Публичноправната организация ФИП и Axens са сключили две изключителни споразумения за рамков лиценз и лиценз на продукти, както и спогодба за промишлени изследвания (11). В замяна дъщерното дружество заплаща на ФИП от една страна лицензионно възнаграждение по договорите, а от друга, възнаграждение […] (13) за достъпа до научноизследователския капацитет на публичноправната организация ФИП.
(17)
Beicip-Franlab е специализирано в създаването и разпространението на софтуер в областта на проучването на находища, както и извършването на изследвания и консултации. През 2006 г. оборотът му възлиза на 42 млн. EUR. През 2003 г. беше сключена е изключителна спогодба за разработка, търговско разпространение и използване за срок от десет години, в която се посочва, че [ФИП предлага на Beicip-Franlab резултатите от своите изследвания] (**) върху алгоритмите, моделите или методиките [в резултат на изследванията на] (**) публичната организация ФИП в областта на проучването на находища и че Beicip-Franlab може да поиска от ФИП да реализира продукти на тази основа. Beicip-Franlab заплаща всички разходи за разработването на продуктите на публичната организация ФИП. Освен това Beicip-Franlab заплаща различни допълнителни суми […] (*) с цел поемане на поддръжката и правата на ползване. През 2005 г. беше подписано допълнително споразумение, с което се изменят начините на заплащане, като в същото време се запазва принципът Beicip-Franlab да поема напълно разходите за разработки.
(18)
Prosernat предлага изследвания и услуги и също така комплекти оборудване в областта на преработката на газ и извличането на сярата. През 2006 г. оборотът му възлиза на 49,9 млн. EUR. На 18 август 2003 г. между публичноправната организация ФИП и Prosernat бяха подписани споразумение за рамков лиценз и спогодба за научни изследвания за промишлеността за срок от десет години с обратна сила от 1 януари 2002 г., съгласно които Prosernat разполага с изключителна концесия върху лицензите относно патентите на публичноправната организация ФИП и [ФИП му предлага резултатите от своите] (**) изследвания, проведени […] (*) в областта на технологиите на преработка на газ и извличане на сярата. Prosernat заплаща на дружеството майка лицензионно възнаграждение върху годишния оборот като възнаграждение за лицензa за процесите, както и лицензионно възнаграждение, определено поотделно за оборудването. Възнаграждението на публичната организация ФИП за достъпа на Prosernat до резултатите от научноизследователската работа възлиза на […] (*) % от реализирания от Prosernat общ годишен оборот.
(19)
В съответствие с член 6 от горепосоченото решение С 51/2005 през 2009 г. (14) в изключителните споразумения, в които се определя възнаграждението на публичната организация ФИП, плащано от дъщерните дружества Axens и Prosernat беше включена клауза с цел да се гарантира, че на дружеството майка се изплаща минимално пропорционално възнаграждение, което покрива минимум 25 % от разходите за проучване на осъществимостта, предшестващи промишлените изследвания, 50 % от разходите за промишлени изследвания и, според случая, 75 % от разходите за предконкурентна развойна дейност, осъществявана от публичната организация ФИП в областите на дейност на дъщерните дружества, по смисъла на Рамката на Общността относно държавните помощи за научноизследователска и развойна дейност от 17 февруари 1996 г. (15) (наричана по-нататък „рамката ИРД от 1996 г.“) (16).
(20)
В съответствие с решението за откриване на процедурата, в рамките на разследването на въпросната мярка изглежда необходимо да се вземе предвид потенциалното въздействие на държавната гаранция, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП върху съвкупността от образувания на групата ФИП (тук се включва и публичноправната организация ФИП и нейните три частноправни дъщерни дружества) (17).
3 ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
(21)
До 2006 г. ФИП е бил професионална частноправна организация по смисъла на така наречения Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, поставена под икономическия и финансов контрол на френското правителство.
(22)
В член 95 от рамковия Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г. се определят насоките на енергийната политика и се поставя принципът за преобразуване на ФИП в EPIC. Това преобразуване се осъществи на практика след публикуването на декрет № 2006-797 от 6 юли 2006 г. относно статута на публичноправната организация ФИП в Официален вестник на Френската република.
(23)
В качеството си на EPIC на датата на промяна на статута ѝ публичноправната организация ФИП се преобразува в юридическо лице на публичното право (18).
(24)
Правните последици от класифицирането като EPIC са подробно изяснени в част 2 („Описание на мярката“) от горепосоченото решение С 56/2007, както и в част 3.2.1 („Правни последици от статута EPIC на ФИП“) в решението за откриване на процедурата, към които Комисията препраща mutatis mutandis.
4 ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНАТА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(25)
В решението за откриване на процедурата Комисията първоначално счете, че мярката повдига съмнения по отношение на факта, че режимът, произтичащ от публичното право, предоставен на EPIC, по отношение на обявяването в несъстоятелност наподобява механизъм на неограничена гаранция на държавата, чрез който се изразходват държавни ресурси:
-
производствата за установяване на неплатежоспособност и обявяване в несъстоятелност са неприложими по отношение на EPIC в качеството им на юридически лица на публичното право по силата на общия принцип на неприкосновеност на имуществото на юридическите лица на публичното право, признат от френската съдебна практика от края на 19-и век, и по-специално от Касационния съд (19). За повече подробности Комисията препраща към съображения 38-40 от част 3.2.1.1 от решението за откриване на процедурата (20);
-
в замяна на това EPIC попадат в обхвата на закона от 16 юли 1980 г. и правилата за неговото прилагане. По силата на тези правила държавата изрично се определя като компетентния орган за погасяване на дълговете на публичноправните организации, като ѝ се отстъпват важни правомощия като служебното нареждане на плащания и предоставянето на достатъчно ресурси, и се издига като принцип отговорността на държавата като крайна мярка по отношение на дълговете на юридическите лица на публичното право. За повече подробности Комисията препраща към съображения 41-45 от част 3.2.1.2 от решението за откриване на процедурата (21);
-
при евентуално прекратяване на дадено EPIC, общо се прилага принципът на прехвърляне на дълговете към държавата или към друга публична организация (22), така че на всеки кредитор на EPIC се гарантира, че никога няма да загуби вземанията си по отношение на публичноправната организация. За повече подробности Комисията препраща към съображения 46-51 от част 3.2.1.3 на решението за откриване на процедурата (23);
-
EPIC биха могли да разполагат с привилегирован достъп до авансовите бюджетни сметки. За повече подробности Комисията препраща към съображение 52 от част 3.2.1.4 от решението за откриване на процедурата (24).
(26)
Освен това, както е посочено в съображения 65-74 от решението за откриване на процедурата, към които Комисията препраща за повече подробности, предложените от френските власти разяснения на законовите и подзаконовите актове не изглеждат достатъчни, за да разсеят a priori тези съмнения.
(27)
След това Комисията посочи, че не може да се изключи варианта, че от това положение произтича избирателно икономическо предимство, главно чрез считаните за по-благоприятни условия на финансиране, дори и при положение, че публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества не са обект на финансов рейтинг от външна агенция за кредитен рейтинг. Групата ФИП също така е могла да бъде облагодетелствана в отношенията си със своите клиенти и доставчици доколкото последните са смятали, че се ползват от държавна гаранция върху вземанията си. Следователно във фазата на предварителното разследване не може да се изключи варианта, че в случай на доставка или покупка на стоки или услуги, включващи вземане, съответните доставчици или клиенти предоставят на публичноправната организация ФИП по-добри условия, от каквито биха предоставили на предприятие, което не се ползва от държавна гаранция.
(28)
Освен това след приключването на предварителното разследване, въз основа на наличната информация Комисията счете, че неограниченият характер на гаранцията, по-специално във връзка с нейната продължителност, размер и обхват, прави изключително трудно изчисляването на размера на пазарната премия, която публичноправната организация ФИП би трябвало да изплати на държавата за предоставената закрила.
(29)
На последно място Комисията посочи, че има съмнения по отношение на съвместимостта на държавната помощ с вътрешния пазар, тъй като prima facie тя не изглежда специално предназначена да улесни развитието на определени дейности или на някои икономически региони.
5 СЪОБРАЖЕНИЯ И ПРЕДЛОЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
5.1 ПЪРВОНАЧАЛНИ СЪОБРАЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(30)
Вследствие на горепосоченото решение за откриване на процедурата френските власти предоставиха своите съображения и предложения на Комисията с писмо от 14 октомври 2008 г. Това писмо допълни съображенията и предложенията, изложени от френските власти в техните предходни писма (25) и обобщени в решението за откриване на процедурата.
(31)
В своите съображения от 14 октомври 2008 г. френските власти в самото начало припомниха, че производството срещу групата ФИП е започнало успоредно с горепосоченото пощенско дело и също така отбелязаха, че се позовават на същите аргументи mutatis mutandis, които са развили по време на разследването по това дело (26). Въпреки тези сходства френските власти все пак изтъкнаха особеностите на публичноправната организация ФИП: става въпрос за научноизследователска структура, която изпълнява три функции от общ интерес (научноизследователска дейност, обучение и документация), чиито дейности са в по-голямата си част нестопански, което би оправдало публичното финансиране, което ѝ е отпуснато. Освен това те уточниха причините за промяната на статута ѝ в EPIC: хармонизирането на естеството на дейностите и начина на финансиране на ФИП от една страна, и нейния юридически статут от друга страна, оправдава промяната на статута, така че ФИП да се доближи до публичната сфера, като се преустанови статутът на професионална частноправна организация.
(32)
Френските власти оспориха съществуването на държавна помощ, тъй като според тях две от поставените от член 107, параграф 1 от ДФЕС условия не са изпълнени, тъй като от една страна чрез въпросния механизъм не се прехвърлят държавни средства (5.1.1) и от друга страна не се предоставя никакво предимство на публичното образувание ФИП (5.1.2).
5.1.1 ЛИПСА НА ГАРАНЦИЯ, ВМЕНЯЕМА НА ДЪРЖАВАТА И ПРЕДПОЛАГАЩА ПРЕХВЪРЛЯНЕ НА ДЪРЖАВНИ СРЕДСТВА
(33)
Френските власти твърдят, че от една страна публичноправните организации не получават никаква гаранция поради статута си (A), а от друга страна - аргументите на Комисията в решението за откриване на процедурата са погрешни (Б).
A. Липса на неограничена гаранция на държавата
(34)
Както се посочва в съображения 41-45 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти посочват пет правни основания в подкрепа на своите доводи.
(35)
На първо място, в нито един текст или решение не е заложен принципът, според който държавата по правило гарантира безсрочно дълговете на търговските и промишлени организации на публичното право.
(36)
На второ място, липсата на гаранции е установена в съдебната практика на Държавния съвет, по-специално в решението по дело Société de l'hôtel d'Albe (27), както и в двете решения по делото Campoloro (28).
(37)
На трето място, в устройствения закон от 1 август 2001 г. относно закона за бюджета („LOLF“) се предвижда, че само разпоредба от закона за бюджета може да породи гаранция (29), както изрично потвърди и Държавният съвет в своя годишен доклад от 2006 г. (30) Поради това според експерта, назначен от френските власти във връзка с горепосоченото пощенско дело (31), след пълното влизане в сила на LOLF на 1 януари 2005 г. не може законосъобразно да бъде предоставена гаранция по подразбиране. Поетите дългове от 1 януари 2005 г. не се ползват от гаранция по подразбиране. По отношение на поетите дългове преди 1 януари 2005 г. експертът счита, че при липсата на съдебно решение не може да се определи дали изтичането на предоставените по подразбиране гаранции преди 1 януари 2005 г., чието отпускане не е било изрично разрешено в закона за бюджета, би могло или не би могло да бъде отхвърлено с основанието за спазване на конституционно защитените права на кредиторите.
(38)
На четвърто място, Франция счита, че ако EPIC са получавали държавна гаранция, при промяната на статута им би било необходимо да се въведат мерки за запазване на правата на кредиторите. Такъв механизъм обаче никога не е бил създаван (32) и френските власти заключават, че a contrario EPIC не се възползват от никаква държавна гаранция.
(39)
На пето място френските власти цитират статия (33) на г-н Labetoulle, бивш председател на отдела за съдебни спорове към Държавния съвет, според когото „в правото няма автоматично предоставяне, ползване и обхват на тази гаранция [държавна гаранция, която пълноправно би се прилагала по отношение на публичноправните държавни организации]“.
Б. Погрешни аргументи на Комисията (34)
(40)
Френските власти считат, че що се отнася до EPIC, плащането на индивидуалните кредити не би могло да бъде гарантирано (a), както не е гарантирана и издръжката за съществуването на публичната организация или нейните задължения (б).
a) Липса на гаранция относно изплащането на индивидуални кредити
(41)
Както е посочено в съображения 46-49 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че в закона от 16 юли 1980 г. не се предвижда гаранция: въз основа на работата по изготвянето на закона, на тълкуването на съдебната практика по делото Campoloro от 10 ноември 1999 г. (35) и от 18 ноември 2005 г. (36) и на научни статии (37) Франция посочва, че според нея в закона от 16 юли 1980 г. не се предвижда задължение за държавата да предоставя собствени ресурси: изразът „ги предоставя“, посочен в член 1, дава единствено правомощие на държавата за „заместване“ на изпълнителния орган на лицето, което тя замества, при упражняване на което „принципно заместващото лице разполага със същите компетенции като заместваното лице“. Следователно в рамките на това заместване държавата би могла да упражнява единствено правомощията на този изпълнителен орган, които не включват възможността да се разполага с държавен бюджет, като отпускането на извънредна субсидия е „извън упражняването на правомощието за заместване“.
(42)
Освен това, както се посочва в съображения 50-53 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти твърдят, че безвиновната отговорност на държавата не може да се търси единствено на основание недостиг на активи. В действителност според френските власти всяка гаранция предполага, че гарантът поема отговорност за действията на обекта на гаранцията. Тъй като отговорността предполага виновно поведение, а в случай на безвиновна отговорност се поемат последиците от собствените действия, не може да става въпрос за гаранция. Според Франция не може да се търси отговорност на държавата единствено на основание, че префектът или надзорният орган не е успял да предприеме мярка, която да даде възможност за изплащане на вземането поради финансовото и имуществено състояние на публичноправната организация. Не би трябвало да става въпрос за правонарушение, тъй като бездействието на префекта или на надзорния орган не може само по себе си да представлява правонарушение. Въпреки това френските власти признават, че при изпълнението на създадената със закона от 16 юли 1980 г. процедура, на представителя на държавата се налага изискването за непрекъснатост на обществената услуга, но считат, че дори и съдията да постанови обезщетяване на кредитора, обезщетението ще доведе същата ситуация за кредитора като ситуацията по общия правен режим, тъй като в последния случай въпросното имущество би било преотстъпено и всички кредитори биха получили полагащата им се сума. С други думи не би имало никакво предимство за кредитора.
б) Липса на гаранция по отношение на издръжката на публичната организация ФИП и на нейните задължения
(43)
Както се посочва в съображения 54-56 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че неприложимостта на производството по оздравяване и ликвидация по общия правен режим към обществените организации не изключва възможността за обявяване на EPIC в несъстоятелност или за започване на производство по нейната несъстоятелност. Те оспорват анализа на Комисията, основан на известието относно държавните помощи под формата на гаранции (38) (наричано по-нататък „известието относно гаранциите“), и считат, че в конкретния случай Комисията не е доказала съществуването на „по-изгодни условия за кредит“, чрез които се изключва възможността от производство за обявяване в несъстоятелност, и не е установила, че публичната организация ФИП не може да изпадне в несъстоятелност, нито че не е възможно да започне производство за неплатежоспособност, тъй като законът от 1985 г. представлява единствено процедурен закон, а обстоятелството, че EPIC не попадат в приложното му поле, не означава, че срещу тях не може ad hoc да започне производството по оздравяване или обявяване в несъстоятелност.
(44)
Освен това, както се посочва в съображения 57-67 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти твърдят, че прилагането на „процедурата“, установена със закона от 16 юли 1980 г., вместо колективната процедура по общия правен режим не предоставя никакво предимство на кредитора. Те оспорват нуждата от спазване на критериите за публичност (39) и равностойност (40), заложени в съображение 81 от решението на Комисията за откриване на процедурата, с цел да се прецени дали прилагането на специфична процедура при неплатежоспособност предоставя предимство на дружеството, обект на тази процедура, в сравнение с обхванатите от търговското право предприятия (41), но те се придържат към тези два критерия при анализа на установената със закона от 16 юли 1980 г. процедура. Що се отнася до критерия за публичност френските власти считат, че агенциите за кредитен рейтинг правилно посочват процедурата като приложима в случай на неплатежоспособност на EPIC, докато по отношение на критерия за равностойност те разграничават два случая в зависимост от това дали се прилага изискване за непрекъснатост на обществена услуга, като същевременно отбелязват, че поради финансовото положение на публичноправната организация ФИП и на нейните дъщерни дружества няма вероятност за недостиг на активи на групата ФИП, чиито налични средства и инвестиции (150,3 млн. EUR) към края на 2007 г. възлизаха на около пет пъти размера на заемите и финансовите дългове (25,2 млн. EUR):
а)
При липса на изискване за обществена услуга или при недостиг на активи на публичноправната организация прилагането на установената в закона от 1980 г. процедура не би поставило кредиторите в по-благоприятно положение, отколкото ако се приложи процедурата по общия правен режим: те биха получили същата сума като кредиторите на юридическо лице по търговското право, а именно сумата, получена в резултат на продажбата на активите, и не биха имали възможност за обжалване в края на процедурата (42), тъй като според Франция не може да се търси отговорност на държавата единствено на основание недостиг на активи. Различават се само два аспекта:
-
липсата на обслужване на кредиторите като цяло: за разлика от процедурата по частното право, при която вземанията се разглеждат в своята цялост и кредиторите се удовлетворяват по низходящ ред на привилегированост и пропорционално на наличните суми, създадената със закона от 16 юли 1980 г. процедура се различава по това, че само действията на кредитора му позволяват да запази правата си. Логиката на закона от 16 юли 1980 г. е „първи дошъл - първи обслужен“;
-
държавният представител е този, който под контрола на административния съдия (контрол за грубо правонарушение, както е установено от Държавния съвет в горепосоченото решение по делото Campoloro), поема функцията, еквивалентна на функцията на ликвидатор и синдик.
б)
Ако трябва да се осигури непрекъснатост на обществената услуга, френските власти допускат, че при упражняване на своите правомощия съгласно закона от 16 юли 1980 г. представителят на държавата би могъл да реши да не се преотстъпват определени активи, които са необходими за изпълнението на обществената услуга. Ако това непреотстъпване на определено имущество не се компенсира от държавата, то би се изразило в по-малка продажба на активи и следователно в намаляване на сумите, които кредиторите могат да получат обратно. Според френските власти подобна процедура не предоставя на кредиторите на публичната организация ФИП по-големи права в сравнение с правата, които биха имали по търговското право. Въпреки това френските власти допускат, че при този вариант има риск от позоваване на безвиновната отговорност на държавата: тя би се изразила в обезщетяване на кредиторите до размера на понесената от тях вреда (до продажната стойност на активите, които държавата заделя за осигуряване на непрекъснатост на обществената услуга). Кредиторите биха били потенциално поставени в същото положение както ако се приложи общият правен режим. Френските власти заключават, че с установеното от закона от 16 юли 1980 г. производство не се предоставя никакво предимство спрямо производството по общия правен режим и следователно не е правно обосновано да се приложи пряко тази процедура по отношение на публичноправната организация ФИП.
(45)
Както се посочва в съображение 68 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти подчертават, че посочените от Комисията текстове в решението за откриване на процедурата, особено съображение 82 и по-специално инструкцията за кодификация № 02-060-М95 от 18 юли 2002 г. относно финансовото и счетоводно регулиране на националните търговски и промишлени организации на публичното право и ръководството относно финансовата организация за създаването, преобразуването и разпускането на национални публичноправни организации и групи от обществен интерес от 14 ноември 2006 г., не са валидни и не могат да бъдат приложени по отношение на публичната организация ФИП.
(46)
Що се отнася до рекапитализацията на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, френските власти на първо място считат, че повдигнатият въпрос в съображение 80 от решението за откриване на процедурата не би следвало да се взема предвид за доказването на евентуална държавна гаранция, а по-скоро за определянето на потенциалните последици от подобна гаранция, която евентуално би поставила публичната организация ФИП и нейните дъщерни дружества в привилегировано положение поради съществуването на по-благоприятни условия за рекапитализация. В съответствие с това те считат, че доводите на Комисията се основават на погрешни идеи:
-
От една страна Комисията допуска грешка в разсъжденията си по отношение на евентуалната подкрепа, която публичната организация ФИП би оказала на своите дъщерни дружества чрез прехвърляне на средства в рамките на групата, тъй като условията, при които дружеството майка, било то и юридическо лице на публичното право, може да подпомага изпаднало в затруднение дъщерно дружество се регламентират от дружественото право (43) и по никакъв начин не са свързани с понятието за дружество по смисъла на конкурентното право.
-
От друга страна френските власти оспорват твърдението, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП и държавната гаранция, която този статут включва, могат при необходимост да ѝ позволят по-лесно да извърши рекапитализация на дъщерните си дружества в сравнение с частноправните дружествата-майки. Според френските власти фактът, че едно дружество понася временно загубите на едно от своите дъщерни дружества, е част от нормалното функциониране на дадена група от дружества, както впрочем е постановил и Съдът на Европейския съюз (44), а намесата на публичен инвеститор, който действа по същите правила, по които действа и частният инвеститор, не съдържа елементи на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС (45). Такъв е именно случаят с публичноправната организация ФИП, която разполага с правната възможност (а не задължение) да рекапитализира дъщерно дружество, изпаднало в затруднение, по същите критерии за оценка като всеки разумен инвеститор. На последно място френските власти оспорват твърдението, че дружествата със статут EPIC разполагат с каквато и да е възможност за „директен достъп“ до „бюджетните сметки“. Те уточняват, че бюджетният механизъм на „сметката за финансова помощ“, регламентиран с член 24 от LOLF, предвижда установяването на ограничени кредитни сметки (чиито таван е фиксиран от закона за бюджета), които позволяват на държавата при желание и възможност (по-специално съгласно правото на Европейския съюз) да отпусне средства на различни организации. Според френските власти EPIC нямат „пряк достъп“ до тези сметки.
5.1.2 ЛИПСА НА КАКВОТО И ДА Е БИЛО ПРЕДИМСТВО ЗА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП И ЗА НЕЙНИТЕ ДЪЩЕРНИ ДРУЖЕСТВА
(47)
На първо място френските власти считат, че горепосоченото известие относно гаранциите не позволява да се стигне до заключението за наличие на предимство в конкретния случай, че разширяването на евентуалните предимства, от които ФИП би се ползвала поради своя статут на EPIC, така че да обхванат нейните дъщерни дружества - акционерни дружества, към които е приложим общият правен режим - би било в противоречие с установената от Комисията практика при вземане на решения и че в случая не е приведено доказателство за реално икономическо предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества.
(48)
Френските власти считат, че Комисията прави погрешно тълкуване на точка 1.2 от горепосоченото известие относно гаранциите, в което се „(…) приема за помощ под формата на гаранции по-благоприятните условия на финансиране, получени от предприятия, чиято правна форма изключва процедура на ликвидация или несъстоятелност или предвижда изрична държавна гаранция или покритие на загубите от държавата“:
-
На първо място френските власти оспорват твърдението, че в качеството си на EPIC публичноправната организация ФИП притежава правен статут, изключващ всякаква възможност за процедура на ликвидация или несъстоятелност или други производства при неплатежоспособност; Комисията в никакъв случай не е доказала това, а е само предоставила доказателство, че този статут не позволява прилагането на една конкретна процедура (в настоящия случай това е процедурата, установена със закона от 25 януари 1985 г.);
-
На второ място френските власти отричат автоматичното пораждане на връзка между правната и законоустановена невъзможност ФИП да бъде обект на процедура на ликвидация или несъстоятелност и ползването на по-изгодни условия за финансиране на пазарите; Комисията е тази, която при прилагането на точка 1.2 от горепосоченото известие относно гаранциите трябва да докаже предварително съществуването на по-изгодни условия за кредитиране, за да приеме, че едно предприятие, чийто правен статут изключва възможността за производство по несъстоятелност или неплатежоспособност, се ползва от помощ под формата на гаранция.
(49)
Освен това в решението за откриване на процедурата Комисията не е спазила своята практика при вземане на решения при разследването за потенциални предимства за дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП и за съществуването на неограничена гаранция за EPIC. Комисията е разсъждавала по начин, който е в противоречие с разсъжденията ѝ при създаването на La Banque Postale (46): макар последната подобно на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП да е била акционерно дружество, изцяло притежавано от организация със статут, приравним на EPIC, Комисията е счела (и то отделно от поетите от Франция ангажименти в този случай), че правният статут на акционерно дружество от общия правен ред сам по себе си позволява да се изключи възможността за наличие на каквато и да е било неограничена гаранция за дъщерното дружество. Според френските власти от същото разсъждение би трябвало да се заключи, че дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, които също имат статут на акционерни дружества по общия правен ред, не се ползват с неограничена гаранция, евентуално отпусната поради статута EPIC.
(50)
На последно място Комисията не е доказала съществуването на реално икономическо предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, като в решението за откриване на процедурата се е позовала на условия за финансиране, „считани“ за по-благоприятни, без да представи надлежно доказателство. Съгласно съдебната практика на Европейския съюз от Комисията в конкретния случай се изисква да докаже, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП ѝ е позволил в действителност да получи по-благоприятни условия за финансиране (47). В допълнение към това френските власти са предоставили редица сведения по време на производството, които демонстрират, че от статута EPIC на публичноправната организация ФИП не е произтичало и че не е било възможно да произтече каквото и да е било финансово предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества и че по-специално преобразуването на публичноправната организация ФИП се е осъществило при спазване на общия принцип за непрекъснатост на обществената услуга, по-специално по отношение на нейната дейност, организация, счетоводен и финансов режим (ресурси и счетоводни и финансови правила) и фискален режим.
(51)
Френските власти считат, че посочените предходни елементи свидетелстват, че:
-
Финансовото положение на публичноправната организация ФИП е добро, което обезсмисля въпроса за евентуална ликвидация и следователно за намеса на държавата като последна инстанция.
-
Финансовата ситуация на публичноправната организация ФИП и на нейните дъщерни дружества в краткосрочен план е различна за всеки от тези субекти и е резултат от конкретни преговори, проведени intuitu personae с техните банки.
-
Правоотношенията между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества и техните доставчици и клиенти не биха породили привилегировани условия, произтичащи от очакването на тези доставчици и клиенти за държавна гаранция;
(52)
Френските власти заключават, че:
-
Направеният от Комисията анализ в решението за откриване на процедурата може да се оспори: публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества не се ползват с каквато и да е била държавна гаранция;
-
Комисията не е доказала наличието на предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, което произтича от статута EPIC на ФИП;
-
Следователно Комисията не е доказала наличието на държавна помощ в полза на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества.
5.2 ПРЕДЛОЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(53)
Независимо от това, за да разсеят всякакво съмнение от страна на Комисията, френските власти посочиха, че ако Комисията се съгласи да приключи процедурата с решение за липса на помощ съгласно член 7, параграф 2 от процедурния регламент, те имат готовност да осъществят следните мерки:
-
изясняване на декрета за прилагане на закона от 16 юли 1980 г.;
-
включване на бележка, уточняваща липсата на гаранция, в договорите на публичноправната организация ФИП, които включват задължаване;
-
включване на бележка, уточняваща липсата на гаранция, в договорите за финансиране на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП.
5.2.1 ИЗЯСНЯВАНЕ НА ДЕКРЕТА ЗА ПРИЛАГАНЕ НА ЗАКОНА ОТ 16 ЮЛИ 1980 Г.
(54)
Както се посочва в съображения 94-96 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти предлагат да се изясни тълкуването на закона от 16 юли 1980 г., като се внесе изменение на член 3-1, четвърта алинея от декрета за прилагането (48). Според тях предлаганото изменение има за цел да разсее всякакво съмнение по отношение на израза „ги предоставя“ при уреждането на правомощието за надзор, предоставено на префекта или на надзорния орган, като занапред последните ще бъдат длъжни да намерят необходимите ресурси в рамките на бюджета на органа на местната власт или на организацията (49). Според френските власти това предложение изключва възможността при упражняване на надзорните си правомощия представителят на държавата да може да увеличи ресурсите на съответната местна власт или публичноправна организация чрез държавна субсидия или вливане на държавни ресурси.
5.2.2 ВКЛЮЧВАНЕ НА БЕЛЕЖКА, УТОЧНЯВАЩА ЛИПСАТА НА ГАРАНЦИЯ, В ДОГОВОРИТЕ НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП, КОИТО ВКЛЮЧВАТ ЗАДЪЛЖАВАНЕ
(55)
Както се посочва в съображения 97-100 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти оспорват становището на Комисията (50), че може да се търси отговорност от държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП. Въпреки това френските власти представят предложение, основано на изключението за поетия риск (срв. решения на Държавния съвет по делата Sille (51) и Meunier (52)), като по аналогия на своето предложение по пощенското дело предлагат официално да потвърдят пред кредиторите на публичноправната организация ФИП, че вземането им не се ползва с държавна гаранция и че в случай на неплатежоспособност държавата не следва да поеме финансовите задължения на предприятието за плащане на вземането. Следователно потенциално заинтересованите лица, изпаднали напълно съзнателно в такова положение, не биха имали право на обезщетение. Ето защо френските власти поемат съвместен ангажимент с публичноправната организация ФИП да включват за всяка операция следната забележка в договора за финансиране (за всеки обхванат от договора инструмент):
„Емитирането на средства/програмата/заемът не се ползват с никаква пряка или косвена гаранция от страна на държавата. В случай на изпадане в неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга“.
(56)
Както се посочва в съображение 101 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти взеха предвид съмненията, изразени от Комисията в съображение 71 от решението за откриване на процедурата, което гласи, че от една страна изключването на приет риск е правило, установено в съдебната практика, което може да претърпи развитие, и че от друга страна подобно правило се основава на инструменти от вторичното законодателство, които могат да не се вземат предвид при възникване на конфликт, и на последно място че предложението на френските власти не покрива всички възможни случаи, тъй като вземанията могат да бъдат не само финансови, но също така от търговско или от друго естество.
(57)
Както се посочва в съображения 102-104 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, след като припомниха своето принципно противопоставяне на позицията на Комисията по отношение на търсенето на безвиновна отговорност на държавата единствено на основание недостиг на активи на публичноправната организация ФИП, френските власти предоставиха допълнителни аргументи, за да отговорят на тези съмнения:
а)
Френските власти смятат, че първото възражение на Комисията на практика означава, че дори в националното законодателство на дадена държава-членка да не се предвижда такава разпоредба, рискът от обрат в съдебната практика, т.е. от промяна в националното законодателство, сам по себе си би бил достатъчен за създаване на държавна гаранция. Комисията не трябва да обосновава потенциална мярка за помощ с евентуална промяна в правото, което в настоящия случай е малко вероятно, тъй като изключването на приет риск представлява общ принцип на публичното право, потвърден многократно в съдебната практика, който никога не е бил оспорван и е бил широко обсъждан.
б)
Що се отнася до второто възражение френските власти признават, че законът и регламентът имат превес над договора и че една спорна клауза винаги може да се анулира. Въпреки това те считат, че това възражение не се обосновава с текст от по-висше равнище, че то не е подкрепено с доказателства и следователно няма юридическа сила;
в)
На последно място, що се отнася до третото възражение френските власти считат, че то се основава единствено на предположение за евентуално вярване или очакване от страна на доставчиците за държавна гаранция върху тяхното вземане, което само по себе си не е достатъчно да обоснове наличието на предимство, като вместо това твърдението трябва да се подкрепи с доказателство, че публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества в действителност са се ползвали с подобно икономическо предимство.
(58)
Въпреки това, както се посочва в съображение 106 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти посочват, че са готови да разширят предложението си за вписване на бележка за липса на гаранция към всички договори, които включват задължаване, така че да се предотврати всяка възможност за търсене на безвиновна отговорност от държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП.
5.2.3 ВКЛЮЧВАНЕ НА БЕЛЕЖКА, УТОЧНЯВАЩА ЛИПСАТА НА ГАРАНЦИЯ, В ДОГОВОРИТЕ ЗА ФИНАНСИРАНЕ НА ДЪЩЕРНИТЕ ДРУЖЕСТВА AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(59)
Освен това с цел допълване на предложения инструмент френските власти отправят допълнително предложение до Комисията, подобно на предложението, отправено при създаването на Banque Postale, което представлява ангажимент, свързан с условията за отпускане на заеми на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) на пазара, при извършването на всяка операция в договора за финансиране да се отбелязва писмено (за всеки обхванат от договора инструмент), че „съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция) настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция, от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата“.
(60)
Както се посочва в съображения 107-110 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че двете предложени мерки за изясняване (които са разгледани подробно в съображения 55 и 59) поясняват правата на кредиторите на публичноправната организация ФИП, така че Франция не следва да се счита съгласно изложеното от Комисията в съображение 87 от решението за откриване на процедурата за „отговорна за породените очаквания на кредиторите на публичноправната организация ФИП по отношение на съществуването на гаранция“ или пък че умишлено поддържа „неясно правно положение“, което „предоставя предимство на публичноправната организация ФИП и може да включва изразходването на държавни средства“.
5.3 ДОПЪЛНИТЕЛНИ СЪОБРАЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(61)
В писмата си от 16 юли 2010 г. и от 26 ноември 2010 г. френските власти предоставиха допълнителни съображения, които според тях свидетелстват за липсата на държавна помощ за публичноправната организация ФИП.
(62)
На първо място, като припомнят делото France Télécom (53), френските власти подчертават в писмото си от 16 юли 2010 г., че Съдът на Европейския съюз е потвърдил задължението на Комисията да докаже съществуването на реално предимство с оглед установи съществуването на държавна помощ. Те считат, че в конкретния случай неограничената гаранция, която според Комисията произтича от статута на публичноправната организация ФИП, в действителност не ѝ предоставя никакво икономическо предимство. С писмо от 26 ноември 2010 г. френските власти уточняват, че според тях доказателствената тежест се носи от Комисията. По този въпрос те припомнят установените в съдебната практика на Европейския съюз изисквания в областта на доказването и мотивирането, по-специално от Първоинстанционния съд по горепосоченото дело France Télécom и от Съда на Европейския съюз по дело Krantz (54) и наскоро в Deutsche Post AG (55). Френските власти считат, че представеният от Комисията анализ в конкретния случай се основава „в по-голяма степен на хипотези, отколкото на анализ in concreto“.
(63)
Освен това френските власти считат, че Комисията е на мнение, че публичноправната организация ФИП би могла да се ползва от предимство на три равнища: i) на равнище отношения с банкови и финансови институции, ii) на равнище отношения с доставчиците и iii) на равнище връзки с трети промишлени партньори, които прибягват до изследователски услуги.
(64)
Що се отнася до връзките на публичноправната организация ФИП с финансовите и банковите институции, френските власти считат, че досега публичноправната организация ФИП не се е облагодетелствала от каквото и да е било предимство от своя статут EPIC. Те предоставят на Комисията доводи, свидетелстващи, че: i) в дългосрочен план публичноправната организация ФИП няма никакви задължения за 2005, 2006 и 2007 г. (56), както и за 2008 и 2009 г., ii) в средносрочен план публичноправната организация ФИП със сигурност ежегодно е провеждала преговори за кредитни линии, разкрити в различни банкови институции, но е получавала лихви, сравними с пазарните, и във всеки случай никога не е използвала тези кредитни линии и на последно място iii) в краткосрочен план задлъжняването на публичноправната организация ФИП е било почти нулево или нулево за въпросния период.
(65)
Що се отнася до отношенията с доставчиците френските власти считат, че в качеството ѝ на възлагащ орган, публичноправната организация ФИП е подчинена на условията за публичност и конкуренция от наредба № 2005-649 от 6 юни 2005 г. (57) и че следователно не може да се ползва с каквото и да е предимство. В писмото си от 26 ноември 2010 г. френските власти отново изтъкват този анализ и уточняват, че подлагането на поръчките на публичноправната организация ФИП на тръжна процедура съгласно Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г. относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (58) според тях представлява достатъчна гаранция за избягване на нарушения на конкуренцията на пазара. Според Франция, поставяйки в състояние на конкуренция своите доставчици съгласно задълженията, произтичащи от правото на Европейския съюз, публичноправната организация ФИП не би могла да бъде обвинена, че извлича неправомерна полза, най-малкото заради липсата на каквото и да е специфично доказателство. Те подчертават, че достъпът до електронните системи за покупко-продажба е бил улеснен именно с цел ефективност на обществената поръчка, като в съображение 13 от Директива 2004/18/ЕО се посочва например, че „Тази техника за покупки дава на възлагащия орган […] особено голям избор от оференти […] и следователно да гарантира оптимално изразходване на обществените средства в резултат на широка конкуренция“. В тази връзка те посочват доклад (59) на Комисията, в който се заключава за положителното въздействие на правната уредба относно обществените поръчки върху понижаването на цените, което се представя като „социална полза“, в резултат на по-справедлива конкуренция между оферентите. Поради това, ако „припише“ тези икономиии на статута EPIC на публичноправната организация ФИП, позицията на Комисията би била в разрез с духа на директивата, съгласно която процедурите за подбор са основната движеща сила за по-добра конкурентоспособност и водят до понижаване на цените на обществените поръчки.
(66)
На последно място, що се отнася до отношенията на публичноправната организация ФИП с нейните клиенти, Франция уточнява, че съответните договорни дейности за научни изследвания обхващат съответните услуги на публичноправната организация ФИП, поискани от клиент, трета страна или дъщерно дружество, по въпроси от сферата на компетентност на публичноправната организация ФИП, като те не водят до стратегически интереси на публичноправната организация ФИП по отношение на правото на собственост върху постигнатите резултати, възможно е да разширяват познанията и компетенциите на публичноправната организация по отношение на изпълнението на програми за научноизследователска и развойна дейност, които тя осъществява, и не попадат в обхвата на изключителната сфера на дейност на дъщерните дружества. Френските власти отбелязват, че за предоставянето на научноизследователските услуги, от които тези клиенти се възползват, се разчита на специфично оборудване и експертен опит.
(67)
В тази връзка Франция заявява, че дори публичноправната организация ФИП да извлича полза от своя статут EPIC при извършването на своите икономически дейности, това предимство не би имало никакво съществено въздействие върху пазара. По-специално то не би могло да наруши конкуренцията, нито да засегне търговията между държавите-членки. По отношение на периода след промяната на статута на публичноправната организация ФИП (която бе извършена през юли 2006 г.) френските власти все пак признават, че публичноправната организация ФИП евентуално е могла да се възползва от облекчение на разходите поради липсата на поети гаранции за добро изпълнение, което обаче все пак представлява незначителна сума въз основа на обичайно изискваните суми от банките и застрахователните дружества за предоставянето на този вид услуга. Френските власти заключават, че подобен факт не би имал характера на предимство, нещо, което поставя под въпрос самото съществуване на държавна помощ по отношение на публичноправната организация ФИП.
6 СЪОБРАЖЕНИЯ НА ТРЕТИ СТРАНИ И МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
6.1 СЪОБРАЖЕНИЯ НА ДРУЖЕСТВО UOP LIMITED
(68)
В писмото си от 28 ноември 2008 г. дружество UOP Limited обосновава своя правен интерес като трета заинтересована страна по процедурата (60) и след това излага няколко съображения от общ характер и посочва, че според него организацията, която то нарича „ФИП/Axens“, се ползва с държавна гаранция:
-
Групата, съставена от публичноправната организация и нейното дъщерно дружество Axens - „ФИП/Axens“, се възприема безспорно като организация с публичноправен статут на пазара (5.1.1);
-
Отдаването на статут EPIC на „ФИП/Axens“ е позволило и продължава да позволява значително нарушаване на конкуренцията на пазара за технологиите на процеси, в който извършва дейност и дружеството UOP Limited, тъй като този статут създава предимства в отношенията с доставчиците, капиталовложителите и клиентите (5.1.2).
6.1.1 ВЪЗПРИЕМАНЕ НА ГРУПАТА „ФИП/AXENS“ ОТ СТРАНА НА ПАЗАРА
(69)
Според дружеството UOP Limited аргументът на френските власти, съгласно който Axens и останалите дъщерни дружества на ФИП представляват различни икономически организации, е невалиден. Комисията правилно изтъква, че i) публичноправната организация ФИП притежава изцяло Axens; ii) извършването от Axens на ИРД за публичноправната организация ФИП отразява стратегически приоритети на държавата; iii) лица от управата на публичноправната организация ФИП участват в управлението на Axens; iv) Axens има сключен изключителен договор с публичноправната организация ФИП, който е от решаващо значение за икономическата дейност на дъщерното дружество; и v) по-специално е сключено споразумение за правото на първо използване и за осигуряването на персонал.
(70)
Освен изложените в предходното съображение обстоятелства дружеството UOP Limited добавя, че имиджът на ФИП и Axens, който те придават на своите отношения, както и възприемането им от страна на пазара също представляват определящи фактори:
-
ФИП и Axens се представят на пазара като единна икономическа организация „ФИП/Axens“. В интернет сайта на Axens се отбелязва по-специално, че „дружеството от близо петдесет години насам базира своята дейност на успехите на ИРД и промишлени успехи“ (61). Освен това рекламите на технологиите на Axens се позовават на публичноправната организация ФИП. Впрочем, служителите на Axens и на публичноправната организация ФИП понякога са посещавали заедно своите лицензополучатели.
-
В пресата за отрасъла се дава пример за възприемането на „ФИП/Axens“ като единна икономическа организация от страна на пазара. Дружеството UOP Limited по-специално приложи откъси от публикации в пресата, в които се посочват извършваните от „ФИП/Axens“ дейности в областта лицензите на технологични процеси или се посочва предоставянето на такива лицензи от публичноправната организация ФИП чрез посредничеството на нейното дъщерно дружество Axens. Освен това дружеството UOP Limited предостави примери от статии или презентации, в които служители на Axens оставят да се разбере, че публичноправната организация ФИП счита, че Axens извършва „всички съответни дейности на промишления отдел и бившето дружеството Procatalyse.“
6.1.2 ПРЕДИМСТВА, ПРЕДОСТАВЕНИ ОТ СТАТУТА EPIC
(71)
Дружеството UOP Limited посочва, че фактът, че доставчиците и клиентите считат, че Axens разполага с неограничени средства от държавата за финансирането на дейността си, ѝ предоставя значително предимство на пазара. Въпреки че става въпрос само за възприемането от страна на пазара, този елемент ще има по-голяма важност в условията на световната икономическа криза.
(72)
Що се отнася до клиентите, гаранциите, които организацията „ФИП/Axens“ би предоставила, биха имали особено голямо значение на пазара, където клиентите ще вземат под внимание дългосрочните икономически съображения преди да изберат дадена технология. Като дава пример за „ароматни комплексни съединения“, дружеството UOP Limited обяснява по същество, че преди да се приложат подобни технологии клиентите трябва да инвестират значителни средства за проектирането и изграждането на производствени съоръжения, за които са необходими много години работа. Успехът на тези промишлени комплекси обаче би бил свързан с ефективността на използваните технологии, за които клиентите биха изисквали в общия случай да получат гаранция (62) от търговеца на процесите. В случай че не бъде постигнато изискваното ниво на ефективност те няма да се поколебаят да потърсят отговорност от лицензиара и да поискат спазването на строги задължения за компенсации. Поради това платежоспособността на лицензиара в дългосрочен план е важен елемент при избора на купувачите, не само заради спазването на договорните задължения, но и заради възможностите за ИРД, които са гаранции за бъдещи подобрения на ефективността на придобития процес. Поради това организацията „ФИП/Axens“, която пазарът възприема като зависима от държавата, разполага с предимство в сравнение със своите конкуренти, тъй като купувачите нямат конкретно основание за съмнение за нейното оцеляване в дългосрочен план.
(73)
Що се отнася до доставчиците, дружеството UOP Limited счита, че организацията „ФИП/Axens“ може да предлага преференциални условия в сравнение със своите конкуренти; по този въпрос то се позовава на подписаните съвместни договори от ФИП и Axens, посочени в решението за откриване на процедурата.
(74)
Що се отнася до финансовите пазари, дружеството UOP Limited счита, че организацията „ФИП/Axens“ се ползва с преференциални условия и лихвени проценти на капиталовите пазари поради ролята на държавата като гарант от последна инстанция. Освен това в контекста на финансова криза присъствието на държавата и сигурността, която тя представлява за инвеститорите, позволява привличането на частни капитали в условията на недостиг на средства. Конкурентните предприятия нямат достъп до такова финансиране или биха могли да получат такова финансиране единствено при не толкова добри икономически условия. Според дружеството UOP Limited последиците от финансовата и икономическата криза засилват още повече потенциала на мярката за нарушаване на конкуренцията.
(75)
В писмото си от 23 януари 2009 г. дружеството UOP Limited препраща към своите предходни съображения, както и към съображенията, предоставени в рамките на процедурата относно горепосоченото решение C 51/2005. То счита, че тази информация предоставя достатъчно факти, доказващи значението на платежоспособността на договарящите се страни по отношение на съответния пазар на лицензии за процеси. То отново посочва аргумента, според който клиентите на организацията „ФИП/Axens“ биха предположили, че се намират в търговско отношение с държавна организация, за чиято дългосрочна жизнеспособност няма никакъв риск. На последно място дружеството UOP Limited приканва Комисията да анализира споразуменията, сключени между Axens и неговите клиенти, като посочва, че е убедено, че те не съдържат никаква разпоредба, чрез която може да се ограничи отговорността на равнището на Axens.
6.2 МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО СЪОБРАЖЕНИЯТА НА ДРУЖЕСТВО UOP LIMITED
(76)
В писмото си от 22 юни 2009 г. френските власти считат, че съображенията на дружество UOP Limited са „основани върху грешни, дори напълно неверни твърдения и в никакъв случай не се базират на факти, които доказват съществуването на държавна помощ за публичноправната организация ФИП или Axens“.
(77)
По същество френските власти приемат за неуместно формулираното твърдение, според което пазарът възприема „ФИП/Axens“ като публичноправна организация, която се възползва от предимства по отношение на клиенти, доставчици и финансови пазари, и отхвърлят твърдението, че организацията „ФИП/Axens“ представлява държавен орган, който е без проблеми за дългосрочната си жизнеспособност.
(78)
Френските власти развиват два аргумента:
-
На първо място организацията „ФИП/Axens“ не е държавен орган, разполагащ с неограничени ресурси; освен това нищо не доказва, че тази организация се възприема като такава на пазара (6.2.1).
-
На второ място на Axens не се предоставя никакво предимство на пазара със статута EPIC на публичноправната организация ФИП (6.2.2).
6.2.1 „ФИП/AXENS“ НЕ Е ДЪРЖАВЕН ОРГАН, РАЗПОЛАГАЩ С НЕОГРАНИЧЕНИ РЕСУРСИ
(79)
За разлика от това, което UOP Limited твърди, според френските власти доставчиците и клиентите на организацията „ФИП/Axens“ не възприемат това предприятие като „държавен орган“, ползващ се с неограничени ресурси.
(80)
На първо място френските власти препращат към правния анализ, който предоставиха на Комисията, както и към своите предходни съображения, които според тях доказват, че със статута EPIC на публичноправната организация ФИП по никакъв начин не се предоставя никаква гаранция от държавата.
(81)
На второ място френските власти отбелязват, че дружеството UOP Limited се позовава на „предполагаемо вярване в неограничена гаранция на държавата в полза на ФИП/Axens“, каквото не съществува в правото и което само по себе си не е достатъчно да се обоснове наличие на държавна помощ.
(82)
На трето място, дори и да се предположи, че публичноправната организация ФИП се ползва с държавна гаранция, което френските власти оспорват, би било погрешно да се счита, че подобна гаранция се отнася и към дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП поради това, че последната и нейните дъщерни дружества образуват икономическа група по смисъла на конкурентното право. Всъщност според Франция, в качеството си на организации на частното право, подчинени на дружественото право, дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП и в частност Axens не са обхванати от такава гаранция, тъй като предложената от дружеството UOP Limited теория за „автоматично разширяване“ на гаранциите в дадена група е в разрез с принципа за автономия на дружествата. Понятието за група, което може да има значение в конкурентното право, не се признава в дружественото право, а отпускането на гаранции в дадена група се подчинява на строги формални и материални изисквания. Именно такъв е случаят с публичноправната организация ФИП, която предоставя разрешение от Управителния съвет по силата на член 7 от нейния устав. Освен това френските власти считат, че Комисията е отчела този въпрос, тъй като е заключила, че „правният статут на Banque Postale (юридическо лице на частното право) сам по себе си е достатъчен, за да се изключи наличието на неограничена гаранция за Banque Postale (63)“.
6.2.2 AXENS НЕ СЕ ПОЛЗВА С НИКАКВО ПРЕДИМСТВО НА ПАЗАРА ПОРАДИ СТАТУТА EPIC НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(83)
Френските власти считат, че представеният от UOP Limited аргумент, според който пазарът е споделял вярването, че организацията „ФИП/Axens“ е държавна организация с неограничени ресурси и възползваща се от предимства както по отношение на клиентите, така и по отношение на доставчиците и кредиторите, не се базира на „нито едно сериозно основание“ и освен това „неоспоримо се опровергава от фактите“.
(84)
Френските власти предоставиха служебно известие на дирекцията по правни въпроси и споразумения (AJA) на Axens, озаглавена „Принципи на правна сигурност на Axens“ (64), в която се уточняват отношенията, които поддържат ФИП и Axens. Тези отношения се уреждат изрично от общото правило, според което Axens не иска гаранция от дружеството майка по каквато и да е причина. Френските власти уточниха, че по отношение на това правило за липса на гаранция не е възможна никаква дерогация. Освен това този принцип се припомня in extenso в документа със следните думи: „ФИП не обезпечава действията или бездействията на Axens“. Френските власти уточниха, че това правило се прилага по отношение на всеки договор или проект, който Axens може да сключи или да осъществи с клиентите, доставчиците или на финансовите пазари.
6.2.2.1 Относно отношенията на Axens с неговите клиенти
(85)
Според Франция дружеството UOP Limited прави неоснователно заключение за значението на държавната гаранция върху дългосрочното финансово положение на Axens, по-специално по отношение на договорните гаранции и задълженията за поддръжка, предвидени по принцип в лицензионните споразумения (65), и не обосновава причините, поради които е „убедено, че Комисията няма да открие никаква разпоредба за ограничаване отговорността на равнището на Axens“.
(86)
В това отношение френските власти уточниха, че описаната в съображение 84 разпоредба (според която дъщерното дружество не прави никакво искане за гаранция от дружеството майка) се прилага и по отношение на всяка гаранция, за която Axens би водило преговори или би сключило с клиент. Френските власти подкрепиха аргумента си с примера за „ароматните комплексни съединения“, посочен от дружеството UOP Limited в неговите съображения. Френските власти уточниха, че по принцип Axens избира да ограничи своята отговорност до определена част от размера на лицензионното възнаграждение […] (*). Поради това тази политика на ограничение на гаранциите, която представлява един от принципите за правна сигурност на Axens, ясно се различава от практиките на други предприятия, работещи в тази сфера, които според френските власти са склонни да отпускат неограничени гаранции в определени случаи.
(87)
На последно място френските власти припомнят, че задълженията за поддръжка/ремонт, приложими в случай на бедствие, не задействат финансово покритие от публичноправната организация ФИП:
а)
в случай на неизпълнение на задълженията на Axens предложеният от неговите застрахователи размер на средствата чрез различните застрахователни линии на своята световна програма би бил много по-висок от тавана на отговорност, който Axens е договорил със своите лицензополучатели;
б)
капацитетът за незабавно или бързо мобилизиране на средства на Axens, по-специално поради неговата ниска задлъжнялост, също е много важен;
в)
в споразуменията, сключени между публичноправната организация ФИП и Axens изрично се ограничава отговорността на публичноправната организация ФИП в случай на неизпълнение на задълженията на Axens по даден лиценз до непременно ограничен размер, поради обвързаност с получаваното от публичноправната организация ФИП лицензионно възнаграждение;
г)
застрахователят, който е сключил договор за гражданска отговорност с Axens, би отхвърлил изрично всеки иск, насочен срещу публичноправната организация ФИП, независимо от основанието.
(88)
Френските власти заключават, че позицията на дружеството UOP Limited относно съществуването на предполагаемите предимства, които Axens получава на пазара за лицензиране на процеси, е погрешна, по-специално дотолкова доколкото Axens не е преставал да води политика за ограничаване на гаранциите за отговорност, предоставяни на своите клиенти.
(89)
В писмото си от 8 септември 2009 г. френските власти уточниха, че ограничаването на отговорността по отношение на клиентите е предвидена едновременно в споразумението за рамков лиценз (66) и в споразумението за лиценз на продукти (67), сключени между публичноправната организация ФИП и Axens и влезли в сила на 1 януари 2001 г. В тези два договора се предвижда, че ако Axens може да докаже, че неспазването на задълженията е поради предоставените услуги от публичноправната организация ФИП, финансовата отговорност на последната ще се ограничи до процент (68) от реално получените от публичноправната организация ФИП суми за лицензионни възнаграждения pro rata на продажбата, която е довела до подаване на жалба (при лиценз на продукт), и до съоръжението, предмет на подлиценз или до продажбата, осъществена в рамките на подлиценз, довела до подаване на жалба (при рамков лиценз). С други думи отговорността на публичноправната организация ФИП не може да надхвърли 100 % от получените суми. Освен това в рамковия лиценз се предвижда, че Axens адаптира отпуснатите финансови гаранции на получателите на подлицензи в областта на техническата ефективност на процесите. Следователно публичноправната организация ФИП не носи отговорност за техническите гаранции, които Axens отпуска на своите клиенти.
(90)
Освен това е редно да се уточни, че в лицензионните договори между Axens и клиентите му симетрично се предвижда, че финансовата отговорност на Axens обикновено е ограничена до […] (*) % от лицензионните възнаграждения, изплащани за всяко съоръжение, обект на жалба. Ако поради търговски съображения отпусната от Axens гаранция на негов клиент се окаже по-висока от тази, която му е предоставена от публичноправната организация ФИП, отговорността на ФИП е изцяло независима от тази на Axens. Същият принцип се прилага по отношение на всеки лиценз, който публичноправната организация ФИП дава на трети организации, различни от дъщерните ѝ дружества.
(91)
На последно място френските власти добавиха, че водещият принцип за публичноправната организация ФИП е ограничаване на отговорността спрямо клиентите ѝ (дъщерни дружества или организации извън групата), когато предоставя услуги за сметка на последните (проучвания, изследвания по поръчка, изпитвания и т.н.). В такъв случай поетата от публичноправната организация ФИП отговорност се състои в задължение за коригиране на извършената дейност, докато във финансов план принципът е, че отговорността се ограничава до […] (*) % от реално изплатеното възнаграждение с таван, който вероятно може да стигне […] (*) % в зависимост от случая. По този начин, ако клиентът счита, че в осъществената от публичноправната организация ФИП дейност има грешки, последната в никакъв случай няма да бъде задължена повторно да извършва дейността без ограничение.
6.2.2.2 Относно отношенията между Axens и неговите доставчици и относно условията за финансиране на финансовите пазари
(92)
Френските власти отвърлят всяка истинност на твърдението на дружеството UOP Limited, според което чрез предполагаемата вяра в наличието на неограничени финансови ресурси в полза на Axens то получава преференциални условия както от страна на неговите доставчици, така и от страна на финансовите пазари. Според Франция дружеството UOP Limited не е предоставило никакво доказателство в подкрепа на това твърдение.
(93)
Френските власти считат, че описаното в съображение 84 правило, съгласно което дъщерното дружество не отправя никакви искания за гаранция от дружеството майка, е достатъчно за опровергаване на формулираното от дружеството UOP Limited предположение.
(94)
Освен това, що се отнася до условията, при които Axens, Beicip-Franlab и Prosernat могат да получат заем на финансовите пазари, френските власти припомнят, че те са готови да се ангажират пред Комисията да се посочва писмено във всеки договор за финансиране и за всяка операция, че „съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция) настоящата операция за финансиране не се ползва с никаква пряка или непряка гаранция от каквото и да е естество от страна на държавата“ (69).
7 ОЦЕНКА
7.1 НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(95)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС предвижда: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(96)
В конкретния случай за установяването на наличие на държавна помощ е редно най-напред да се провери дали в рамките на мярката, с която Франция предоставя статут EPIC на публичноправната организация ФИП на 7 юли 2006 г., се използват държавни средства (7.1.1) за предоставяне на неограничена държавна гаранция, покриваща икономически дейности (7.1.2). Обхватът на настоящото решение (7.1.3) ще бъде определен от размера на покритието от държавна гаранция и естеството на обезпечените дейности, а след това ще бъде проучено дали чрез въпросната мярка се предоставя избирателно предимство за групата ФИП (7.1.4), което може да засегне търговията между държавите-членки (7.1.5).
7.1.1 ИЗПОЛЗВАНЕ НА ДЪРЖАВНИ СРЕДСТВА ПОД ФОРМАТА НА НЕОГРАНИЧЕНА ГАРАНЦИЯ
(97)
С оглед на нейната особена структура на икономическа група по смисъла на конкурентното право, необходимо е да се проучи потенциалното въздействие на неограничената гаранция на държавата, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП, върху съвкупността от организации на групата ФИП, т.е. върху самата публичноправна организация и нейните дъщерни дружества в два отделни етапа:
-
Що се отнася до публичноправната организация ФИП, въздействието на неограничената гаранция произтича пряко от статута EPIC: всъщност в качеството си на юридическо лице на публичното право публичноправната организация ФИП не се подчинява на общия правен режим по отношение на оздравяването и съдебната ликвидация на изпаднали в затруднение предприятия. С оглед на тази особеност дружеството майка на групата ФИП би могло да извършва пряко своите икономически дейности при по-благоприятни условия за разлика от други оператори на пазара, които не се ползват от подобна закрила (7.1.1.1).
-
Прякото участие на публичноправната организация и съответно на държавата изглежда невъзможно по отношение на извършваната дейност пряко от частноправните дъщерни дружества на групата ФИП, които сами по себе си са изцяло подчинени на общия правен режим по отношение на обявяването в несъстоятелност. Следователно е подходящо да се проучи дали при евентуален недостиг на активи на дадено дъщерно дружество кредиторите на Axens, Prosernat и Beicip-Franlab биха могли да се възползват от непряка помощ на основание евентуална отговорност на дружеството майка по отношение на неговите дъщерни дружества, която би била равнозначна на гаранционен механизъм (7.1.1.2).
7.1.1.1 Покритие на публичноправната организация ФИП с неограничена държавна гаранция, породена от статута EPIC
(98)
В горепосоченото решение C 56/2007 Комисията заключи (70), че присъщите характеристики на статута на публичноправната организация La Poste (71), и по-специално наличието на гаранция за плащането на индивидуалните вземания и продължаването на съществуването и/или задълженията на La Poste означават, че държавата играе ролята на гарант от последна инстанция по отношение на осъществяваните икономически дейности от публичноправната организация.
(99)
В конкретния случай Комисията счита, че използваните в горепосоченото решение C 56/2007 аргументи в основата си са приложими към статута EPIC на публичноправната организация ФИП и че последната също се намира в особено правно положение както по отношение на плащането на вземанията на кредиторите си, така и по отношение на продължаването на нейното съществуване в случай на неплатежоспособност. По този начин за нуждите на настоящия анализ Комисията ще препраща към изложените аргументи в част 4.1 („Определяне на вида на помощта“) от горепосоченото решение C 56/2007.
A. Гаранция за плащане на индивидуални вземания
(100)
Най-напред е уместно да се провери твърдението на френските власти, че съществуването на гаранция на държавата в полза на EPIC се изключва от законодателството или съдебната практика (а), преди да се докаже, че, ако публичноправната организация ФИП се окаже в ситуация на неплатежоспособност, нейните кредитори биха се ползвали от по-благоприятна процедура в сравнение с кредиторите на предприятията, по отношение на които се прилага общият правен режим.
a) Отхвърляне на съображенията на френските власти
(101)
Противно на това, което твърдят френските власти, Комисията е в състояние да заключи, че френското право допуска съществуването на гаранции по подразбиране и по-специално съществуването на държавна гаранция поради статут на публичноправна организация. Комисията отхвърля съображенията на френските власти на следните основания:
(102)
На първо място Комисията препраща mutatis mutandis към съображения 120-121 от горепосоченото решение C 56/2007, където френските власти заявяват, че в нито един текст или решение не е заложен принципът държавата да гарантира дълговете на EPIC. За разлика от това твърдение Комисията счита, че не съществува текст или решение, в които изрично да се постановява или изключва държавна гаранция в полза на търговските и промишлени организации на публичното право и че тази липса не изключва наличието на гаранцията по подразбиране.
(103)
На второ място Комисията препраща mutatis mutandis към съображения 122-124 от горепосоченото решение C 56/2007, където френските власти считат, че съдебната практика се е произнесла по въпроса за липсата на гаранции, по-специално в решенията по делото Société de l’hôtel d’Albe (72) и по делото Campoloro (73). Що се отнася до първото дело, както това е подчертано от експерта на Комисията в пощенското дело, решението по делото Société de l'hôtel d'Albe не се отнася до точното положение, което е способно да задейства гаранцията (74). Що се отнася до второто дело (75), противно на френските власти Комисията счита, че режимът на отговорност на държавата при следването на процедурата за събиране на дълговете на публичноправните организации има характеристики на гаранционен механизъм.
(104)
На трето място Комисията счита, че представеният от френските власти аргумент по пощенското дело, според което поетите от EPIC дългове от влизането в сила на LOLF на 1 януари 2005 г. насам не могат да се ползват с гаранция по подразбиране, не може да бъде приет:
а)
Комисията подчертава, че промяната на статута на публичноправната организация ФИП е настъпила на 7 юли 2006 г., т.е. след влизането в сила на LOLF. При тези условия не е необходимо да се проучват предоставените от експерта на френските власти аргументи по пощенското дело за евентуалните поети дългове по договори преди 1 януари 2005 г. дори и френските власти да препращат mutatis mutandis към тях в своите бележки. Всъщност поетите преди 1 януари 2005 г. дългове от публичноправната организация ФИП са били извършени от професионална организация по смисъла на въпросния Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси (тоест извършени са от юридическо лице на частното право) и поради това, към момента на тяхното поемане (76) е било невъзможно да бъдат покрити от неограничената държавна гаранция в резултат от предоставения статут EPIC.
б)
Въпреки това Комисията отбелязва, както посочва нейният експерт по пощенското дело и както вече е обяснила в съображение 130 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, че приложното поле на задължението да се включат в закона за бюджета държавните гаранции, се ограничава до „предоставянето“ на такива гаранции; че поради това предоставянето на гаранция обхваща случаите, в които чрез явно изразена воля държавата решава да предостави гаранция на дадена организация или за дадена дейност; че приложното поле на задължението за вписване на гаранциите в закона за бюджета не обхваща гаранциите, произтичащи от статут или от задължение съгласно съдебната практика, които се считат за подразбиращи се и автоматични; че тази втора категория не е резултат от решение на държавата, а от факта, че държавата се намира във вече съществуваща правна рамка, в която гаранцията е само последица (77).
в)
Комисията стига до същото заключение като заключението в съображение 131 от горепосоченото решение C 56/2007, към което тя препраща mutatis mutandis, че аргументът на френските власти, основан на LOLF, не е убедителен, и че фактът, че в нито един закон за бюджета не е уточнено, че държавата предлага своята гаранция в полза на публичноправната организация ФИП поради статута ѝ, не изключва съществуването на гаранция по подразбиране; че във всеки случай, Комисията не е обвързана от определението на мярката като гаранция във френското право, нито пък с факта, че става въпрос за гаранция, попадаща в приложното поле на LOLF; че единственото уместно определяне на мярката е определяне съгласно правото на Европейския съюз; че в правото на ЕС се признава съществуването на гаранция по подразбиране, когато държава-членка по закон е длъжна да изплати дълг на друго лице в случай на неизпълнение на задълженията на последното (78).
(105)
На четвърто място Комисията отхвърля аргумента на френските власти, че в случай на наличие на държавна гаранция в полза на EPIC ще трябва да се въвеждат мерки за гаранции при всяко създаване на нов EPIC (включително чрез промяна на статута), така че да се защитят правата на кредиторите, възникнали преди това преобразуване и обратното (modus tollens), тъй като подобен механизъм никога не е бил въвеждан (79) и не би имало каквато и да е било гаранция в полза на публичноправната организация ФИП:
а)
Както посочва експертът на Комисията по пощенското дело и както се припомня в съображение 133 от горепосоченото решение C 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че подобно твърдение може да е следствие от твърде разширителното тълкуване на конституционната защита на правото на собственост.
б)
Комисията държи да уточни, както вече направи в съображение 134 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, че и съгласно правото на собственост не се изисква да се предвиди мярка за гарантиране правата на кредиторите при преобразуване на търговска EPIC в дружество, което подлежи на производствата по оздравяване и съдебна ликвидация, и че липсата на такива мерки не означава липса на гаранция по подразбиране.
в)
Комисията добавя, както е обяснено в съображения 135-136 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, че фактът, че френските власти са решили да предоставят изрична гаранция на La Poste (80), когато през 1990 г. е получила статут, приравним на този на EPIC, не доказва липсата на гаранция по подразбиране в нейна полза.
(106)
На последно място Комисията препраща към частта на настоящото решение относно търсенето на отговорност на държавата и към раздел 4.1.1 A б) 3) от горепосоченото решение C 56/2007 по отношение на цитираната от френските власти (81) статия на г-н Labetoulle, както и към анализа му на съдебната практика по делото Campoloro (82).
(107)
За разлика от твърдението на френските власти, че подобна гаранция според тях се изключва от правните текстове, Комисията отбелязва, че съществуването на гаранции по подразбиране, свързани със статута на публичноправна организация, се потвърждава от обяснителна бележка на Държавния съвет, представена през 1995 г. по делото Crédit Lyonnais, в която наличието на гаранцията по подразбиране се обосновава единствено въз основа на публичноправния характер на организацията (83).
(108)
Както се обяснява в съображения 142-145 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията не споделя тълкуването на френските власти, според което това становище не следва да се прилага по отношение на публичноправната организация ФИП. По-специално тя подчертава, че това становище не препраща нито към задачите, нито нито към наличието или отсъствието на експерт счетоводител в публичноправната организация. В допълнение френските власти не обясняват защо според тях това становище е приложимо само по отношение на публичноправните организации с експерт счетоводител. Освен това Комисията отхвърля съображенията на френските власти, според които становището не следва да се прилага, тъй като предхожда LOLF и противоречи на последващата съдебна практика на Държавния съвет, като Комисията е припомнила в съображение 104 както и в горепосоченото решение C 56/2007, че LOLF не възпрепятства съществуването на държавна гаранция по подразбиране в полза на публичноправната организация ФИП.
(109)
На последно място, както се посочва в съображения 146 и 147 от горепосоченото решение C 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията взема под внимание обяснителната бележка на министъра на икономиката, финансите и промишлеността от 22 юли 2003 г. относно „Рекапитулация на инструментите за гаранция по подразбиране или изрична гаранция, предоставена от държавата“, чрез която се потвърждава съществуването на гаранции по подразбиране, произтичащи от административен или законодателен акт, който „води до и съдържа финансови последици за държавата“. Тази обяснителна бележка показва, че държавната гаранция може да произтича от различни правни актове (84) и припомня, че създаването на публичноправна организация може да доведе до задействане на държавна гаранция по подразбиране в полза на кредиторите на тази организация (85).
б) Кредиторът на публичноправната организация ФИП е сигурен, че вземането му ще бъде изплатено.
(110)
По примера на предоставеното доказателство в раздел 4.1.1 A б) от горепосоченото решение C 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията възнамерява да докаже, че в случай на преустановяване на плащанията на публичноправната организация ФИП, кредиторите ѝ биха били в по-благоприятно положение в сравнение с кредиторите на предприятие, по отношение на което се прилагат разпоредбите на търговското право.
(111)
На първо място, що се отнася до публичноправните организации, традиционните ограничения при уреждането на дълг на частноправна организация не са приложими. Въз основа на по-подробно описаните доводи в съображения 150-154 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията заключава по този първи въпрос, че:
-
за разлика от кредиторите на предприятия, подчинени на търговското право, кредиторите на публичноправната организация ФИП (като се има предвид, че последната не се подчинява на общия правен режим по отношение на оздравяването и съдебната ликвидация на предприятия в затруднение) не рискуват вземането им да бъде загубено изцяло или отчасти при възбуждане на съдебно производство за ликвидация;
-
правосубектността на публичноправната организация ФИП не е пречка за съществуването на държавна гаранция;
-
при липсата на изрично ограничение за отговорността на държавата по отношение на публичноправната организация ФИП, кредиторите на последната могат законно да се позоват на принципа, съгласно който държавата поема дълговете на публичноправната организация ФИП, въпреки че последната е юридическо лице.
(112)
На второ място, в случай на погасяване на дълговете на публичноправните организации, постановено със съдебно решение, процедурата, установена със закона от 16 юли 1980 г. (и различни текстове за прилагането му (86)) е по-благоприятна за кредиторите на публичноправната организация ФИП в сравнение със съдебните процедури по общия правен режим, поради причините, подробно обяснени в съображения 113-117, дотолкова доколкото няма вероятност тя да доведе до загубване на вземането, което имат срещу публичноправната организация ФИП.
(113)
В съответствие с посочения анализ в съображения 157-161 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията отбелязва най-напред, че съгласно закона от 1980 г. (87) и мерките за прилагането му (88) държавата се определя като компетентния орган за погасяване на дълговете на публичноправните организации и получава важни правомощия: служебно нареждане за погасяване и за заделяне на достатъчно ресурси.
(114)
По примера на изложените мнения в съображения 162-168 от решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че специфичната процедура, определена в закона от 16 юли 1980 г. и текстовете за прилагането му, е всъщност процедура за погасяване на дълговете, а не производството по ликвидация и че дългът не престава да съществува след като бъде приложена, докато след приключването на производството по ликвидация по общия правен режим съдебното решение за прекратяване поради недостиг на активите без санкция носи забрана за кредиторите да подновят иска си. Комисията също така отбелязва, че тъй като законът от 16 юли 1980 г. и текстовете за прилагането му предвиждат отлагането на нареждането за погасяване във времето и никъде не предвиждат преустановяване на плащанията, те позволяват на кредиторите да предполагат, че необходимите ресурси за плащане на вземането, което имат срещу публичноправната организация, са налични или че ще бъдат налични винаги. Тези два елемента ги водят до извода, че недостигът на ликвидни средства е или само временен, или се покрива според случая от държавата. В противовес няма производство за ликвидация, което да предвижда възможността да се търси отговорност от трето лице за дълговете на неплатежоспособно лице, освен разбира се, когато става въпрос за гарант.
(115)
В съответствие с анализа, развит в съображения 170-180 от решение C 56/2007, към който препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че текстовете на френското право разрешават и дори насърчават държавата да предоставя субсидии на публичноправните организации вместо обичайните банкови кредити при недостиг на ликвидни средства, субсидии, които могат да представляват „допълнителните ресурси“, посочени в закона от 16 юли 1980 г. Тя също така счита, че кредиторите познават тези текстове, така че те с право считат, че надзорният орган ще бъде в състояние да намери необходимите ресурси за уреждане на вземането им. Следователно Комисията счита, че е малко вероятно да се осъществи вариант, при който кредиторът да не получи своето вземане след прилагане на процедурите, установени в закона от 16 юли 1980 г.
(116)
Въпреки това за разлика от своите заключения във връзка с La Poste в горепосоченото решение C 56/2007, Комисията счита, че в настоящия случай собствените ресурси, които могат да бъдат използвани от публичноправната организация ФИП, са сравнително големи, дотолкова доколкото, както френските власти обясниха в съображение 44, наличните средства и инвестиции (150,3 млн. EUR) в края на 2007 г. са възлизали на пет пъти размера на заемите и финансовите дългове (25,2 млн. EUR). По този начин Комисията признава, че при сегашното състояние на финансите на ФИП поне в близко бъдеще изглежда малко вероятно ФИПлипса на собствени ресурси да доведе до невъзможност за публичноправната организация ФИП да се справи със задълженията си и държавната намеса да се окаже необходима.
(117)
Дори подобно положение на недостиг на активи на публичноправната организация ФИП да изглежда малко вероятно понастоящем, това не остава невъзможно в по-дългосрочен план. При подобни условия невъзможността за мобилизиране на ресурсите чрез преотстъпване на имущество води до използването на другите механизми за гаранция (авансови плащания, търсене на отговорност от държавата и др.). Освен това въвеждането на режим за защита на имуществото от законодателния орган би могло да доведе до търсене на безвиновната отговорност на държавата при евентуална неизрядност от страна на публичноправната организация ФИП (89). По тази точка Комисията взема предвид аргумента на френските власти (90), съгласно който, ако държавата определи даден актив, принадлежащ на публичноправна организация ФИП, като „крайно необходим“ за упражняването на функцията ѝ за предоставяне на обществена услуга и следователно се противопостави на неговото преотстъпване, тя няма да бъде длъжна да компенсира чрез гаранционни механизми. Въпреки това Комисията отбелязва, че френските власти са признали (дори и да оспорват, че публичноправната организация ФИП може да извлече полза от това), че изискването за непрекъснатост на обществената услуга се налага на представителя на държавата при изпълнението на установената в закона от 16 юли 1980 г. процедура (91). Комисията също така счита, че подобно решение на публичната власт да не предприема преотстъпване на активи на основание запазване на обществената услуга може да бъде основание за търсене на безвиновна отговорност на държавата поради нарушаване на принципа на равенство пред публичните финансови задължения.
(118)
На трето място, поради вече изложените основания в съображения 185-226 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че в малко вероятния случай, при който установената в закона от 1980 г. процедура няма да позволи изплащане на вземането на кредитора, средствата, които остават на кредитора да търси отговорностт на държавата, имат характеристиките на гаранционен механизъм.
(119)
Въпреки че френските власти считат, че по принцип не може да се търси отговорност на държавата, независимо дали става въпрос за виновна или безвиновна отговорност (92), те признават, че ако съществува изискване за непрекъснатост на обществената услуга и това изискване е задължително за представителя на държавата при изпълнението на определената в закона от 1980 г. процедура, е възможно съдията да се произнесе в полза на обезщетяване на кредитора. Въпреки това в този случай френските власти считат, че кредиторът не би се ползвал от никакво предимство, тъй като неговото обезщетяване би било сравнимо с това, което би получил, ако се приложи общият правен режим. По този въпрос Комисията изтъква някои особености на специалния правен режим, установен със закона от 1980 г.: при действието на общия правен режим на съдебна ликвидация, кредиторите (и по-специално тези, чиито кредит не е обезпечен) в общия случай не успяват да получат вземането си в пълния му размер и най-често дълговете на предприятие в ликвидация не се плащат от трети страни.
(120)
Френските власти също така възразяват срещу възприемането на възможностите за обезщетяване на кредиторите чрез търсенето на отговорност на държавата като форма на гаранция. При все това Комисията счита, че търсенето на (виновна или безвиновна) отговорност на държавата при изпълнението на процедурата по погасяване на дългове на публичноправните субекти, посочена в закона от 16 юли 1980 г., е равностойно на гаранционен механизъм от гледна точка на правото на Европейския съюз, тъй като това гарантира на кредиторите плащането на вземанията им, като задължава държавата да ги изплати при неизпълнение от страна на публичната организация ФИП. Нещо повече, в съдебната практика на Европейския съд по правата на човека (наричан по-нататък „ЕСПЧ“) по делото Société de gestion du port de Campoloro et Société fermière de Campoloro c/ France (93) (наричано по-нататък „делото Campoloro“) се признава съществуването на автоматична гаранция.
(121)
На последно място подобно на предоставеното доказателство в съображения 181-184 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че предложението на френските власти, целящо да се поясни декретът за прилагането на закона от 1980 г. не е достатъчно, за да се изключи възможността за предоставяне на ресурси чрез вливане на държавни ресурси.
а)
Френските власти предложиха декретът за прилагането на закона от 1980 г. да се измени по следния начин: „Когато поканата за доброволно изпълнение не бъде изпълнена до изтичането на тези срокове, представителят на държавата или надзорния орган вписва разхода в бюджета на неизрядната местна власт или публичноправна организация. При необходимост той заделя нужните ресурси в рамките на бюджета на органа на местната власт или организацията или чрез намаляване на бюджетните кредити, предвидени за други разходи, които все още не са изразходвани, или чрез увеличаване на ресурсите“ (измененията са подчертани).
б)
Въпреки това Комисията изтъква, както направи и в съображение 67 от решението за откриване на процедурата, че нито настоящата формулировка, нито изменената версия на текстовете според предложението на френските власти не изключват възможността за предоставяне на ресурси чрез увеличаване на ресурсите, което предварително е станало възможно със субсидия или вливане на държавни ресурси.
(122)
Поради вече изложените основания в съображения 204-211 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията в допълнение счита, че решението на ЕСПЧ по горепосоченото дело Campoloro доказва, че търсенето на отговорност на френската държава в този случай означава гаранция по подразбиране за дълга на публичните органи и не е свързано с условие за вреда.
а)
Комисията отбелязва по-специално, че ЕСПЧ е отхвърлил аргументите на френските власти, които се опитват да се обосноват (94) от една страна с липсата на правопораждащ факт, който да бъде вменен на държавата, и от друга страна с липсата на държавна гаранция по отношение на правосубектните публични органи и че е приел противоположните аргументи на ищците (95).
б)
Комисията отбелязва, че ЕСПЧ в крайна сметка е постановил, че е налице нарушение на член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за правата на човека (наричана по-нататък „Конвенцията“, по-специално с мотива, че: „Уместно е тези съдебни решения да бъдат изпълнени, като съдът припомня, че държавна власт не трябва да изтъква липсата на ресурси, за да не погаси задължение, основано на съдебно решение […]“. Нещо повече, ЕСПЧ е постановил, че е налице нарушение на член 1 от протокол № 1 към Конвенцията, тъй като правото на собственост на ищците е нарушено поради специална и прекомерна тежест, свързана с неизплащането на сумите, които е трябвало да получат (96). Като взе предвид горепосоченото, ЕСПЧ вменява на държавата пълния размер на дълга на общините длъжници (97).
в)
Комисията счита, че от тази съдебна практика произтичат три важни елемента:
-
ако се издаде съдебно решение в полза на ищците, чрез което се признава тяхното вземане, отговорността на държавата играе ролята на гаранция (98) по подразбиране, дотолкова доколкото от една страна френската държава е осъдена да плати целия размер на дълга на публичноправното юридическо лице (99) и от друга страна не се прави разграничение между това, което може да се дължи на неплатежоспособност на местната власт длъжник и евентуалното неизпълнение на задължения от страна на държавата (ЕСПЧ въобще не търси правопораждащ факт, който да бъде приписан на държавата, а се придържа само към състоянието на неплатежоспособност на длъжника);
-
тази отговорност обаче обхваща дълговете на публичните власти, които са юридическо лице. Съществуването на юридическо лице и на собствено имущество изрично се изтъква от френското правителство, за да се противопостави на търсенето на отговорност на френската държава, но ЕСПЧ е отхвърлил този аргумент;
-
приложното поле на държавната гаранция се разширява, така че да обхване публичните власти, които я използват. Следователно гаранцията е неразривно свързана с публичноправния статут на длъжника.
г)
Освен това Комисията констатира, че решението, прието от ЕСПЧ по горепосоченото дело Campoloro, не е изолирано и произтича от добре утвърдена тенденция в съдебната практика, по-специално в решенията Artico/Италия (100) и Bourdov/Русия (101).
(123)
Поради вече изложените основания в съображения 212-220 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че формулираните от френските власти съображения не опровергават показаното. Вследствие на горепосоченото, по примера на заключението, което направи по пощенското дело в съображение 222 от горепосоченото решение C 56/2007 и в решението за откриване на процедурата, Комисията заключава въз основа на горепосоченото, че при настоящото положение във френското право даден кредитор на публичноправната организация ФИП, чието задължение не е погасено по процедурите от закона от 16 юли 1980 г., може да получи пълния размер на неизплатеното му вземане, като потърси отговорност на държавата на последна инстанция, за разлика от ситуацията при производство по ликвидация по общия правен режим, където удовлетворяването на кредитора е ограничено от стойността на наличните активи. В резултат от горепосоченото Комисията счита, че отговорността на държавата се разглежда като гаранция, че тя не подлежи на никакво ограничение от който и да е текст във френското право и че тя е неразривно свързана със публичноправния статут на организацията длъжник.
(124)
Освен това поради вече изложените основания в съображения 223-226 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията взема предвид френското предложение за включване на клауза във всички договори на публичноправната организация ФИП, които включват задължаване, така че да се ограничи рискът от търсене на безвиновна отговорност на държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП. Въпреки това тя счита, че подобна правна рамка би била нестабилна и че биха съществували съмнения по отношение на нейната трайност, дотолкова доколкото изключението за приетия риск е правило, установено от съдебната практика, което може да продължи да се развива. Вследствие, Комисията счита, че подобно предложение е само по себе си недостатъчно, тъй като не обхваща всички възможни случаи: то не позволява да се изключи вариантът от задействане на държавната гаранция за всякакъв вид отговорност (по-специално извъндоговорната и наказателната отговорност). Освен това е невъзможно в даден договор да се включи клауза, според която държавата не носи отговорност за задълженията на публичноправната организация ФИП по отношение на длъжниците, тъй като чрез различни юридически механизми публичноправната организация ФИП може например по-специално да се окаже длъжник по отношение на трети лица, ако придобие друга организация (102), която дължи плащания на трети лица, които не могат да бъдат непосредствено идентифицирани. В крайна сметка, що се отнася до индивидуалните вземания на трети лица, Комисията счита, че общата гаранция може да се „премахне“ само чрез текст с общ обхват, в който се посочва, че държавата не е гарант на публичноправната организация ФИП и който е приложим при всяко положение и за всички трети лица. В допълнение, дори да се приеме, че френските предложения биха блокирали всяка възможност даден кредитор на публичноправната организация ФИП да търси отговорност на държавата, за да получи своето вземане (случай, който според Комисията, не е проверен), тези предложения не позволяват да се установи ясно какво би се станало в случай на неплатежоспособност (103) на публичноправната организация ФИП.
(125)
На четвърто място, дори и да не бъде удовлетворен, кредиторът на дадена публичноправна организация може да приведе възникване на права при легитимна грешка, която е допуснал при възникване на вземането и поради която е предполагал, че то ще му бъде изплатено.
(126)
Освен това поради вече изложените основания в съображения 227, 228 (алинеи 1-3) и 229 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че теорията за привидността (104) позволява да се потвърди, че кредиторите на публичноправната организация ФИП имат основание да считат, въз основа на съвкупност от съвпадащи признаци, че подобна гаранция действително съществува (и това е така, дори и да се предполага, quod non, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП не може по право да ѝпредостави неограничена гаранция от френската държава). Основните признаци по отношение на теорията на привидността от една страна са свързани с това, че различни текстове (законът от 1980 г. и мерките за прилагането му) или официални документи (бюджетни документи) дават право на кредитора да счита, че държавата би поела задълженията на EPIC в случай на недостиг на финансови ресурси или че кредиторът може да търси отговорност от нея, и от друга страна, че липсата на изясняване от страна на френските власти на състоянието на правото в тази област след делото Campoloro и на първите процедури, започнати от Комисията относно статута EPIC, също подхранва доверието на кредиторите по отношение на съществуването на такава гаранция, и на последно място, че липсата на яснота за последиците от преустановяване на плащанията от страна на дадено EPIC също спомага активно в тази посока.
(127)
В конкретния случай, Комисията държи да добави, че преди 7 юли 2006 г. евентуалните кредитори на публичноправната организация ФИП, са се намирали в търговски правоотношения с професионална организация по смисъла на акта с наименование Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, юридическо лице на частното право, за което не са имали никакво основание да считат, че то може да бъде обхваната от каквато и да е била държавна гаранция. Поради това прилагането на теорията за привидността при необходимост може да бъде единствено уместно по отношение на вземанията, възникнали след промяната на статута на публичноправната организация ФИП.
(128)
По примера на заключенията на своя експерт по пощенското дело Комисията заключава по отношение на възникналите вземания след 7 юли 2006 г., че дори при изложената от френските власти хипотеза, в която кредиторът погрешно е счел, че държавата е задължена да гарантира дълговете на публичноправните организации и в частност на публичноправната организация ФИП, неговата грешка би била легитимна от гледна точка на горепосочените аргументи и би могло да има възникване на права от това. Ако при извънредни обстоятелства кредиторът не може да получи вземането си, той все пак разполага с гаранцията, че то по никакъв начин не може да бъде загубено.
Б. Гаранция за продължаване на съществуването на публичноправната организация ФИП и/или на нейните задължения
(129)
Поради вече изложените основания в съображения 230-250 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че дори кредиторът на EPIC да не успее да получи вземането си в разумен срок и след използването на описаните процедури в предходния раздел, той все пак остава сигурен, че вземането няма да бъде загубено, за разлика от положението, в което се намира кредитор на организация на частното право в производство по ликвидация, за когото въобще не е сигурно изплащането на вземането му.
(130)
Комисията подчертава, че не съществува прекратяване/закриване на публичноправна организация по желание на публичната власт, при което се преустановяват правата и задълженията ѝ: всъщност при закриване с решение на публична власт, макар и това да не е предвидено никъде, практиката и някои основни принципи на административното право по-скоро доказват, че правата и задълженията на публичноправни организации, които се закриват, се поемат от друг субект, а ако няма такъв - от държавата. С други думи задълженията на публичноправните организации се прехвърлят на друго юридическо лице, което не може да не ги приеме, така че всеки кредитор е сигурен, че правото, произтичащо от неговото вземане, може да бъде предявено срещу друга организация и че вземането му няма да бъде загубено.
(131)
Комисията препраща за подробности към представения анализ в съображения 233-250 от горепосоченото решение C 56/2007, който се основава върху проучването на експерта по пощенското дело по отношение на вътрешните промени, засягащи публичноправните организации, и в който се разграничават три причини за закриване на публичноправните организации (105): изтичане на срока на публичноправната организация, преустановяване на нуждата от функцията ѝ и най-често срещания случай - прехвърлянето на функцията ѝ, което задължително означава прехвърляне на правата и задълженията.
а)
Въз основа на тази експертна оценка е възможно да се счете на първо място, че ако не съществува общ правен режим, чрез който да се организира закриването на публичноправните организации, практиката показва, че правният текст винаги урежда правата и задълженията на закритата организация да бъдат прехвърлени или на държавата, или на субекта, който поема нейната функция (106).
б)
На второ място, като цяло става въпрос за прехвърляне на „правата и задълженията“ (като терминът „задължения“ със сигурност включва дълговете), понякога прехвърляне на „имущество“ (107) (формулировка, която също включва дълговете). Единственият намерен пример за пълно закриване на публичноправна организация съдържа при всички положения прехвърляне на самите „дългове“ на други публичноправни организации (108).
в)
На трето място, дори когато се преустановява нуждата от функцията, на практика правата и задълженията на публичноправната организация се поемат от друга организация.
г)
На четвърто и последно място, описаната в проучването практика съответства на инструкцията за кодификация № 02-060-M95 от 18 юли 2002 г. и Ръководството за финансовата организация на учредяването, преобразуването и закриването на горепосочените национални публичноправни организации (109), а именно че правата и задълженията на прекратена EPIC преминават или към държавата, или към юридическото лице, което ще поеме функцията на организацията.
(132)
В крайна сметка, в съответствие с мнението на своя експерт Комисията заключава, че задълженията на публичноправните организации на практика винаги се прехвърлят на друго юридическо лице на публичното право при закриване на публичноправната организация, която е изпълнявала функцията. По този начин кредиторите на публичноправните организации, каквато е публичноправната организация ФИП, са сигурни, че неизплатените им вземания няма да престанат да съществуват.
B. Заключение относно съществуването на държавна гаранция по отношение на публичноправната организация ФИП
(133)
Въз основа на представените елементи за доказване на съществуването на гаранция за плащане на индивидуалните вземания и за запазването на съществуването на задълженията на публичноправната организация ФИП Комисията заключава, че от промяната на статута на публичноправната организация ФИП, настъпила на 7 юли 2006 г.:
-
кредиторите на публичноправната организация ФИП не са изправени пред обичайните ограничения в частното право и в публичното право, които могат да възникнат при цялостното уреждане на вземането;
-
кредиторите на публичноправната организация ФИП могат да използват за събиране на вземанията си специфични процедури, които разрешават на държавата да принуди организацията-длъжник да изплати дълга;
-
френското право никъде не дава основание на кредиторите на публичноправната организация ФИП да предполагат, че тя може да се изправи пред окончателна ситуация на недостиг на финансови средства;
-
при недостиг на финансови средства бюджетните документи дават основание да се предполага, че държавата може да отпусне извънредна субсидия на организациите от публичния сектор, каквато е и публичноправната организация ФИП;
-
ако горепосочените процедури не позволяват на кредитора да бъде удовлетворен, той може да потърси отговорност от държавата за цялостно изплащане на вземането му;
-
ако предвидените по-горе мерки трябва да бъдат отложени във времето, кредиторът е сигурен, че вземането му няма да бъде загубено, дори и публичноправната организация ФИП да претърпи радикална промяна.
(134)
Тези особености са неразривно свързани със статута на публичноправна организация на ФИП и означават, че държавата играе роля на гарант от последна инстанция. Следователно с основание може да се заключи, че поради статута си EPIC ФИП се ползва с неограничена държавна гаранция от френската държава.
(135)
Неограничената държавна гаранция по отношение на публичноправната организация ФИП води до прехвърляне на държавни ресурси по смисъла на точка 2.1 от горепосоченото известие относно гаранциите. Всъщност публичноправната организация ФИП не плаща никаква премия за тази гаранция. По този начин едновременно е налице полза за предприятието и изтичане на ресурси от държавата, тъй като държавата се отказва от премията, с каквато обикновено са придружени гаранциите. Освен това гаранцията поражда риск от потенциално бъдещо заделяне на ресурси от държавата, която може да се окаже длъжна да погаси дълговете на публичноправната организация ФИП (110).
(136)
На последно място, неограничената държавна гаранция по отношение на ФИП може да бъде вменена на държавата, тъй като произтича от комбинирането на публичноправния статут на ФИП, на принципи на националното право и на два законодателни акта, а именно закона от 25 януари 1985 г., превърнал се в търговски кодекс, и закона от 16 юли 1980 г., както и мерките за прилагането му.
7.1.1.2 Липса на покритие на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП от неограничената гаранция
(137)
Както Комисията посочи в своето решение по горепосочения случай C 51/2005 (111), в решението за откриване на процедурата относно настоящия случай и в част 2 („Групата ФИП“), от гледна точка на конкурентното право публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat образуват икономическа група: всъщност публичноправната организация ФИП притежава пряко 100 % от капитала на Axens и 100 % от капитала на Beicip-Franlab и непряко 100 % от капитала на Prosernat, осъществява контрол върху своите дъщерни дружества чрез наличието на свои кадри в органите, които вземат решенията на дъщерните дружества; произнася се по-специално по отношение на стратегическото насочване и фундаменталните решения за бъдещето на дъщерните дружества и е обвързана чрез изключителни споразумения за трансфер на крайно необходими технологии за осъществяването на икономическата дейност на дъщерните дружества (споразумения, които пораждат реципрочни права на първи отказ (112)), както и чрез договори за предоставяне на помещения и персонал, така че икономическата интеграция между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat е достатъчно силна, за да се достигне до подобно заключение. Освен това трябва да се проучи точният обхват на държавната гаранция, за да се провери дали в случай на неизпълнение на задължения на частноправно дъщерно дружество на публичноправната организация ФИП могат да се използват държавни ресурси за обезщетяване на неговите кредитори (с други думи дали икономическите дейности на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП са или не са покрити от неограничена държавна гаранция).
(138)
В своите становища дружеството UOP Limited не се произнася по този въпрос. Аргументацията му се основава на начина, по който участниците на пазара възприемат субекта „ФИП/Axens“, който според него предоставя предимство на групата ФИП както по отношение на доставчиците, така и по отношение на клиентите и капиталовложителите. Тази гледна точка е разгледана в част 7.1.4 от настоящото решение, посветена на проучването на предимствата, които групата ФИП получава от мярката.
(139)
На свой ред, както се посочва в съображение 47, френските власти оспорват наличието на държавна гаранция в полза на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, по-специално поради статута им на акционерни дружества по общия правен режим.
(140)
По примера, с който се доказва наличието на неограничена гаранция в полза на публичноправната организация ФИП, представено в част 7.1.1.1, Комисията последователно ще проучи дали кредиторите на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП се ползват с гаранция по отношение на изплащането на техните индивидуални вземания (A) или гаранция за запазване на задълженията на тези дъщерни дружества (Б) в случай на недостиг на активи.
A. Кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП нямат никаква гаранция по отношение на изплащането на своите индивидуални вземания
(141)
Дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП имат статут на акционерни дружества. Като юридически лица на частното право (за разлика от контролиращия ги акционер, който е публичноправна организация), те попадат изцяло в приложното поле на съдебните производства за оздравяване и ликвидация по общия правен режим (113) във Франция.
(142)
Преди да се проучи дали може да се търси отговорност на контролиращия акционер - публичноправната организация ФИП - по отношение на дъщерните дружества (б), уместно е да се изложи производството за съдебна ликвидация по общия правен режим, приложим към тези частноправни дъщерни дружества в случай на прекратяване на плащанията (а).
a) Производството за съдебна ликвидация по общия правен режим
(143)
Ако се предположи, че едно акционерно дружество от дъщерните дружества от групата ФИП се окаже в ситуация на прекратяване на плащанията (с други думи ако вече не е в състояние да удовлетвори задълженията си с наличните активи) и оздравяването изглежда очевидно невъзможно (114), процедурата по общото право (115) би довела до съдебна ликвидация на дружеството. При необходимост длъжникът ще отправи искане за започване на процедура (116) най-късно до четиридесет и пет дни след прекратяването на плащанията (освен ако последният е отправил искане за постигане на споразумение). Подобно производство за съдебна ликвидация е предназначено да сложи край на дейността на предприятието или за реализиране на собствеността му чрез глобална или частична цесия на правата и имуществото му (117). В решението, чрез което се открива производството за съдебна ликвидация (118), съдът ще посочи съдия по ликвидацията и ще назначи ликвидатор, синдик или друго лице, избрано поради компетенциите му тази област. В рамките на един месец след назначаването си, ликвидаторът ще изготви доклад относно положението на предприятието и след това ще се заеме с операциите по ликвидация и с проверката (119) на дълга (120). Средствата, получени от ликвидацията, ще бъдат разпределени между кредиторите в зависимост от тяхната категория (привилегировани и обезпечени с недвижимости кредитори, кредитори, ползващи се със специални обезпечения върху движимо имущество, необезпечени, т.е. непривилегировани кредитори, пропорционално на техните вземания).
(144)
Когато не съществуват повече пасиви и ликвидаторът разполага с необходимите суми за удовлетворяване на кредиторите или когато продължаването на производството за съдебна ликвидация е невъзможно поради недостиг на активи, съдът се произнася за закриване на производството по съдебната ликвидация (121). След закриване на производството по отношение на длъжника се прилага принципът за неподновяване на производството. С други думи, съдебното решение за закриване на производството за съдебна ликвидация поради недостиг на активи не дава възможност на кредиторите да започнат производство срещу длъжника освен ако (122) вземането произтича от наказателна присъда или от правата, свързани с личността на кредитора.
б) Липса на гаранционен механизъм в полза на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП
(145)
Както посочи експертът на Комисията по пощенското дело, при някои търговски дружества, по-специално при акционерните дружества и дружествата с ограничена отговорност, съдружниците обикновено нямат задължение да изплащат задълженията на организацията, в която участват, извън първоначалното си участие. Като акционерни дружества дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП попадат точно в тази категория. По този начин в групата ФИП, както във всяка друга група на дружества, в случай на неизпълнение на задълженията на дъщерно дружество, учредено под формата на дружество, при което отговорността е ограничена (в настоящия случай - акционерно дружество), при липса на обезпечения, поръчителства, гаранции, писма за намерение или гаранционни писма (123), които изрично биха я ангажирали, отговорността на дружеството майка е ограничена до размера на участието (както е за всеки друг обикновен акционер).
(146)
С оглед принадлежността на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества към една и съща икономическа група по смисъла на конкурентното право е уместно да се провери дали съгласно френското дружествено право може автоматично да се търси отговорност от публичноправната организация ФИП в случай на неизпълнение на задълженията на тези частноправни дъщерни дружества, въз основа на отношенията на икономическа зависимост, в които дъщерните дружества са поставени спрямо тяхното дружество майка, и следователно дали могат да се използват държавни средства, тъй като държавата осигурява основното финансиране на ФИП и е отпуснала на публичноправната организация неограничена гаранция по подразбиране.
(147)
В края на настоящото задълбочено изследване Комисията е в състояние да заключи, че съгласно френското гражданско и търговско право в случай на неизпълнение на задълженията на едно от дъщерните дружества, по принцип не може да се търси отговорност на неговия контролиращ акционер, освен ако се докаже наличието на виновно поведение на контролиращия акционер при управлението на неговото дъщерно дружество (i). Предприетите неотдавна, но впоследствие изоставени проекти за реформа на Гражданския кодекс, които целяха да разширят именно принципа за отговорност за вреди, причинени от друго лице, в случай на зависимост между дружество майка и дъщерни дружества от една група, потвърждават a contrario, че подобен принцип за настоящия момент не съществува във френското право (ii).
i) Липса на обща отговорност на акционера във връзка с неговото дъщерно дружество
(148)
Съгласно доктрината (124) една организация в група не би могла сама по себе си да бъде източник на каскадна отговорност. Френското право се придържа към принципа на лична отговорност, заложен в член 1382 от Гражданския кодекс (125). Поради това единствено правонарушение в резултат на виновно поведение на дружеството майка би довело до осигуряване на достъп до неговата собственост.
(149)
В самото начало, доколкото в конкретния случай дружеството майка от групата ФИП е юридическо лице на публичното право (публичноправната организация ФИП), този въпрос води до допълнително затруднение: уместно е всъщност да се запитаме предварително кой съд от френската съдебна система (административен или с обща компетентност) би бил компетентен при необходимост да потърси евентуална отговорност на юридическо лице на публичното право, упражняващо контрол върху юридическо лице на частното право, по отношение на което е започнало производство за съдебна ликвидация.
(150)
Комисията отбелязва, че по отношение на делата за търсене на отговорност поради недостиг на активи (126) Арбитражният съд дълго време е считал, че съдът с обща компетентност е компетентен, когато публичноправното юридическо лице е ръководител по право (127), а административният съд, когато публичноправното юридическо лице е фактически ръководител (128). Въпреки това в настоящия случай изглежда, че разпределението на подсъдността между административния съд и съда с обща компетентност се основава занапред върху естеството на предоставяните услуги: публична административна служба или дейност с промишлен и търговски характер.
а)
Когато става въпрос за публична административна служба, предходната съдебна практика, основаваща се върху фактическото и управлението по право, изглежда, че е изоставена от френския Съд по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) (129) след решението му Département de la Dordogne (130): Съдът се е произнесъл в полза на компетентността на административния съд, тъй като става въпрос за публична административна служба, независимо дали публичноправното юридическо лице да е фактически или по право ръководител на частноправно юридическо лице, което изпълнява функция за предоставяне на обществена услуга. След като припомни, в съответствие със съдебното решение по делото Blanco (131), че „отговорността, която може да се търси от държавата и другите юридически лица на публичното право поради вреди, причинени от техните публични административни служби, се подчинява на определения в публичното право ред“ (подчертаването е добавено) и че няма друга възможност, освен ако законът изрично не я предвижда, Съд по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) отсъди, че от закона от 25 януари 1985 г. за оздравяване и съдебна ликвидация на предприятията (понастоящем кодифициран в членове L. 624-3 и следващи от Търговския кодекс) не произтича, че „законодателят е предвидил чрез дерогация от принципите, уреждащи отговорността на публичноправните юридически лица, подвеждането под гражданска отговорност на държавата или на други юридически лица на публичното право на основание упражняване на правомощия на публична административна служба, да попада в сферата на компетентност на съдилищата с обща компетентност“. (подчертаването е добавено).
б)
Обратно, когато става въпрос за дейност с промишлен или търговски характер съдилищата с обща компетентност са ясно оправомощени да подвеждат под гражданска отговорност юридическо лице на публичното право, което упражнява контрол върху частноправно юридическо лице, намиращо се в процедура по ликвидация. В решението по дело Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) Съдът по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) по-специално счете, че „ако търсенето на гражданска отговорност от държавата или други юридически лица на публичното право на основание упражняване на правомощия на административна служба попада в компетенцията на административните съдилища, то търсенето на отговорност попада в компетенцията на съдилищата с обща компетентност, когато се търси отговорност на държавата или на юридическо лице на публичното право на основание извършването на дейност с промишлен и търговски характер, без да е необходимо да се разграничи дали съответната публична власт е действала в качеството си на фактически ръководител или ръководител по право“ (подчертаването е добавено). За да достигне до това заключение по въпросното дело, Съдът по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits)е отхвърлил твърдението, че извършваните от едно акционерно дружество с управителен и надзорен съвет дейности (la SEM Olympique d'Alès en Cévennes) имат характер на публична административна служба, въз основа на две съображения: от една страна предметът на дейност (133) и начинът на финансирането му (134) от друга страна.
(151)
Що се отнася по-специално до акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, частноправни дъщерни дружества, върху които публичноправната организация ФИП упражнява контрол, от наличната по преписката информация, по-специално тази, която се припомня в съображение 159, е видно, че техният предмет на дейност има не административна, а икономическа насоченост (135). Освен това основните средства на тези предприятия са с произход от оперативни приходи, които техните икономически дейности генерират, а не от публично финансиране. Накрая, уместно е да се отбележи, че дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП са учредени като търговски дружества по инициатива на юридическо лице на частното право (136) (а не от публичноправно юридическо лице, тъй като трансформацията на публичноправната организация ФИП в EPIC настъпи едва на 7 юли 2006 г.). Освен това промишленият и търговски характер на дейностите на Axens, Beicip-Franlab и Prosernat изглежда неоспорим и в случай на съдебна ликвидация съдилищата с обща компетентност без никакво съмнение са компетентни да разгледат евентуален иск за подвеждане под отговорност на публичноправната организация ФИП.
(152)
При тези условия е уместно да се проверят условията за подвеждане под отговорност на контролиращия акционер в съответствие със съдебната практика на Касационния съд. Впрочем, за да се разшири производството за съдебна ликвидация, открито срещу определено юридическо лице (дъщерното дружество) към друго юридическо лице (дружеството майка), условията, които трябва да са изпълнени, са много строги. В случай на неизрядно дъщерно дружество пострадалите от неговите действия лица са задължени да докажат виновното поведение на дружеството майка, за да получат обезщетение, по-специално отричането от дружеството майка на качеството юридическо лице на нейното дъщерно дружество (α) и виновното управление на контролираното дружество (β).
α) Отричане на правосубектността на юридическо лице на дъщерното дружество от дружеството майка
(153)
Съдебната практика на Касационния съд затвърди възможността да се разшири отговорността на дружеството майка към действията на неговите дъщерни дружества в два изключителни случая (137): от една страна, когато имуществото на дъщерните дружества се смесва с това на дружеството майка (т.нар. хипотеза на „смесване на имущество“) и от друга страна, когато дъщерните дружества са фиктивни юридически лица (т.нар. хипотеза на „фиктивност на юридическото лице“).
(154)
Що се отнася до „смесване на имуществата“ (138), с това понятие се обозначава обикновено положението, при което счетоводствата на двете различни юридически лица са такива, че не може да се определи към кое от се отнася тях даден актив или пасив. Въпреки това за доказването на съществуването на подобно смесване на имуществата наличието на връзки, били те и тесни, между дружествата от групата, не е достатъчно. По същия начин едни и същи съдружници или управители, дори и едно и също седалище (139) на юридическите лица, не позволява само по себе си да се установи смесване на имущества. Официализирането на взаимоотношенията във групата чрез сключени от дружеството майка и неговите дъщерни дружества спогодби най-често е достатъчно, за да се отстрани всяка възможност за смесване на имуществата (140).
(155)
По две скорошни дела - Metaleurop (141) и AOL Liberté (142) Касационният съд изглежда е засилили своя контрол по отношение на условията за разширяване на производството спрямо дружеството майка на една група. Интеграцията на дружествата в групата, дори и в голяма степен, не води задължително до обединяване на имуществата. В съответствие с доктрината (143)„нито спогодбите за административно обслужване и обмяна на средства между две юридически лица, нито размяната на персонал, нито авансовите плащания на дружеството майка, нито ръководната роля на дружеството майка в управлението на дъщерното дружество имат характера на обща „неуреденост“ на счетоводството, което да оправдае смесване на имуществата“. Следователно изглежда изключително трудно да се търси отговорност от дружеството майка по отношение на действията на едно от неговите дъщерни дружества на основание смесване на техните имущества (144), тъй като изискуемото от Касационния съд равнище за доказване на отговорността е изключително високо.
(156)
В конкретния случай се налага изводът, че Комисията е установила вече, че „[…] тъй като публичноправната организация ФИП и съответните дъщерни дружества са отделни юридически лица, тяхното счетоводство е отделно“ (145). Освен това подписаните спогодби между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, по-специално изключителните споразумения за трансфер на технологии или предоставянето на персонал, (146) нямат характера на обща „неуреденост“ на счетоводството, чрез който би се оправдало обединяване на имуществата по смисъла на съдебната практика на Касационния съд, тъй като всяка предоставена услуга се осчетоводява изрично в съответните баланси на всяко юридическо лице от групата ФИП, както се установява в част 7.1.4 и 7.3.
(157)
Що се отнася до „фиктивността на юридическото лице“, необходимо е да се установи липсата на елементи от дружествения договор на дъщерното дружество (affectio societatis), за да се докаже, че то не осъществява реална дейност. Касационният съд (147) счита, че е налице фиктивно дружество, когато юридическото лице, срещу което е открито производство, съществува единствено привидно, без да развива различна дейност (148) от този, който контролира предприятието - физическо или юридическо лице.
(158)
Въз основа на налична публична информация (149) Комисията отбелязва също така, че публичноправната организация ФИП и Axens, Beicip-Franlab и Prosernat нямат един и същ адрес, нито едни и същи места на дейност:
а)
Публичноправната организация ФИП е регистрирана в Търговския регистър (наричан по-нататък „ТР“) в Нантер под номер B 775 729 155, а нейното седалище е разположено в Рьой-Малмезон (150). Публичноправната организация ФИП разполага с две учреждения, разположени във Франция, съответно в Solaize (151) и Pau (152).
б)
Axens е регистрирано в ТР в Нантер под номер B 599 815 073, а неговото седалище също е разположено в Рьой-Малмезон, но на различен адрес (153) от този на дружеството майка. Местата му на дейност са също така разположени на различни места от тези на дружеството майка, най-често извън Франция: в Съединените щати в Хюстън (Тексас), в Принстън (Ню Джърси), в Савана (Джорджия) и в Калвърт сити (Кентъки); в Канада в Броквил (Онтарио); в Китай, Пекин; в Япония, Токио, в Индия в Ню Делхи, в Бахрейн и в Русия в Москва;
в)
Beicip-Franlab е регистрирано в ТР в Нантер под номер B 679 804 047 и неговото седалище също е разположено в Рьой-Малмезон, но на различен адрес (154) от този на неговото дружество майка и на Axens. То притежава дъщерни дружества и офиси в много страни по света, по-специално в Бахрейн, Абу Даби, в Либия в Триполи, в Малайзия в Куала Лумпур, в Съединените щати в Хюстън, Тексас, в Мексико във Вилаермоса, в Бразилия в Рио де Жанейро и в Русия в Москва.
г)
Prosernat регистрирано в ТР в Нантер под номер B 315 251 330 и неговото седалище е разположено в Puteaux (155). Дружеството посочва (156), че присъства в двадесет страни по света, по-специално в Южна Америка (Аржентина, Бразилия, Венецуела), в Европа (Великобритания, Италия, Норвегия), в Северна Африка (Алжир, Египет), в страните от Персийския залив (Саудитска Арабия, Обединените арабски емирства, Кувейт, Оман, Катар), в Иран, в Русия, в Общността на независимите държави, както и в Югоизточна Азия.
(159)
Освен това, в конкретния случай, икономическите дейности, упражнявани от всяко от дъщерните дружества, са реални, така че те не могат да бъдат квалифицирани разумно като фиктивни, и при все това, че Касационният съд проявява голяма взискателност при определянето на дадено юридическо лице като „фиктивно“ (157).
а)
Дружеството Axens, учредено през 2001 г., действително извършва икономическа дейност на пазара на катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост, за която работят повече от 600 души и благодарение на която то реализира годишно 300 млн. EUR оборот.
б)
Дружеството Beicip-Franlab, учредено през 1967 г., извършва реална дейност в създаването и разпространението на софтуер в областта на проучването на находища, както и провеждането на проучвания и консултации. За извършването на тази дейност работят повече от 100 служители и годишно се реализира оборот от повече от 40 млн. EUR.
в)
Дружеството Prosernat, придобито през 2001 г., развива дейност в сферата на проучванията и услугите, както и в оборудването, предназначено за преработка на газ и извличане на сярата. За осъществяването на тази дейност в предприятието работят 70 души и оборотът, който се реализира, е около 50 млн. EUR.
(160)
От горепосоченото следва, че извън случая на вина при управлението, който ще бъде разгледан в съображения 161-164, изключително ограничените случаи на фиктивност на правосубектността на юридическо лице на дъщерното дружество или на смесването на имуществата на дъщерното дружество и дружеството майка, предвидени от съдебната практика за търсене на отговорност от дружеството майка във връзка с нейните дъщерни дружества, в конкретния случай ясно не са изпълнени. Следователно Комисията счита, че няма достатъчно условия за автоматично подвеждане под отговорност на публичноправната организация ФИП в случай на ликвидация на нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat.
β) Отговорност за виновно управление на дъщерното дружество от дружеството майка
(161)
Отговорност от дружеството майка традиционно може да се търси за виновно упражняване на контрола върху дъщерното дружество (158). Когато първото е направило грешки по отношение на контрола, който то трябва да упражнява върху управлението на неговите дъщерни дружества „по-специално относно групи от дружества, съдебната практика разрешава търсенето на отговорност от дружеството майка“ (159). Доктрината възприема, че за виновно управление на дружеството майка, което е действало като фактически или по право ръководител на дъщерното дружество в затруднение, може да се търси отговорност (160) в случай на ликвидация. Всъщност може да се търси отговорност от дружеството майка в качеството му на съдружник на дъщерното дружество (161), ако може да му бъде вменена вина относно произхода на затрудненията, в които е изпаднало контролираното дружество (162).
(162)
Следователно в общия правен режим се предвижда отговорност на ръководителите към тяхното дружество, съдружници или кредитори (163). При наличието на група от дружества кредиторите на едно от дъщерните дружества, което е преустановило плащанията си, ще се опитат да докажат, че дружеството майка е притежавало качеството на ръководител - фактически или по право (164) - на дъщерното дружество. Следователно виновната отговорност на едно дружество майка по отношение на неговото дъщерно дружество е по-специално установена от правото за колективните процедури (165) и по-точно в рамките на предявяването на иск за търсене на отговорност за недостиг на активи (166), при условие че това дружество е действало като ръководител (167) на своето дъщерно дружество. Въпреки това, за да се търси виновна отговорност от дружеството майка, следва да се приведе доказателство за съществуването на вина и най-вече на причинна връзка между вината и понесената вреда вследствие на поведението на дъщерното дружество (168).
(163)
Във всички случаи от горепосоченото следва, че подобни търсения на отговорност не представляват в никакъв случай гаранционни искове, тъй като се основават винаги върху виновната отговорност на дружеството майка. Също така от подобни искове не би могло да се установи общ принцип на отговорност на дружеството майка във връзка с неговите дъщерни дружества, който би отрекъл принципа за ограничаване на отговорността на акционера до първоначалното му участие в акционерните дружества, извън хипотезите, при които тези акционерни дружества биха били фиктивни юридически лица или биха имали смесване на имущесвото с дружеството майка, хипотези, които могат да бъдат отхвърлени в конкретния случай.
(164)
В крайна сметка от съдебната практика на Касационния съд следва, че прибягването до принципа на виновна отговорност на дружеството майка при управлението на дъщерното дружество не наподобява в никакъв случай механизъм, който е равнозначен на гаранционен режим.
ii) Последните проекти за реформа на отговорността за вреди, причинени от другиго
(165)
При настоящото състояние на правото изглежда, в съответствие с заключенията на един неотдавнашен парламентарен информационен доклад (169), че „решенията, изведени от съдебната практика, подчертават препятствието, което юридическата правосубектност представлява в рамките на налагането на отговорността“ (170). (подчертаването е добавено).
(166)
На този етап това препятствие изглежда толкова непреодолимо, че неотдавна във Франция се породи дебат за реформа на Гражданския кодекс, която би разширила отговорността за вреди, причинени от другиго, към положения на икономическа зависимост (171) (по-специално за правоотношенията, в които се намират дъщерните дружества от една група спрямо тяхното дружество майка). Някои сдружения на потребителите (172), споменати в горепосочения парламентарен доклад, изглежда по-специално са обезпокоени, че чрез техниката на „учредяване на дъщерни дружества“ позволява, в случай на последващ спор, на някои субекти да използват правната разделеност на дружествата от групата, когато се търси отговорността на едно дъщерно дружество, когато при представянето на търговски оферти се изтъква имиджът на група от напълно интегрирани дружества, които предлагат съвкупност от услуги.
(167)
В член 1355 от предварителния проект Catala (173) неотдавна беше предложено да се създаде ново основание за търсене на отговорност за вреди, причинени от другиго, което би поставило под въпрос принципа за юридическа автономност на дъщерните дружества:
„Член 1355
Пълна е отговорността за вреди, причинени от тези, на които се определя начина на живот или чиято дейност се организира, ръководи или контролира в собствен интерес […]“
(168)
Предоставените от съставителите на този предварителен проект съображения изясняват предложените в текста нововъведения относно извъндоговорната отговорност за вреди, причинени от другиго. С приемането на текста би се добавило като допълнително основание „фактът, че е налице ръководене и организиране на дейността на другиго в собствен интерес на този, който упражнява този контрол“ (174), което би изменило коренно настоящото състояние на правото с оглед на това, че отговорността занапред би била строга: отговорността не би била „подчинена на доказването на вина на ръководителя, а на факт, въз основа на който би било възможно да се търси личната отговорност на прекия правонарушител, при условие, че той не е действал под чужд контрол“ (175).
(169)
В алинея 2 от член 1360 от предварителния проект този принцип се намалява в случая на отговорност на дружеството майка в една група от дружества по отношение на нейните дъщерни дружества:
„Член 1360
[…] По същия начин отговорност се носи от този, който упражнява контрол върху икономическата или стопанската дейност на професионална организация, намираща се в положение на зависимост, въпреки че действа за своя собствена сметка, когато увреденото лице докаже, че вредоносното събитие е във връзка с упражнявания контрол. Това по-специално е приложимо за дружествата майки за нанесените от техните дъщерни дружества вреди или за възложителите на концесии, за нанесените от техните концесионери вреди. (подчертаването е добавено)“.
(170)
От горепосоченото следва, че a contrario, при настоящото състояние на френското право подвеждането под отговорност на дружеството майка във връзка с неговото дъщерно дружество предполага ясно, както по-горе се посочва, да се докаже вината на първото за положението на второто.
(171)
Що се отнася до предвидимото развитие на френското законодателство, Комисията отчита факта, че започната по този въпрос реформа изглежда е изоставена. Всъщност в рамките на горепосочения парламентарен доклад работната група на законодателната комисия се обяви срещу „утвърждаването на съществуването на безвиновна отговорност в следствие на състояние на икономическа зависимост“ (Препоръка № 19). Реформа в този смисъл впрочем не изглежда вече да е на дневен ред: по-специално тя не е включена в проектозакон № 657 за реформа на гражданската отговорност (176), представен по време на редовната сесия 2009-2010 г. (заведен в деловодството на Сената на 9 юли 2010 г.).
(172)
В заключение, в противовес на отговорността на държавата при неизпълнение от страна на нейните публичноправни организации, която има характеристиките на гаранционен механизъм (по-специално) във връзка с нейния автоматичен характер, в настоящото състояние на френското право не съществува автоматично и по подразбиране търсене на отговорност от дружествата майки за действията на техните частноправни дъщерни дружества, намиращи се в режим на съдебна ликвидация.
Б. Кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП не разполагат с каквато и да е гаранция по отношение на запазването на съществуването на тези дъщерни дружества и/или запазването на задължения им
(173)
Въз основа на горепосоченото Комисията е в състояние да заключи, че, ако в качеството им на акционерни дружества дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП бъдат заличени след приключването на процедурата по ликвидация, техните права и задължения биха се заличили заедно с тях. При такива обстоятелства техният контролиращ акционер - публичноправната организация ФИП - би разполагал със сигурност с възможността да влее предварително капитали (177), за да се избегне тяхното заличаване и ликвидация. Подобно вливане на средства би подлежало на използване зазапазването на вземанията на трети лица по отношение на дъщерните дружества.
(174)
Въпреки това тогава би ставало въпрос за стратегически избор на публичноправната организация, а не за законово задължение, което автоматично би ѝ било наложено. Освен това за подобен избор би се приложило правото, регулиращо държавните помощи: в хипотезата, при която тази намеса с финансови средства не се оправдава от поведението на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, тя би останала подчинена на предварителния контрол (и съгласие) на Европейската комисия след уведомление от френските власти.
(175)
По този начин Комисията е в състояние да заключи, че при процедура по ликвидация кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП не разполагат с каквато и да е сигурност по отношение на изплащането на техните вземания.
В. Заключение за липсата на държавна гаранция, покриваща частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП
(176)
Въз основа на горепосоченото Комисията е в състояние да заключи, че за разлика от кредиторите на публичноправната организация ФИП, кредиторите на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП не разполагат с гаранция нито за изплащането на техните индивидуални вземания, нито за запазване на съществуването на тези акционерни дружества в случай на ликвидация. От това следва, че тези частноправни дъщерни дружества не се покриват от неограничена гаранция, от която публичноправната организация ФИП се ползва във връзка със статута си. Комисията основава своя анализ на факта, че кредиторите на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП:
-
продължават да подлежат на производствата за оздравяване и ликвидация на предприятията по общия правен режим;
-
при настоящото състояние на френското право не могат автоматично да подведат под отговорност контролиращия акционер на дъщерните дружества - публичноправната организация ФИП (и оттам, френската държава) във връзка с действията на тези дъщерни дружества; всъщност те трябва да докажат предварително, че поведението на публичноправната организация е виновно, което изключва, че подобно търсене на отговорност е автоматично и поради това може да се приравни към гаранционен механизъм.
(177)
Комисията подчертава, че е приела подобни решения за други случаи, за които тя е счела, че едно акционерно дружество, притежавано на 100 % от публичноправна организация или от самата държава, не се покрива от неограничена държавна гаранция, от която неговият акционер се ползва. Що се отнася до акционерните дружества, които държавата притежава пряко, Комисията е счела още през 2003 г. по делото EDF (178), че преобразуването на EPIC в акционерно дружество по общия правен режим и следователно прилагането към него на общия правен режим за несъстоятелността има за последица премахването на гаранцията, от която предприятието се е ползвало до този момент. Неотдавна тази теза се потвърди, когато самата La Poste бе преобразувана в акционерно дружество (179), притежавано на 100 % от държавата. Що се отнася до акционерните дружества, притежавани на 100 % от публичноправни организации, Комисията призна в горепосоченото решение относно учредяването на La Banque Postale, че юридическият статут на такова дъщерно акционерно дружество, притежавано изцяло от публичноправна организация (в случая от La Poste, която по това време е имала публичноправен статут, приравним на EPIC) би позволил сам по себе си да се изключи наличието на неограничена гаранция на ниво La Banque Postale (180).
7.1.2 СТОПАНСКА СЪЩНОСТ НА ДЕЙНОСТИТЕ, ИЗВЪРШВАНИ ОТ ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП, ПОКРИТИ С НЕОГРАНИЧЕНА ГАРАНЦИЯ
(178)
Както Комисията посочи в предходните си решения относно публичноправната организация ФИП (181), по силата на разпоредбите на устава си публичноправната организация ФИП изпълнява три функции:
-
функция за научноизследователска и развойна дейност в областите на проучвания на нефтени и газови залежи, технологии на рафиниране и преработка на нефта;
-
функция за обучение на инженери и техници;
-
функция за информация и документация за секторите.
(179)
Френските власти, както е посочено в съображение 31, считат, че публичноправната организация ФИП е научноизследователска организация, която изпълнява тройна функция от общ интерес (научноизследователска дейност, обучение и документация).
(180)
Комисията счита също, че спрямо функциите, които са ѝ поверени, публичноправната организация ФИП може да се определи като „научноизследователска организация“ по смисъла на точка 2.2 от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации (182) (наричано по-нататък „рамката за НИРИ“): нейната основна цел е да осъществява фундаментални научни изследвания (183), индустриални научни изследвания (184) или експериментално развитие (185) и да разпространява резултатите от тях посредством обучение, публикуване или трансфер на технологии.
(181)
В съответствие със съдебната практика на Съда (186) публичното финансиране на осъществяваните от научноизследователска организация дейности (включително и тяхното покритие от неограничена държавна гаранция) може (187) да има за последица отпускането на държавна гаранция, доколкото въпросната организация упражнява икономическа дейност, т.е. дейност, която се състои в предлагането на стоки или услуги на даден пазар (188) независимо от нейния правен статут или начин на финансиране.
(182)
По-специално, що се отнася до стопанската (или нестопанската) същност на осъществяваните от научноизследователските организации дейности, Комисията уточни по време на практиката си по взимане на решения (189) това, което тя счита за уместно за едната или другата категория.
(183)
Що се отнася до основните дейности на научноизследователските организации Комисията счита, че те представляват по принцип дейности с нестопански характер, по-специално:
-
обучение за по-големи и по-квалифицирани човешки ресурси;
-
провеждане на независими ИРД за повече знания и по-добро разбиране, включително съвместни ИРД;
-
разпространение на научноизследователските резултати.
(184)
Освен това Комисията счита, че дейностите по трансфер на технологии (отдаване на лицензи, създаване на производни продукти и други форми за управление на знанията, създадени от научноизследователската организация), са нестопански, ако тези дейности са от „вътрешен характер“ (190) и всички приходи от тези дейности се реинвестират в основните дейности на научноизследователската организация.
(185)
За сметка на това Комисията счита, че извършваните научни изследвания по договор с индустриални предприятия, наемът на научноизследователска инфраструктура и консултантската дейност (191) попадат в сферата на стопанската дейност.
(186)
В конкретния случай неограничената държавна гаранция, предоставена на публичноправната организация ФИП поради нейния статут EPIC, покрива едновременно нестопански дейности (което само по себе си не представлява проблем по отношение на правото в областта държавната помощ) и нейните стопански дейности, които са два вида.
(187)
Що се отнася до първия вид стопански дейности, въпреки че считат, както е посочено в съображение 31, че дейностите, които публичноправната организация ФИП извършва, са в по-голямата си част нестопански, френските власти признаха в писмата си от 13 януари и 16 юли 2010 г., че извън изключителното поле на дейност на нейните дъщерни дружества, публичноправната организация ФИП осъществява предоставяне на услуги, които се състоят основно в отдаване под наем на оборудване и помещения, предоставяне на персонал, предоставяне на юридически услуги в полза на дъщерните дружества, както и извършване на научни изследвания въз основа на договори за сметка на трети лица или за сметка на нейните дъщерни дружества. Както се посочва в съображение 185, подобни дейности имат стопански характер по смисъла, който Комисията обичайно влага в това.
(188)
Що се отнася до втория вид стопански дейности - дейностите по трансфер на технологии, даването на лицензи, създаването на производни продукти или други форми за управление на знанията, създадени от научноизследователската организация, представляват по принцип, както е припомнено в съображение 184, нестопански дейности, ако те се осъществяват в самата организацията и ако приходите, които те генерират, се инвестират изцяло в научни изследвания в публичния сектор. В конкретния случай въпреки това, както Комисията заключи в горепосоченото решение C 51/2005, много от специфичните връзки, които публичноправната организация ФИП и някои от нейните частноправни дъщерни дружества поддържат, са такива, че „[…] някои дейности на публичноправната организация ФИП произхождат от областта на нестопанската му дейност, доколкото те дават възможност за ползване с търговска цел от неговите дъщерни дружества“ (192). Всъщност Комисията заключи, че съответните дъщерни дружества не могат да се разглеждат като оператори, които са независими от своето дружество майка, дотолкова доколкото дейността им се интегрира в стратегията за развитие на публичноправната организация ФИП, доколкото последната упражнява контрол, който е не само юридически, но и de facto, доколкото сключените изключителни споразумения свидетелстват за голяма икономическа интеграция и доколкото публичноправната организация ФИП и засегнатите дъщерни дружества имат общ имидж пред операторите от съответните сектори. Дейностите по трансфер на технологии, по-специално тези, резултат от промишлени изследвания, (193) между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat трябва следователно да бъдат определени като стопански дейности по смисъла на конкурентното право.
7.1.3 ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(189)
От част 7.1.1 следва, че единствено осъществяваните пряко от публичноправната организация ФИП дейности се покриват от държавна гаранция, за разлика от извършваните от нейните частноправни дъщерни дружества дейности, които не попадат в обхвата на гаранцията.
(190)
Освен това измежду извършаваните пряко от публичноправната организация ФИП дейности, единствено покритието от държавна гаранция на тези, които са от стопанско естество, евентуално представлява държавна помощ, ако останалите условия, предвидени в член 107, параграф 1 от ДФЕС, също са изпълнени.
(191)
На последно място, от част 7.1.2 следва, че тези стопански дейности се ограничават от една страна до научноизследователската дейност, осъществявана по договор от публичноправната организация ФИП, и от друга страна до дейностите по трансфер на технологии в изключителните области на дейност на дъщерните дружества Axens, Prosernat и Beicip-Franlab, както и до дейностите по отдаване под наем на инфраструктура, предоставяне на персонал и юридически услуги.
7.1.4 НАЛИЧИЕ НА ИЗБИРАТЕЛНО ПРЕДИМСТВО ЗА ГРУПАТА ФИП
(192)
За да анализира евентуалните предимства, които групата ФИП би могла да получи от неограничената държавна гаранция, предоставена на нейното дружество майка - публичноправната организация ФИП във връзка с нейния статут EPIC, Комисията ще използва двустепенна методология при своя анализ: първоначално тя ще проучи евентуалните предимства, възникнали на равнище дружество майка (7.1.4.1), преди да анализира тези, които потенциално се прехвърлят на нейните дъщерни дружества (7.1.4.2).
7.1.4.1 Възникнали предимства на равнището на публичноправната организация ФИП
(193)
В горепосоченото решение за откриване на процедурата, съгласно точка 2.1.3 от горепосоченото известие относно гаранциите, Комисията посочи, че счита, че публичноправната организация ФИП би могла да извлече предимство от своя статут EPIC главно чрез по-благоприятните условия за финансиране (194) на капиталовите пазари, предимство, което е резултат от неприложимостта на производството за оздравяване и съдебна ликвидация съгласно общото право спрямо юридически лица на публичното право. Освен това в случай на неизпълнение от страна на публичноправната организация, Комисията отбеляза, че държавната гаранция се отнася за всички дългове на публичноправната организация ФИП, които, както се посочва в съображение 71 от решението за откриване, „могат да бъдат не само финансови, но също така търговски и даже от друго естество“, по-специално вземанията на доставчиците (чиито фактури евентуалноне са били платени) или на клиентите (за които услугите евентуално не са били извършени).
(194)
След приключване на задълбоченото проучване на въпросната мярка, Комисията счита също така, че е уместно да се анализира съществуването на евентуално предимство за публичноправната организация ФИП на ниво отношенията ѝ с банковите и финансовите институции (A), доставчиците (Б) и клиентите ѝ (В).
A. Липса на предимство на ниво отношения с банковите и финансовите институции
(195)
В горепосоченото решение за откриване на процедурата, въпреки че Комисията признава, че публичноправната организация ФИП не е обект на финансов рейтинг от външна агенция за финансов рейтинг (195), тя отчита, че отпуснатото на публичноправната организация ФИП финансиране задължително е обект на оценка от страна на кредиторите за риска от неизпълнение (196). Считайки, че публичноправната организация ФИП „прибягва до кредитния пазар, за да финансира своите задължения“, тя посочва, че не може да изключи на етапа на предварителното проучване, че публичноправната организация ФИП може да се ползва от икономическо предимство, свързано с вземането предвид при оценката на финансовите пазари на ролята, която държавата изпълнява като кредитор от последна инстанция по отношение на дълговете на публичноправната организация ФИП.
(196)
След края на задълбоченото проучване Комисията отчита предадените от Франция елементи, посочени в съображение 64 отг, които са обобщени в таблица 1, поместена в настоящото съображение (в която съкращението „K EUR“ означава „хил. EUR“).
Таблица 1
Задължения на публичноправната организация ФИП за периода 2005-2010 г.
Образувание:
IFP
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
2010
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
Заеми и задължения към кредитни институцииt (197)
Срок на падеж до една година (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Срок на падеж след повече от една година
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197) г.
(1) от които текущи банкови заеми и кредитни банкови салда
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Лихвени проценти на заемите и натрупани дългове към кредитни институции:
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
2010 г.
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Заеми в средносрочен и дългосрочен план
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Банкови заеми и кредитни линии Краткосрочен план
[Банка№ 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Банка № 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Банка № 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Банка № 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
От тези данни следва, че, що се отнася до падежите след повече от една година, публичноправната организация ФИП не е прибягвала до заем от кредитни институции от промяната на статута си насам, т.е. за периода 2006-2009 г., за който има данни. За същия период след промяната на статута, публичноправната организация ФИП е прибягнала само един път до заем, през 2009 г., чийто падеж е до една година и с незначителен размер от […] (*) ЕUR. Освен това се налага изводът, че прилаганият от [Банка № 3] лихвен процент (**) (EONIA + […] (*) %) е с […] (*) процентни пункта по-висок (при равни други условия), отколкото договорения лихвен процент от публичноправната организация ФИП през 2005 г. с [Банка № 1] (**) (EONIA + […] (*) %), когато ФИП е била все още юридическо лице на частното право и следователно все още не е била покрита от държавна гаранция, от която се възползва понастоящем поради статута си на публичноправна организация.
(198)
Що се отнася по-специално до 2010 година френските власти уточниха, че публичноправната организация ФИП е получила четири предложения за кредитни линии от […] (*) EUR, чиито годишни лихвени проценти варират между EONIA + […] (*) към [Банка № 4] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е. […] (*) EUR) и EONIA + […] (*) % към [Банка № 3] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е.[…] (*) EUR) или към [Банка № 1] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е. […] (*) EUR). Публичноправната организация ФИП също така получава друго „спот“ предложение от [Банка № 3] (**) (в зависимост от избрания срок на теглене), за лихвен процент, равен на EURIBOR + […] (*) %. Комисията отчита факта, че тези лихвени проценти са еквивалентни на тези, които публичноправната организация ФИП е договаряла преди промяната на статута си през 2006 г., когато все още е била юридическо лице на частното право, което не е било покрито от държавна гаранция.
(199)
С оглед на гореизложеното Комисията признава, че за периода между промяната на статута ѝ и 2010 г. публичноправната организация ФИП не е извлякла реално икономическо предимство от своя статут EPIC при отношенията си с банковите и финансовите институции. С други думи изглежда, че потенциалното предимство, което предприятието е можело да извлече от неограничената гаранция под формата на по-благоприятен лихвен процент по заем, отколкото при пазарни условия, не е могло да се реализира през същия този период.
(200)
Подобно заключение важи единствено за минали периоди, тъй като Комисията не може да предполага бъдещото поведение на пазарните оператори, нито развитието на тяхното възприемане на влиянието на държавната гаранция върху риска от неизпълнение от страна на публичноправната организация ФИП. Също така в рамките на годишните доклади, които френските власти ще бъдат приканени да представят на Комисията за в бъдеще, ще бъде уместно френските власти да предоставят информация за нивата и условията на задлъжнялост на публичноправната организация ФИП, и да докажат, че тези заеми са съобразени с пазарните условия, или да добавят брутния еквивалент на съответната помощ при оценката на максималните размери на последиците от гаранцията в съответствие с методология, аналогична на тази, описана в Таблица 6, поместена в съображение 300.
(201)
На последно място Комисията отчита предложението на френските власти, с което се цели включването за всяка операция в договора за финансиране (за всеки инструмент обхванат от договор), на следната писмена бележка:
„Емисията/програмата/заемът не се ползват от никаква, пряка или косвена, гаранция, от страна на държавата. При изпадане в неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга.“
(202)
В този контекст, това задължение, комбинирано с останалите задължения на Франция, дори ако то само по себе си не позволява да се реши въпросът за наличието на гаранция, ще позволи, при необходимост, да се приложи изключението за поетия риск и значително да се ограничат евентуалните негативни последици от гаранцията.
Б. Предимство на ниво отношения с доставчиците
(203)
По отношение на доставчиците, противно на това, което френските власти посочват (вж. съображение 65), не е достатъчно публичноправната организация ФИП да е обвързана чрез правото на Европейския съюз или националното право със задължение за провеждане на търг, за да се избегне всяко предимство, произтичащо от нейния статут EPIC: в рамките на организираните обществени поръчки всеки кандидат-доставчик може да предвиди невъзможността за несъстоятелност на публичноправната организация ФИП, когато той отговаря на покана за подаване на оферти. Уместно е също така по отношение на обществените поръчки да се разграничи понижаването на цените, свързано с повишаването на ефикасността, което е възможно поради конкуренцията между оферентите в рамките на покана за подаване на оферти - това представлява, както Комисията посочи в цитирания от френските власти доклад, истинска „социална полза“ - а понижаването на цените, което произтича от по-благоприятната оценка от ФИПдоговарящите се на риска от неизпълнение на едно юридическо лице, за което те знаят, че е защитено от риск от съдебна ликвидация поради статута си на публичноправна организация. Тези два фактора, макар че и двата целят понижаването на цените на обществените поръчки, са различни по своята същност, така че няма възможност Комисията да отдаде последиците от втория фактор на тези от първия.
(204)
За да се оцени понижаването на цените, произтичащо от по-благоприятната оценка на риска от неизпълнение, Комисията възнамерява да се позове на цената на покритието на съответния риск. Всъщност при липсата на държавна гаранция един доставчик на публичноправната организация ФИП, който желае да се ползва от подобна гаранция (т.е. да се защити изцяло срещу риска от неизпълнение на своя възложител), би могъл да прибегне до услугите на една специализирана кредитна или застрахователна организация. По-специално подобно поемане на риска от неизпълнение се предлага обичайно от специализираните във факторинга (199) дружества.
(205)
Комисията отбелязва, че заплащането на подобна услуга за факторинг се състои от два елемента:
а)
Такса за финансиране (или дължими лихви), изчислена prorata temporis за покриването на предвиденото финансиране на договорения за доставчика аванс и която е по-специално функция от лихвения процент в сила към момента на цесията на вземанията.
б)
Самата такса за факторинг, варираща (200) между 0,7 % и 2,5 % от поверения оборот със среден лихвен процент от 1,5 %, изчислена върху размера на прехвърлените вземания за изплащане на услугите по управление на счетоводството, за погасяване и гаранция за добро изпълнение.
(206)
В писмото си от 26 ноември 2010 г. френските власти посочиха, че според тях съображенията на Комисията относно ролята на факторинга се основават на една непълна оценка на основанията, поради които едно предприятие може да прибегне до този вид услуга. Френските власти със сигурност признават, че дружествата за факторинг могат да осигурят три услуги: авансови парични плащания, за погасяване и за обезпечаване на вземанията, но уточняват, че те могат да предложат тези услуги в пакет или разделно. Въз основа на едно изследване, осъществено през 2009 г. от Banque de France (201), те добавят, че измежду тези различни услуги, делегираното управление (т.е. операция по финансиране без погасяване на вземанията) би станало преобладаващо при факторинговото предложение, така че прибягването до факторинг би се ограничило все по-често до обикновена финансова операция за доставчика. Комисията отчита тази бележка.
(207)
Освен това френските власти съобщиха размера на осъществените от публичноправната организация ФИП плащания за факторинг (202) от 2004 г. насам (изплащане на средствата, необходими за двата вида дейност: стопански и нестопански):
Таблица 2
Прибягване до факторинг за доставчиците на публичноправната организация ФИП за периода 2004-2010 г.
Година
Брой на съответните доставчици
Плащания за факторинг
(в EUR)
Брой на съответните фактури
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
За целия период
(2004-2010 г.)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Френските власти установяват, че от промяната на статута ѝ през 2006 г., осъществяваните от публичноправната организация ФИП плащания за факторинг са се увеличили. Оттук те заключават, че това развитие би оборило обосновката на Комисията относно възприемането на риска от неизпълнение на EPIC от трети лица. Те считат, че ако публичноправната организация ФИП се беше ползвала след 2006 г. от гаранция от държавата за своя риск от неизпълнение, прибягването до услугите за факторинг щеше да се извършва по-рядко след тази дата и дори щеше изцяло да изчезне.
(209)
Доколкото, както самите френските власти посочват в съображение 206, прибягването до факторинг е все повече свързано с нуждата от средства в аванс (нарастване на услугата за делегирано управление) и все по-малко свързано с поемането на риска от неплащане (намаляване на услугата по погасяване, финансиране и гарантиране) и доколкото, в счетоводството на публичноправната организация ФИП не е възможно да се разграничи прибягването на неговите доставчици до факторинг по видове услуги, Комисията счита, в противовес на това, че установеното от публичноправната организация ФИП развитие не дава основание да се обезсили нейната обосновка и още по-малко да се докаже, че доставчиците на публичноправната организация ФИП са установили повишаване на риска от неизпълнение на последната след промяната на статута ѝ.
(210)
Комисията признава, че не е в състояние да предостави точна стойност на размера на премията, която е необходима за обезпечаването на доставчиците за риска от неизпълнение на публичноправната организация ФИП, ако тя не се ползва вече от държавна гаранция. Въпреки това Комисията отбелязва, че доколкото таксата за факторинг, посочена в съображение 205.б.), в действителност покрива три различни услуги (погасяване, финансиране и гаранция срещу риск от неплащане), посоченият максимален размер от 2,5 % от обезпечения оборот представлява във всички случаи увеличение на премията, което би било необходимо, за да се обезпечи единствено риска от неизпълнение.
(211)
Във всички случаи френските власти си запазват възможността да представят по-точна методология за оценка на предоставеното от гаранцията на публичноправната организация предимство в отношенията ѝ с доставчиците. Базирана на една икономическа експертиза, обсъждана от всички страни в рамките на разследването, тази методология може при необходимост да бъде обект на положително решение на Комисията и да се използва от Франция за изпълнение на задълженията за предоставяне на информация, определени в разпоредбите на настоящото решение.
(212)
Що се отнася до въпросните суми френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г., че цената за придобиване на тези стоки и услуги участва пряко в оценъчната ставка за персонала, участващ в съответните дейности по придобиване на тези стоки и услуги (204). Освен това, що се отнася до дейностите по осчетоводяване на командированите служители и тези на щат, те не водят до никакъв специфичен разход, тъй като съвкупността от понесените разходи е вече интегрирана в структурните разходи на организацията.
(213)
На последно място, що се отнася до стоките и услугите, придобити единствено с цел осъществяване на стопански дейности, годишният среден размер на тези доставки представлява според френските власти само малка част (205) от средния годишен оборот, който публичноправната организация ФИП реализира. За научните изследвания по договор, въз основа на събраната от публичноправната организация ФИП информация посредством системата ѝ за аналитично счетоводство, средният годишен размер на доставките, които публичноправната организация ФИП е получила, за предоставянето на своите услуги в периода 2006-2009 година, възлиза на […] (*) EUR годишно.
(214)
Комисията счита, че за упражняване на своята стопанска дейност публичноправната организация ФИП се е ползвала от реално икономическо предимство, състоящо се в понижаване на практикуваните от неговите доставчици цени и произтичащо от една по-благоприятна оценка от последните на риска от неизпълнение на предприятието. Без да е в състояние да определи ясно точния размер на това предимство, Комисията счита, че при всички положение то не може да надвиши сума от порядъка на […] (*) EUR годишно (206), средно за разглеждания период (2006-2009 г.).
(215)
На последно място Комисията отбелязва, че подобно предимство в отношенията, които публичноправната организация поддържа със своите доставчици, е избирателно доколкото нейните конкуренти, които продължават да подлежат на съдебните производства по оздравяване и ликвидация по общия правен режим, не се ползват от подобна гаранция, отпусната от държавата и неразделно свързана със статута на публичноправната организация ФИП.
B. Предимство на ниво отношения с клиентите
(216)
Що се отнася до научноизследователските услуги, които публичноправната организация ФИП предоставя, Комисията отчита съображенията на дружеството UOP Limited, когато то посочва, че в областта на лицензиране на технологии, област, която по своето естество е рискова, приобретателите са особено чувствителни по отношение на гаранциите, които техните доставчици са в състояние да им предоставят относно обезпечаване както на договорната, така и на извъндоговорната отговорност.
(217)
Въпреки това що се отнася до извъндоговорната отговорност френските власти уточниха в писмото си от 13 януари 2010 г., че юридическите лица на частното право и публичноправните организации подлежат без разлика във Франция на общия правен режим (член 1382 от Гражданския кодекс, който по-специално се отнася до режима на виновната отговорност (207)). Те добавиха, че дейностите на публичноправната организация ФИП притежават особени характеристики по отношение на това, че те включват използването на лабораторни инструменти и на запалими, взривни и отровни продукти, които са потенциални източници на голям „промишлен“ риск (208) по смисъла, който застрахователите обичайно влагат в този термин. Вследствие на това, публичноправната организация ФИП е сключила различни застрахователни договори за обезпечаване не само на класическите рискове (гражданска отговорност), но също така и на специфични рискове като рисковете, свързани с йонизиращи източници, или също така рискове, свързани с повреждане на машините в близост до петролни кладенци. Що се отнася до покритието на нейната гражданската отговорност, застрахователният договор на публичноправната организация ФИП покрива четири риска: отговорност за разработване на нефтени находища, отговорност след доставка, професионална отговорност и екологичните щети.
(218)
От горепосоченото следва, че публичноправната организация ФИП по никакъв начин не се е освободила от своята извъндоговорна отговорност по отношение на държавата, приемайки риска от задействане на гаранцията, от която тя се ползва поради статута си EPIC в случай на възникване на произшествие, дори напротив, тя е сключила необходимите застрахователни договори за покритие на този риск при пазарни условия.
(219)
Що се отнася до договорната отговорност, от предоставената от френските власти информация в отговор на съображенията на дружеството UOP Limited, по-специално на включените в съображение 91, следва, че в областта на предоставянето на услуги отговорността на публичноправната организация ФИП спрямо клиентите ѝ (независимо дали става въпрос за нейните собствени дъщерни дружества или трети лица) „се ограничава до […] (*) % от реално полученото възнаграждение с таван, който евентуално може да стигне […] (*) % според случая“, по такъв начин, че ако клиентът счита, че в осъществената от публичноправната организация ФИП дейност има грешки, последната в никакъв случай няма да бъде задължена повторно да извършва дейността без ограничение. Освен това Комисията отчита забележката на френските власти, които установяват, че във връзка с принципа на ненатрупване на отговорностите, една страна по договор не може да се позове на извъндоговорна отговорност, за да търси обезщетение за нанесените вреди по силата на договорното правоотношение (209).
(220)
Остава обаче фактът, че, като се има предвид предоставената от държавата на публичноправната организация ФИП гаранция, нейните клиенти са сигурни, че тя никога няма да изпадне в положение на съдебна ликвидация и следователно винаги ще бъде в състояние да изпълнява своите договорни задължения или ако евентуално тя не направи това, клиентите ѝ ще бъдат сигурни, че ще получат обезщетение за това неизпълнение.
(221)
Следвайки обосновката, която изложи в съображение 204 и следващи, касаещи отношенията с доставчиците, Комисията счита, че при липсата на държавна гаранция един клиент, който би имал желание да се ползва от същото ниво на защита, би бил принуден да договори с финансов посредник (например банкова институция или застрахователна компания) гаранция за добро изпълнение (на английски език „performance bond“), за да бъде сигурен за развитието на договора, с който е обвързан с публичноправната организация ФИП. Целта на подобна закрила би била да се гарантира на този клиент парична компенсация при нанесени вреди във връзка с неизпълнение (изцяло или частично) на договора.
(222)
По тази точка Комисията отчита, че Франция признава, с някои резерви, и по начина, по който това е посочено в съображение 66, че „единствената предполагаема последица за публичноправната организация ФИП, която би могла да се установи, се състои в облекчение на разходите поради липсата на поети гаранции за добро изпълнение“. Френските власти следователно заключават, без допълнителни уточнения, че въз основа на „обичайно изискваните суми от банките и застрахователните дружества за предоставянето на този вид услуга, изглежда че резултатът от подобно облекчение представлява незначителна сума“.
(223)
Комисията преди всичко счита, че при определянето на стойността на гаранцията за добро изпълнение участват редица фактори, по-специално видът на договора и покритата стойност, използваният персонал, финансовото положение, рискът от неизпълнение и история на исковете срещу предприятието, чиято услуга е покрита, както и други чисто финансови елементи като възнагражденията или комисионните на посредниците. Въз основа на публично достъпната информация (210) Комисията счита, че прилаганият процент варира обикновено между 1 % и 5 % от покрития от гаранцията оборот.
(224)
Таксуването на покриването от специализираните посредници се основава на статистически методи, евентуално съобразени с вида риск, така че не е възможно да се установи a priori фиксиран процент за гаранцията за добро изпълнение. Крайната цена на гаранцията зависи in fine от предвидимия размер на евентуалните загуби и вероятността те да се настъпят. Следователно, докато гаранция за „отлично качество“ може да се предлага в някои сектори (например в секторите на общественото благоустройство и строителство или международната търговия), не изглежда възможно да се покрива нещо повече от „най-доброто усилие“, когато става въпрос за научноизследователски услуги, извършвани въз основа на договори, тъй като по своята същност ИРД е рискова област, в която приобретателят на дейности за научни изследвания няма никаква сигурност по отношение на факта дали те ще доведат или не до реални резултати. По този въпрос Комисията отбелязва, че гарантираната чрез договори стойност за клиентите на публичноправната организация ФИП, включително и нейните дъщерни дружества, се ограничава до цената на предоставяните научни изследвания.
(225)
Комисията признава, че не е в състояние да предостави точна оценка на размера на премията, която би била необходима за гарантирането на клиентите (включително и дъщерните дружества) на „най-добро усилие“ на публичноправната организация ФИП при предоставянето на научноизследователски услуги. Запитани по този въпрос френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г., че те също така не разполагат с данни по отношение на изискваните от пазара нива на премиите за покриване на специфичните рискове в областта на ИРД. Въпреки това Комисията счита, че премията, която ще се изисква от пазара за покриване на подобен риск (ограничен до „най-добри усилия“ в научноизследователска дейност и следователно по-малък от риска, който съпровожда „отличното качество“ при един договор) би трябвало логично да бъде по-нисък от максималните стойности, посочени в съображение 223. Също така Комисията счита, че максималният процент от 5 % от получения оборот от покритата с гаранция услуга представлява във всички случаи увеличаване на премията, която е необходима за покриването на подобен риск.
(226)
Що се отнася до размера на стопанските дейности, които могат да бъдат покрити от подобна гаранция, Комисията припомня, че тези дейности са два вида: от една страна, дейности по отдаване под наем на инфраструктурни обекти, предоставяне на изследователски персонал и юридически услуги, както и научноизследователски дейности по договори, осъществявани от публичноправната организация ФИП (както за сметка на трети лица, така и за сметка на нейните дъщерни дружества), и от друга страна, дейности по трансфер на технологии от публичноправната организация ФИП към нейните дъщерни дружества в изключителните сфери на дейност на Axens и Prosernat. Всъщност за извършваните от публичноправната организация ФИП дейности в изключителната сфера на дейност на нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab (211) Комисията вече установи, че те се финансират изцяло от получените приходи от пазара на консултантски услуги по експлоатацията на нефтени находища и от договори за разработване на софтуер за нефтодобивната промишленост. В посоченото по-горе решение C 51/2005 Комисията установи липсата на вътрешногрупови прехвърляния на публично финансиране от публичноправната организация ФИП към нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab, като търговските отношения между двете юридически лица се осъществяват при нормални пазарни условия. Тъй като възнагражденията, заплащани от Beicip-Franlab на публичноправната организация ФИП, покриват „в голяма степен“ (212) стойността на дейностите, извършвани от последната в изключителната област на нейното дъщерно дружество, Комисията е в състояние да заключи, че практикуваното таксуване е такова, че Beicip-Franlab би поело, каквото и да се случи, евентуалното допълнително въздействие на държавната гаранция върху разходите по изследователска дейност, поети от публичноправната организация ФИП. При тези условия покритието с държавна гаранция на търговските отношения между дъщерното дружество и нейното дружество майка по своята същност не може да предостави конкурентно предимство на дейностите, извършвани от публичноправната организация ФИП в изключителната област на научни изследвания на нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab. Следователно тяхното евентуално покритие с държавна гаранция не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(227)
Що се отнася до дейностите от първия вид, извършвани от публичноправната организация ФИП както за сметка на трети лица, така и за сметка на нейните дъщерни дружества, френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г. размера на стопанските дейности, осъществени от публичноправната организация ФИП в периода 2006-2009 г. От тази информация следва, че годишният среден размер на научноизследователските услуги е от порядъка на […] (*) EUR, от които […] (*) EUR за сметка на трети лица и […] (*) EUR за сметка на дъщерните дружества.
(228)
Френските власти освен това предоставиха данни относно предоставените административни услуги от публичноправната организация ФИП на нейните дъщерни дружества през същия период. От тази информация следва, че от 2006 г. насам годишният среден размер, фактуриран от публичноправната организация ФИП на нейните дъщерни дружества, е от порядъка на […] (*) EUR за командированите служители и […] (*) EUR за разходите по разполагане (213).
(229)
Що се отнася до дейностите от втория вид, а именно дейностите по трансфер на технологии от публичноправната организация ФИП към нейните дъщерни дружества в изключителните сфери на дейност на Axens и на Prosernat, уместно е най-напред да се посочи, че в решение C 51/2005 вече се съдържаха сумите на дейностите за 2006 г:
а)
В изключителната област на Axens публичноправната организация ФИП реализира […] (*) EUR за проучвания за техническа осъществимост преди промишлените изследвания и […] (*) EUR за промишлени изследвания или общо стопанска дейност на стойност […] (*) EUR.
б)
В изключителната област на Prosernat публичноправната организация ФИП реализира […] (*) EUR за проучвания на техническата осъществимост и […] (*) EUR за промишлени изследвания или общо стопанска дейност на стойност […] (*) EUR.
в)
Следователно публичноправната организация ФИП реализира общо 56,4 млн. EUR от научноизследователски услуги в изключителните области на нейните дъщерни дружества (от които 7,4 млн. EUR за проучвания за техническа осъществимост и 49,0 млн. EUR за промишлени изследвания), докато размерът на собствените средства е само […] (*) EUR, така че Комисията прецени, че тези научноизследователски дейности са били субсидирани с публични средства със сумата от 11,3 млн. EUR (т.е. интензитет на помощта (214) от 20 %).
(230)
Що се отнася до следващите години, съгласно член 5, параграф 1 от горепосоченото решение C 51/2005 до датата на изтичане на изключителните споразумения Франция е задължена да „представи на Комисията подробен годишен доклад за проектите, водени от ФИП в изключителните области на Axens и Prosernat“. Информацията, която тези годишни доклади съдържат, позволява да се изчисли точно годишния размер на научноизследователските услуги, осъществени от публичноправната организация ФИП за сметка и в изключителната област на нейните дъщерни дружества.
(231)
Понастоящем Франция е предоставила на Комисията годишните доклади за 2007, 2008 и 2009 година. Като се имат предвид необходимите за обработка на счетоводните данни срокове, докладът за 2010 г. ще бъде предоставен в течение на 2011 г.
(232)
В изключителната област на дейност на Axens тези стопански дейности са обобщени за периода 2007-2009 г. в Таблица 3, която е поместена в настоящето съображение (в хил. EUR).
Таблица 3
Дейности на публичноправната организация ФИП в изключителните области на Axens за периода 2007-2009 г.
(в хил. EUR)
Общо
Общо разходи
Общо собствени средства
Публични средства (+) или печалба (-)
2007 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Следователно научноизследователските услуги, извършвани от публичноправната организация ФИП в изключителната област на Axens, са генерирали стопанска дейност на стойност […] (*) EUR през 2007 г., […] (*) EUR през 2008 г. и […] (*) EUR през 2009 г., която е сравнима с тази, която Комисията установи в Решение C 51/2005 за 2006 г. ([…] (*) EUR).
(234)
В изключителните области на Prosernat тези стопански дейности са обобщени за периода 2007-2009 г. в Таблица 4, която е поместена в настоящото съображение (в хил. EUR).
Таблица 4
Дейности на публичноправната организация ФИП в изключителните области на Prosernat за периода 2007-2009 г.
(в хил. EUR)
Общо
Общо разходи
Общо собствени средства
Публични средства (+) или печалба (-)
2007 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Изследователските услуги, предоставени от публичноправната организация ФИП в изключителната област на Prosernat, следователно са генерирали стопанска дейност на стойност […] (*) EUR през 2007 г., […] (*) EUR през 2008 г. и […] (*) EUR през 2009 г., сравнима с тази, която Комисията установи в Решение C 51/2005 за 2006 година ([…] (*) EUR).
(236)
Въз основа на гореизложеното Комисията счита, че за упражняването на своите стопански дейности публичноправната организация ФИП се е ползвала от действително икономическо предимство, състоящо се в липсата на изплащане на премия, съответстваща на гаранция за добро изпълнение, най-малкото за най-доброто усилие, което тя е могла да предложи на своите клиенти по отношение на научноизследователските дейности, включително и на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat в тяхните изключителни области. Като отчита спецификата на покрития риск и без да е по-специално в състояние да определи количествено стойност точния размер на това предимство, Комисията счита при всички положения, че той не може да надвиши, услуга по услуга, година по година, сумите, поместени в Таблица 5, която се съдържа в настоящото съображение (в която символът „EUR“ означава „EUR“, а символът „M EUR“ - „млн. EUR“):
Таблица 5
Максимални стойности на икономическото предимство, от което публичноправната организация ФИП се ползва в отношенията си със своите клиенти във връзка с неограничената гаранция за периода 2006- 2009 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
Научноизследователски услуги (извън изключителните области на дъщерните дружества)
Оборот
(в M EUR)
Максимум (215)
(зпремия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
За сметка на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
За сметка на трети лица
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Административни услуги
Фактуриране за командирования персонал
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Фактуриране на разходите по разполагане
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Услуги в изключителната област на Axens
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
Услуги в изключителната област на Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Общо за дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
Общо за трети лица
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
При всички положения френските власти си запазват възможността да обявят по-точна методология за оценка на предоставеното от гаранцията на публичноправната организация предимство в отношенията ѝ с нейните клиенти. Основана на икономическа експертиза, разисквана от всички страни в рамките на разследването, тази методология ще може при необходимост да бъде обект на положително решение на Комисията и да бъде използвана от Франция за изпълнението на нейните задължения за информация, посочени в разпоредбите на настоящето решение.
(238)
На последно място Комисията отбелязва, че подобно предимство в отношенията, които публичноправната организация поддържа със своите клиенти, е избирателно, доколкото нейните конкуренти, които продължават да подлежат на съдебните производства по оздравяване и ликвидация по общия правен режим, не се ползват от подобна гаранция, отпусната от държавата и неразривно свързана със статута на публичноправна организация на публичноправната организация ФИП.
7.1.4.2 Предимства, прехвърлени на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП
(239)
Що се отнася до дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, в решението за откриване Комисията посочи, че не може да изключи в рамките на предварителното разследване, че „всяко предимство, което би могло да произтече от качеството EPIC на публичноправната организация ФИП, по-специално като по-благоприятните условия за заем, би могло също така да се приложи и към трите дъщерни дружества“ (216).
(240)
В края на настоящето задълбочено проучване, поради причините, изброени в част 7.1.1.2, като се отчита липсата във френското право на обща отговорност на акционера във връзка с неговите дъщерни дружества в групите от дружества, няма причина да се счита, че публичноправната организация ФИП и следователно френската държава могат да бъдат отговорни за изплащането на вземанията на трети лица по отношение на стопанските дейности на Axens и Prosernat, в частност при хипотезата, при която тези последните биха били предмет на съдебна ликвидация.
(241)
Въпреки това е уместно да се отбележи, че въпреки че в горепосоченото решение N 531/2005 е счела, както е припомнено в съображение 177, че в качеството си на акционерно дружество La Banque Postale продължава да подлежи на общия правен режим в областта на оздравяването и съдебната ликвидация и следователно не се ползва, за своя собствена сметка, от неограничена държавна гаранция, Комисията също така е разглеждала въпроса за евентуално прехвърляне към дъщерното дружество на последиците от държавна гаранция, отпусната на нейния единствен акционер (217).
(242)
По-конкретно Комисията е счела (218), че организацията на функциониране на групата води до извода за взаимно проникване между акционера (La Poste) и дъщерното дружество (La Banque Postale), което се дължи на комбинирания ефект на: i) използването от дъщерното дружество на материални и човешки ресурси, осигурени от нейното дружество майка, и ii) възнаграждение за тези ресурси въз основа на разходите, извършени от дружеството майка, така че в случай на икономическо предимство, при което се понижават цените на La Poste, изплатеното възнаграждение от La Banque Postale на нейното дружество майка ще намалее съответно, водейки до прехвърляне (най-малкото частично) на това икономическо предимство към дъщерното дружество.
(243)
По същия начин в горепосоченото решение C 51/2005 Комисията е счела, че съществува известна порьозност, по-специално в избора на таксуване, практикуван от публичноправната организация ФИП за услугите, предоставяни на Axens и Prosernat в тяхната изключителна област, така че междугруповите търговски отношения не биха се подчинявали на пазарната логика, а откриват обратно възможността за кръстосано субсидиране на стопанските дейности на дъщерните дружества с публичните средства, предоставени на дружеството майка. Както е посочено в съображение 226, Комисията освен това заключи, че отношенията между публичноправната организация ФИП и нейното дъщерно дружество Beicip-Prosernat (219) се осъществяват при нормални пазарни условия.
(244)
В горепосоченото дело относно La Banque Postale, Комисията е счела за необходимо френските власти да поемат ангажименти, чрез които се позволява установяването на механизъм, който да неутрализира на ниво дъщерното дружество евентуално съществуващите предимства за дружеството майка. Що се отнася до условията за финансиране това задължение представлява „за всяка операция да се отбележи писмено в договора за финансиране (за всеки, обхванат от договора инструмент), че съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция), настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция, от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата. Проспектът за емитиране на всяка операция ще трябва да направи обществено достояние тази договорна разпоредба.“ (220)
(245)
В конкретния случай френските власти са поели задължението по отношение на условията за заем на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) да отбелязват писмено в договора за финансиране (за всеки, обхванат от договора инструмент) при всяка операция, че „съгласно френското право (по-специално нуждата от изрично законово разрешение за всяка гаранция), настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата“
(246)
Що се отнася до използването на човешки и материални ресурси от дъщерните дружества, предоставени от дружеството майка, както Комисията посочи това в горепосоченото решение C 51/2005 „ако има субсидиране на стопанските дейности, то произтича от равнището на възнагражденията, заплащани от съответните дъщерни дружества на дружеството майка и се отразява в счетоводството на ФИП“. (221) Впрочем при проучването на счетоводството на публичноправната организация ФИП единствените ценови елементи, които не бяха взети предвид от Комисията, за 2006 г. в горепосоченото решение C 51/2005, и за следващите години в годишните доклади, предоставени от френските власти, са тези, които се отнасят до покритието, като неограничена гаранция, на предоставените от публичноправната организация ФИП услуги на нейните дъщерни дружества. Премията, съответстваща на гаранцията за добро изпълнение или поне на най-доброто усилие, не е платена на държавата и не е могла също така да бъде калкулирана в предоставените на дъщерните дружества услуги.
(247)
Следователно има основание да се счита, че икономическото предимство, възникнало за публичноправната организация от законовата гаранция, е било прехвърлено към нейните частноправни дъщерни дружества Axens и Prosernat.
(248)
По отношение на съвместно подписаните договори от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Prosernat и Beicip-Franlab с общите доставчици, които Комисията посочи в решението за откриване и които дружеството UOP Limited също посочи в своите становища, както е посочено в съображение 73, тяхното съществуване със сигурност е било потвърдено от френските власти, но последните уточниха, че те се отнасят основно за областта на транспорта (въздушен и железопътен) за служебни придвижвания на персонал от отделните дружества. Комисията счита, че ако дъщерните дружества са могли да се ползват от по-благоприятни условия за покупка, предоставени на групата ФИП, което не е установено със сигурност по отношение на въпросните доставки, това би се основавало по-скоро на политика за отстъпка за количество, евентуално въведена от тези доставчици при групови покупки, отколкото да е евентуална последица от гаранцията. Във всички случаи дори и да се предположи, че представеният анализ в част 7.1.4.1, буква Б за публичноправната организация може да бъде приложен и за дъщерните дружества по отношение на получените заедно с публичноправната организация доставки и че тези дъщерни дружества се ползват от подобен механизъм на прехвърляне на предимството, от което се ползва публичноправната организация ФИП във връзка с гаранцията, като получават по-евтино тези услуги, сумите, за които става въпрос биха били толкова незначителни, че Комисията се съмнява, че те могат да имат характера на истинско икономическо предимство.
(249)
Следователно в съответствие със заключението в горепосоченото решение C 51/2005 единствените дейности, за които може да е налице предимство от покриването с държавна гаранция, отпусната на дружеството майка, от научноизследователските дейности, извършвани в изключителната област на дейност на дъщерните дружества, се ограничават до „принос на [публичноправната организация ФИП] в областите на дейност на Axens и Prosernat“ (222). По-конкретно, що се отнася до прехвърлените на Axens и на Prosernat предимства, без да бъде напълно в състояние да изрази количествено точния размер на това предимство, като отчита спецификата на покрития риск, Комисията счита, че при всички положения той не може да превиши, услуга по услуга, година по година, сумите, съдържащи се в Таблица 5, поместена в съображение 236.
(250)
Комисията счита, че подобно икономическо предимство, прехвърлено от публичноправната организация ФИП на нейните частноправни дъщерни дружества Axens и Prosernat, е избирателно, доколкото конкурентите на последните нямат достъп до технологиите и материалните и човешки ресурси на публичноправната организация ФИП при такива благоприятни условия.
7.1.5 НАРУШЕНИЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА И ЗАСЯГАНЕ НА ТЪРГОВИЯТА
(251)
Проучваната мярка може до доведе до намаляване на оперативните разходи на публичноправната организация ФИП за услугите, които тя предоставя на трети лица (научни изследвания по договор) и до намаляване на оперативните разходи на Axens и на Prosernat за услугите, които те получават от своето дружество майка (научни изследвания в тяхната изключителна област, научни изследвания по договор, предоставяне на персонал и оборудване, предоставяне на административни услуги), което има за последица да облагодетелства групата ФИП и да наруши конкуренцията по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(252)
Тъй като пазарите, на които групата ФИП осъществява дейност, по-специално този за научни изследвания по договор, що се отнася пряко до публичноправната организация ФИП, пазарите на катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост, що се отнася до дъщерното дружество Axens и проучвания, услуги и оборудване в областта на преработката на газ и извличането на сярата, що се отнася до дъщерното дружество Prosernat, са широко отворени за търговия вътре в Европейския съюз, подобна мярка може да има неблагоприятни последици за конкурентните предприятия, които развиват или желаят да развият подобни стопански дейности на съответните пазари.
(253)
При тези условия наличието на неограничена държавна гаранция в полза на публичноправната организация ФИП може да наруши конкуренцията и да засегне търговията по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
7.1.6 ЗАКЛЮЧЕНИЕ ОТНОСНО СЪЩНОСТТА НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
(254)
Законовата гаранция от страна на държавата в полза на публичноправната организация ФИП следователно води до прехвърляне на държавни средства, приписано на държавата, и нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и търговията между държавите-членки, като облагодетелства групата ФИП.
(255)
Комисията заключава, че тази гаранция представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
7.2 НЕПРАВОМЕРНОСТ НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
(256)
Преди промяната на статута ѝ ФИП беше юридическо лице на частното право, учредено под формата на професионално учреждение по смисъла на акта, наречен Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси. По този повод ФИП подлежеше на производствата по общия правен режим в областта на съдебното оздравяване и ликвидация и не се ползваше от държавна гаранция, дължаща се на статута EPIC.
(257)
С декрет от дата 6 юли 2006 г., приет в допълнение на Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г., ФИП придобива статут EPIC на 7 юли 2006 г. Следователно въпросната мярка трябва да бъде определена като нова помощ по смисъла на член 1, точка в) от процедурния регламент.
(258)
В съответствие с член 2, точка 1 от процедурния регламент държавите членки имат задължение да уведомят своевременно „за всички планове за предоставяне на нова помощ“. Доколкото промяната на статута на публичноправната организация не е била официално обявена от Франция, а само отбелязана инцидентно в рамките на друга процедура и тъй като ефективното прилагане на мярката не е било подложено на условие за предварителното одобрение на Комисията, въпросната държавна помощ е била приведена в действие от френското правителство при нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(259)
Следователно Комисията счита, че тази мярка представлява неправомерна помощ по смисъла на член 1, буква е) от процедурния правилник.
7.3 СЪВМЕСТИМОСТ НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
7.3.1 ПОМОЩ В ОБЛАСТТА НА НАУЧНИТЕ ИЗСЛЕДВАНИЯ ПО ДОГОВОР И ПРЕДОСТАВЯНЕТО НА УСЛУГИ ОТ ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(260)
Предоставянето на услуги се състои в отдаването под наем на инфраструктура за научни изследвания, предоставяне на персонал и на юридически услуги (за сметка на дъщерните дружества).
(261)
Предоставянето на научни изследвания по договор представлява като цяло за публичноправната организация ФИП оказване на помощ на даден клиент (трето лице или дъщерно дружество (223)), който желае да извърши научниизследвания, които позволяват да се разбере или овладее по-добре дадено научно или техническо явление (224). Искането може да бъде повече или по-малко конкретно и да остави на публичноправната организация ФИП по-тясно или по-широко поле за действие, като се започне от простото спазване на техническо задание, строго дефинирано от клиента, и се стигне до предоставяне на цялостна научноизследователска услуга, която включва и препоръки. […] (*) За всяко искане публичноправната организация ФИП изготвя технико-икономическо предложение, съпроводено от договорни условия за изпълнението, което става предмет на преговори с клиента. Френските власти доизясниха предоставянето на научни изследвания по договор и предоставянето на услуги от публичноправната организация ФИП в нейните три сфери на компетентност (CREP, CRRP, CRME).
(262)
На ниво CREP чрез услугите по-специално се цели утвърждаването и/или подобряването на развитите методологии, технологии и софтуер от научноизследователския център. Освен това, за да осъществи някои от своите услуги, CREP предоставя на своите промишлени партньори оборудване и изчислителни алгоритми, които са собственост на публичноправната организация ФИП, или тясно специализирани експертни становища, които не са на разположение в рамките на дадена търговска услуга, предоставена от частен оператор. Тези услуги могат да се класифицират в зависимост от следните категории:
а)
Услуги, свързани със специфично оборудване, което няма еквивалент или неговите еквиваленти са много малко в света (225);
б)
Тълкуване на случай, при който е необходимо използването на софтуер, разработен от публичноправната организация ФИП, който все още не е пуснат на пазара или чието използване в тази конкретен контекст изисква специфично експертно становище, за което се използват компетенциите на публичноправната организация ФИП (226);
в)
Използване на специален експертен опит на публичноправната организация ФИП (227);
г)
Използване на експертен опит по време на дадена разработка за валидиране на компетентността и на разработваните технологиите и методики (228).
(263)
На ниво CRRP научните изследвания по договор се състояха например в помощ за внедряването от чуждестранен университет (229) на дейности от специфичната компетентност на ФИП в областта на катализаторите, в дейностите относно „[…] (*) (230)“, за да се проучат явленията […] (*) или в проучване (231) на […] (*).
(264)
На ниво CRME научните изследвания по договор за сметка на автомобилните конструктори например се състояха в […] (*) от […] (*), от […] (*) и методика (232) на публичноправната организация ФИП, в проучване […] (*) (233) въз основа на научните изследвания на публичноправната организация ФИП […] (*) или изпитвания на […] (*) за […] (*), които публичноправната организация ФИП разработи (234).
(265)
От това описание следва, че научните изследвания по договор, извършвани от публичноправната организация ФИП за сметка на трети лица, имат за цел или провеждането на предходни на научноизследователската дейност проучвания за техническата осъществимост, или придобиването на нови познания и умения в сферите на компетентност на института, или използването на познанията и технологиите, разработени от публичноправната организация ФИП за получаването на нови продукти, процеси или услуги.
(266)
Френските власти предоставиха оценка на дейностите за научни изследвания по договор и на предоставените услуги за сметка на трети лица от публичноправната организация ФИП за периода 2004-2010 г. От предоставената информация следва, че изследователските услуги представляват годишно около[0-5] (**) % от общия бюджет на публичноправната организация ФИП (т.е. […] (*) EUR за услуги, като бюджетът е бил около 300 млн.EUR), така че тази стопанска дейност може да бъде определена като остатъчна сред дейностите на публичноправната организация.
7.3.1.1 Хипотеза на прехвърляне на държавната помощ към трети юридически лица или дъщерните дружества
(267)
В съответствие с точка 3.1.2 от рамката за НИРИ, когато изследователска организация с нестопанска цел упражнява по изключение стопански дейности като отдаване под наем на съоръжения, предоставяне на услуги в полза на предприятия или изпълнението на научноизследователски договори, държавното финансиране на тези стопански дейности означава обикновено държавна помощ. Все пак, ако е възможно да се докаже, че държавното финансиране е прехвърлено изцяло върху крайния бенефициер и че посредникът не е извлякъл никакво предимство от това, може да бъде счетено, че последният не се е ползвал от държавна помощ.
(268)
В конкретния случай, доколкото научноизследователска организация, каквато е публичноправната организация ФИП, ползваща се от неограничена държавна гаранция, упражнява дейности за научни изследвания по договор, е уместно да се счита, че тя се ползва от държавна помощ, освен ако се докаже, че чрез продажната цена на тези услуги е било осъществено прехвърляне на цялата държавна помощ върху нейните клиенти.
(269)
Тарифирането на научните изследвания по договор на публичноправната организация ФИП е установено въз основа на тяхната пълна себестойност (235), към която се прилага марж, чийто процент варира спрямо резултата от преговорите с клиента, посочени в съображение 261. Като се отчете това, единственият ценови елемент, който изглежда, че не е взет предвид от публичноправната организация съответства точно на премията за покритие на гаранцията за добро изпълнение (или най-доброто усилие) на публичноправната организация ФИП.
(270)
Що се отнася до осъществените от публичноправната организация ФИП научни изследвания по договор за сметка на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, Комисията счита, че икономическото предимство, което произтича от гаранцията, може или да остане на равнището на публичноправната организация ФИП и при необходимост да бъде използвано по друг начин, или като се вземат под внимание връзките, които обединяват дъщерните дружества с тяхното дружество майка, да бъде прехвърлено на дъщерните дружества посредством тарифирането:
а)
в първия случай съвместимостта на помощта е описана в настоящата част.
б)
във втория случай Комисията препраща към анализа на съвместимостта, представен в част 7.3.2, който поради съображения за предпазливост ще включва сумите от значение при оценката на предимството, потенциално прехвърлено върху дъщерните дружества.
(271)
По същия начин, що се отнася до клиентите трети лица, ако може да се установи, че сума, съответстваща на този допълнителен разход, систематично е прехвърляна на трети лица чрез прилаганото тарифиране, тогава подробно проучване на прехвърлената помощ би било много вероятно да доведе до суми de minimis (236). В действителност от предоставената от френските власти информация следва, че по-голямата част от фактурираните услуги генерират оборот по-малък от […] (*) EUR (т.е. максимален размер за покритието на риска от неизпълнение от […] (*) EUR), а най-големият договор е само за […] (*) EUR (т.е. максимален размер за покритие на риска от неизпълнение от […] (*) EUR).
(272)
При все това не може да бъде изключено, че маржът, практикуван от публичноправната организация ФИП не е позволявал винаги да се прехвърли изцяло размерът на помощта върху клиента на научни изследвания по договор. В подобен случай неплащането на държавата на премията за гаранция за покритието на договорите за научни изследвания по договор, изпълнявани за трети лица би представлявало допълнително държавно финансиране, предоставено на публичноправната организация от държавата.
(273)
Съответните публични средства биха могли следователно да бъдат използвани за три цели:
а)
или за финансиране на нестопанските дейности на публичноправната организация, което не представлява държавна помощ.
б)
или за финансирането на други дейности за научни изследвания по договор за сметка на трети лица или дъщерни дружества. Тази хипотеза подробно е анализирана в част 7.3.1.2.
в)
или за финансирането на извършвани от публичноправната организация научни изследвания в изключителната област на дейност на нейните дъщерни дружества, което следователно би могло да се прибави към стойността на държавна помощ, вече прехвърлена на дъщерните дружества. Тази хипотеза подробно е анализирана в част 7.3.2.
7.3.1.2 Съвместимост на държавна гаранция, отпусната на научноизследователска организация за извършване на научни изследвания по договор и на допълнителни услуги към нейната основна дейност, състояща се в извършване на независими научни изследвания в публичния сектор
(274)
Преди да проучи особеностите на конкретния случай Комисията възнамерява да препотвърди принципното положение, което тя възприе при вземането на решения, според което една неограничена държавна гаранция, покриваща стопански дейности, представлява по принцип несъвместима държавна помощ (237). Като цяло Комисията счита, че неограничените гаранции в един икономически сектор, отворен за конкуренцията, са несъвместими с ДФЕС, по-специално тъй като с подобна гаранция държавата поема съвкупността от рискове, съпровождащи дадена стопанска дейност, без предприятието бенефициер да понесе цената на това покритие, и това води до появата на морален риск, който кара предприятието бенефициер, защитено от всякаква заплаха от несъстоятелност, да увеличи поемания риск, в сравнение със ситуацията, при която то би понесло изцяло отрицателните последици от своите действия. По силата на принципа на пропорционалност подобни неограничени гаранции най-често не могат да бъдат оправдани от икономически функции от общ интерес, доколкото се оказва невъзможно, в случая на неограничена гаранция, да се провери, че размерът на помощта не превишава нетните разходи за осигуряването на обществената услуга (238).
(275)
В конкретния случай е редно да се отчете, че френското законодателство е възложило на публичноправната организация ФИП задължения за обществена услуга, които се състоят в тройна функция за научноизследователска дейност, обучение и документация, които противно на услугите от общ икономически (239) интерес, не попадат в полето на стопанските дейности по смисъла на правото на Съюза. Покритието от държавна законова гаранция на нестопанските дейности не включва следователно никакво отпускане на държавна помощ. Впрочем основната дейност на публичноправната организация ФИП е нестопанска. Следователно влиянието на гаранцията, от която тя се ползва, се съсредоточава главно в нестопанските ѝ дейности, и не засяга допълнителните услуги за научни изследвания по договор и услугите, които извършва само по изключение.
(276)
Обратно, когато подобна гаранция покрива стопанските дейности на научноизследователските организации, например научни изследвания по договор или предоставянето на услуги, без да бъде обект на тарифиране на пазарна цена, чрез нея на научноизследователската организация се отпуска държавна помощ, която, както е обяснено по-горе, може да се прибави към публичното финансиране на нейните нестопански дейности от общ интерес (независими научни изследвания в публичния сектор) или към финансирането на нейните други външни стопански дейности и предоставяне на услуги или, на последно място, към финансирането на дейностите по трансфер на технологии към Axens и Prosernat (240).
(277)
За първите два случая при все това се налага изводът, че въпреки a priori неограничения характер на държавната гаранция по изключение е възможно да се приеме a posteriori за периода 2006-2009 г. максимума на брутния еквивалент на помощта като последица от тази гаранция (неизплатената премия за риска на държавата), чрез която се увеличиха (още повече, че бе запазена на равнището на публичноправната организация ФИП) публичните средства, изплатени вече от държавата на ФИП за покриването на нетните разходи за дейността ѝ в областта на независимите научни изследвания в публичния сектор и научните изследвания по договор или предоставянето на услуги.
(278)
По този въпрос Комисията държи да подчертае, че научните изследвания по договор и предоставянето на услуги, покрити от държавната гаранция, се ограничават при все това до „допълнителни“ към основната дейност дейности по независими научни изследвания в публичния сектор, т.е. стопански дейности, които:
а)
не засягат нормалното функциониране, независимостта или неутралността на научноизследователската организация;
б)
се предоставят при нормални пазарни условия и по-специално на пазарна цена или при липса на пазарна цена, на цена, която отразява целостта на разходите за тях (извън въздействието на гаранцията), увеличени с разумен марж;
в)
са обект на счетоводство, различно от това на дейностите за независими научни изследвания в публичния сектор, по-специално по отношение на съответните им разходи и финансиране;
г)
са неразривно свързани с основната дейност, състояща се от независими научни изследвания в публичния сектор, така че не е възможно те технически да бъдат отделени, по-специално поради използването на едни и същи инфраструктурни обекти, оборудване, материали или технологии или поради назначаването на служба на едни и същи изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници;
(279)
Тези допълнителни дейности могат да се състоят в изпълнението на договори за научни изследвания, предоставянето на експертни становища или технически или научни консултации, които включват при необходимост предоставянето на инфраструктурни обекти, на материално оборудване, на технологии с висока степен на иновация, финансирани или внедрени в рамките на, и необходими за провеждането на независими научни изследвания в публичния сектор, които нямат еквивалент или техните еквиваленти са много малко по света (241) извън предоставяните услуги от една или повече подобни научноизследователски организации, за чието използване се изисква експертното становище или уменията на изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници, назначени главно от научноизследователската организация, за да допринасят за нейните независими научни изследвания в публичния сектор.
(280)
Освен това тези услуги позволяват разпространението на научното познание между научни изследванията в публичния сектор и промишления сектор, като на предприятията клиенти се предлага възможността за достъп до оборудване за провеждане на опити, до технологии и до ноу-хауто на персонала на публичноправната организация ФИП, като на последната се позволява да акумулира натрупания нов опит на основа на резултатите от нейните оригинални разработки - източници за бъдещи подобрения на независимите ѝ научни изследвания в публичния сектор. Тези кръстосани въздействия в областта на научните познания са от взаимна полза за засегнатите различни участници и за Европейския съюз като цяло.
(281)
Както се посочва в съображение 266, предоставянето на научни изследвания по договор и услуги представлява само [0-5] (**) % от общия бюджет на публичноправната организация ФИП за периода 2004-2009 г., което представлява много малка част.
(282)
Освен това, отнесени към всеки един клиент, фактурираните услуги са най-често в за сума по-ниска от […] (*) EUR, така че максималният размер на помощта продължава да бъде най-често незначителен, от порядъка на […] (*) EUR на договор. Следователно Комисията счита, че въпросната мярка е съразмерна на целта от общ интерес за разпространение на научното познание в Европейския съюз.
(283)
При условие че тези допълнителни дейности продължават да представляват много малка част от използвания от публичноправната организация ФИП бюджет за нейната основна функция за независими научни изследвания в публичния сектор и като се има предвид положителното въздействие на тези допълнителни дейности от гледна точка на целите от общ интерес, Комисията счита, че тяхното покритие от държавната гаранция не може по никакъв начин да засегне условията за търговия до степен, която противоречи на интересите на Съюза по смисъла на член 107, параграф 3, точка в) от ДФЕС.
(284)
В рамките на годишните доклади относно въпросната мярка френските власти ще трябва да докажат, че това условие продължава да бъде изпълнено в бъдеще. При съмнение относно допълнителния характер на научните изследвания по договор или предоставянето на услуги ще бъде уместно Комисията да бъде информирана незабавно и при необходимост да бъде уведомена за евентуалната държавна помощ, като взема под внимание въздействието на държавната гаранция.
(285)
В този контекст Комисията също така отчита предложението на френските власти, с което се цели включването във всеки договор, който по специфичен начин попада в полето на стопанската дейност на публичноправната организация ФИП и следователно в това на нейните дейности по научни изследвания по договор и предоставяне на услуги, клауза за неотговорност на държавата, така че при необходимост да се задейства изключението за поетия риск и по този начин да се ограничат значително евентуалните отрицателни последици от гаранцията.
7.3.2 ПОМОЩ ЗА ГРУПАТА ФИП В ИЗКЛЮЧИТЕЛНИТЕ ОБЛАСТИ НА ДЕЙНОСТ НА AXENS И PROSERNAT
7.3.2.1 Основание за проучване на съвместимостта на помощта
(286)
Когато се отнася до държавна мярка, с която се цели поддържането на ИРД, извършвана от публичноправната организация ФИП, приложимите правила за проучването на съвместимостта, са тези, които се отнасят до държавната помощ за научноизследователска и развойна дейност.
(287)
Доколкото промяната на статута на публичноправната организация настъпи на 7 юли 2006 г., датата на отпускане от държавата на въпросната неограничена гаранция предхожда датата 1 януари 2007 г., на която влезе в сила горепосочената рамка за НИРИ. Също така, що се отнася до проучването на съвместимостта на тази мярка, съгласно известието за определяне на приложимите правила при оценка на незаконосъобразната държавна помощ (242), Комисията ще приложи към тази необявена помощ Рамката на Общността относно държавните помощи за научноизследователска и развойна дейност от 1996 г., която е била в сила към момента на отпускане на помощта.
(288)
При все това, като има предвид факта, че покритието на стопанските дейности на публичноправната организация ФИП от неограничената гаранция, отпусната поради нейния статут EPIC, е предвидено да се увеличи без ограничение във времето, и като се има предвид факта, че както е обяснено в съображение 277, по изключение е възможно да се извърши количествена оценка на максималното въздействие на гаранцията в конкретния случай, Комисията ще проучи също така съвместимостта с вътрешния пазар на покритието от неограничената гаранция на дейностите, които публичноправната организация осъществява в изключителните области на дейност на Axens и на Prosernat въз основа на разпоредбите на рамката за НИРИ от 1 януари 2007 г. - датата на влизането ѝ в сила. При всички положения заключенията от анализа на съвместимостта остават непроменени каквато и рамка да е използвана.
7.3.2.2 Етапи на научноизследователска дейност
(289)
В рамките на горепосоченото решение C 51/2005 (243) Комисията е счела, че дейностите, осъществени от публичноправната организация ФИП в изключителните области на дейност и в сътрудничество с дъщерните ѝ дружества Axens и Prosernat, попадат действително в полето на ИРД, доколкото при всеки проект са били открити слаби точки по отношение на компонентите, на връзките между тях или на характеристиките на съответните процеси или продукти, като дейностите са били осъществени преди етапа на официално одобрение, от персонал, състоящ се главно от изследователи и технически специалисти, въз основа на методи, базирани на опита, тълкуването и моделирането, а резултатите от тези дейности са били с широк обхват и са били патентовани. Комисията констатира, че дейности от същия вид, осъществявани от други оператори в сектора, обикновено се класифицират като научноизследователска дейност (244). Анализът на новаторските аспекти на провежданата научноизследователската дейност е бил извършен на базата на международно признатите стандарти от Наръчника на Фраскати (245).
(290)
По отношение на 2006 г. Комисията проучи в горепосоченото решение C 51/2005 (246) разработките, осъществени в рамките на споразуменията за научноизследователска дейност, сключени между публичноправната организация ФИП и Axens от една страна и публичноправната организация ФИП и Prosernat от друга. Комисията заключи, че тези разработки представляват от една страна промишлени изследвания и от друга страна - проучвания за техническа осъществимост преди проектите за промишлени изследвания по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. Тази класификация на научноизследователската дейност бе разработена на базата на специфични примери и обяснения, предоставени от Наръчника на Фраскати за всяка отделна научноизследователска дейност, проведена от публичноправната организация ФИП и Axens от една страна и публичноправната организация ФИП и Prosernat от друга.
(291)
Освен това в рамките на предоставените доклади в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 френските власти класираха проектите, осъществени в изключителните сфери на дейност на Axens и на Prosernat за 2007, 2008 и 2009 г., като използваха двете горепосочени категории по смисъла на рамката ИРД от 1996 г., или като алтернатива - промишлени изследвания по смисъла на точка 2.2.е) и проучвания за техническа осъществимост преди промишлените изследвания по смисъла на точка 5.2 от рамката за НИРИ от 2006 г. Тази дейност се състоеше в проучването на нови методи за синтез или тяхното усъвършенстване, в мащаб, който няма отношение към промишленото производство. Те бяха насочени към валидирането на концепции и спадаха към промишлените изследвания по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ. Годишни резюмета за всеки отделен проект заедно с годишните доклади бяха предоставени на Комисията в рамките на горепосочената помощ C 51/2005.
(292)
За следващите години Комисията припомня, че в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 Франция има задължението да представи на Комисията годишен доклад, в който се съдържа подробно описание на проектите, осъществени от публичноправната организация ФИП, класифицирани по научноизследователски категории.
7.3.2.3 Допустими разходи
(293)
В рамките на горепосоченото решение C 51/2005 (247) (за 2006 година) и в годишните доклади (за 2007, 2008 и 2009 г.) разходите за проекти в изключителните области на Axens и на Prosernat са в съответствие с допустимите разходи, определени в приложение II от рамката ИРД от 1996 г., както и с допустимите разходи по смисъла на точка 5.1.4 от рамката за НИРИ.
(294)
Припомня се, че разходите по фактуриране на научноизследователската дейност на публичноправната организация ФИП, на Axens и Prosernat включват разходите, които са пряко свързани с проекти и са за подизпълнители, командировки, застраховки и документация, както и обзавеждане и дребни материали. Те включват също така другите свързани с проектите разходи като разходите за научноизследователски персонал, амортизация за материални и нематериални дълготрайни активи, както и други общи разходи. Тези разходи се заплащат пряко за научноизследователската дейност и са разпределени между различните научноизследователски проекти пропорционално на времето, посветено от научноизследователския персонал на всеки проект. При това, разходите за хоризонтални проекти за научноизследователска и развойна дейност, свързани с методите и оборудването, използвани в другите проекти за научноизследователска и развойна дейност, се начисляват пропорционално на разходите за всеки проекти за научноизследователска и развойна дейност.
(295)
Тези разходи съответстват на следните категории: разходи за консултантски и равностойни на тях услуги, разходи за персонал, разходи за инструменти, материали, земя и сгради, допълнителни общи разходи и други разходи за дейността съгласно категориите допустими разходи от рамката от 1996 г. и рамката за НИРИ.
(296)
Тази информация за в бъдеще ще трябва също да бъде поместена в годишните доклади, предоставяни от френските власти.
7.3.2.4 Интензитет на помощта
(297)
От рамката ИРД от 1996 г. следва, че максималният разрешен интензитет е 75 % за предварителни проучвания за техническа осъществимост на проекти за промишлени изследвания (точка 5.4) и 50 % за проекти на промишлени изследвания (точка 5.3).
(298)
От рамката за НИРИ следва, че интензитетът на помощта, изчислен на базата на допустимите разходи за проекта, не може да надвишава 50 % за промишлени научни изследвания (точка 5.1.2, буква б) и 65 % подготвителни проучвания за промишлени научни изследвания, проведени в големи предприятия (точка 5.2, буква б). Припомня се, че покритите от държавната гаранция дейности се отнасят единствено до промишлените изследвания, а предварителните проучвания за техническа осъществимост, проведени от публичноправната организация ФИП, и допазарната развойна дейност по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. (или посредством експериментално развитие по смисъла на рамката за НИРИ) са изцяло финансирани от Axens и Prosernat със собствени средства от получени на пазара доходи.
(299)
Комисията състави Таблица 6, поместена в съображение 300, въз основа на списъците на проектите, в които описва годишните разходи по проекти и по етапи на научноизследователската дейност, както и въз основа на справката за собствените ресурси на публичноправната организация ФИП.
(300)
При нейното изготвяне Комисията е следвала консервативен подход, включвайки всички разходи, които пряко или непряко са свързани с областите на изключителни дейности на Axens и Prosernat, и изключвайки всички постъпления, различни от тези, заплащани от Axens и Prosernat (248). Комисията от съображения за предпазливост също така посочи в тази таблица всички потенциални последици от неограничената гаранция за малко вероятната хипотеза, при която всички те биха били използвани от публичноправната организация ФИП за финансирането на научноизследователски дейности в изключителните области на Axens и на Prosernat (последици от гаранцията в отношенията с доставчиците и клиентите - не само дъщерните дружества, но също така и трети лица).
Таблица 6
Максимална оценка на общия размер на общото държавно финансиране, осигурено от публичноправната организация ФИП за дейностите, провеждани в изключителните области на Axens и на Prosernat за периода 2006-2009 г.
(в млн. EUR)
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
Годишни разходи за проучванията за техническа осъществимост (в млн. EUR)
Област на дейност на ФИП/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Област на дейност на ФИП/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Общо
7,4
3,5
0,9
0,9
Годишни разходи за промишлени изследвания (в млн. EUR)
Област на дейност на ФИП/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Област на дейност на ФИП/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Общо
49,0
45,5
52,8
55,2
Собствени средства (в млн. EUR)
Размер
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Годишна държавна помощ (в млн. EUR)
Размер на държавното финансиране (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Максимум на последиците от гаранцията в отношенията на публичноправната организация с доставчиците ѝ
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Максимум на последиците от гаранцията в отношенията на публичноправната организация с нейните клиенти (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
в изключителната област на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
извън изключителната област на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Максимален размер на държавното финансиране
(включително и максимума на последиците от гаранцията)
13,1
9,8
11,3
14,7
Интензитет на помощта
(извън максимума на последиците от гаранцията)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Максимум на интензитета на помощта
(включително и максимума на последиците от гаранцията)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Максимален разрешен интензитет (251)
-
разпоредби на рамката ИРД от 1996 г.
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
разпоредби на рамката за НИРИ
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Комисията е проверила спазването на допустимите интензитети по етапи на научноизследователската дейност въз основа на годишните списъци на проектите, провеждани в периода 2006-2009 г., като отчита максималните възможни последици от неограничената гаранция, свързана със статута на публичноправна организация на публичноправната организация ФИП, включвайки като допълнителен помощен елемент възприетия максимум за премиите за покриването на различните рискове. При всички положения дори и да включи всички евентуални въздействия на гаранцията в отношенията с клиентите и доставчиците, максимума за интензитета на помощта остава много под максималния разрешен интензитет. В заключение Комисията счита, че разрешените интензитети на помощ от рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ са спазени.
(302)
За следващите години Комисията припомня, че, в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 Франция има задължение да представя на Комисията годишен доклад, за да може последната да се увери, че интензитетите на помощ по етапи на научноизследователската дейност и по проекти също така са спазени. Считано от 2010 г. в този доклад ще трябва да се представи групата от проекти, осъществявани в областите на дейност на Axens и на Prosernat, класифицирани по категории научноизследователска дейност, като в него се посочат точно освен разходите за тях по етапи на научноизследователска дейност, и размерът на държавно финансиране и собствените средства, предоставени от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, максимума на размера на гаранционната премия, изчислен благодарение на описания в настоящото решение метод, включително и евентуалните последици върху условията на задлъжняване на публичноправната организация ФИП в съответствие с изложената в съображение 200 обосновка.
7.3.2.5 Комбинирана помощ
(303)
Разпоредбите относно комбинираната помощ са спазени, независимо дали става дума за разпоредбите, определени в точка 5.12 от рамката ИРД от 1996 г. или точка 8 от рамката за НИРИ. Комисията всъщност е изчислила размера на общото публично финансиране, независимо от произхода му, включително и максималното въздействие на неограничената гаранция за периода 2006-2009 г.
(304)
Считано от 2010 г. френските власти ще приложат същия метод в годишните доклади, предоставяни на Комисията.
7.3.2.6 Стимулиращ ефект
(305)
Въз основа на Рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ държавните помощи трябва да имат стимулиращ ефект, т.е. да предизвикат промяна в поведението на техния бенефициер, която да го накара да увеличи своите научноизследователски и развойни дейности (и иновативните дейности). Следващите критерии по принцип са достатъчни за доказването на наличие на стимулиращ ефект за проектите, ползващи се от помощи под праговете за задълбочено проучване: увеличаване на размера на проекта, увеличаване на обхвата, увеличаване на ритъма на проекта и увеличаване на общия размер, предоставен за научноизследователска и развойна дейност, и иновации. Ако може да бъде доказана значителен ефект от поне един от тези елементи, Комисията ще счита по принцип, че проектът за помощ има стимулиращ ефект, като взема под внимание нормалното поведение на предприятията от въпросния сектор (252).
(306)
Комисията препраща към посочения анализ в съображения 196-198 от горепосоченото решение C 51/2005 относно стратегическия интерес, контролиран и одобрен от техническите комитети, за научни изследвания, провеждани от публичноправното организация ФИП и нейните дъщерни дружества в областта на сигурността в дългосрочен план на енергийните доставки, по-специално що се отнася до възобновяването и увеличаването на добива на петрол и на газ (увеличаване на степента на успех на проучванията, степента на извличане на залежите, експлоатирането на неконвенционални ресурси и т.н.), разработване на процеси на рафиниране, технологии за преобразуване, разработване на новаторски горива и технологии за ефективни двигатели, разнообразяване на източниците на енергия за производството на горива, редица от тях са сред приоритетите на Европейския съюз по отношение на научноизследователската дейност, енергийната политика и политиката за опазване на околната среда.
(307)
Що се отнася до 2006 г., Комисията отново поддържа своя анализ, изложен в съображение 199 от горепосоченото решение C 51/2005, според който благодарение на публичната помощ, в която се включва неограничената гаранция, публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества са могли да осъществяват добре своята допълнителна научноизследователска дейност, която не би могла да се реализира поради технологични рискове или рискове, свързани с твърде несигурния характер на възвращаемостта на инвестициите.
(308)
Въз основа на годишните доклади, предоставени от френските власти, Комисията установява, че тази логика се е запазила през 2007, 2008 и 2009 г. В тези доклади френските власти посочиха проект по проект стимулиращия ефект, породен благодарение на помощта, по-специално по отношение на обхвата на проекта, неговия ритъм и увеличението на общия размер на сумите, отделени за ИРД.
(309)
Например през 2007 г. в изключителната област на Axens групата ФИП е осъществила по-специално водещите проекти […] (*) (253). […] (*). Без държавната помощ щеше да се получи забавяне от няколко години при пускането на пазара на тези продукти: научноизследователски и развойни проекти щяха да бъдат започнати по-късно, те щяха да се развиват по-бавно и […] (*).
(310)
Освен това в изключителната област на Prosernat държавната помощ е позволила започването на проекта […] (*) относно […] (*), изработване и патентоване на оригиналните процеси на […] (*) (254) […] (*). [Този проект] (**) включваше опасни и трудни операции, за който бяха нужни значителни човешки, технически и финансови инвестиции, които дружество като Prosernat не можеше изцяло само да осъществи. Следователно публичната помощ, отпусната от публичноправната организация ФИП, се оказа крайно необходима. По-специално, единствено публичноправната организация ФИП разполагаше със специализирани екипи, които имаха капацитета да изработят необходимите за развитието на процеса модели и с лабораторно оборудване, приспособено към обработката на опасни за здравето елементи.
(311)
През 2008 г. в изключителната област на Axens, държавната помощ позволи да се преодолеят научните и техническите препятствия при […] (*). Освен това по проекта […] (*) (255) беше постигнат значителен напредък. Държавната помощ позволи на публичноправната организация ФИП да разработи заедно с промишлените партньори процес за […] (*), който ще бъде достъпен на пазара посредством лиценз. Разработките за развитието на процес от този вид включват едновременно […] (*) и […] (*).
(312)
Освен това в изключителната област на Prosernat беше разработен проект […] (*) за улавяне на CO2 от изгорели газове. Улавянето/съхранението на CO2 (256) (CSC) е едно от средствата за намаляване на глобалното затопляне. Като взе предвид състава на изгорелите газове и тяхното ниско налягане, публичноправната организация ФИП установи нови технологични предизвикателства. Prosernat не би била в състояние да разработи този процес със свои средства, като се има предвид несигурността по отношение структурата, обхватът, развитието и нормативната рамка на бъдещия пазар на улавяне на CO2.
(313)
През 2009 г. в изключителната област на Axens може да бъде цитиран за пример проект […] (*) относно процесите […] (*). С него се целеше развитието на […] (*), както и подобрението на някои процеси […] (*). Благодарение на публичните средства беше успешно проучен […] (*), което позволи значително подобряване на […] (*). При проекта […] (*) благодарение на държавното финансиране се достигна до решения, нямащи аналог в съществуващите технологии […] (*). Също така в проекта […] (*) бяха включени катализатори, с което се позволи разнообразяване на предлагането на пазара на […] (*), който е в пълен възход. Без държавната помощ катализаторите щяха да се разработят по много по-постепенен начин, а подобрението на ефективността щеше да бъде по-бавно. В областта на […] (*) с проекта […] (*), който се отнасяше до новаторските катализатори […] (*), се откриха нови пътища на изследване благодарение на държавната помощ, а проектът […] (*), с който се целеше проучването на технологичните граници (по-специално изменението на разходите), за да може да […] (*), успя да разшири обхвата си отвъд съществуващата ефективност.
(314)
Освен това в изключителната област на Prosernat държавната помощ например позволи подновяването и продължаването на научноизследователската и развойна дейност, постепенно измествани от основната дейност, в областта на […] (*). По този начин публичната помощ позволи да не бъдат загубени предходните технически достижения и да се поддържа гама от процеси за […] (*) на пазара. По същия начин проектът […] (*) относно улавянето на CO2 […] (*) беше продължен благодарение на държавната помощ.
(315)
Комисията отбелязва също така, че положителното развитие на индикаторите, за измерване на усилията по отношение на ИРД, положени от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, което тя бе установила в съображение 200 от горепосоченото решение C 51/2005, е продължило през периода 2007-2009 г.
Таблица 7
Развитие на индикаторите за измерване на усилията на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat за 2007, 2008 и 2009 г.
Развитие на индикаторите
ФИП/Axens
ФИП/Prosernat
2007/2003 г.
2008/2003 г.
2009/2003 г.
2007/2003 г.
2008/2003 г.
2009/2003 г.
Разходи за ИРД в изключителната област
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Персонал, участващ в ИРД в изключителната област
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Също така Комисията повтаря констатациите, които е обобщила в съображения 201-203 от горепосоченото решение C 51/2005: частта от разходите за ИРД в оборота на групата ФИП е особено голяма, докато последната търпи развитие в среда, регулирана от множество национални предписания, които се променят непрекъснато, по-специално що се отнася до екологичните стандарти и режимите на защита на интелектуалната собственост.
(317)
Както направи това в съображение 204 от горепосоченото решение C 51/2005, Комисията отчита разнообразието и структурата на предлагането, както и функционирането на конкуренцията (257) на пазара на технологиите на рафиниране и приложението им в рафиниращата и нефтохимическата промишленост. По този въпрос тя отбелязва, че някои конкуренти се намират в много по-благоприятна конкурентна позиция от тази на групата ФИП. Дружеството UOP Limited разполага например с процент от световния пазар от порядъка на 57 % по стойност срещу само 7 % за групата ФИП. Също така Комисията счита, че публичната помощ, отпусната за проекти за научноизследователска и развойна дейност, осъществявани от групата ФИП, не може, поради своя характер или своите пропорции, да възпрепятства динамичните стимули на пазара на технологиите на рафиниране. Освен това се налага изводът, че търговските партньори на Европейския съюз, по-специално Съединените американски щати, отделят значителни средства за финансиране на научноизследователската дейност в областта на енергетиката, което позволява осъществяването на проекти за научноизследователска и развойна дейност от конкурентите на групата ФИП. По този начин някои от конкурентите на групата ФИП, по-специално дружеството UOP Limited, са получили значителна държавна помощ (258) или са се ползвали от непряка държавн помощ благодарение на партньорства с научноизследователски институти или университети.
(318)
В заключение Комисията достига до извода, че държавната помощ в полза на групата ФИП в изключителната област на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat е имала стимулиращ ефект за годините 2006, 2007, 2008 и 2009.
(319)
Считано от 2010 г., в годишните доклади, предоставяни от Франция на Комисията до изтичане на изключителните споразумения между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, ще трябва да се доказва стимулиращият ефект на помощта.
(320)
С оглед на всички предходни съображения Комисията заключава, че държавната помощ, отпусната на групата ФИП за дейностите в изключителните области на неговите дъщерни дружества Axens и Prosernat, включително и елементът на помощ, свързан с последиците от неограничената гаранция, от която публичноправната организация ФИП се ползва, е в съответствие с разпоредбите на рамката ИРД от 1996 година, както и с рамката за НИРИ, при условие че са спазени съдържащите се в тях изисквания.
7.3.3 ЗАКЛЮЧЕНИЕ ОТНОСНО СЪВМЕСТИМОСТТА НА ВЪПРОСНАТА МЯРКА
(321)
В заключение Комисията счита, че въпросната мярка е съвместима с вътрешния пазар при положение, че условията, посочени в точки 7.3.1 и 7.3.2, са спазени.
8 НЕУТРАЛНОСТ ПО ОТНОШЕНИЕ НА РЕЖИМА НА СОБСТВЕНОСТ
(322)
Комисията държи да подчертае, че по никакъв начин не поставя под въпрос принадлежността на публичноправната организация ФИП към държавата, нито оспорва статута ѝ на юридическо лице на публичното право като такъв.
(323)
По смисъла на член 345 от ДФЕС Общността е неутрална по отношение на режима на собствеността в държавите-членки и няма разпоредба от Договора, която да препятства държавата да притежава (изцяло или частично) предприятия. Като се има предвид това, правилата на конкуренцията трябва да се прилагат по еднакъв начин към частните предприятия и към държавните предприятия. При прилагането на тези правила нито един вид от тези предприятия не следва да получава изгода или да бъде лишено от такава.
(324)
В настоящия случай гаранцията, от която се ползва публичноправната организация ФИП не е резултат от собствеността, а от правния статут на предприятието. Държавите-членки са свободни да избират правната форма на предприятията, но при избора си трябва да спазват правилата на конкуренцията, заложени в Договора. По-специално само фактът, че държавната гаранция е автоматично свързана с конкретен правен статут, не е пречка същата тази гаранция да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са налице условията, посочени в него (259),
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. С предоставянето от страна на Франция на статут на публичноправна организация с търговски и промишлен характер на ФИП, считано от 7 юли 2006 г., последната получи неограничена държавна гаранция (наричана по-нататък „държавна гаранция“) за всички свои дейности.
2. Покритието с държавна гаранция на нестопанските дейности на публичноправната организация ФИП, по-специално обучение с оглед на повече и по-квалифицирани човешки ресурси, независима научноизследователска и развойна дейност с оглед по-широки познания и по-добро разбиране и разпространение на резултатите от изследванията, не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
3. Покритието с държавна гаранция на дейностите по трансфер на технологии, осъществявани от публичноправната организация ФИП в предвидените области в изключителната спогодба за разработка, търговско разпространение и използване, сключена с дъщерното дружество Beicip-Franlab, не представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
4. Покритието с държавна гаранция на дейностите по трансфер на технологии, осъществявани от публичноправната организация ФИП в предвидените области в изключителните спогодби, сключени с нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решението на Комисията от 16 юли 2008 г. относно помощта, приведена в действие от Франция в полза на групата ФИП (наричано по-нататък „решение C 51/2005“), представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
5. Покритието с държавна гаранция на научните изследвания по договор и услугите, предоставяни от публичноправната организация ФИП както за сметка на трети лица, така и за сметка на дружествата, представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
Член 2
В случай на изменение на спогодбата между публичноправната организация ФИП и нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab, посочена в член 1, параграф 3 от настоящото решение, Франция уведомява Комисията за същата тази спогодба, като отчита евентуалното въздействие на държавната гаранция за оценяването на целия евентуален размер на държавното финансиране, освен ако нови договорни условия позволят да се изключи наличието на държавна помощ.
Член 3
Покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 4 и 5 от настоящото решение, представлява помощ, съвместима с вътрешния пазар, за периода 7 юли 2006 г. - 31 декември 2009 г.
Член 4
Считано от 1 януари 2010 г. и до изтичането на изключителните споразумения между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решение C 51/2005, покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 4 от настоящото решение, представлява помощ, съвместима с вътрешния пазар, при условие че се спазват условията, предвидени в членове 5 и 6 от настоящото решение.
Член 5
1. Годишният финансов доклад, посочен в член 4, параграф 2 от решение C 51/2005 освен вече споменатите елементи в член 5, параграф 1 от същото решение съдържа и изброените елементи в параграфи 2, 3 и 4 от настоящия член.
2. В годишния финансов доклад се посочва размерът, лихвеният процент и договорните условия на сключените от публичноправната организация ФИП заеми по време на съответния годишен период, както и оценка на брутния еквивалент на помощта на евентуалната лихвена отстъпка, свързана с държавната гаранция, освен ако се докаже, че тези договори за заем са в съответствие с обичайните пазарни условия или чрез сравнение на техните условия с условията, получавани от публичноправната организация ФИП преди промяната на статута ѝ, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
3. В годишния финансов доклад се посочва размерът на стоките и услугите, получени от публичноправната организация ФИП от доставчиците за осъществяването на икономическите услуги, посочени в член 1, параграфи 4 и 5 от настоящото решение, през съответния годишен период, както и максимална оценка на брутния еквивалент на помощта, произтичаща от по-благоприятната оценка на доставчиците за риска от неизпълнение на задълженията на предприятието. Тази оценка се прави или чрез прилагане на фиксирана ставка от 2,5 % към размера на реализираните придобивки, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
4. В годишния финансов доклад се посочва размерът на стопанските дейности, посочени в член 1, параграфи 4 и 5 от настоящото решение, осъществени от публичноправната организация ФИП през съответния годишен период, както и максималната оценка на брутния еквивалент на помощта, произтичаща от неплащането на премия, съответстваща на гаранцията за добро изпълнение, или поне за най-доброто усилие, предложено на получателите на същите тези икономически услуги. Тази оценка се прави или чрез прилагане на фиксирана ставка от 5 % върху размера на предоставените услуги, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
Член 6
1. Общият размер на публичните средства, отпуснати за дейностите на публичноправната организация ФИП в изключителните области на дейност на Axens и Prosernat, включително максималното въздействие на държавната гаранция, както е оценено в член 5, параграфи 2, 3 и 4 от настоящото решение, трябва да бъде по-ниско от максималния разрешен интензитет от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации.
2. При надхвърляне на прага, посочен в параграф 1 от настоящия член, излишъкът от помощта при необходимост се изплаща от съответното дъщерно дружество Axens или Prosernat на публичноправната организация ФИП.
Член 7
Считано от 1 януари 2010 г., покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 5, представлява държавна помощ, съвместима с вътрешния пазар при спазване на условията, предвидени в член 8 от настоящото решение.
Член 8
1. Научните изследвания по договор и услугите, предоставени от публичноправната организация ФИП, посочени в член 1, параграф 5 от настоящото решение, трябва да продължат да бъдат допълващи към нейната основна дейност за независими научни изследвания в публичния сектор.
2. С оглед да бъдат счетени за допълващи, научните изследвания по договор и предоставянето на услуги от публичноправната организация ФИП трябва:
-
да не засягат нормалното функциониране, независимостта или неутралността на публичноправната организация ФИП;
-
да бъдат тарифирани на пазарна цена или, ако не съществува пазарна цена, на цена, която отразява пълната стойност, увеличена с разумен марж, с изключение на потенциалното въздействие на държавната гаранция;
-
да подлежат на отделно осчетоводяване от дейностите по независими научни изследвания в публичния сектор (счетоводно разделяне на съответните цени и финансиране) и всички доходи, които пораждат, трябва да бъдат инвестирани обратно в основната дейност за независими научни изследвания в публичния сектор;
-
да бъдат неразривно свързани с основната дейност за независими научни изследвания в публичния сектор на публичноправната организация ФИП, по-специално поради използването на едни и същи инфраструктурни обекти, оборудване, материали или технологии или използването на едни и същи изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници;
-
да не попадат в приложното поле на изключителните споразумения, сключени между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от горепосоченото решение C 51/2005, при необходимост удължени или изменени съгласно член 3, параграф 2 от решение C 51/2005 и член 12, параграф 2 от настоящото решение;
-
да представляват малка част от бюджета, използван от публичноправната организация ФИП за дейностите ѝ за независими научни изследвания в публичния сектор.
3. Всяка година Франция представя на Комисията доклад за научните изследвания по договор и предоставени услуги от публичноправната организация ФИП, в който се уточнява съотношението на сумите, отделени за тях, в бюджета на ФИП за дейностите ѝ за независими научни изследвания в публичния сектор.
Член 9
1. Френските власти и публичноправната организация ФИП посочват следната забележка в договора за финансиране на всяка операция (за всеки покрит от договора инструмент):
„Емисията/програмата/заемът не се ползват от никаква пряка или косвена гаранция от страна на държавата. В случай на неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга.“
2. Френските власти включват аналогична клауза, чрез която държавата се освобождава от отговорност, във всеки договор, свързан с предоставянето на научни изследвания по договор или услуги, посочени в член 1, параграф 5 от настоящото решение.
3. Френските власти включват аналогична клауза, чрез която публичноправната организация ФИП и държавата се освобождават от отговорност, във всеки договор, сключен с акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, по който има задължаване.
4. Публичноправната организация ФИП се въздържа от предоставянето на гаранция, авал, обезпечение, писмо за намерение или гаранционно писмо в полза на дъщерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, които биха противоречали на обичайните пазарни условия.
Член 10
Франция уведомява поотделно Комисията за всяка помощ, чийто размер надхвърля праговете, предвидени от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации, като взема под внимание евентуалното въздействие на държавната гаранция.
Член 11
Франция уведомява Комисията, в срок от два месеца след датата на уведомление на настоящото решение, за мерките, които е взела с цел привеждане в съответствие.
Член 12
1. Членове 4, 5 и 6 от настоящото решение се прилагат до изтичане на срока на изключителните споразумения, сключени между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решение C 51/2005.
2. Когато френските власти уведомяват Комисията за подновяване или изменение на тези изключителни споразумения в съответствие с член 3, параграф 2 от решение C 51/2005, те трябва да вземат под внимание въздействието на държавната гаранция при оценката на общия размер на публичното финансиране.
Член 13
Адресат на настоящото решение е Република Франция.
Съставено в Брюксел на 29 юни 2011 година.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 29 de junio de 2011
relativa a la ayuda estatal C 35/08 (ex NN 11/08) concedida por Francia al organismo público «Instituto Francés del Petróleo»
[notificada con el número C(2011) 4483]
(El texto en lengua francesa es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2012/26/UE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 108, apartado 2, párrafo primero, (1)
Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo y, en particular, su artículo 62, apartado 1, letra a), (2)
Después de haber emplazado a los interesados para que presentaran sus observaciones, de conformidad con los citados artículos, (3)
Considerando lo siguiente:
1 PROCEDIMIENTO
(1)
En el marco del procedimiento de investigación formal del expediente de ayuda estatal C 51/05 relativo a las medidas de ayuda concedidas por Francia al Instituto Francés del Petróleo (4), las autoridades francesas informaron a los servicios de la Comisión, mediante carta de 18 de julio de 2006, registrada el 19 de julio de 2006, de la transformación, el 7 de julio de 2006, del organismo público IFP, anteriormente organismo profesional a efectos del acto denominado Ley no 43-612, de 17 de noviembre de 1943, sobre la gestión de los intereses profesionales, en ente público de carácter industrial y comercial (denominado en lo sucesivo «EPIC»). Esta transformación se desprende de dos documentos que las autoridades francesas han adjuntado en el anexo de su carta: i) el Decreto no 2006-797, de 6 de julio de 2006, por el que se establecen los nuevos estatutos del organismo público IFP, y ii) el artículo 95 de la Ley no 2005-781, de 13 de julio de 2005, relativa al programa por el que se fijan las orientaciones de la política energética (en aplicación del cual se adoptó dicho Decreto).
(2)
Por cartas de 3 de agosto de 2007 y 7 de mayo de 2008, la Comisión envió solicitudes de información a las autoridades francesas, a las que estas respondieron por cartas de 28 de septiembre de 2007 y 26 de junio de 2008, respectivamente.
(3)
En un asunto anterior, la Comisión adoptó el 16 de julio de 2008 una Decisión (en lo sucesivo, «la Decisión C 51/2005») sobre una primera medida de ayuda ejecutada por Francia en favor del grupo IFP (5). En esta Decisión, la Comisión destacó que la cuestión de la existencia de una ayuda estatal adicional, en forma de una eventual garantía ilimitada del Estado derivada del estatuto de EPIC del IFP, sería objeto de un examen separado en el marco de otro procedimiento.
(4)
Este segundo procedimiento, previsto en el artículo 108, apartado 2, del TFUE, fue objeto de una decisión de la Comisión de 16 de julio de 2008 (6) (en lo sucesivo, «la Decisión de incoación»), con arreglo al artículo 4, apartado 4, del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo, de 22 de marzo de 1999, por el que se establecen disposiciones de aplicación del artículo 93 del Tratado CE (7) (en lo sucesivo, «el Reglamento de procedimiento») contra la garantía ilimitada del Estado de la que se beneficiaba potencialmente el grupo IFP.
(5)
Mediante la publicación, el 11 de octubre de 2008, en el Diario Oficial de la Unión Europea de la Decisión de incoación antes citada, la Comisión invitó a los terceros interesados a presentar sus observaciones sobre la medida en cuestión.
(6)
La Comisión recibió las observaciones de Francia mediante carta de 14 de octubre de 2008.
(7)
Por carta de 6 de noviembre de 2008, registrada por la Comisión el mismo día, los asesores jurídicos de la empresa UOP Limited informaron a la Comisión de la intención de su cliente de formular observaciones sobre la medida en cuestión. Habida cuenta de los plazos de traducción necesarios, solicitaron un plazo adicional para poder enviar sus observaciones hasta el 30 de noviembre de 2008. Por carta de 7 de noviembre de 2008, la Comisión indicó que aceptaba las razones de esta solicitud y que concedía a UOP Limited un plazo de respuesta adicional hasta el 30 de noviembre de 2008. Mediante carta de 28 de noviembre de 2008, registrada por la Comisión el mismo día, los asesores de UOP Limited hicieron llegar las observaciones de su cliente sobre la Decisión de incoación.
(8)
En este mismo escrito de 28 de noviembre de 2008, los asesores de UOP Limited solicitaron autorización para que su cliente pudiese presentar nuevos comentarios en el transcurso del procedimiento. Mediante carta de 17 de diciembre de 2008, la Comisión respondió a esta solicitud aceptando ampliar el plazo de respuesta de la empresa UOP Limited hasta el 23 de enero de 2009, de forma que pudiera presentar posibles observaciones complementarias. Mediante carta de 23 de enero de 2009, los asesores de UOP Limited hicieron llegar los comentarios de su cliente.
(9)
Mediante carta de 6 de mayo de 2009, la Comisión comunicó a las autoridades francesas el conjunto de observaciones formuladas por UOP Limited a propósito de la Decisión de incoación, en una versión confidencial cuando fue necesario. La Comisión les invitó a remitirle sus observaciones, a más tardar, el 8 de junio de 2009. Mediante carta de 2 de junio de 2009, las autoridades francesas solicitaron una solicitud de ampliación de dicho plazo hasta el 22 de junio de 2009, ya que las observaciones presentadas por el tercer interesado requerían, en su opinión, un análisis detallado y minucioso, y la consulta de varios servicios ministeriales. Por carta de 9 de junio de 2009, la Comisión aceptó esta prórroga hasta el 22 de junio de 2009. Mediante carta de 22 de junio de 2009, las autoridades francesas enviaron sus comentarios sobre las observaciones presentadas por UOP Limited.
(10)
Por carta de 29 de julio de 2009, la Comisión solicitó información complementaria a las autoridades francesas, invitándolas a proporcionarle una respuesta antes del 24 de agosto de 2009. Mediante carta de 19 de agosto de 2009, las autoridades francesas solicitaron un plazo adicional de respuesta hasta el 7 de septiembre de 2009, plazo que la Comisión concedió por carta de 20 de agosto de 2009. Mediante carta de 8 de septiembre de 2009, las autoridades francesas facilitaron finalmente la información solicitada.
(11)
Mediante carta de 20 de noviembre de 2009, la Comisión solicitó nuevas informaciones complementarias a las autoridades francesas, invitándolas a darle una respuesta en veinte días. Mediante carta de 14 de diciembre de 2009, las autoridades francesas solicitaron un plazo adicional de respuesta hasta el 22 de enero de 2010, plazo que la Comisión concedió por carta de 18 de diciembre de 2009. Mediante carta de 13 de enero de 2010, las autoridades francesas facilitaron finalmente la información solicitada.
(12)
El 20 de mayo de 2010, los servicios de la Comisión organizaron una reunión en Bruselas para abordar con las autoridades francesas las consecuencias que para el presente asunto tiene la Decisión adoptada por la Comisión el 26 de enero de 2010, relativa a la ayuda estatal no C 56/07 (ex E 15/05) concedida a La Poste (en lo sucesivo, «la Decisión C 56/2007») (8). Al ser La Poste un ente público que gozaba hasta entonces de un estatuto asimilable a un EPIC (9), el asunto que le concernía («asunto La Poste» o «asunto postal») presentaba grandes similitudes con la medida en cuestión, de modo que las autoridades francesas alegaron los mismos argumentos, mutatis mutandis, en sus observaciones relativas a cada uno de los dos asuntos. El 4 de junio de 2010, se envió por correo electrónico a Francia una lista de preguntas adicionales, ya que los servicios de la Comisión deseaban contar con una contribución por escrito de las autoridades francesas sobre las distintas cuestiones abordadas durante esta reunión. El 16 de julio de 2010, las autoridades francesas facilitaron los elementos solicitados.
(13)
Por carta de 29 de septiembre 2010, la Comisión solicitó a las autoridades francesas la transmisión de información complementaria, invitándolas a proporcionarle una respuesta en el plazo de veinte días. Mediante carta de 7 de octubre de 2010, las autoridades francesas solicitaron la prórroga del plazo de respuesta hasta el 26 de noviembre de 2010, a lo cual la Comisión accedió mediante carta de 8 de octubre de 2010. Por carta de 26 de noviembre de 2010, las autoridades francesas facilitaron finalmente la información solicitada.
2 EL GRUPO IFP
(14)
Como indicó la Comisión en la Decisión de incoación y en la Decisión C 51/2005 antes citada (10), el organismo público IFP cumple tres cometidos:
-
una función de investigación y desarrollo en los ámbitos de la prospección de petróleo y gas, las tecnologías de refino y la petroquímica,
-
una misión de formación de ingenieros y técnicos, y
-
una misión de información y documentación de dichos sectores.
Un contrato de objetivos con el Estado define las orientaciones generales de la acción estatal por períodos de cinco años.
(15)
Por otra parte, el organismo público IFP posee directa e indirectamente el control de sociedades comerciales con las que ha suscrito convenios exclusivos de investigación y licencia. Sobre la base de un conjunto de elementos concordantes, cuyo detalle figura en el considerando 137, la Comisión consideró en la Decisión C 51/2005 antes citada que el conjunto formado por las sociedades anónimas Axens, Beicip-Franlab y Prosernat y su sociedad matriz, el organismo público IFP, constituía un grupo económico (en adelante «el grupo IFP») a tenor del Derecho de la competencia.
(16)
Axens es una empresa que opera en el mercado de los catalizadores y las tecnologías para la industria de refino y petroquímica. En 2006, año en que se produjo el cambio de estatuto de su sociedad matriz, realizó un volumen de negocios consolidado de 308,45 millones EUR. El vínculo entre el organismo público IFP y Axens son dos acuerdos exclusivos de licencia-marco y licencia-productos, así como un convenio de investigación industrial (11). Como contrapartida, la filial pagará a su matriz, por una parte, cánones en concepto de los contratos de licencia y, por otra, una remuneración […] (13) para el acceso a la capacidad de investigación del organismo público IFP.
(17)
Beicip-Franlab está especializada en la edición y difusión de programas informáticos en el ámbito «Exploración-Yacimientos», así como en la realización de estudios y actividades de asesoramiento. En 2006, su volumen de negocios ascendió a 42 millones EUR. Un convenio exclusivo de desarrollo, comercialización y utilización, firmado en 2003, para un período de diez años, establece que Beicip-Franlab [recibe la propuesta de IFP de los resultados de sus investigaciones] (**) sobre los algoritmos, los modelos o los métodos [resultantes de la investigación del] (**) organismo público IFP en el ámbito «Exploración-Yacimientos» y puede solicitar a este último que fabrique productos sobre esta base. Beicip-Franlab cubre la totalidad de los costes de desarrollo de los productos del organismo público IFP. Además, Beicip-Franlab abonará diversos pagos complementarios […] (*) para cubrir el mantenimiento y los derechos de uso. En 2005 se firmó una cláusula adicional convenio que modifica las modalidades de remuneración pero mantiene al mismo tiempo el principio de la cobertura total de los costes de desarrollo por parte de Beicip-Franlab.
(18)
Prosernat realiza estudios, servicios y conjuntos de equipos en el ámbito del tratamiento del gas y de la recuperación del azufre. En 2006, su volumen de negocios ascendió a 49,9 millones EUR. El 18 de agosto de 2003, se firmó, con efecto retroactivo al 1 de enero de 2002 y para un período de diez años, un acuerdo de licencia-marco y un convenio de investigación industrial entre el organismo público IFP y Prosernat, en virtud de los cuales Prosernat dispone de una concesión exclusiva de licencia de patentes del organismo público IFP y [este último le propondrá los resultados de sus] (**) investigaciones realizadas […] (*) en el ámbito de las tecnologías de tratamiento del gas y de recuperación de azufre. Prosernat abona a su sociedad matriz un canon sobre el volumen de negocios anual a modo de remuneración de la licencia para los procesos, así como una tasa definida en cada caso en concepto de equipamiento. La remuneración del organismo público IFP en concepto del acceso de Prosernat a los resultados de los trabajos de investigación asciende al […] (*) % del volumen de negocios anual global realizado por Prosernat.
(19)
Con arreglo al artículo 6 de la Decisión C 51/2005 antes citada, en los acuerdos exclusivos que rigen las remuneraciones al organismo público IFP por las filiales Axens y Prosernat se incluyó en 2009 (14) una cláusula para garantizar que se abone a la sociedad matriz una remuneración mínima que no sea a tanto alzado, que cubra al menos el 25 % de los costes de los estudios de viabilidad previos a los trabajos de investigación industrial, el 50 % de los costes de investigación industrial, y, en su caso, el 75 % de los costes de las actividades de desarrollo precompetitivas a tenor del Encuadramiento comunitario sobre ayudas de estado de investigación y desarrollo, de 17 de febrero de 1996 (15) («el Encuadramiento de I+D de 1996»), realizados por el organismo público IFP en los ámbitos de actividad de las filiales (16).
(20)
Con arreglo a la Decisión de incoación, en el marco del análisis de la medida en cuestión es necesario tener en cuenta el impacto potencial de la garantía estatal derivada del estatuto de EPIC del organismo público IFP sobre todas las entidades del grupo IFP (incluidos el organismo público IFP y sus tres filiales de Derecho privado) (17).
3 DESCRIPCIÓN DE LA MEDIDA
(21)
Hasta 2006, el organismo público IFP estaba constituido como persona jurídica de Derecho privado, organismo profesional a efectos del acto denominado Ley no 43-612, de 17 de noviembre de 1943, sobre la gestión de los intereses profesionales, bajo el control económico y financiero del Gobierno francés.
(22)
El artículo 95 de la Ley no 2005-781, de 13 de julio de 2005, por la que se establecen las orientaciones de la política energética, sentó el principio de la transformación del IFP en EPIC. Esta transformación ha pasado a ser efectiva a partir de la publicación en el Diario Oficial de la República Francesa del Decreto no 2006-797, de 6 de julio de 2006, sobre el estatuto del organismo público IFP.
(23)
En su calidad de EPIC, el organismo público IFP se convirtió en persona jurídica de Derecho público en la fecha de su cambio de estatuto (18).
(24)
Las consecuencias jurídicas de la calificación de EPIC se explican con todo detalle en la parte 2 («Descripción de la medida») de la Decisión C 56/2007, y en la sección 3.2.1 («Consecuencias jurídicas del estatuto de EPIC del IFP») de la Decisión de incoación, a las que la Comisión remite, mutatis mutandis.
4 RAZONES QUE CONDUJERON A LA INCOACIÓN DEL PROCEDIMIENTO DE INVESTIGACIÓN FORMAL
(25)
En la Decisión de incoación, la Comisión consideró, en primer lugar, que la medida planteaba dudas en cuanto al hecho de que el régimen excesivo de Derecho común establecido en favor de los EPIC en materia de quiebra se asemeja a un mecanismo de garantía ilimitada del Estado que moviliza recursos públicos:
-
Los procedimientos de insolvencia y quiebra no son aplicables a los EPIC en su calidad de personas jurídicas de Derecho público, en virtud de un principio general de inembargabilidad de los bienes de las personas jurídicas de Derecho público reconocido por la jurisprudencia francesa desde finales del siglo XIX y, en particular, por el Tribunal de Casación (19). Para más información, la Comisión remite a la sección 3.2.1.1 de la Decisión de incoación, considerandos 38 a 40 (20);
-
En cambio, la Ley de 16 de julio de 1980 y sus normas de desarrollo sí son aplicables a los EPIC. En ellas se designa expresamente al Estado como autoridad competente para el cobro de las deudas de los organismos públicos, le confieren poderes importantes como la autorización de libramiento de pago de oficio y la creación de recursos suficientes, y establecen un principio de responsabilidad subsidiaria del Estado por las deudas de las personas jurídicas de Derecho público. Para más información, la Comisión remite a la sección 3.2.1.2 de la Decisión de incoación, considerandos 41 a 45 (21);
-
En el supuesto de disolución de un EPIC, se aplica en general el principio de la transferencia de las deudas al Estado u otra entidad pública, de modo que se garantiza a todo acreedor de un EPIC que en ningún caso perderá la deuda que tenga con un organismo público (22). Para más información, la Comisión remite a la parte 3.2.1.3 de la Decisión de incoación, considerandos 46 a 51 (23);
-
Los EPIC podrían disponer de un acceso privilegiado a las cuentas de anticipos del Tesoro. Para más información, la Comisión remite a la sección 3.2.1.4 de la Decisión de incoación, considerando 52 (24).
(26)
Además, como se especifica en los considerandos 65 a 74 de la Decisión de incoación, a los que remite la Comisión para más información, las aclaraciones legislativas y reglamentarias propuestas por las autoridades francesas no parecían bastar para aclarar estas dudas a priori.
(27)
La Comisión alegó posteriormente que no podía descartarse que de esta situación se derivase una ventaja económica especial, principalmente por las condiciones de financiación consideradas más favorables, y ello aunque el organismo público IFP y sus filiales no fuesen objeto de una calificación financiera por parte de una agencia de calificación externa. El grupo IFP también habría podido verse favorecido en sus relaciones con sus clientes y proveedores, en la medida en que estos últimos hubieran creído beneficiarse de una garantía estatal en sus créditos. Por lo tanto, en la fase de análisis preliminar, no podía descartarse que, en caso de suministro o de compra de bienes o servicios que implicasen un crédito, los proveedores o clientes afectados concedieran al organismo público IFP mejores condiciones que las que habrían concedido a una empresa que no se beneficiase de una garantía estatal.
(28)
Por otra parte, sobre la base de la información disponible a raíz de su análisis preliminar, la Comisión consideró que el carácter ilimitado de la garantía, en particular en lo que respecta a su duración, importe y alcance, dificultaba enormemente el cálculo del importe de la prima de mercado que el organismo público IFP debería pagar al Estado por la concesión de esta protección.
(29)
Por último, la Comisión manifestó albergar dudas sobre la compatibilidad de la ayuda estatal con el mercado interior, habida cuenta de que, entre otras cosas, no parecía prima facie que estuviera destinada a facilitar el desarrollo de determinadas actividades o regiones económicas.
5 OBSERVACIONES Y PROPUESTAS DE LAS AUTORIDADES FRANCESAS
5.1 OBSERVACIONES INICIALES DE LAS AUTORIDADES FRANCESAS
(30)
Tras la Decisión de incoación, las autoridades francesas comunicaron a la Comisión sus observaciones y propuestas mediante carta de 14 de octubre de 2008. Esta carta ha venido a completar las observaciones y propuestas desarrolladas en cartas anteriores de las autoridades francesas (25) y resumidas en la Decisión de incoación del procedimiento.
(31)
En sus observaciones de 14 de octubre de 2008, las autoridades francesas recordaron, con carácter preliminar, que el procedimiento incoado contra el grupo IFP se inició en paralelo al asunto postal antes citado, e indicaron que retomaban, mutatis mutandis, los mismos argumentos que habían desarrollado durante la instrucción de este asunto (26). A pesar de estas semejanzas, las autoridades francesas quisieron recordar, sin embargo, las especificidades del organismo público IFP: se trata de un organismo de investigación con una triple misión de interés general (investigación, formación y documentación), cuyas actividades son, en su gran mayoría, no económicas, lo que justificaría la financiación pública que se le ha concedido. Por otra parte, precisaron las razones de su cambio de estatuto en EPIC: la búsqueda de coherencia entre la naturaleza de las actividades y el modo de financiación del IFP, por una parte, y su estatuto jurídico, por otra, habrían justificado el cambio de estatuto, con el fin de acercar al IFP a la esfera pública, abandonando la forma de organismo profesional de Derecho privado.
(32)
Las autoridades francesas negaron la existencia de ayuda estatal, ya que, en su opinión, no se cumplían dos de las condiciones impuestas por el artículo 107, apartado 1, del TFUE, habida cuenta de que, por una parte, el mecanismo en cuestión no implica transferencia alguna de recursos estatales (5.1.1), y, por otra, no se concede ninguna ventaja al organismo público IFP (5.1.2).
5.1.1 AUSENCIA DE GARANTÍA IMPUTABLE AL ESTADO Y QUE IMPLIQUE UNA TRANSFERENCIA DE RECURSOS ESTATALES
(33)
Según las autoridades francesas, los organismos públicos no se benefician, por una parte, de una garantía en razón de su estatuto (A), mientras que, por otra parte, el razonamiento de la Comisión en la Decisión de incoación es erróneo (B).
A. Ausencia de garantía ilimitada del Estado
(34)
Según se indica en los considerandos 41 a 45 de la Decisión C 56/2007 antes citada, a los que remite la Comisión mutatis mutandis, las autoridades francesas desarrollan cinco elementos en apoyo de su argumentación.
(35)
En primer lugar, ningún texto ni ninguna decisión asienta el principio de que el Estado garantizaría, por principio e indefinidamente, las deudas de los EPIC.
(36)
En segundo lugar, la jurisprudencia del Consejo de Estado se pronunció sobre la ausencia de garantías, en particular en la sentencia Société de l'Hôtel d'Albe (27), así como en las dos decisiones tomadas en el asunto Campoloro (28).
(37)
En tercer lugar, la Ley Orgánica de 1 de agosto de 2001, relativa a la legislación de finanzas (LOLF) establece que solamente una disposición de la legislación de finanzas puede crear una garantía (29), lo que, según las autoridades francesas, el Consejo de Estado ha confirmado expresamente en su informe anual de 2006 (30). Por tanto, según el experto que las autoridades francesas nombraron en el asunto postal antes citado, desde la entrada en vigor de la LOLF el 1 de enero de 2005, no se ha podido conceder legalmente ninguna garantía implícita (31). Las deudas contraídas después del 1 de enero de 2005 no se benefician de una garantía implícita. En cuanto a las deudas contraídas antes del 1 de enero de 2005, el experto considera que, a falta de decisión contenciosa, no puede determinarse si podría descartarse o no la caducidad de las garantías implícitas otorgadas antes del 1 de enero de 2005, cuya concesión no haya sido autorizada expresamente por la Ley de Finanzas, sobre la base del respeto de los derechos de los acreedores protegidos constitucionalmente.
(38)
En cuarto lugar, Francia considera que, si los EPIC gozaran de una garantía estatal, el cambio de su estatuto requeriría la instauración de medidas de protección de los derechos de los acreedores. Como dicho mecanismo nunca se ha establecido (32), las autoridades francesas deducen de ello que los EPIC no se benefician, por el contrario, de ninguna garantía estatal.
(39)
En quinto lugar, las autoridades francesas citan un artículo (33) del Sr. Labetoulle, ex-presidente de la Sala de lo Contencioso del Consejo de Estado, según el cual «no hay en Derecho ninguna automaticidad en la concesión, el beneficio y el alcance de dicha garantía [una garantía estatal que se aplicaría de pleno derecho a los organismos públicos del Estado]».
B. Razonamiento erróneo de la Comisión (34)
(40)
Las autoridades francesas consideran que, tratándose de los EPIC, a) no está garantizado el reembolso de las deudas individuales, b) como tampoco está asegurada la existencia del organismo público o de sus obligaciones.
a) Ausencia de garantía en cuanto al reembolso de las deudas individuales
(41)
Como se explica en los considerandos 46 a 49 de la Decisión C 56/2007 antes citada, a los que remite la Comisión mutatis mutandis, las autoridades francesas consideran que la Ley de 16 de julio de 1980 no puede constituir la base de una garantía. Basándose en los trabajos preparatorios de la Ley, en una interpretación de la jurisprudencia Campoloro, de 10 de noviembre de 1999 (35) y 18 de noviembre de 2005 (36), y en artículos de doctrina (37), Francia indica que, en su opinión, la Ley de 16 de julio de 1980 no establece que el Estado esté obligado a comprometer sus propios recursos: la expresión «velará por ello» mencionada en el artículo 1 sólo otorgaría al Estado un poder de «sustitución» en relación con la persona a la que sustituye, en el ejercicio del cual«[se] parte de la base de que el sustituto tendrá las mismas competencias que el sustituido». Por lo tanto, en el marco de esta sustitución, el Estado solo puede ejercer las competencias ejecutivas, que no incluyen la posibilidad de disponer del presupuesto del Estado, ya que la asignación de una subvención excepcional se encuentra «fuera del ejercicio de un poder de sustitución».
(42)
Por otra parte, como se indica en los considerandos 50 a 53 de la Decisión C 56/2007 antes citada, a los que remite la Comisión mutatis mutandis, las autoridades francesas sostienen que la responsabilidad objetiva del Estado no puede exigirse por el mero hecho de una insuficiencia de activos. Así es, según las autoridades francesas, toda garantía supone para el garante la obligación de asumir lo hecho por el garantizado. Cuando la responsabilidad implica asumir una culpa o, en el caso de la responsabilidad objetiva, las consecuencias de una acción propia, no puede tratarse de una garantía. Según las autoridades francesas, no puede recurrirse a la responsabilidad del Estado únicamente por el motivo de que el prefecto o la autoridad de tutela no hayan tomado ninguna medida que permita el reembolso del crédito por razón de la situación financiera y patrimonial del organismo público. Se debe descartar la culpa, puesto que la abstención del prefecto o la autoridad de tutela no es en sí misma culposa. Las autoridades francesas reconocen, no obstante, que la exigencia de continuidad del servicio público se impone al representante del Estado en la aplicación del procedimiento creado por la Ley de 16 de julio de 1980, pero consideran que, aunque el tribunal ordenase la indemnización del acreedor, dicha indemnización volvería a colocar al acreedor en la situación en la que habría estado de acuerdo con el Derecho común, puesto que, en este último caso, se habrá vendido el bien en cuestión y la masa de los acreedores habría percibido el importe correspondiente. Por lo tanto, el acreedor no habría obtenido ventaja alguna.
b) Ausencia de garantía en cuanto al mantenimiento de la existencia del organismo público IFP o de sus obligaciones
(43)
Según se indica en los considerandos 54 a 56 de la Decisión C 56/2007 antes citada, a los que remite la Comisión mutatis mutandis, las autoridades francesas consideran que la inaplicabilidad a las personas de Derecho público del procedimiento de recuperación y liquidación judicial de Derecho común no excluye la posibilidad de quiebra de un EPIC o de un procedimiento de quiebra en su contra. Francia cuestiona el análisis de la Comisión basado en la Comunicación relativa a las ayudas estatales otorgadas en forma de garantías (38) (en lo sucesivo, «la Comunicación sobre las garantías»), y consideran que, en el caso que nos ocupa, la Comisión no ha demostrado la existencia de «condiciones de crédito más ventajosas» imputables a la exclusión de la posibilidad de un procedimiento de quiebra, y no ha acreditado que el organismo público IFP no pueda incurrir en quiebra, ni que sea imposible un procedimiento de insolvencia, en la medida en que la Ley de 1985 solo es una ley de procedimiento y que el hecho de que los EPIC no entren en su ámbito de aplicación no implica que no se pueda aplicar en su contra un procedimiento de recuperación, de liquidación o de «quiebra»ad hoc.
(44)
Además, tal como se explica en los considerandos 57 a 67 de la Decisión C 56/2007 antes citada, a los que remite la Comisión mutatis mutandis, las autoridades francesas mantienen que la aplicación del «procedimiento» establecido por la Ley de 16 de julio de 1980, en vez del procedimiento colectivo de Derecho común, no otorga ninguna ventaja al acreedor. Cuestionan la necesidad de respetar los criterios de publicidad (39) y equivalencia (40) establecidos por la Comisión en el considerando 81 de la Decisión de incoación para evaluar si la aplicación de un procedimiento específico en caso de insolvencia confiere una ventaja a la entidad que ha de someterse al procedimiento en relación con las empresas sujetas al Derecho mercantil (41), pero mantienen estos mismos criterios para analizar el procedimiento creado por la Ley de 16 de julio de 1980. Por lo que se refiere al criterio de publicidad, las autoridades francesas estiman que las agencias de calificación considerarían que este procedimiento es perfectamente aplicable en caso de insolvencia de un EPIC, mientras que, en lo que se refiere al criterio de equivalencia, distinguen dependiendo de que sea aplicable o no una exigencia de continuidad de servicio público, sin olvidar que la situación financiera del organismo público IFP y de sus filiales hace poco probable que se produzca una situación de insuficiencia de activos del grupo IFP, cuyas disponibilidades e inversiones (150,3 millones EUR) equivalían a finales de 2007 a aproximadamente cinco veces el importe de los empréstitos y deudas financieras (25,2 millones EUR):
a)
En el supuesto de que no fuera aplicable ninguna exigencia de servicio público, en caso de insuficiencia de activos del organismo público, la aplicación del procedimiento establecido por la Ley de 1980 no coloca a los acreedores en una situación más favorable que si se aplicase el procedimiento de Derecho común: recuperarían el mismo importe que los acreedores de una entidad sujeta al Derecho mercantil, a saber, el importe resultante de la realización del activo y no tendrían más vías de recurso al final del procedimiento (42), dado que, en opinión de las autoridades francesas, no se puede reclamar la responsabilidad del Estado basándose solo en la insuficiencia de los activos. Solo dos aspectos serían diferentes:
-
la ausencia de tramitación en masa de los acreedores: contrariamente al procedimiento de Derecho privado en el que las deudas se tramitan en masa y se reembolsa a los acreedores por orden de privilegio decreciente y a prorrata de las cantidades disponibles, el procedimiento establecido por la Ley de 16 de julio de 1980 se caracteriza por el hecho de que solo la acción del acreedor le permite preservar sus derechos. La lógica de la Ley de 16 de julio de 1980 es la del «primer llegado, primer servido»;
-
es el representante del Estado el que, bajo el control del juez administrativo (control de la falta grave según lo establecido por el Consejo de Estado en la sentencia Campoloro antes citada), asume una función equivalente a la del liquidador y administrador judicial.
b)
En el supuesto de que deba garantizarse la continuidad del servicio público, las autoridades francesas admiten que el representante del Estado, en el ejercicio de los poderes que le confiere la Ley de 16 de julio de 1980, podría optar por no enajenar determinados activos necesarios para el cumplimiento de una misión de servicio público. Esta decisión de no ceder determinados bienes se traduciría, si no estuviera compensada por el Estado, en una menor realización de activos y por ende en una disminución de los importes recuperables por los acreedores. Según las autoridades francesas, este procedimiento no conferiría a los acreedores del organismo público IFP derechos superiores a los que tendrían en aplicación del Derecho mercantil. No obstante, las autoridades francesas admiten que, en este caso, se podría invocar la responsabilidad objetiva del Estado: en tal caso se traduciría por una indemnización de los acreedores por el importe del perjuicio que hayan sufrido (a lo sumo igual al valor venal de los activos conservados por el Estado para la continuidad del servicio público). Por consiguiente, los acreedores se podrían encontrar en la misma situación que resultase de la aplicación del Derecho común. Las autoridades francesas concluyen que el procedimiento establecido por la Ley de 16 de julio de 1980 no confiere ninguna ventaja respecto al procedimiento de Derecho común y que no se justifica, por tanto, someter directamente al organismo público IFP a dicho procedimiento.
(45)
Como se explica en el considerando 68 de la Decisión C 56/2007, al que remite la Comisión mutatis mutandis, las autoridades francesas destacan que los textos legislativos mencionados por la Comisión en la Decisión de incoación, en particular en el considerando 82, incluida la instrucción de codificación no 02-060-M95, de 18 de julio de 2002, sobre normativa financiera y contable de los organismos públicos nacionales de carácter industrial y comercial, y la guía relativa a la organización financiera de la creación, transformación y supresión de organismos públicos nacionales y agrupaciones de interés público, de 14 de noviembre de 2006, no son aplicables ni trasladables al organismo público IFP.
(46)
Respecto de la recapitalización de las filiales del organismo público IFP, las autoridades francesas estiman, en primer lugar, que la cuestión planteada en el considerando 80 de la Decisión de incoación no debería tenerse en cuenta para demostrar la existencia de una posible garantía estatal sino más bien para medir sus efectos potenciales, que colocarían al organismo público IFP y sus filiales en una situación preferencial por gozar de mejores condiciones de recapitalización. Las autoridades francesas también estiman que la argumentación de la Comisión se basa en dos ideas erróneas:
-
Por una parte, la Comisión comete un error de razonamiento en cuanto al posible apoyo que el organismo público IFP podría aportar a sus filiales por medio de una transferencia dentro del propio grupo, dado que las condiciones en las que una sociedad matriz de grupo, aunque sea persona jurídica de Derecho público, puede apoyar a una de sus filiales en crisis se encuentran reguladas estrictamente por el Derecho de sociedades (43) y no están en absoluto relacionadas con el concepto de empresa en el sentido del Derecho de la competencia.
-
Por otra parte, las autoridades francesas no están de acuerdo en que el estatuto de EPIC del organismo público IFP y la garantía estatal que un estatuto de este tipo supondría en su caso, le permitan recapitalizar sus filiales más fácilmente que a las empresas matrices de grupo que tengan personalidad jurídica de Derecho privado. Según las autoridades francesas, el hecho de que una empresa soporte de manera temporal las pérdidas de una de sus filiales corresponde al funcionamiento normal de un grupo de empresas, como por otra parte así lo ha reconocido el juez de la Unión Europea (44), y un inversor público que actúe con arreglo a las mismas normas de conducta que un inversor privado, no considera que su intervención incluya elementos de ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del TFUE (45). Este sería el caso, en particular, del organismo público IFP, que tendría la posibilidad (y no la obligación) jurídica de recapitalizar una filial en crisis según los mismos criterios de apreciación que cualquier inversor prudente. Por último, las autoridades francesas niegan que los EPIC dispongan de ninguna posibilidad de acceso «directo» a las «cuentas del Tesoro». Precisan que el dispositivo presupuestario de la «cuenta de ayuda financiera», regulado por el artículo 24 de la LOLF, contempla la constitución de cuentas de créditos limitativos (limitados por la Ley de Finanzas), que permitan al Estado, si así lo deseara y estuviera en condiciones de hacerlo (en particular en cuanto al Derecho de la Unión Europea), conceder anticipos a diversos organismos. Según las autoridades francesas, los EPIC no disponen de «acceso directo» a estas cuentas.
5.1.2 AUSENCIA DE TODA VENTAJA POR LO QUE RESPECTA AL ORGANISMO PÚBLICO IFP Y SUS FILIALES
(47)
Las autoridades francesas consideran, en primer lugar, que la Comunicación sobre las garantías antes citada no permite concluir la existencia de una ventaja en el caso que nos ocupa, que la extensión a las filiales del organismo público IFP, sociedades anónimas de Derecho común, de las posibles ventajas de que disfrutaría este último por su condición de EPIC, estaría en contradicción con la práctica decisoria de la Comisión, y que, en el presente caso, no ha quedado acreditado que el organismo público IFP y sus filiales hayan disfrutado de una ventaja económica real.
(48)
Las autoridades francesas consideran que la Comisión realiza una interpretación incorrecta del punto 1.2 de la Comunicación sobre las garantías anteriormente mencionada, que establece que son «(…) asimismo constitutivas de ayuda en forma de garantía las condiciones de crédito más ventajosas obtenidas por empresas cuya forma jurídica impide la posibilidad de quiebra u otros procedimientos de insolvencia o prevé explícitamente una garantía o cobertura de pérdidas por parte del Estado»:
-
En primer lugar, las autoridades francesas niegan que el organismo público IFP disponga, en su calidad de EPIC, de un estatuto legal que excluya cualquier procedimiento de quiebra o de insolvencia; en cualquier caso, consideran que la Comisión no lo ha demostrado sino que solo ha aportado la prueba de que este estatuto no permite la aplicación de un procedimiento especial (en este caso concreto, el procedimiento establecido por la Ley de 25 de enero de 1985).
-
En segundo lugar, las autoridades francesas niegan la automaticidad de la relación entre la imposibilidad jurídica y estatutaria de ser objeto de un procedimiento de quiebra o insolvencia y el beneficio de condiciones de financiación más favorables en los mercados; corresponde a la Comisión, en aplicación del punto 1.2 de la Comunicación sobre las garantía, demostrar previamente la existencia de condiciones de crédito más ventajosas para considerar que una empresa cuya forma jurídica impide la posibilidad de quiebra u otros procedimientos de insolvencia se beneficia de una ayuda en forma de garantía.
(49)
Por otra parte, en la Decisión de incoación, las autoridades francesas consideran que la Comisión ha ignorado su práctica decisoria en el análisis de las ventajas potenciales que se derivan, para las filiales del organismo público IFP, de la existencia de una garantía ilimitada para el EPIC. En su opinión, la Comisión ha seguido un razonamiento contradictorio con el adoptado en la creación de La Banque Postale (46): mientras que esta última era, como las filiales del organismo público IFP, una sociedad anónima propiedad al 100 % de una entidad asimilable a un EPIC, la Comisión consideró (haciendo abstracción de los compromisos contraídos por Francia en este caso) que el estatuto jurídico de sociedad anónima de Derecho común permitía, por sí mismo, excluir la existencia de una garantía ilimitada a nivel de la filial. El mismo razonamiento debe llevar, según las autoridades francesas, a considerar que las filiales del organismo público IFP que también tengan un estatuto de sociedad anónima de Derecho común tampoco pueden disfrutar de la garantía ilimitada eventualmente conferida por el estatuto de EPIC.
(50)
Por último, la Comisión no demuestra, en opinión de las autoridades francesas, la existencia de una ventaja económica real para el organismo público IFP y sus filiales, limitándose a invocar, en la Decisión de incoación, la existencia de condiciones de financiación «consideradas» más favorables, sin aportar una sola prueba efectiva. La jurisprudencia de la Unión Europea requiere, en este caso concreto, que la Comisión demuestre que el estatuto de EPIC del organismo público IFP le ha permitido obtener condiciones de financiación más favorables (47). Ahora bien, durante el procedimiento, las autoridades francesas comunicaron una serie de elementos que demuestran que el estatuto de EPIC del organismo público IFP no había ofrecido ni podía ofrecer ventaja financiera alguna al organismo público IFP y sus filiales, habida cuenta de que la transformación del organismo público IFP se realizó observando un principio general de continuidad, en particular por lo que respecta a su actividad, organización, régimen contable y financiero (recursos y normas contables y financieras), así como régimen fiscal.
(51)
Las autoridades francesas consideran que lo anteriormente expuesto demuestra que:
-
la situación financiera del organismo público IFP y de sus filiales es buena, lo que dejaría sin objeto la cuestión de una posible quiebra y, por consiguiente, de una intervención en última instancia del Estado;
-
las condiciones de financiación a corto plazo del organismo público IFP y de sus filiales son diferentes para cada una de estas entidades y resultan de negociaciones específicas realizadas intuitu personae con sus bancos respectivos;
-
las relaciones del organismo público IFP y de sus filiales con sus proveedores y clientes tampoco dan lugar a condiciones preferenciales que se deriven del hecho de que los proveedores y clientes esperen una garantía estatal.
(52)
Las autoridades francesas concluyen que:
-
el análisis desarrollado por la Comisión en su Decisión de incoación del procedimiento es cuestionable, ya que el organismo público IFP y sus filiales no se benefician de ninguna garantía estatal;
-
la Comisión no ha demostrado la existencia de una ventaja para el organismo público IFP y sus filiales derivada del estatuto de EPIC del IFP;
-
por lo tanto, la Comisión no ha demostrado la existencia de una ayuda estatal en favor del organismo público IFP y sus filiales.
5.2 PROPUESTAS DE LAS AUTORIDADES FRANCESAS
(53)
No obstante, para despejar cualquier duda de la Comisión, las autoridades francesas indicaron que, si la Comisión accedía a sobreseer el procedimiento mediante una decisión de ausencia de ayuda de conformidad con lo dispuesto en el artículo 7, apartado 2, del Reglamento de procedimiento antes citado, estaban dispuestas a aplicar las siguientes medidas:
-
clarificar el Decreto de aplicación de la Ley de 16 de julio de 1980;
-
incluir una mención que precise la ausencia de garantía en los contratos del organismo público IFP que impliquen un crédito;
-
incluir una mención que precise la ausencia de garantía en los contratos de financiación de las filiales del organismo público IFP.
5.2.1 CLARIFICACIÓN DEL DECRETO DE APLICACIÓN DE LA LEY DE 16 DE JULIO DE 1980
(54)
Según se indica en los considerandos 94 a 96 de la Decisión C 56/2007 antes citada, a los que remite la Comisión mutatis mutandis, las autoridades francesas proponen clarificar la interpretación de la Ley de 16 de julio de 1980 modificando el párrafo cuarto del artículo 3-1 de su Decreto de aplicación (48). La modificación propuesta tiene por objeto, según las autoridades francesas, despejar cualquier duda en cuanto al alcance de la expresión «velará por ello» en la organización del poder de tutela conferido al Prefecto o a la autoridad de tutela, dado que estos últimos han de liberar, en lo sucesivo, los recursos del presupuesto de la colectividad o del organismo (49). Según las autoridades francesas, esta propuesta excluye que, en el ejercicio de su poder de tutela, el representante del Estado pueda aumentar los recursos de la colectividad u organismo de que se trate por una subvención del Estado o una inyección de recursos públicos.
5.2.2 INSERCIÓN DE UNA MENCIÓN QUE PRECISE LA AUSENCIA DE GARANTÍA EN LOS CONTRATOS DEL ORGANISMO PÚBLICO IFP QUE IMPLIQUEN UN CRÉDITO
(55)
Según se indica en los considerandos 97 a 100 de la Decisión C 56/2007 antes citada, a los que remite la Comisión mutatis mutandis, las autoridades francesas cuestionan la posición de la Comisión (50) según la cual la responsabilidad del Estado solo puede reclamarse sobre la base de la insolvencia del organismo público IFP. Sin embargo, presentan una propuesta basada en la excepción de riesgo aceptado (véanse las sentencia del Consejo de Estado Sille (51) y Meunier (52) sugiriendo, a semejanza de lo que propusieron en el asunto postal, que se confirme formalmente a los acreedores del organismo público IFP que su crédito no se beneficia de la garantía estatal y que, en caso de insolvencia, el Estado no estará obligado a asumir el pago de la deuda de la empresa. Por lo tanto, los posibles interesados, al exponerse a sabiendas y con pleno conocimiento de causa, no pueden invocar un derecho de reparación. Las autoridades francesas se comprometen pues, conjuntamente con el organismo público IFP, a consignar para cada operación en el contrato de financiación la mención siguiente (para todo instrumento cubierto por un contrato):
«La emisión/el programa/el préstamo no se benefician de ninguna garantía de ningún tipo, directa o indirecta, del Estado. En caso de insolvencia, el Estado no estará obligado a sustituir financieramente al IFP para el pago de la deuda».
(56)
Como se indicó en el considerando 101 de la Decisión C 56/2007, al que remite la Comisión mutatis mutandis, las autoridades francesas también tomaron nota de las dudas expresadas por la Comisión en el considerando 71 de la Decisión de incoación, en el que se indicaba que, por una parte, la excepción de riesgo aceptado es una norma establecida por la jurisprudencia que podría evolucionar; que, por otra parte, dicha norma se basa en instrumentos de Derecho derivado, que podrían anularse en caso de conflicto; y, por último, que la propuesta de las autoridades francesas no abarcaba todos los casos, puesto que los créditos podían ser no solo financieros, sino también comerciales o de otro tipo.
(57)
Según se indica en los considerandos 102 a 104 de la Decisión C 56/2007, a los que remite la Comisión mutatis mutandis, después de haber recordado su oposición de principio en cuanto a la posición de la Comisión sobre el compromiso de la responsabilidad objetiva del Estado exclusivamente por la insuficiencia de activos del organismo público IFP, las autoridades francesas aportaron elementos complementarios para responder a estas dudas:
a)
Sostienen las autoridades francesas que la primera objeción de la Comisión equivaldría a considerar que, aunque el Derecho interno de un Estado miembro no contemple una disposición a este respecto, el mero riesgo de cambio jurisprudencial, es decir, de modificación del Derecho interno, bastaría para motivar la existencia de ayuda estatal. La Comisión no puede fundamentar una posible medida de ayuda en un eventual cambio de la normativa, que, en este caso, resulta más que improbable, ya que la excepción de riesgo aceptado constituye un principio general del Derecho público ampliamente confirmado por la jurisprudencia, nunca contradicho y muy comentado.
b)
Por lo que se refiere a la segunda objeción, las autoridades francesas reconocen que la ley y el reglamento prevalecen sobre el contrato, y que una cláusula controvertida siempre puede anularse. No obstante, las partes consideran que esta objeción no alega ningún texto de alcance superior, que no está justificada y que, por lo tanto, no tiene ningún alcance.
c)
Por último, en lo que se refiere a la tercera objeción, las autoridades francesas consideran que se basa en una simple presunción de convicción o espera, por parte de los proveedores, de una garantía estatal sobre su crédito, presunción que por sí sola no puede fundamentar la existencia de una ventaja, sino que debe ser corroborada por un elemento que acredite que el organismo público IFP y sus filiales se beneficiaron realmente de tal ventaja económica.
(58)
Sin embargo, tal como se menciona en el considerando 106 de la Decisión C 56/2007, al que remite la Comisión mutatis mutandis, las autoridades francesas afirman estar dispuestas a ampliar su propuesta de que se mencione la inexistencia de garantía en todos los contratos que impliquen un crédito, con objeto de descartar explícitamente cualquier riesgo de invocación de la responsabilidad objetiva del Estado basado únicamente en la insolvencia del organismo público IFP.
5.2.3 INSERCIÓN DE UNA MENCIÓN QUE PRECISE LA AUSENCIA DE GARANTÍA EN LOS CONTRATOS DE FINANCIACIÓN DE AXENS, BEICIP-FRANLAB Y PROSERNAT, FILIALES DEL ORGANISMO PÚBLICO IFP
(59)
Por otra parte, con el fin de completar el dispositivo propuesto, las autoridades francesas presentan a la Comisión una propuesta adicional similar a la que se presentó en la creación de La Banque Postale, consistente en comprometerse, por lo que respecta a las condiciones de los préstamos de las filiales del organismo público IFP (Axens, Beicip-Franlab y Prosernat) en los mercados, a indicar por escrito en el contrato de financiación (para todo instrumento cubierto por un contrato), en cada operación, que «con arreglo al Derecho francés (incluida la necesidad de una autorización legal expresa para cada garantía), la presente operación de financiación no se beneficiará de ninguna garantía de ningún tipo, directa o indirecta, del Estado».
(60)
Según se indica en los considerandos 107 a 110 de la Decisión C 56/2007, a los que remite la Comisión mutatis mutandis, las autoridades francesas consideran que las dos medidas aclaratorias propuestas (cuyos pormenores se mencionan en los considerandos 55 y 59) permiten explicar sus derechos a los acreedores del organismo público IFP y sus filiales, de modo que Francia no puede ser considerada, como se ha indicado en el considerando 87 de la Decisión de incoación del procedimiento, «responsable de las expectativas creadas en los acreedores del IFP en cuanto a la existencia de una garantía» y que mantiene voluntariamente una «situación jurídica opaca» que «confiere una ventaja al organismo público IFP y puede comprometer los recursos del Estado».
5.3 COMENTARIOS ADICIONALES DE LAS AUTORIDADES FRANCESAS
(61)
En sus cartas de 16 de julio y 26 de noviembre de 2010, las autoridades francesas aportaron elementos complementarios que demuestran, en su opinión, la ausencia de ayuda estatal por lo que se refiere al organismo público IFP.
(62)
A título preliminar, recordando el asunto France Télécom (53), en su escrito de 16 de julio de 2010 subrayan que el juez de la Unión Europea recordó la obligación que recae en la Comisión de demostrar la existencia de una ventaja real a efectos de determinar la existencia de ayuda estatal. Consideran que, en el caso que nos ocupa, la garantía ilimitada derivada, según la Comisión, del estatuto del organismo público IFP, no le otorga en realidad ventaja económica alguna. En su carta de 26 de noviembre de 2010, las autoridades francesas precisan que, a su entender, la carga de la prueba recae en la Comisión. A este respecto, recuerdan los requisitos establecidos por la jurisprudencia de la Unión Europea en materia de prueba y motivación, en particular por el Tribunal en el asunto France Télécom antes citado, y por el Tribunal de Justicia en los asuntos Krantz (54), y más recientemente Deutsche Post AG (55). Las autoridades francesas consideran que el análisis presentado por la Comisión en el caso de autos se basaría «más en hipótesis que en un análisis in concreto».
(63)
Por otra parte, las autoridades francesas consideran que la Comisión estima que el organismo público IFP podría beneficiarse de una ventaja a tres niveles: i) en sus relaciones con las entidades bancarias y financieras, ii) en sus relaciones con los proveedores, y iii) en sus relaciones con los socios industriales terceros que recurran a los trabajos de investigación.
(64)
Por lo que se refiere a las relaciones del organismo público IFP con las entidades bancarias y financieras, las autoridades francesas consideran que hasta ahora el IFP no ha obtenido ninguna ventaja económica de su estatuto de EPIC. Las autoridades francesas presentan a la Comisión pruebas de que i) a largo plazo, el IFP presentó un endeudamiento nulo en los ejercicios 2005, 2006, 2007, 2008 y 2009; ii) a medio plazo, IFP ha negociado anualmente líneas de crédito con diferentes entidades bancarias, pero a tipos comparables a los del mercado, y, en cualquier caso, nunca ha utilizado estas líneas de crédito; y, por último, iii) a corto plazo, su deuda ha sido casi nula o nula durante el período considerado (56).
(65)
Por lo que se refiere a las relaciones con los proveedores, las autoridades francesas consideran que el organismo público IFP, en su calidad de entidad adjudicadora, ha de cumplir los requisitos de información y competencia de la Orden no 2005-649 de 6 de junio de 2005 (57), y que, por consiguiente, no puede beneficiarse de ninguna ventaja. En su carta de 26 de noviembre de 2010, las autoridades francesas reiteran este análisis y precisan que someter los pedidos del organismo público IFP a un procedimiento de licitación conforme a la Directiva 2004/18/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 31 de marzo de 2004, sobre coordinación de los procedimientos de adjudicación de los contratos públicos de obras, de suministro y de servicios (58), constituye, en su opinión, una garantía suficiente para evitar distorsiones de la competencia en el mercado. Según las autoridades francesas, al introducir la competencia entre sus proveedores, de conformidad con las obligaciones resultantes del Derecho de la Unión Europea, no podría acusarse al organismo público IFP de haberse beneficiado de una ventaja ilícita, al menos en ausencia de todo elemento de prueba específico. Subrayan que se ha recurrido a sistemas electrónicos de compra precisamente en aras de la eficiencia de la contratación pública, habida cuenta de que el considerando 13 de la Directiva 2004/18/CE afirma, por ejemplo, que «esta técnica de adquisición permitirá […] que los poderes adjudicadores dispongan de una gama especialmente amplia de ofertas […], garantizando así una utilización óptima de los fondos públicos mediante una amplia competencia». A este respecto, las autoridades francesas mencionan un informe (59) de la Comisión en el que se constata la existencia de un impacto positivo de la normativa sobre contratación pública en términos de reducción de los precios, reducción que se presenta como el «beneficio social» de una competencia más justa entre los licitadores. Por consiguiente, y siempre según las autoridades francesas, al «imputar» estos ahorros al estatuto de EPIC del organismo público IFP, la Comisión no es coherente con el espíritu de la Directiva, que vería en los procedimientos de selección el vector esencial de una mayor competencia que conduciría a una reducción de los costes de la contratación pública.
(66)
Por último, en cuanto a las relaciones del organismo público IFP con sus clientes, Francia precisa que las actividades de investigación bajo contrato afectadas abarcan las prestaciones realizadas por el organismo público IFP a petición de un cliente, tercero o filial, sobre un aspecto que entre en el ámbito de la misión del IFP, no presente para dicho organismo público intereses estratégicos en el ámbito de la propiedad de los resultados, pueda enriquecer sus conocimientos y competencias en relación con la realización de los programas de I+D pública que lleva a cabo, y no se encuadre en el ámbito de actividades exclusivo de las filiales. Las autoridades francesas señalan que los trabajos de investigación que estos clientes adquieren exige contar con equipos y conocimientos específicos.
(67)
A este respecto, Francia alega que, aunque el organismo público IFP se beneficiara de su estatuto de EPIC para el ejercicio de estas actividades económicas, esta ventaja no tendría ningún impacto material en el mercado. No podría, por ejemplo, falsear la competencia ni afectar al comercio entre los Estados miembro. Durante el período que se inicia a partir del cambio de estatuto del organismo público IFP (que tuvo lugar en julio de 2006), las autoridades francesas reconocen, no obstante, que el IFP podría beneficiarse de una reducción de los gastos por no haber suscrito garantías de buen fin, que, sobre la base de los importes reclamados normalmente por los bancos y las compañías de seguros para ofrecer este tipo de servicio, representaría, sin embargo, un importe insignificante. Las autoridades francesas concluyen que dicho efecto no tendría carácter de ventaja, lo que cuestionaría la propia existencia de ayuda estatal al organismo público IFP.
6 OBSERVACIONES DE TERCEROS Y COMENTARIOS DE LAS AUTORIDADES FRANCESAS
6.1 OBSERVACIONES DE LA EMPRESA UOP LIMITED
(68)
En su carta de 28 de noviembre de 2008, UOP Limited justifica su interés en actuar como tercero interesado en el procedimiento (60) antes de formular algunos comentarios generales e indicar que, en su opinión, la entidad que se conoce con el nombre de «IFP/Axens» es beneficiaria de una ayuda estatal:
-
el mercado percibe de manera incontestable como entidad pública al conjunto formado por el organismo público y su filial Axens, «IFP/Axens» (5.1.1);
-
a su entender, la concesión a «IFP/Axens» del estatuto de EPIC ha permitido y sigue permitiendo un falseamiento significativo de la competencia en el mercado de la tecnología de procesos, mercado en el que opera UOP Limited, ya que confiere ventajas en las relaciones con los proveedores, los inversores de capital y los clientes (5.1.2).
6.1.1 PERCEPCIÓN DE LA ENTIDAD «IFP/AXENS» POR EL MERCADO
(69)
Según la empresa UOP Limited, no se sostiene el argumento de las autoridades francesas de que Axens, al igual que las demás filiales de IFP, constituyen entidades empresariales distintas. La Comisión señala acertadamente que i) Axens es propiedad al 100 % del organismo público IFP; ii) la ejecución por parte de Axens de las actividades de I+D del organismo público IFP refleja las prioridades estratégicas decididas por el Estado; iii) los responsables del organismo público IFP participan en la gestión de Axens; iv) Axens goza de un contrato exclusivo con el organismo público IFP, esencial para la actividad económica de la filial; y v) existe, en particular, un acuerdo de primera utilización y de puesta a disposición de personal.
(70)
Además de los elementos recogidos en el considerando anterior, la compañía UOP Limited añade que la imagen que IFP y Axens dan de su relación, así como la percepción que tiene el mercado, constituyen también factores determinantes:
-
IFP y Axens se presentan en el mercado como una entidad económica única «IFP/Axens». En el sitio Internet de Axens se indica, entre otras cosas, que «la sociedad se basa desde hace casi cincuenta años en los éxitos de su política de I+D e industrial» (61). Además, en la publicidad que Axens hace de su tecnología se menciona al organismo público IFP. Por otra parte, el personal de Axens y del organismo público IFP visitan a veces juntos a sus licenciatarios.
-
La prensa industrial ofrece un ejemplo de la percepción que tiene el mercado de «IFP/Axens» en tanto que entidad económica única. La compañía UOP Limited ha adjuntado extractos de recortes de prensa referentes a las actividades de «IFP/Axens» en el ámbito de las licencias de tecnología de proceso, o mencionando, de forma alternativa, el suministro por parte del organismo público IFP de tales licencias a través de su filial Axens. Por otra parte, UOP Limited ha facilitado ejemplos de artículos o presentaciones en los que los empleados de Axens han insinuado que el organismo público IFP percibe que Axens incluye «la totalidad de las actividades respectivas de la división industrial y de la procatálisis».
6.1.2 VENTAJAS CONFERIDAS POR EL ESTATUTO DE EPIC
(71)
La compañía UOP Limited indica que el hecho de que tanto los proveedores como los clientes perciban que Axens cuenta con recursos ilimitados del Estado para financiar sus actividades le otorga una ventaja considerable en el mercado. Aunque no se trate más que de una percepción por parte del mercado, este elemento reviste mayor importancia en un contexto económico mundial de crisis económica.
(72)
Por lo que respecta a los clientes, las garantías que ofrece la entidad «IFP/Axens» tienen una importancia específica en un mercado en el que los clientes tienen en cuenta consideraciones económicas a largo plazo antes de elegir una tecnología determinada. Partiendo del ejemplo de las «complejos aromáticos», UOP Limited explica grosso modo que, antes de aplicar tales tecnologías, los clientes deben realizar inversiones muy importantes en el diseño y la construcción de las infraestructuras de producción, que requieren varios años de obras. Sin embargo, el éxito de esos complejos industriales está vinculado al rendimiento de las tecnologías utilizadas, que los clientes quieren, por lo general, ver garantizadas por el vendedor de procesos (62). En el supuesto de que no se alcanzara el nivel de prestaciones exigido, no dudarían en reclamar la responsabilidad del cesionario y exigir el cumplimiento de obligaciones estrictas en materia de rehabilitación. La solvencia a largo plazo del cesionario es, por tanto, un elemento importante en la elección de los compradores, no solo en cuanto al cumplimiento de las obligaciones contractuales, sino también por las perspectivas ofrecidas en materia de I+D, garantías de futuras mejoras de la eficiencia del proceso adquirido. La entidad «IFP/Axens», que el mercado percibe como dependiente del Estado, dispone pues de una ventaja en relación con sus competidoras, ya que los compradores no tienen razón alguna para dudar de su supervivencia a largo plazo.
(73)
Por lo que respecta a los proveedores, UOP Limited considera que la entidad «IFP/Axens» goza de condiciones preferentes frente a sus competidores. A este respecto, se refiere a los contratos firmados conjuntamente por IFP y Axens mencionados en la Decisión de incoación.
(74)
En cuanto a los mercados financieros, UOP Limited considera que la entidad «IFP/Axens» goza de condiciones y tipos de interés preferenciales en los mercados de capitales, habida cuenta del papel de garante que, en última instancia, desempeña el Estado. Por otra parte, en un contexto de crisis financiera, la presencia del Estado, y la seguridad que representa para los inversores, permiten atraer capitales privados en un periodo de escasez. Los competidores no pueden acceder a financiaciones comparables, o solo pueden obtenerlas en condiciones económicamente menos interesantes. Según la empresa UOP Limited, los efectos de la crisis económica y financiera han reforzado aún más el potencial de falseamiento de la medida.
(75)
En su carta de 23 de enero de 2009, UOP Limited remite a sus observaciones anteriores, así como a las transmitidas en el marco del procedimiento relativo a la Decisión C 51/2005. Considera que esta información aporta elementos suficientes que demuestran la importancia de la solvencia de los cocontratantes en el mercado de referencia de las licencias de procesos. UOP Limited reitera el argumento según el cual los clientes de la entidad «IFP/Axens» suponen que mantienen una relación comercial con un organismo estatal cuya viabilidad a largo plazo no presenta ningún riesgo. Por último, la compañía UOP Limited invita a la Comisión a que analice los acuerdos entre Axens y sus clientes, por estar convencida de que no incluyen ninguna indicación que pueda limitar la responsabilidad por parte de Axens.
6.2 COMENTARIOS DE LAS AUTORIDADES FRANCESAS SOBRE LAS OBSERVACIONES DE LA COMPAÑÍA UOP LIMITED
(76)
En su carta de 22 de junio de 2009, las autoridades francesas consideraron que las observaciones de la compañía UOP Limited se «basan en afirmaciones erróneas, o incluso totalmente falsas, y en cualquier caso no se fundamentan en ningún elemento que pueda demostrar la existencia de ayuda estatal por parte del organismo público IFP o de Axens».
(77)
En esencia, las autoridades francesas niegan toda relevancia a la alegación según la cual en el mercado se percibe a «IFP/Axens» como una entidad pública que goza de ventajas frente a los clientes, los proveedores, y los mercados financieros, y rechazan la afirmación de que la entidad «IFP/Axens» constituye un órgano estatal sin ninguna preocupación de viabilidad a largo plazo.
(78)
Las autoridades francesas desarrollan dos argumentos:
-
en primer lugar, la entidad «IFP/Axens» no es un órgano del Estado con recursos ilimitados, y además nada indica que dicha entidad sea percibida como tal en el mercado (6.2.1);
-
en segundo lugar, el estatuto de EPIC del organismo público IFP no otorga ninguna ventaja a Axens en el mercado (6.2.2).
6.2.1 «IFP/AXENS» NO ES UN ÓRGANO ESTATAL CON RECURSOS ILIMITADOS
(79)
Según las autoridades francesas, en contra de lo que afirma la empresa UOP Limited, los proveedores y clientes de la entidad «IFP/Axens» no la perciben como un «órgano estatal» que goza de recursos ilimitados.
(80)
En primer lugar, las autoridades francesas remiten al análisis jurídico que enviaron a la Comisión, y a sus anteriores comentarios, que demuestran, en su opinión, que el estatuto de EPIC del organismo público IFP no confiere ningún tipo de garantía.
(81)
En segundo lugar, las autoridades francesas señalan que la compañía UOP Limited alega una «supuesta creencia en una garantía ilimitada del Estado en favor de IFP/Axens», que no existe en Derecho, y que, por sí sola, no basta para justificar la existencia de ayuda estatal.
(82)
En tercer lugar, aun suponiendo que el organismo público IFP goce de una garantía pública - lo que niegan las autoridades francesas - sería incorrecto considerar que tal garantía se hace mecánicamente extensiva a las filiales del organismo público IFP porque este último y sus filiales constituyen un grupo económico en el sentido del Derecho de la competencia. En efecto, según Francia, como entidades de Derecho privado sujetas al Derecho de sociedades, las filiales del organismo público IFP y, en particular, Axens, no están cubiertas por dicha garantía, ya que el principio de autonomía de las filiales se opone, en particular, a la teoría propuesta por la compañía UOP Limited de «la ampliación automática» de las garantías dentro de un grupo. La noción de grupo, que puede tener sentido en el Derecho de la competencia, no es reconocida por el Derecho de sociedades, por lo que la concesión de garantías dentro de un grupo queda sujeta a condiciones estrictas de forma y fondo. Tal sería el caso, en particular, del organismo público IFP, que exige la autorización por parte del Consejo de Administración con arreglo al artículo 7 de sus estatutos. Además, las autoridades francesas consideran que la Comisión ya ha tomado nota de este punto, ya que ha reconocido «que el propio estatuto jurídico de La Banque Postale (persona jurídica de Derecho privado) bastaba, de por sí, para descartar la existencia de cualquier garantía ilimitada en La Banque Postale» (63).
6.2.2 AXENS NO SE BENEFICIA DE NINGUNA VENTAJA EN EL MERCADO EN RAZÓN DEL ESTATUTO DE EPIC DEL ORGANISMO PÚBLICO IFP
(83)
Las autoridades francesas consideran que el argumento presentado por UOP Limited, según el cual el mercado comparte la creencia de que la entidad «IFP/Axens» es un órgano estatal con recursos ilimitados y goza de ventajas, tanto para los clientes como para los proveedores y acreedores, no se basa «en ningún elemento sólido», y además «los hechos se encargan de desmentirlo».
(84)
Las autoridades francesas presentaron una nota de servicio de la Dirección de Asuntos Jurídicos y Acuerdos (AJA) de Axens, titulada «Principios de seguridad jurídica de Axens» en la que se describe la relación existente entre el organismo público IFP y Axens (64). Estas relaciones se rigen explícitamente por la norma general según la cual Axens no solicita bajo ningún concepto garantía alguna a su sociedad matriz. Las autoridades francesas han precisado que no se admite excepción alguna por lo que respecta a esta norma de ausencia de garantía. Por otra parte, este principio se repite in extenso en el documento en los siguientes términos: «El IFP no garantiza las acciones u omisiones de Axens». Las autoridades francesas han precisado que esta norma se aplica a todo contrato o proyecto que Axens pudiera celebrar o llevar a cabo con clientes, con proveedores y en los mercados financieros.
6.2.2.1 Sobre las relaciones entre Axens y sus clientes
(85)
Según Francia, la compañía UOP Limited alega sin ninguna justificación la importancia de la garantía pública sobre la situación financiera a largo plazo de Axens, en particular respecto de las garantías y obligaciones contractuales de mantenimiento previstas tradicionalmente en los acuerdos de licencia, como tampoco justifica las razones por las cuales «está convencida de que la Comisión no encontrará ninguna disposición de limitación de responsabilidad en Axens» (65).
(86)
Sobre estos puntos, las autoridades francesas precisaron que la norma descrita en el considerando 84 (según la cual la filial no formula ninguna solicitud de garantía a la sociedad matriz) se aplica también a cualquier garantía que Axens pudiera negociar o concluir con un cliente. Las autoridades francesas ilustraron en sus observaciones su argumento, por ejemplo, de los «complejos aromáticos» mencionado por UOP Limited. Por otra parte, precisaron que, por regla general, Axens se decanta por limitar su responsabilidad a una determinada fracción del canon […] (*). Esta política de limitación de garantías, que constituye uno de los principios de seguridad jurídica de Axens, se distingue netamente, por tanto, de los usos de otras empresas activas en este ámbito, que, según las autoridades francesas, tienen por costumbre conceder en algunos casos garantías ilimitadas.
(87)
Por último, las autoridades francesas recuerdan que las obligaciones en materia de mantenimiento/reparación aplicables en caso de siniestro no movilizan la cobertura financiera del organismo público IFP:
a)
en caso de impago de Axens, la capacidad ofrecida por sus aseguradoras de responsabilidad civil a través de las distintas líneas de seguro de su programa mundial sería considerablemente superior a los límites de responsabilidad de Axens acordados contractualmente con sus licenciatarios;
b)
la capacidad de movilización inmediata o rápida de recursos de Axens, en particular a través de su bajo nivel de endeudamiento, sería también muy importante;
c)
los convenios entre el organismo público IFP y Axens limitarían expresamente la responsabilidad del primero en caso de impago de un licenciatario de Axens a importes necesariamente limitados por estar relacionados con el canon percibido por el organismo público IFP;
d)
la aseguradora de responsabilidad civil de Axens renunciaría explícitamente a cualquier reclamación contra el organismo público IFP, independientemente de su causa.
(88)
Las autoridades francesas concluyen que las afirmaciones de la empresa UOP Limited a propósito de la existencia de supuestas ventajas que Axens obtendría en el mercado de las licencias de procesos quedan invalidadas, entre otras cosas, porque Axens no ha cesado de aplicar una política de limitación de las garantías de responsabilidad concedidas a sus clientes.
(89)
En su carta de 8 de septiembre de 2009, las autoridades francesas precisaron que la limitación de responsabilidad en relación con los clientes se contempla tanto en el Convenio de licencia-marco (66) como en el Convenio de licencia-productos (67) celebrados entre el organismo público IFP y Axens, y que entraron en vigor el 1 de enero de 2001. Estos dos contratos disponen que si Axens puede demostrar que el origen de su impago se encuentra en las prestaciones facilitadas por el organismo público IFP, la responsabilidad financiera de este último se limitará a un porcentaje (68) de los importes efectivamente percibidos por el IFP en concepto de canon pro rata a la operación de venta generadora de una reclamación (licencia-productos), y a la unidad objeto de una sublicencia o a la venta efectuada en el marco de una sublicencia generadora de una reclamación (licencia-marco). Dicho de otro modo, la responsabilidad del organismo público IFP nunca puede ir más allá del 100 % de los importes percibidos. Por otra parte, la licencia-marco prevé que Axens se haga responsable de las garantías financieras concedidas a sublicienciatarios en materia de rendimiento técnico de los procesos. Por tanto, no se considera responsable al organismo público IFP de las garantías técnicas concedidas por Axens a sus clientes.
(90)
Además, conviene precisar que los contratos de licencia celebrados entre Axens y sus clientes establecen, de manera simétrica, que la responsabilidad financiera de Axens suele limitarse a […] (*) % de los derechos abonados por cada unidad objeto de una reclamación. La responsabilidad del organismo público IFP es totalmente independiente de la de Axens, cuando, por razones comerciales, la garantía concedida por esta última a su cliente sea mayor que la que le concede el organismo público IFP. El mismo principio se aplica a toda licencia que el organismo público IFP conceda a terceros distintos de sus filiales.
(91)
Por último, las autoridades francesas añadieron que el organismo público IFP tiene por principio limitar su responsabilidad ante sus clientes (filiales o ajenos al grupo) cuando realiza la prestación de servicios por cuenta de estos últimos (estudios, investigaciones por encargo, pruebas, etc.). La responsabilidad admitida por el organismo público IFP consiste en un compromiso de rectificar los trabajos realizados, mientras que en el plano financiero el principio es que la responsabilidad está limitada al […] (*) % de la remuneración realmente percibida, con un límite máximo que puede ir eventualmente hasta el […] (*) %, según el caso. De esta forma, si el cliente considera que el trabajo realizado por el organismo público IFP es defectuoso, a este último no se le podrá obligar en ningún caso a rehacer los trabajos de forma indefinida.
6.2.2.2 Sobre las relaciones entre Axens y sus proveedores y sus condiciones de financiación en los mercados financieros
(92)
Las autoridades francesas niegan toda pertinencia a la afirmación de la compañía UOP Limited según la cual la supuesta creencia en la existencia de recursos financieros ilimitados en favor de Axens le otorga condiciones favorables tanto por parte de sus proveedores como de los mercados financieros. Según Francia, la compañía UOP Limited no aporta ningún elemento de prueba en apoyo de esta alegación.
(93)
Las autoridades francesas consideran que la norma descrita en el considerando 84, según la cual la filial no formula ninguna solicitud de garantía a la sociedad matriz, es suficiente para invalidar la hipótesis formulada por UOP Limited.
(94)
Además, por lo que respecta a las condiciones de empréstito de Axens, Beicip-Franlab y Prosernat en los mercados financieros, las autoridades francesas recuerdan que estarían dispuestas a comprometerse ante la Comisión a que cada vez que se realice una operación se indique por escrito en cada contrato de financiación, que «con arreglo al Derecho francés (en particular la necesidad de una autorización legal expresa para cada garantía), la presente operación de financiación no se beneficiará de ninguna garantía de ningún tipo, directa o indirecta, del Estado» (69).
7 EVALUACIÓN
7.1 EXISTENCIA DE AYUDA ESTATAL A TENOR DEL ARTÍCULO 107, APARTADO 1, DEL TFUE
(95)
El artículo 107, apartado 1, del TFUE, dispone: «salvo las excepciones previstas en el Tratado, son incompatibles con el mercado común, en la medida en que afecten a los intercambios entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones».
(96)
En el caso que nos ocupa, para determinar la existencia de ayuda estatal, procede verificar en primer término si la medida consistente en la concesión por parte de Francia del estatuto de EPIC al organismo público IFP, el 7 de julio de 2006, utiliza recursos estatales (7.1.1) para conceder una garantía pública ilimitada que abarca actividades económicas (7.1.2). Cuando el alcance de la cobertura por parte de la garantía estatal y la naturaleza de las actividades cubiertas permitan definir el alcance de la presente Decisión (7.1.3), habrá que analizar a continuación si la medida en cuestión proporciona una ventaja selectiva al grupo IFP (7.1.4) que pudiera afectar a los intercambios comerciales entre los Estados miembros (7.1.5).
7.1.1 UTILIZACIÓN DE RECURSOS ESTATALES EN FORMA DE GARANTÍA ILIMITADA
(97)
Habida cuenta de su estructura especial de grupo económico en el sentido del Derecho de la competencia, es necesario tener en cuenta el impacto potencial de la garantía ilimitada del Estado derivada del estatuto de EPIC del organismo público IFP sobre todas las entidades del grupo IFP, es decir, sobre el propio organismo público y sobre sus filiales, procediendo en dos fases:
-
Con respecto al organismo público IFP, el impacto de la garantía ilimitada se deriva directamente del estatuto de EPIC. En efecto, al organismo público IFP, en calidad de persona jurídica de Derecho público, no se le aplica el Derecho común en materia de recuperación y liquidación judicial de empresas en crisis. Habida cuenta de esta especificidad, la sociedad matriz del grupo IFP puede ejercer directamente sus actividades económicas en condiciones más ventajosas que otros operadores del mercado que no gozan de una protección comparable (7.1.1.1).
-
Por lo que se refiere a las actividades llevadas a cabo directamente por las filiales de Derecho privado del grupo IFP, que, por su parte, están plenamente sujetas al Derecho común en materia de quiebra, resulta imposible una implicación directa del organismo público, y, por ende, del Estado. Por lo tanto, en caso de insuficiencia de activos de una filial, debe analizarse si los acreedores de Axens, Beicip-Franlab y Prosernat podrían beneficiarse de un mecanismo indirecto sobre la base de una eventual responsabilidad de la sociedad matriz por sus filiales, equivalente a un mecanismo de garantía (7.1.1.2).
7.1.1.1 Cobertura del organismo público IFP por una garantía ilimitada del Estado otorgada por su estatuto de EPIC
(98)
En la Decisión C 56/2007, la Comisión concluyó (70) que las características intrínsecas del estatuto de organismo público de La Poste (71) y, en particular, la existencia de una garantía de reembolso de los créditos individuales, y del mantenimiento de la existencia y/o las obligaciones de La Poste, implicaban que el Estado desempeñara una función de garante último subsidiario de las actividades económicas realizadas por el organismo público.
(99)
En el caso que nos ocupa, la Comisión considera que los argumentos utilizados en la Decisión C 56/2007 son en su mayor parte aplicables al estatuto de EPIC del organismo público IFP, y que este último también se beneficia de una situación jurídica particular tanto por lo que respecta al reembolso a sus acreedores como al mantenimiento de su existencia en caso de insolvencia. Por ello, a efectos de la presente evaluación, la Comisión remitirá a los argumentos desarrollados en la sección 4.1 («Calificación de la ayuda») de la Decisión C 56/2007.
A. Garantía de reembolso de los créditos individuales
(100)
Procede verificar, en primer término, el argumento de las autoridades francesas según el cual la existencia de una garantía estatal en favor de los EPIC queda descartada por la legislación o por la jurisprudencia a), antes de demostrar que, en el supuesto de que el organismo público IFP suspendiese pagos, sus acreedores se beneficiarían de un procedimiento más favorable que los acreedores de empresas sujetas al Derecho común.
a) Rechazo de los argumentos de las autoridades francesas
(101)
En contra de lo que afirman las autoridades francesas, la Comisión está en condiciones de concluir que el Derecho francés admite la existencia de garantías implícitas y, más concretamente, la existencia de una garantía estatal derivada del estatuto de organismo público. La Comisión rechaza los argumentos de las autoridades francesas por las razones que se exponen a continuación.
(102)
En primer lugar, la Comisión remite a los considerandos 120 y 121 de la Decisión C 56/2007 mutatis mutandis, cuando las autoridades francesas afirman que ningún texto o decisión establece el principio de que el Estado garantizará las deudas de los EPIC. La Comisión considera, por el contrario, que, si bien es cierto que no existe ningún texto o decisión que confirme o excluya la existencia de una garantía explícita del Estado en favor de los EPIC, ello no permite excluir la existencia de una garantía implícita.
(103)
En segundo lugar, la Comisión remite a los considerandos 122 a 124 de la Decisión C 56/2007 mutatis mutandis, cuando las autoridades francesas consideran que hay jurisprudencia sobre la ausencia de garantías y, en particular, la sentencia en el asunto Société de l 'Hôtel d'Albe (72) y las sentencias Campoloro (73). En cuanto al primer asunto, como la experta de la Comisión subrayó en el asunto postal, la sentencia Société de l'Hôtel d'Albe no se refiere a la situación concreta en la que puede intervenir la garantía (74). Por lo que se refiere al segundo asunto (75), la Comisión considera, por el contrario, que demuestra que el régimen de responsabilidad del Estado en la aplicación del procedimiento de recaudación de las deudas de los organismos públicos presenta todas las características de un mecanismo de garantía.
(104)
En tercer lugar, la Comisión considera que el argumento presentado por las autoridades francesas en el asunto postal, según el cual las deudas contraídas por los EPIC desde la entrada en vigor de la LOLF, el 1 de enero de 2005, no pueden beneficiarse de una garantía implícita, no se sostiene:
a)
La Comisión destaca que el cambio de estatuto del organismo público IFP se produjo el 7 de julio de 2006, es decir, después de la entrada en vigor de la LOLF. En tales circunstancias, no es necesario examinar los argumentos formulados por el experto de las autoridades francesas en el asunto postal sobre posibles deudas contraídas antes del 1 de enero de 2005, a pesar de que en sus observaciones las autoridades francesas remiten a ello mutatis mutandis. Las deudas contraídas por el organismo público IFP antes del 1 de enero de 2005 lo fueron por un organismo profesional a tenor de lo dispuesto en el acto denominado Ley no 43-612, de 17 de noviembre de 1943, sobre la gestión de los intereses profesionales (y, en consecuencia, por una persona jurídica de Derecho privado), y, por tanto, no pudieron estar cubiertas, en el momento de su suscripción (76), por la garantía ilimitada conferida por el estatuto de EPIC.
b)
La Comisión señala, sin embargo, como, por otra parte, lo indicó su experto en el asunto postal y, como ya lo explicó la propia Comisión en el considerando 130 de la Decisión C 56/200, a la que remite mutatis mutandis, que el ámbito de aplicación de la obligación de hacer figurar en una Ley de finanzas las garantías del Estado se limita a la «concesión» de tales garantías; que, por lo tanto, el hecho de conceder una garantía abarca los casos en los que por una manifestación explícita de voluntad, el Estado decide otorgar su garantía a un organismo o a una operación; que el ámbito de aplicación de la obligación de inscribir las garantías en la Ley de finanzas no abarca por tanto las garantías procedentes de un estatuto o de una obligación jurisprudencial, que se caracterizan por su carácter implícito y automático; que esta segunda categoría no deriva de una decisión del Estado, sino del hecho de que el Estado se sitúa en un marco jurídico preexistente del que la garantía no es más que una consecuencia (77).
c)
La Comisión concluye, así como lo había hecho en el considerando 131 de la Decisión C 56/2007, al que remite mutatis mutandis, que el argumento de las autoridades francesas basado en la LOLF no es convincente, pues el hecho de que ninguna ley de finanzas precise que el Estado ofrece su garantía al organismo público IFP por su estatuto no descarta la existencia de una garantía implícita; que, en cualquier caso, la Comisión no está vinculada por la calificación en Derecho francés de la medida como garantía, ni tampoco por el hecho de que se trate de una garantía incluida en la LOLF; que solo es pertinente la calificación de esta medida en virtud del Derecho de la Unión Europea; que este reconoce la existencia de una garantía implícita cuando un Estado miembro está jurídicamente obligado a reembolsar un crédito de otra persona en caso de impago por parte de esta (78).
(105)
En cuarto lugar, la Comisión rechaza la alegación de las autoridades francesas según la cual, en caso de existencia de una garantía estatal en favor de los EPIC, la creación de un nuevo EPIC (incluso por cambio de estatuto) requiere la instauración de medidas de garantía destinadas a preservar los derechos de los acreedores generados antes de la transformación y su contraposición (modus tollens), según la cual, habida cuenta de que este mecanismo nunca se ha establecido (79), no existe ninguna garantía en favor del organismo público IFP:
a)
Como indicó la experta de la Comisión en el asunto postal, y tal como se recordó en el considerando 133 de la Decisión C 56/2007 antes citada, al que remite mutatis mutandis, la Comisión considera que tal afirmación deriva de una interpretación demasiado amplia de la protección constitucional del derecho de propiedad.
b)
La Comisión desea puntualizar, como ya hizo en el considerando 134 de la Decisión C 56/2007, al que remite mutatis mutandis, que el derecho de propiedad tampoco obliga a que se establezca una medida específica para garantizar los derechos de los acreedores en el momento de la transformación de un EPIC en una sociedad sujeta a los procedimientos de recuperación y liquidación judicial, y que la ausencia de tales medidas no siempre constituye un indicio de la inexistencia de una garantía implícita.
c)
La Comisión añade, como explicó en los considerandos 135 y 136 de la Decisión C 56/2007, a los que remite mutatis mutandis, que el hecho de que las autoridades francesas decidieran conceder una garantía explícita a La Poste (80) cuando esta obtuvo en 1990 un estatuto parecido al de EPIC no demuestra que no existiera ya una garantía implícita en su favor.
(106)
Por último, la Comisión remite a la sección de la presente Decisión relativa a la responsabilidad del Estado, así como a la sección 4.1.1.A.b).3) de la Decisión C 56/2007, en lo que se refiere al artículo del Sr. Labetoulle citado por las autoridades francesas (81), así como a su análisis de la jurisprudencia Campoloro (82).
(107)
Al contrario de lo que sostienen las autoridades francesas - que tal garantía queda, según ellas, excluida por los textos - la Comisión observa que la existencia de garantías implícitas vinculadas al estatuto de organismo público se ve confirmada por una nota del Consejo de Estado de 1995 en el asunto Crédit Lyonnais, que basa la existencia de una garantía implícita del Estado en la propia naturaleza pública del organismo en cuestión (83).
(108)
Como se explica en los considerandos 142 a 145 de la Decisión C 56/2007 antes citada, a los que remite mutatis mutandis, la Comisión no comparte la interpretación de las autoridades francesas según la cual este dictamen del Consejo de Estado no sería aplicable al organismo público IFP. Destaca, en particular, que dicho dictamen no hace ninguna referencia a la misión, ni a la presencia o no de un contable público en el organismo público. Por lo demás, las autoridades francesas tampoco explican por qué, según ellas, este dictamen sólo debe aplicarse a los organismos públicos que dispongan de un contable público. La Comisión rechaza por otra parte los argumentos de las autoridades francesas de que el dictamen no es aplicable por ser anterior a la LOLF y contrario a la jurisprudencia posterior del Consejo de Estado, ya que la propia Comisión recordó en el considerando 104 y en la Decisión C 56/2007, que la LOLF no se opone a la existencia de una garantía implícita del Estado en favor del organismo público IFP.
(109)
Por último, como se indica en los considerandos 146 y 147 de la Decisión C 56/2007, a los que remite mutatis mutandis, la Comisión toma nota del escrito del Ministerio de Economía, Finanzas e Industria de 22 de julio de 2003, que tiene por objeto el «Censo de dispositivos de garantía implícita o explícita concedida por el Estado» que confirma la existencia de garantías implícitas derivadas de un acto administrativo o legislativo que «produce y tiene repercusiones financieras para el Estado». Esta nota pone de manifiesto que la garantía estatal puede derivar de actos jurídicos de carácter muy diferente (84) y recuerda que la creación de un organismo público puede implicar una garantía implícita del Estado en favor de los acreedores de este organismo (85).
b) Los acreedores del organismo público IFP pueden estar seguros de que su crédito será reembolsado
(110)
A semejanza de la demostración presentada en la sección 4.1.1.A.b) de la Decisión C 56/2007, a la que remite mutatis mutandis, la Comisión se propone ahora demostrar que, en caso de suspensión de pagos del organismo público IFP, los acreedores de este último se encontrarían en una situación más favorable que los de una empresa sujeta al Derecho mercantil.
(111)
En primer lugar, tratándose de organismos públicos, no son de aplicación las limitaciones tradicionales al pago de un crédito de un organismo de Derecho privado. En cuanto al fundamento de los elementos descritos con mayor detalle en los considerandos 150 a 154 de la Decisión C 56/2007, a los que remite mutatis mutandis, la Comisión concluye sobre este primer punto, que:
-
al contrario que a los acreedores de empresas sujetas al Derecho mercantil, los acreedores del organismo público IFP (dado que este último no está sometido al Derecho común en materia de recuperación y liquidación judicial de empresas en crisis) no corren el riesgo de ver cómo su crédito desaparece total o parcialmente al término de un procedimiento judicial de liquidación;
-
la personalidad jurídica del organismo público IFP no supone un obstáculo a la garantía estatal;
-
en ausencia de limitación explícita de la responsabilidad del Estado respecto del organismo público IFP, los acreedores de este último pueden basarse legítimamente en el principio según el cual el Estado responde de las deudas del organismo público IFP, aunque este último tenga personalidad jurídica.
(112)
En segundo lugar, en caso de recaudación de las deudas de los organismos públicos condenados por una resolución judicial, el procedimiento establecido por la Ley de 16 de julio de 1980 (y por distintas normas de desarrollo (86) es, por las razones expuestas en los considerandos 113 a 117, más favorable para los acreedores del organismo público IFP que los procedimientos judiciales de Derecho común, en la medida en que no es susceptible de conducir a la extinción de los importes que el organismo público IFP les adeude.
(113)
De conformidad con el análisis desarrollado en los considerandos 157 a 161 de la Decisión C 56/2007, al que remite mutatis mutandis, la Comisión observa, en primer lugar, que la Ley de 1980 (87) y sus normas de desarrollo (88) designan al Estado como autoridad competente para cobrar las deudas de los organismos públicos y le confieren prerrogativas importantes: el libramiento de pago de oficio y la creación de recursos suficientes.
(114)
A semejanza de las consideraciones expuestas en los considerandos 162 a 168 de la Decisión C 56/2007, a las que remite mutatis mutandis, la Comisión considera que el procedimiento específico establecido por la Ley de 1980 y sus normas de desarrollo no es más que un procedimiento de cobro de deudas y no un procedimiento de liquidación, y que tras su aplicación, el crédito no desaparece, mientras que, en la aplicación del procedimiento de liquidación de Derecho común, la sentencia de cierre por insuficiencia de activos sin sanción conlleva la prohibición para los acreedores de la reanudación de las actuaciones. La Comisión observa también que la Ley de 1980 y sus normas de desarrollo, al prever el aplazamiento en el tiempo del libramiento y al no contemplar en ningún momento la situación de suspensión de pagos, dejan suponer a los acreedores que siempre hay o habrá recursos necesarios para cobrar el importe que les adeuda el organismo público. Estos dos elementos le llevan a considerar que la situación de insuficiencia de tesorería estará cubierta, en su caso por el Estado, o sólo será temporal. En cambio, ningún procedimiento de liquidación prevé la posibilidad de que un tercero pase a ser responsable de las deudas de la persona insolvente, excepto, obviamente, cuando se trata de un garante.
(115)
De conformidad con el análisis desarrollado en los considerandos 170 a 180 de la Decisión C 56/2007, al que remite mutatis mutandis, la Comisión considera que, en caso de insuficiencia de fondos, la legislación francesa autoriza e incluso anima al Estado a aportar capital a organismos públicos, antes que recurrir a préstamos bancarios clásicos, aportaciones que pueden constituir los «recursos suplementarios» contemplados en la Ley de 16 de julio de 1980. Considera también que esta legislación es conocida por los acreedores, que tienen base para considerar que la autoridad de tutela podrá encontrar los recursos necesarios para que su crédito sea satisfecho. Por lo tanto, la Comisión estima que el supuesto de que un acreedor no llegase a obtener el pago de su crédito en virtud de los procedimientos establecidos en la Ley de 16 de julio de 1980 es poco probable.
(116)
No obstante, al contrario de lo que había concluido en relación con La Poste en la Decisión C 56/200, la Comisión observa que en este caso los recursos propios movilizables del organismo público IFP son relativamente importantes, en la medida en que, como explicaron las autoridades francesas en el considerando 44, los activos líquidos e inversiones (150,3 millones EUR) equivalían a finales de 2007 a aproximadamente cinco veces el importe de los préstamos y deudas financieras (25,2 millones EUR). Así pues, la Comisión reconoce que, en el estado actual de sus finanzas, parece poco probable, al menos en un futuro próximo, que una falta de recursos propios pueda colocar al IFP en la incapacidad de hacer frente a sus deudas, e implique la necesidad de una intervención estatal.
(117)
Aunque sea improbable en la actualidad, una situación de insuficiencia de activos del organismo público IFP de esta naturaleza puede darse a más largo plazo. En tales circunstancias, la imposibilidad de movilizar recursos mediante la venta de bienes supondría tener que recurrir a otros mecanismos de garantía (anticipos, búsqueda de la responsabilidad del Estado, etc.). Por otra parte, la promulgación de un régimen de protección de los bienes por parte del legislador podría alimentar el contencioso sobre la responsabilidad objetiva del Estado ante un eventual impago del organismo público IFP (89). A este respecto, la Comisión toma nota del argumento de las autoridades francesas (90) según el cual, en el supuesto de que el Estado considere que un activo de una institución pública es «indispensable» para el ejercicio de una tarea de servicio público, y se oponga, pues, a su cesión, no por ello estaría obligado a proceder a la compensación mediante mecanismos de garantía. Observa, no obstante, que las autoridades francesas han reconocido (aunque no estén de acuerdo en que el organismo público IFP pueda obtener una ventaja de ello) que al representante del Estado se le impone la exigencia de continuidad del servicio público en la aplicación del procedimiento establecido por la Ley de 16 de julio de 1980 (91). Por ello, la Comisión considera que tal elección del poder público de no proceder a cesiones de activos para mantener un servicio público podría comprometer la responsabilidad objetiva del Estado por incumplimiento del principio de igualdad ante las obligaciones públicas.
(118)
En tercer lugar, por las razones ya expuestas en los considerandos 185 a 226 de la Decisión C 56/2007, a las que remite mutatis mutandis, la Comisión considera que, en el caso poco probable de que el procedimiento establecido mediante la Ley de 1980 no permitiera que se reembolsase al acreedor, los recursos que le quedarían para reclamar la responsabilidad del Estado presentan las características de un mecanismo de garantía.
(119)
Aunque las autoridades francesas consideran que la responsabilidad del Estado, ya sea objetiva o no (92), no puede en principio reclamarse, reconocen que, en el supuesto de que se imponga una obligación de continuidad del servicio público al representante del Estado en la aplicación de la procedimiento establecido por la Ley de 1980, es posible que el juez ordene la indemnización del acreedor. En ese caso, las autoridades francesas consideran, no obstante, que el acreedor no se beneficiaría de ninguna ventaja, ya que su indemnización sería comparable a la que habría obtenido en caso de aplicación del Derecho común. A este respecto, la Comisión señala algunas especificidades del derecho especial establecido por la Ley de 1980: en aplicación del Derecho común de la liquidación judicial, los acreedores (especialmente los quirografarios) no suelen recuperar la totalidad de los importes que se les adeudan, y, por regla general, la empresa en liquidación no ve sus deudas saldadas por un tercero.
(120)
Las autoridades francesas niegan también que las posibilidades de indemnización de que disponen los acreedores por la existencia de la responsabilidad sean asimilables a una forma de garantía. Antes al contrario, la Comisión considera que la implicación de la responsabilidad del Estado (objetiva o no) en la aplicación del procedimiento de cobro de las deudas de las personas de Derecho público contempladas por la Ley de 16 de julio de 1980 equivale a un mecanismo de garantía a efectos del Derecho de la Unión Europea, ya que garantiza a los acreedores el pago de su crédito al obligar al Estado a reembolsarlo en caso de impago del organismo público IFP. Además, la jurisprudencia del Tribunal Europeo de Derechos Humanos («TEDH») en el asunto Société de Gestion du Port de Campoloro et Société Fermière de Campoloro / Francia (93) («el asunto Campoloro») tiende a reconocer la existencia de una garantía automática.
(121)
Por último, a semejanza del razonamiento expuesto en los considerandos 181 a 184 de la Decisión C 56/2007, al que remite mutatis mutandis, la Comisión considera que la propuesta de las autoridades francesas destinada a aclarar el Decreto de aplicación de la Ley de 1980 no basta para descartar que la liberación de los recursos se efectúe mediante una aportación de recursos públicos.
a)
Las autoridades francesas propusieron modificar el Decreto de aplicación de la Ley de 1980 de la siguiente forma: «Cuando el requerimiento quede sin efecto al expirar estos plazos, el representante del Estado o la autoridad de tutela procederá a la consignación del gasto en el presupuesto de la entidad o del organismo público deudor. Liberará, en su caso, los recursos necesarios en el presupuesto de la entidad o el organismo, bien reduciendo los créditos destinados a otros gastos que estén todavía sin utilizar, bien aumentando los recursos» (modificaciones subrayadas).
b)
La Comisión destaca, sin embargo, como ya hizo en el considerando 67 de la Decisión de incoación, que la legislación no descarta, ni en su versión actual ni en la versión modificada según la propuesta de las autoridades francesas, que puedan aumentarse los recursos mediante una subvención o una inyección de fondos públicos.
(122)
Por las razones ya expuestas en los considerandos 204 a 211 de la Decisión C 56/2007, a las que remite mutatis mutandis, la Comisión considera además que el fallo del TEDH en el asunto Campoloro antes mencionado demuestra que, en este caso, la responsabilidad del Estado francés funciona como una garantía implícita de las obligaciones de las autoridades públicas y no está vinculada a ninguna condición de perjuicio.
a)
La Comisión observa, en particular, que el TEDH rechazó los argumentos de las autoridades francesas que trataron de basar su argumentación (94), por una parte, en la ausencia de un hecho generador imputable al Estado y, por otra, en la ausencia de garantía estatal para con las autoridades públicas que disponen de personalidad jurídica, y que se decantó por los argumentos contrarios de los demandantes (95).
b)
La Comisión observa que el TEDH constató finalmente que se había violado el artículo 6, apartado 1, del Convenio Europeo de los Derechos Humanos (en lo sucesivo, el «Convenio»), en particular porque «es preciso que se ejecuten estas sentencias, y el Tribunal recuerda que una autoridad estatal no puede alegar la falta de recursos para no satisfacer una deuda basada en una resolución judicial […]». Además, el TEDH constató una violación del artículo 1 del Protocolo no 1 de dicho Convenio, al haber sufrido los demandantes una injerencia en su derecho de propiedad debido a una carga especial y exorbitante como consecuencia del impago de las cantidades que se les adeudaban (96). Habida cuenta de lo anterior, el TEDH puso a cargo del Estado la totalidad de la deuda de los municipios deudores (97).
c)
La Comisión considera que de esta jurisprudencia se deducen tres elementos importantes:
-
A reserva de que los demandantes reciban una resolución judicial que reconozca su crédito, la responsabilidad del Estado sirve como garantía (98) implícita, en la medida en que, por una parte, se condena al Estado francés al pago de la totalidad de la deuda de la persona pública (99) y, por otra, no se ha realizado ningún reparto entre la deuda derivada de la situación de insolvencia del organismo publico y los eventuales impagos imputables al Estado (dado que el TEDH no busca en ningún momento un hecho generador imputable al Estado y se limita únicamente a la situación de insolvencia del deudor).
-
Esta responsabilidad abarca las deudas de las autoridades públicas con personalidad jurídica. Sin embargo, el Gobierno francés invocó expresamente la existencia de personalidad jurídica y patrimonio propio para oponerse a la responsabilidad del Estado francés, este argumento fue rechazado por el TEDH.
-
El ámbito de aplicación de la garantía estatal se extiende a las autoridades públicas que dependen de él. La garantía está pues íntimamente ligada al estatuto de Derecho público del deudor.
d)
Por otra parte, la Comisión observa que la solución adoptada por el TEDH en el citado asunto Campoloro no es algo aislado sino que, por el contrario, procede de una tendencia jurisprudencial muy consolidada, especialmente en las sentencias Artico/Italia (100) y Bourdov/Rusia (101).
(123)
Por las razones ya expuestas en los considerandos 212 a 220 de la Decisión C 56/2007, a las que remite mutatis mutandis, la Comisión considera que las observaciones formuladas por las autoridades francesas no son suficientes para invalidar esta constatación. Como consecuencia de lo anterior, a semejanza de la conclusión a la que llegó en relación con el asunto postal en el considerando 222 de la Decisión C 56/2007, y en la Decisión de incoación, la Comisión concluye de lo anterior que, en el estado actual del Derecho francés, un acreedor del organismo público IFP que no hubiera obtenido satisfacción de su crédito recurriendo a los procedimientos establecidos en la Ley de 16 de julio de 1980 podrá recibir la totalidad de los importes correspondientes a la deuda no pagada invocando la responsabilidad subsidiaria del Estado, al contrario de lo que ocurre en el marco de un procedimiento de liquidación de Derecho común en el que el reembolso del acreedor está limitado por el valor de los activos disponibles. Como consecuencia de lo anterior, la Comisión considera que la responsabilidad del Estado se trata como una garantía, que no es objeto de ninguna limitación por un texto de Derecho francés y está intrínsecamente vinculada al estatuto de derecho público del organismo deudor.
(124)
Por otra parte, por las razones ya expuestas en los considerandos 223 a 226 de la Decisión C 56/2007, a las que remite mutatis mutandis, la Comisión toma nota de la propuesta francesa que pretende incluir una cláusula en todos los contratos del organismo público IFP que impliquen un crédito, a fin de limitar el riesgo de invocación de la responsabilidad objetiva del Estado basada únicamente en la insolvencia del IFP. Considera, no obstante, que dicho marco jurídico seguiría siendo frágil y que habría dudas sobre su sostenibilidad, en la medida en que la excepción del riesgo aceptado es una norma establecida por la jurisprudencia que podría seguir evolucionando. No obstante, la Comisión considera que dicha propuesta es, de por sí, insuficiente, ya que no cubre todas las hipótesis: no permite descartar que la garantía estatal pueda intervenir para todo tipo de responsabilidad (en particular las extracontractuales y penales). Además, es imposible prever contractualmente que el Estado no estará obligado a saldar las deudas del organismo público IFP con sus deudores, en la medida en que el IFP puede, por ejemplo, ser deudor de un tercero por distintos mecanismos jurídicos, especialmente en caso de absorción de otra entidad (102) que adeudara créditos que estuvieran en manos de terceros no identificables a primera vista. En definitiva, por lo que se refiere a los créditos individuales en poder de terceros, la Comisión considera que solo un texto de alcance general que indique que el Estado no es el garante del organismo público IFP, que fuera aplicable en toda situación y a todo tipo de terceros, estaría en condiciones de «eliminar» la garantía ilimitada. Además, incluso en el supuesto de que las propuestas francesas bloqueasen cualquier posibilidad de que un acreedor del organismo público IFP reclamase la responsabilidad del Estado para obtener el reembolso de su crédito (hipótesis que, según la Comisión, no se ha verificado), estas propuestas no permiten determinar con claridad lo que sucedería en caso de insolvencia (103) del IFP.
(125)
En cuarto lugar, incluso si no obtuviera satisfacción, el acreedor siempre podría invocar los efectos de un error legítimo que habría cometido al contraer el crédito, por haber creído que este siempre sería satisfecho.
(126)
Por las razones ya expuestas en los considerandos 227, 228 (párrafos 1 a 3) y 229 de la Decisión C 56/2007, a las que remite mutatis mutandis, la Comisión considera que la teoría de la apariencia (104) permite confirmar que los acreedores del organismo público IFP tendrían derecho a creer, sobre la base de un conjunto de indicios concordantes, en la existencia real de tal garantía (y ello, aun suponiendo, quod non, que el estatuto de EPIC del organismo público IFP no es susceptible de conferir, en Derecho, una garantía ilimitada del Estado francés). Los principales indicios pertinentes relativos a la teoría de la apariencia residen, por una parte, en el hecho de que diferentes textos (Ley de 1980 y sus normas de desarrollo) o documentos oficiales (documentos presupuestarios) autorizan al acreedor a creer que el Estado se responsabilizará o asumirá las deudas de los EPIC en caso de insuficiencia de fondos y, por otra, en el hecho de que la ausencia de aclaración por parte de las autoridades francesas sobre el estado del derecho en la materia a raíz del asunto Campoloro y de los primeros procedimientos iniciados por la Comisión sobre el estatuto de los EPIC alimenta también la confianza de los acreedores en cuanto a la existencia de tal garantía, y, por último, en el hecho de que la ausencia de indicación clara sobre los efectos de una situación de suspensión de pagos por un EPIC abunda también en este sentido.
(127)
En el presente caso, la Comisión desea añadir que, antes del 7 de julio de 2006, los posibles acreedores del organismo público IFP se encontraban en relación contractual con un organismo profesional a tenor del acto denominado Ley no 43-612, de 17 de noviembre de 1943, sobre la gestión de los intereses profesionales, persona jurídica de Derecho privado de la que no tenían motivos para creer que pudiera estar cubierta por una garantía estatal. Por lo tanto, la aplicación de la teoría de la apariencia solo puede ser pertinente, en su caso, en lo que respecta a los créditos constituidos después del cambio de estatuto del organismo público IFP.
(128)
A semejanza de las conclusiones de su experto en el asunto postal, la Comisión concluye que, por lo que se refiere a los créditos constituidos después del 7 de julio de 2006, incluso si, en la hipótesis defendida por las autoridades francesas, un acreedor considerase de manera errónea que el Estado estaba obligado a garantizar las deudas de los organismos públicos y del IFP en particular, su error sería legítimo habida cuenta de los elementos antes citados, y podría tener efectos jurídicos. Si, excepcionalmente, el acreedor no obtuviese la satisfacción de su crédito, tendría sin embargo la seguridad de que su crédito no desaparecería en ningún caso.
B. Garantía sobre el mantenimiento de la existencia del organismo público IFP y/o de sus obligaciones
(129)
Por las razones ya expuestas en los considerandos 230 a 250 de la Decisión C 56/2007, a las que remite mutatis mutandis, la Comisión considera que, incluso si en un plazo razonable y tras utilizar los procedimientos descritos en la sección anterior, el acreedor de un EPIC no obtiene la satisfacción de su crédito, tiene la seguridad de que este no desaparecerá y ello en oposición a la situación en que se encuentra el acreedor de una entidad de Derecho privado en liquidación, que no dispone de ninguna garantía en cuanto al pago de su crédito.
(130)
La Comisión subraya que no existe una liquidación del organismo público por voluntad de la autoridad pública con desaparición de sus derechos y obligaciones. En caso de desaparición por decisión de la autoridad pública, aunque ningún texto lo prevea expresamente, la práctica y ciertos principios fundamentales del Derecho administrativo tienden a demostrar que los derechos y obligaciones de los organismos públicos que desaparecen como tales siempre son recogidos por otra entidad y, en su defecto, por el Estado. En otras palabras, las deudas de los organismos públicos siempre se transfieren a otra persona jurídica que no puede rechazarlas, de modo que cada acreedor tiene la certeza de que el derecho que emana de su crédito podrá invocarse frente a otro organismo y que no desaparecerá.
(131)
La Comisión remite al análisis pormenorizado presentado en los considerandos 233 a 250 de la Decisión C 56/2007, que se basa en el estudio realizado por su experto en el asunto postal sobre la evolución orgánica que afecta a los organismos públicos, que distingue tres causas de su desaparición (105): el caso de los organismos públicos que alcanzan su cometido, el de los organismos públicos que desaparecen por desaparición de su misión y el caso más común de la transferencia de la misión, que implica necesariamente la transferencia de los derechos y obligaciones.
a)
Sobre la base de esta experiencia, es posible considerar, en primer lugar, que, aunque no existe un régimen jurídico general que rija la desaparición de los organismos públicos, la práctica demuestra que el texto jurídico organiza siempre la transferencia de los derechos y obligaciones del organismo extinto hacia el Estado o hacia la entidad que retome su misión (106).
b)
En segundo lugar, se trata, por lo general, de una transferencia de «derechos y obligaciones» (el término obligaciones se refiere claramente a las deudas), a veces de una transferencia de «patrimonio» (107) (formulación que incluye también las deudas). El único ejemplo encontrado de desaparición pura y simple de un organismo público incluía en cualquier caso la transferencia de las «deudas» a otras entidades de Derecho público (108).
c)
En tercer lugar, incluso cuando se produce desaparición de la misión, los derechos y obligaciones del organismo público son retomados en la práctica por otro organismo.
d)
En cuarto y último lugar, la práctica descrita por el estudio se atiene a la instrucción de codificación no 02-060-M95, de 18 de julio de 2002, y a la Guía relativa a la organización financiera de la creación, transformación y supresión de los organismos públicos nacionales antes citados (109), es decir, que los derechos y las obligaciones de un EPIC liquidado vuelven bien al Estado, bien a la persona jurídica que retome la misión de la entidad.
(132)
En definitiva, siguiendo la opinión de su experto en el asunto postal, la Comisión concluye que las deudas de los organismos públicos siempre se transfieren, en la práctica, a otra persona jurídica de Derecho público en caso de desaparición del organismo público que cumplía la misión. Los acreedores de estos organismos públicos, entre los que se encuentra el IFP, tienen por tanto la seguridad de que sus créditos impagados no desaparecerán.
C. Conclusión sobre la existencia de una garantía estatal en favor del organismo público IFP
(133)
Sobre la base de la información aportada para demostrar la existencia de una garantía de pago de los créditos individuales, y respecto del mantenimiento de la existencia de las obligaciones del organismo público IFP, la Comisión concluye que a partir del cambio de estatuto del organismo público IFP producido el 7 de julio de 2006:
-
los acreedores del IFP no se enfrentan a los obstáculos habituales que en Derecho privado y en Derecho público pueden oponerse al pago íntegro de una deuda;
-
los acreedores del IFP pueden utilizar para el cobro de sus deudas procedimientos específicos que autorizan al Estado a obligar al organismo deudor a saldar la deuda;
-
en ningún momento deja entender el Derecho francés a los acreedores del IFP que este podría enfrentarse a una situación definitiva de insuficiencia de fondos;
-
en caso de insuficiencia de fondos, los documentos presupuestarios permiten pensar que el Estado podría conceder una subvención excepcional a los organismos del sector público, de los que forma parte el IFP;
-
si los procedimientos anteriormente descritos no permiten al acreedor obtener satisfacción, este puede invocar la responsabilidad del Estado para obtener el pago total de su crédito;
-
si las acciones contempladas anteriormente se prolongasen en el tiempo, el acreedor tendría la seguridad de que su crédito no desaparecerá, aunque el organismo público IFP sufra una evolución orgánica.
(134)
Estas particularidades están intrínsecamente ligadas al estatuto de organismo público del IFP e implican que el Estado desempeña el papel de garante de último recurso. Puede por tanto concluirse legítimamente que el organismo público IFP se beneficia de una garantía ilimitada del Estado francés por su estatuto de EPIC.
(135)
La garantía ilimitada del Estado en favor del organismo público IFP implica una transferencia de recursos del Estado según lo dispuesto en el punto 2.1 de la Comunicación sobre las garantías. En efecto, el organismo público IFP no paga prima alguna por esta garantía. De este modo, existe a la vez una ventaja para la empresa y una pérdida de recursos para el Estado, dado que este renuncia a la remuneración que normalmente acompaña a las garantías. Además, la garantía genera un riesgo de compromiso potencial y futuro de los recursos del Estado, que podría verse obligado a pagar las deudas del organismo público IFP (110).
(136)
Por último, la garantía ilimitada del Estado en favor del organismo público IFP es imputable al Estado porque deriva de la combinación del estatuto de derecho público del organismo público IFP, de los principios de Derecho nacional y de dos actos legislativos: la Ley de 25 de enero de 1985, convertida en Código de Comercio, y la Ley no 80-539, de 16 de julio de 1980 con sus normas de desarrollo.
7.1.1.2 Ausencia de cobertura de las filiales de Derecho privado del grupo IFP por la garantía ilimitada
(137)
Como ya indicó la Comisión en su Decisión relativa al asunto C 51/2005 (111), en la Decisión de incoación sobre el caso que nos ocupa, y en la sección 2 («el Grupo IFP»), el organismo público IFP y sus filiales Axens, Beicip-Franlab y Prosernat constituyen, desde el punto de vista del Derecho de la competencia, un grupo económico: el organismo público IFP posee directamente el 100 % del capital de Axens y el 100 % del capital de Beicip-Franlab, e indirectamente el 100 % del capital de Prosernat; ejerce un control sobre sus filiales por la presencia de su personal directivo en los órganos decisorios de estas últimas; se pronuncia, en particular, sobre las orientaciones estratégicas y las decisiones fundamentales para el futuro de las filiales; y está vinculado por acuerdos exclusivos de transferencia de tecnología necesarios para realizar las actividades económicas de las filiales (acuerdos que incluyen derechos de tanteo (112) recíprocos), así como por contratos de puesta a disposición de locales y personal, de modo que la integración económica del organismo público IFP y sus filiales Axens, Beicip-Franlab y Prosernat es suficientemente sólida para llegar a tal conclusión. Por tanto, conviene examinar el alcance exacto de la garantía estatal para verificar si, en caso de impago de una filial de Derecho privado del organismo público IFP, podrían movilizarse recursos públicos para indemnizar a sus acreedores (dicho de otro modo, si las actividades económicas de las filiales del organismo público IFP están o no cubiertas por la garantía ilimitada del Estado).
(138)
En sus observaciones, la empresa UOP Limited no se pronuncia sobre esta cuestión. Su argumentación reposa en la percepción que los operadores del mercado tienen de la entidad «IFP/Axens», que, en su opinión, podría conferir una ventaja al grupo IFP, tanto respecto de los proveedores, como de los clientes o proveedores de capitales. Este extremo se analizará en el punto 7.1.4 de la presente Decisión, dedicado al examen de las ventajas que el grupo IFP obtiene de la medida.
(139)
En cambio, como se indica en el considerando 47, las autoridades francesas niegan la existencia de una garantía estatal en favor de las filiales del organismo público IFP en razón, entre otras cosas, de sus estatutos de sociedades anónimas de Derecho común.
(140)
A semejanza de la demostración de la existencia de una garantía ilimitada en favor del organismo público IFP presentada en el punto 7.1.1.1, la Comisión examinará a continuación si los acreedores de las filiales de Derecho privado del organismo público IFP se benefician de una garantía sobre el reembolso de sus créditos individuales (A) o de una garantía sobre el mantenimiento de las obligaciones de estas filiales (B) en caso de insuficiencia de activos.
A. Los acreedores de las filiales del organismo público IFP no tienen ninguna garantía en cuanto al reembolso de sus créditos individuales
(141)
Las filiales del organismo público IFP son sociedades anónimas. Como personas jurídicas de Derecho privado (al contrario que su accionista de control, que es un organismo público), entran plenamente en el ámbito de aplicación de los procedimientos de recuperación y liquidación judiciales de Derecho común en Francia (113).
(142)
Antes de examinar si podría invocarse la responsabilidad del accionista de control, el organismo público IFP, a través de sus filiales b), conviene presentar el procedimiento de liquidación judicial de Derecho común al que se someterían dichas filiales de Derecho privado en caso de suspensión de pagos a).
a) El procedimiento de liquidación judicial de Derecho común
(143)
Suponiendo que una de las filiales del grupo IFP, sociedad anónima, se encuentre en situación de suspensión de pagos (es decir, que no esté ya en condiciones de hacer frente a su pasivo exigible con su activo disponible), y que su recuperación parezca manifiestamente imposible (114), el procedimiento de Derecho común (115) la llevaría a una situación de liquidación judicial. En su caso, el deudor solicitaría la apertura del procedimiento (116), a más tardar, en los 45 días siguientes a la suspensión de los pagos (a menos que el deudor ya hubiera solicitado la apertura de un procedimiento de conciliación). Dicho procedimiento de liquidación judicial estaría destinado a poner fin a la actividad de la empresa o a ejecutar su patrimonio mediante una cesión global o separada de sus derechos y de sus bienes (117). En el juicio que allanaría la liquidación judicial (118), el tribunal designaría a un juez comisionado y nombraría, en calidad de liquidador, a un mandatario judicial o una persona elegida por sus competencias en la materia. El liquidador elaboraría entonces, en el plazo de un mes desde su designación, un informe sobre la situación de la empresa y posteriormente procedería a las operaciones de liquidación y de verificación (119) de los créditos (120). El producto de la liquidación se repartiría entonces entre los acreedores en función de su rango (acreedores preferentes e hipotecarios, beneficiarios de una garantía mobiliaria especial, acreedores sin garantías, es decir, no preferentes, a prorrata de sus créditos).
(144)
Cuando ya no exista ningún pasivo exigible y el liquidador disponga de cantidades suficientes para satisfacer a los acreedores, o si la continuación de las operaciones de liquidación judicial fuera imposible como consecuencia de la insuficiencia de activos, el tribunal (121) declara la finalización de la liquidación judicial. Una vez clausurado el procedimiento, el deudor se beneficia del principio de no reanudación de las actuaciones. En otras palabras, la sentencia de finalización de la liquidación judicial por insuficiencia de activos no devuelve a los acreedores la posibilidad de ejercer acciones contra el deudor, salvo (122) si el crédito es el resultado de una condena penal o de derechos vinculados a la persona del acreedor.
b) Ausencia de mecanismo de garantía en favor de las filiales de Derecho privado del organismo público IFP
(145)
Como explicó la experta de la Comisión en el asunto postal, en algunas empresas comerciales, especialmente en las sociedades anónimas y las sociedades de responsabilidad limitada, los socios no suelen estar obligados a reembolsar las deudas de la estructura en la que participen más allá de su aportación inicial. Como sociedades anónimas, las filiales del organismo público IFP se encuadran precisamente en esta categoría. Por otra parte, en el grupo IFP como en cualquier otro grupo de empresas, en caso de impago de una empresa filial constituida en forma de sociedad de riesgos limitados (en este caso, de una sociedad anónima), en ausencia de fianzas, avales, garantías, cartas de intenciones o de seguridades (123) que la comprometan explícitamente, la responsabilidad de la sociedad matriz está limitada a la pérdida de sus aportaciones (como para cualquier otro accionista ordinario).
(146)
Habida cuenta de la pertenencia del organismo público IFP y de sus filiales a un mismo grupo económico a tenor del Derecho de la competencia, procede verificar si, en virtud del Derecho francés de sociedades, la relación de dependencia económica en la que se encuentran las filiales en relación con su sociedad matriz es susceptible o no, en caso de impago de dichas filiales de Derecho privado, de comprometer de forma automática la responsabilidad del organismo público IFP y, por ende, de movilizar recursos públicos, habida cuenta de que el Estado garantiza la mayor parte de su financiación y de que ha conferido al organismo público una garantía ilimitada implícita.
(147)
A raíz del presente análisis en profundidad, la Comisión está en condiciones de concluir que en Derecho civil y mercantil francés, en caso de impago de una de las filiales, no se invoca, en principio, la responsabilidad de su accionista de control, salvo que pueda demostrarse la existencia de negligencia por su parte en la gestión de la filial i). Los proyectos recientemente previstos y abandonados de reforma del Código Civil, destinados precisamente a hacer extensivo al caso de la relación entre sociedad matriz y filiales de un grupo el principio de la responsabilidad por actos de terceros, confirman que a contrario tal principio no existe actualmente en el Derecho francés ii).
i) Ausencia de responsabilidad general del accionista por razón de su filial
(148)
Según la doctrina (124), la organización de un grupo no puede ser nunca, en sí misma, fuente de responsabilidades en cascada. El Derecho francés se atiene al principio de la responsabilidad personal formulada por el art. 1382 del Código Civil (125). Sólo un hecho ilícito, imputable al comportamiento de la sociedad matriz, sería pues susceptible de abrir el acceso a su patrimonio.
(149)
Con carácter preliminar, en la medida en que, en el caso que nos ocupa, la sociedad matriz del grupo IFP es una persona jurídica de Derecho público (el organismo público IFP), esta cuestión plantea una dificultad adicional: conviene preguntarse previamente por el orden jurisdiccional (administrativo o judicial) que, en su caso, sería competente en el sistema francés para buscar la posible responsabilidad de una persona jurídica de Derecho público que controle una persona jurídica de Derecho privado declarada en liquidación judicial.
(150)
La Comisión observa que, en lo que se refiere a las acciones de responsabilidad por insuficiencia de activos (126), el Tribunal de cuestiones de competencia consideró durante mucho tiempo que la jurisdicción ordinaria era competente cuando la persona pública era administrador de Derecho (127) y la jurisdicción administrativa cuando la persona pública era administrador de hecho (128). Sin embargo, parece que en este asunto el reparto de competencias entre los órganos jurisdiccionales administrativos y judiciales se basa ahora en la naturaleza de las prestaciones concedidas: servicio público administrativo o actividad de carácter industrial o comercial.
a)
Cuando se trata de un servicio público administrativo, da la impresión de que el Tribunal de cuestiones de competencia (129) ha abandonado la jurisprudencia anterior, basada en la gestión de derecho o de hecho, a raíz de su resolución Départment de la Dordogne (130): la alta jurisdicción había resuelto a favor de la competencia del juez administrativo cuando esté implicado un servicio público administrativo, y la persona pública sea un administrador de hecho o de derecho de la persona privada que ejerza esta misión de servicio público. Después de haber recordado, en la línea de la sentencia Blanco (131) que «la responsabilidad que puede incumbir al Estado o a otras personas jurídicas de Derecho público, en razón de los daños imputados a sus servicios públicos administrativos, está sujeta a un régimen de Derecho público» (el subrayado es nuestro) y que solo se escapa a esta regla si así lo contempla expresamente la legislación, el Tribunal de cuestiones de competencia consideró que no se deriva de la Ley de 25 de enero de 1985, relativa a la recuperación y la liquidación judiciales de empresas (codificada hoy en los artículos L. 624-3 y siguientes del Código de Comercio), «que el legislador tenga la intención, no obstante lo dispuesto en los principios que rigen la responsabilidad de las personas públicas, de que sea competencia de los tribunales de la jurisdicción ordinaria la investigación de la responsabilidad civil del Estado u otras personas jurídicas de Derecho público en virtud del ejercicio de una misión de servicio público administrativo». (El subrayado es nuestro).
b)
Al contrario, cuando se trate de una actividad de carácter industrial o comercial, la competencia para conocer de la responsabilidad civil de una persona jurídica de Derecho público que ejerza el control de una persona privada en situación de liquidación depende claramente de la jurisdicción ordinaria. En la resolución Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132), el Tribunal de cuestiones de competencia consideró, entre otras cosas, que «si la búsqueda de la responsabilidad civil del Estado u otras personas jurídicas de Derecho público en virtud del ejercicio de una misión de servicio administrativo es competencia de los tribunales del orden administrativo, tal acción es competencia de los tribunales de la jurisdicción ordinaria cuando se investigue la responsabilidad del Estado o la persona jurídica de Derecho público en virtud de una actividad de carácter industrial o comercial, sin que resulte necesario distinguir si la colectividad pública en cuestión ha actuado en calidad de administrador de hecho o de derecho» (el subrayado es nuestro). Para llegar a esta conclusión en el asunto de que se trataba en ese momento, el Tribunal de cuestiones de competencia descartó la naturaleza de servicio público administrativo de las actividades realizadas por una sociedad anónima con comité de dirección y consejo de vigilancia (la SEM Olympique d'Alès en Cévennes) sobre la base de dos consideraciones: su objeto (133), por una parte, y su método de financiación, por otra (134).
(151)
Por lo que se refiere en concreto a las sociedades anónimas Axens, Beicip-Franlab y Prosernat, filiales de Derecho privado controladas por el organismo público IFP, de los datos que figuran en el expediente, y especialmente los mencionados en el considerando 159, se desprende que su objeto entra dentro de una finalidad económica (135) y no administrativa. Además, la mayor parte de los recursos de estas empresas procede de los ingresos de explotación que generan sus actividades económicas, y no de una financiación pública. Por último, conviene señalar que estas filiales del organismo público IFP se constituyeron como sociedades comerciales por iniciativa de una persona jurídica de Derecho privado (136) (y no de una persona pública, ya que el cambio del organismo público IFP por el de EPIC no tuvo lugar hasta el 7 de julio de 2006). Asimismo, es innegable la naturaleza industrial y comercial de las actividades de Axens, Beicip-Franlab y Prosernat, por lo que, en caso de liquidación judicial, la jurisdicción ordinaria sería sin duda la competente para conocer de una posible acción de responsabilidad contra el organismo público IFP.
(152)
En estas circunstancias, procede verificar las condiciones de invocación de la responsabilidad del accionista de control a la luz de la jurisprudencia del Tribunal de Casación. Ahora bien, para ampliar un procedimiento de liquidación judicial incoado en relación con una persona determinada (la filial) a otra persona jurídica (la sociedad matriz), las condiciones impuestas son muy estrictas. Frente a una filial en crisis, las víctimas de su actuación se ven obligadas a demostrar el comportamiento culpable de la sociedad matriz para obtener reparación, en particular la negación por parte de la sociedad matriz de la personalidad jurídica de su filial α) y la gestión incorrecta de la sociedad controlada β).
α) La negación de la personalidad jurídica de la filial por la empresa matriz
(153)
La jurisprudencia del Tribunal de Casación ha consagrado la posibilidad de ampliar la responsabilidad de la sociedad matriz a las actuaciones de sus filiales en dos casos excepcionales (137): por una parte, cuando el patrimonio de las filiales se confunde con el de la sociedad matriz (hipótesis llamada de «confusión del patrimonio») y, por otra, cuando las filiales son personas jurídicas ficticias (hipótesis llamada de «carácter ficticio de la persona jurídica»).
(154)
Por lo que se refiere a la «confusión de los patrimonios» (138), esta noción se refiere por lo general a la situación en la que las contabilidades respectivas de las dos entidades jurídicas independientes son tales que resulta imposible determinar a cuál de ellas se refiere tal o cual elemento del activo o del pasivo. Sin embargo, para demostrar la existencia de tal confusión de patrimonios, no basta la existencia de vínculos, aunque sean estrechos, entre las sociedades del grupo. Asimismo, la identidad de los asociados o administradores, o la identidad del domicilio social (139), no permiten por sí solos demostrar la confusión de los patrimonios. La formalización de las relaciones intragrupo en los convenios suscritos por la empresa matriz y sus filiales basta en la mayoría de los casos para descartar cualquier posibilidad de confusión de los patrimonios (140).
(155)
En dos asuntos recientes, Metaleurop (141) y AOL Liberté (142), parece incluso que el Tribunal de Casación ha estrechado su control de las condiciones de ampliación de un procedimiento a la sociedad matriz de un grupo. La integración, aunque sea muy estrecha, de las sociedades del grupo no implica necesariamente la confusión de los patrimonios. Según la doctrina (143), «[n]i los convenios de efectivo y de cambio entre ambas entidades, ni los intercambios de personal, ni los anticipos de fondos por parte de la sociedad matriz, ni la influencia de la sociedad matriz sobre el poder de gestión de la filial, revisten el carácter de un desorden generalizado de la contabilidad que justifique una reunificación del patrimonio». Parece, pues, particularmente difícil invocar la responsabilidad de una sociedad matriz por los actos de una de sus filiales sobre la base de la confusión de sus patrimonios, habida cuenta de que el nivel de prueba requerido por el Tribunal de Casación para acreditar dicha confusión es extremadamente elevado (144).
(156)
En el caso de autos, es preciso constatar que la Comisión ya señaló que «[…] como el organismo público IFP y las filiales en cuestión son entidades jurídicas distintas, tienen cuentas separadas» (145). Además, los convenios firmados entre el organismo público IFP y sus filiales, en particular los acuerdos exclusivos de transferencia de tecnología o la puesta a disposición de personal (146), no revisten el carácter de un desorden generalizado de la contabilidad que pudiera justificar una reunificación del patrimonio en el sentido de la jurisprudencia del Tribunal de Casación, ya que cada prestación se contabiliza específicamente en los balances respectivos de cada entidad del grupo IFP, como se acreditará especialmente en las secciones 7.1.4 y 7.3.
(157)
Por lo que se refiere al «carácter ficticio de la persona jurídica», se trata de caracterizar la ausencia de los elementos del contrato de sociedad de la filial (affectio societatis) para demostrar que no tiene vida social real. El Tribunal de Casación (147) considera que está en presencia de una sociedad ficticia cuando la persona jurídica contra la que se ha incoado el procedimiento solo tiene una existencia aparente, como consecuencia de no desarrollar una actividad distinta de la del propietario, persona física o jurídica (148).
(158)
Sobre la base de información disponible públicamente (149), la Comisión observa también que el organismo público IFP y Axens, Beicip-Franlab y Prosernat no tienen ni los mismos datos de contacto, ni los mismos centros de actividad:
a)
El organismo público IFP está inscrito en el Registro Mercantil y de Sociedades (en adelante «RSC») de Nanterre con el no B 775 729 155, y su domicilio social se encuentra en Rueil-Malmaison (150). El organismo público IFP dispone de dos centros situados en Francia, en Solaize (151) y Pau (152), respectivamente.
b)
Axens está inscrita en el RCS de Nanterre con el no B 599 815 073 y su domicilio social también se encuentra en Rueil-Malmaison, pero en una dirección distinta de la de su sociedad (153). Sus centros de actividad también están situados en lugares diferentes de los de su sociedad matriz, a menudo fuera de Francia: en los Estados Unidos, en Houston (Texas), Princeton (Nueva Jersey), Savannah (Georgia) y Calvert City (Kentucky); en Canadá, en Brockville (Ontario); en China, (Pekín); en Japón, (Tokio); en la India, (Nueva Delhi); en Bahréin; y en Rusia, (Moscú).
c)
Beicip-Franlab está inscrita en el RCS de Nanterre con el no B 679 804 047, y su domicilio social también se encuentra en Rueil-Malmaison, pero en una dirección distinta de la de su matriz y de Axens (154). Posee filiales y oficinas en muchos países del mundo, en particular en Bahréin, Abu Dhabi, Trípoli (Libia), Kuala Lumpur (Malasia), Houston, (Texas, Estados Unidos), Villahermosa (México), Río de Janeiro (Brasil), y Moscú (Rusia).
d)
Prosernat está inscrita en el RCS de Nanterre con el no B 315 251 330 y su domicilio social se encuentra en Puteaux (155). La empresa asegura (156) estar presente en una veintena de países en el mundo, principalmente en América del Sur (Argentina, Brasil, Venezuela); Europa (Gran Bretaña, Italia, Noruega); norte de África (Argelia, Egipto); los países del Golfo (Arabia Saudí, Emiratos Árabes Unidos, Kuwait, Omán, Qatar); Irán; Rusia; y en la Comunidad de Estados Independientes, así como en el sudeste asiático.
(159)
Además, en el caso que nos ocupa, las actividades económicas de las filiales son reales, de modo que no pueden razonablemente considerarse ficticias, habida cuenta especialmente de que el Tribunal de Casación se muestra muy exigente a la hora de calificar de «ficticia» a una persona jurídica (157):
a)
La sociedad Axens, creada en 2001, ejerce efectivamente una actividad económica en el mercado de catalizadores y tecnologías para la industria de refino y petroquímica, en relación con la cual emplea a más de 600 personas, y gracias a la que realiza un volumen de negocios anual de unos 300 millones EUR.
b)
La sociedad Beicip-Franlab, creada en 1967, ejerce una actividad real en la edición y difusión de programas informáticos en el ámbito «Exploración-Yacimientos», así como en la realización de estudios y actividades de asesoramiento. Esta actividad moviliza a más de un centenar de empleados y produce anualmente un volumen de negocios de unos 40 millones EUR.
c)
La sociedad Prosernat, adquirida en 2001, opera en el ámbito de los estudios y servicios, así como de la producción de equipos destinados al tratamiento de gas y la recuperación de azufre. Para ejercer dicha actividad, la empresa emplea alrededor de 70 personas y realiza un volumen de negocios de unos 50 millones EUR.
(160)
De lo anteriormente expuesto se desprende que, al margen del caso de mala gestión, que será estudiado en los considerandos 161 a 164, los casos muy concretos - carácter ficticio de la persona jurídica de la filial o confusión de los patrimonios de la filial y la empresa matriz - previstos por la jurisprudencia para reclamar la responsabilidad de la sociedad matriz como consecuencia de sus filiales, no se cumplen claramente en el asunto que nos ocupa. Por consiguiente, la Comisión considera que no se reúnen las condiciones para que se reclame de forma automática la responsabilidad del organismo público IFP en caso de liquidación de sus filiales Axens, Beicip-Franlab y Prosernat.
β) La responsabilidad por mala gestión de la filial por parte de la empresa matriz
(161)
Tradicionalmente, el ejercicio incorrecto del control de la filial puede generar la responsabilidad de la sociedad matriz (158). Cuando esta última ha cometido fallos en el control que debe ejercer sobre la gestión de sus filiales, «en particular por lo que respecta a los grupos de empresas, la jurisprudencia permite la invocación de la responsabilidad de la sociedad matriz» (159). La doctrina considera que la mala gestión de la sociedad matriz, que se comportara como administrador de hecho o de Derecho de la filial en crisis, puede generar su responsabilidad (160) en caso de liquidación. En efecto, la sociedad matriz puede ser considerada responsable, en su calidad de socio de la filial (161), si se le pueden imputar los hechos ilícitos que provocaron las dificultades de la sociedad controlada (162).
(162)
El Derecho común establece, pues, la responsabilidad de los directivos respecto de su empresa, sus socios o sus acreedores (163). En presencia de un grupo, los acreedores de una de las filiales en suspensión de pagos tratarán de demostrar que la empresa matriz se ha comportado en calidad de administrador de hecho o de Derecho (164) de la filial. Por lo tanto, la responsabilidad por mala gestión de una sociedad matriz en relación con su filial queda consagrada en la legislación concursal (165) y, más concretamente, en el marco de la acción de responsabilidad por insuficiencia de activos (166), siempre que esta sociedad haya actuado en calidad de administradora (167) de su filial. Sin embargo, para que se invoque la responsabilidad por mala gestión de la sociedad matriz, es preciso aportar la prueba de tal comportamiento culposo y, sobre todo, de la existencia de relación causal entre este y el perjuicio sufrido como consecuencia del comportamiento de la filial (168).
(163)
En cualquier caso, de lo anterior se desprende que dichas invocaciones no constituyen, en ningún caso, acciones de garantía, ya que se basan siempre en la responsabilidad por conducta culposa de la sociedad matriz. Es decir, que tales acciones no son susceptibles de establecer un principio general de responsabilidad de la sociedad matriz en relación con sus filiales, que ignoraría el principio de limitación de la responsabilidad del accionista a las aportaciones iniciales realizadas en las sociedades anónimas, al margen de los supuestos en que dichas sociedades anónimas fueran entidades ficticias o con un patrimonio común con su sociedad matriz, supuestos que pueden descartarse en el caso que nos ocupa.
(164)
En definitiva, de la jurisprudencia del Tribunal de Casación se deduce que el recurso al principio de la responsabilidad por conducta culposa de la sociedad matriz en la gestión de la filial no constituye en ningún caso un mecanismo equivalente a un régimen de garantía.
ii) Los recientes proyectos de reforma de la responsabilidad por actos de terceros
(165)
En el estado actual del Derecho, parece, según las conclusiones de un reciente informe parlamentario (169), que «las soluciones basadas en la jurisprudencia ponen de relieve el obstáculo que constituye la personalidad jurídica en el marco de la imputabilidad de la responsabilidad» (170). (El subrayado es nuestro).
(166)
Este obstáculo parece hasta tal punto decisivo que, en los últimos tiempos, ha surgido un debate en Francia sobre la conveniencia de reformar el Código Civil, reforma que extendería la responsabilidad por actos de terceros (171) a las situaciones de dependencia económica (en particular por lo que se refiere a las relaciones en las que se encuentran las filiales de un grupo con respecto a su sociedad matriz). Algunas asociaciones de consumidores (172) mencionadas en el informe parlamentario citado parecen lamentar, entre otras cosas, que la técnica de «filialización» de las empresas permita a determinadas entidades, en caso de litigio posterior, oponer la compartimentación jurídica de las sociedades del grupo al invocarse la responsabilidad de una filial, cuando las ofertas comerciales han puesto de relieve la imagen de un grupo de empresas perfectamente integrado que ofrece un conjunto de prestaciones.
(167)
El artículo 1355 del anteproyecto Catala (173) propuso recientemente establecer un nuevo fundamento de responsabilidad por actos de terceros, que cuestionaría el principio de autonomía jurídica de las filiales:
«Artículo 1355
Se es responsable de pleno derecho de los perjuicios causados por aquellos a los que se regule el modo de vida, o cuya actividad se organice, dirija o controle en su propio interés. […]»
(168)
Los comentarios formulados por los redactores de este anteproyecto son esclarecedores sobre las innovaciones propuestas por este texto en materia de responsabilidad extracontractual por actos de terceros. Su adopción añadiría como posible fundamento «el hecho de regular y organizar la actividad ajena en interés personal del que ejerce dicho control» (174), lo que cambiaría muy sustancialmente el estado actual del Derecho, sobre todo porque estas responsabilidades serían en lo sucesivo estrictas: no estarían «supeditadas a la prueba de la culpa del responsable, sino a la de un hecho que hubiera sido susceptible de comprometer la responsabilidad personal del autor directo, si no hubiera actuado bajo el control de un tercero» (175).
(169)
El párrafo 2 del artículo 1360 del anteproyecto articula este principio en el caso de la responsabilidad de la sociedad matriz de un grupo de empresas respecto de sus filiales:
«Artículo 1360
[…] del mismo modo, será responsable el que controle la actividad económica o patrimonial de un profesional en situación de dependencia, aunque actúe por cuenta propia, cuando la víctima demuestre que el hecho dañoso está en relación con el ejercicio del control. Tal es el caso, en particular, de las sociedades matrices en relación con los daños causados por sus filiales o de los cedentes por los daños causados por sus concesionarios. (El subrayado es nuestro)».
(170)
De lo anterior se desprende que, por el contrario, en el estado actual del Derecho francés, el compromiso de la responsabilidad de la sociedad matriz en relación con su filial supone, tal como se ha esbozado anteriormente, aportar la prueba de la culpa de la primera en la situación de la segunda.
(171)
En cuanto a la evolución previsible del Derecho positivo francés, la Comisión toma nota del hecho de que parece haberse abandonado la reforma prevista sobre este aspecto. En el marco del informe parlamentario antes citado, el grupo de trabajo de la comisión legislativa se declaró en contra de toda «consagración de la existencia de una responsabilidad objetiva derivada de un estado de dependencia económica» (Recomendación no 19). No parece, por otra parte, que sea prioritaria una reforma que fuera en esta dirección: no figura, en particular, en la proposición de Ley no 657 de reforma de la responsabilidad civil (176) presentada durante el periodo ordinario de sesiones 2009-2010 (registrada en la Presidencia del Senado el 9 de julio de 2010).
(172)
En conclusión, contrariamente a la responsabilidad del Estado en caso de impago de sus organismos públicos, que presenta las características de un mecanismo de garantía (entre otras razones) por su automaticidad, no existe, en el estado actual del Derecho francés, generación implícita y automática de la responsabilidad de las sociedades matrices por actos de sus filiales de derecho privado en liquidación judicial.
B. Los acreedores de las filiales del organismo público IFP no disponen de ninguna garantía en cuanto al mantenimiento de su existencia y/o sus obligaciones
(173)
Sobre la base de lo expuesto, la Comisión está en condiciones de concluir que si, en calidad de sociedades anónimas, las filiales del organismo público IFP desaparecieran como consecuencia de un procedimiento de liquidación, sus derechos y obligaciones desaparecerían con ellas. En tales circunstancias, el accionista de control, el organismo público IFP, dispondría sin duda de la facultad de inyectar capital (177) para evitar su desaparición/liquidación. Tal aportación de fondos podría garantizar, por tanto, el mantenimiento de los créditos de terceros exigibles ante las filiales.
(174)
No obstante, en ese caso se trataría de un opción estratégica del organismo público, y no de una obligación legal que se le impusiera automáticamente. Además, tal elección estaría estrictamente delimitada por la normativa relativa a las ayudas estatales: en el supuesto en que dicha aportación de capital no estuviera justificada por una conducta de inversor privado en una economía de mercado, seguiría estando supeditada al control (y al acuerdo) previo de la Comisión Europea, tras la notificación de las autoridades francesas.
(175)
Por ello, la Comisión está en condiciones de concluir que, en caso de procedimiento de liquidación, los acreedores de las filiales del organismo público IFP no disponen de ninguna certidumbre en cuanto al pago de sus créditos.
C. Conclusión sobre la ausencia de garantía estatal que abarque a las filiales de Derecho privado del organismo público IFP
(176)
Sobre la base de lo expuesto, la Comisión está en condiciones de concluir que, contrariamente a lo que sucede a los acreedores del organismo público IFP, los acreedores de las filiales de Derecho privado del grupo IFP no disponen de una garantía sobre el reembolso de sus créditos individuales, ni sobre el mantenimiento de la existencia de estas sociedades anónimas en caso de liquidación. De ello resulta que estas filiales de Derecho privado no están cubiertas por la garantía ilimitada de que disfruta el organismo público IFP como consecuencia de su estatuto. La Comisión basa su análisis en el hecho de que los acreedores de las filiales de Derecho privado del organismo público IFP:
-
siguen estando sometidos a los procedimientos de Derecho común en materia de recuperación y liquidación de empresas;
-
no pueden, en el estado actual del Derecho francés, invocar automáticamente la responsabilidad del accionista de control de las filiales, el organismo público IFP (y, por consiguiente, el Estado francés), por los comportamientos de estas filiales; previamente, deben aportar la prueba de que el organismo público ha cometido una falta, lo que excluye que tal invocación de la responsabilidad sea automática, y pueda, por tanto, considerarse como un mecanismo de garantía.
(177)
La Comisión destaca que ya adoptó conclusiones similares en otros casos, en los que consideró que una sociedad anónima propiedad al 100 % de un organismo público o del propio Estado no estaba cubierta por la garantía pública ilimitada de la que se beneficiaba su accionista. Por lo que respecta a las sociedades anónimas que posea directamente el Estado, la Comisión consideró, a partir de 2003, en el asunto EDF (178), que la transformación de un EPIC en sociedad anónima de Derecho común y, por lo tanto, su sumisión al Derecho común de quiebra traería consigo la supresión de la garantía de la que se beneficiaba. Esta línea ha sido confirmada recientemente cuando La Poste se transformó en sociedad anónima (179) propiedad del Estado al 100 %. Por lo que respecta a las sociedades anónimas en poder de organismos públicos, en la Decisión relativa a la creación de La Banque Postale la Comisión reconoció que el estatuto jurídico de dicha filial sociedad anónima propiedad al 100 % de un organismo público (en este caso, La Poste, que tenía en aquel momento un estatuto de derecho público similar a un EPIC) permitía, de por sí, descartar la existencia de una garantía ilimitada a su nivel (180).
7.1.2 NATURALEZA ECONÓMICA DE LAS ACTIVIDADES DEL ORGANISMO PÚBLICO IFP CUBIERTAS POR LA GARANTÍA ILIMITADA
(178)
Como la Comisión ya indicó en sus anteriores decisiones relativas al organismo público IFP, con arreglo a sus estatutos, IFP cumple tres cometidos (181):
-
una misión de investigación y desarrollo en los ámbitos de la prospección del petróleo y el gas, las tecnologías de refino y petroquímica;
-
una misión de formación de ingenieros y técnicos;
-
una misión de información y documentación de dichos sectores.
(179)
Como se ha recordado en el considerando 31, las autoridades francesas consideran que el organismo público IFP es un organismo de investigación con una triple misión de interés general (investigación, formación y documentación).
(180)
Asimismo, la Comisión considera, a la luz de las funciones que le han sido atribuidas, que el organismo público IFP puede calificarse de «organismo de investigación» a tenor del punto 2.2.d) del Marco comunitario sobre ayudas estatales de investigación y desarrollo e innovación (182) («Marco I+D+i»): su objetivo principal es ejercer actividades de investigación fundamental (183), investigación industrial (184) o desarrollo experimental (185) y difundir sus resultados con la enseñanza, la publicación o la transferencia de tecnología.
(181)
Con arreglo a la jurisprudencia del Tribunal de Justicia (186), la financiación pública de las actividades ejercidas por un organismo de investigación (incluida su cobertura por una garantía pública ilimitada) puede (187) implicar la concesión de una ayuda estatal, siempre que el organismo en cuestión ejerza una actividad económica, es decir, una actividad consistente en ofrecer bienes o servicios en un mercado determinado (188), independientemente de su estatuto jurídico y de su modo de financiación.
(182)
Por lo que se refiere en concreto a la naturaleza económica (o no económica) de las actividades realizadas por los organismos de investigación, la Comisión ha aclarado en su práctica decisoria (189) lo que consideraba incluido en una u otra de estas categorías.
(183)
Por lo que se refiere a las actividades principales de los organismos de investigación, la Comisión considera que son, en principio, actividades de carácter no económico, en especial:
-
las actividades de formación destinadas a contar con unos recursos humanos mejores y más cualificados;
-
las actividades de I+D independientes, destinadas a mejorar los conocimientos y la comprensión, incluida la I+D en colaboración;
-
la difusión de los resultados de las investigaciones.
(184)
Considera además que la transferencia de tecnología (concesión de licencias, creación de productos derivados u otras formas de gestión del conocimiento generado por el organismo de investigación) constituye una actividad no económica siempre que se efectúe con «carácter interno» (190) y que todos los ingresos que genera se reinviertan en las actividades principales de los organismos de investigación.
(185)
En cambio, la Comisión considera que las investigaciones realizadas bajo contrato con la industria, el alquiler de infraestructuras de investigación o los trabajos de asesoría (191) constituyen una actividad económica.
(186)
En el caso que nos ocupa, la garantía ilimitada concedida al organismo público IFP en virtud de su estatuto de EPIC abarca a la vez sus actividades no económicas (lo que no plantea problemas en sí mismo, a la luz de normativa en materia de ayudas estatales) y sus actividades económicas, que son de dos tipos.
(187)
Por lo que se refiere al primer tipo de actividades económicas, aunque consideran, como se indica en el considerando 31, que las actividades del organismo público IFP son, en su mayoría, no económicas, las autoridades francesas reconocieron, en sus cartas de 13 de enero y16 de julio de 2010, que fuera del campo de actividad exclusivo de sus filiales, el organismo público IFP realizaba prestaciones de servicios consistentes esencialmente en el alquiler de materiales y locales, la puesta a disposición de personal, y la prestación de servicios jurídicos en beneficio de las filiales, así como prestaciones de investigación bajo contrato por cuenta de terceros y por cuenta de sus filiales. Como se indica en el considerando 185, dichas actividades tienen una carácter económico en el sentido que le suele dar la Comisión.
(188)
Por lo que se refiere al segundo tipo de actividades económicas, las transferencias de tecnología como la transferencia de licencia, la creación de productos derivados u otras formas de gestión del conocimiento generado por el organismo de investigación, constituyen en principio, como se ha mencionado en el considerando 184, actividades no económicas, si se efectúan internamente y si los beneficios que generan se reinvierten en la investigación pública. En el caso que nos ocupa, sin embargo, como la Comisión concluyó en la Decisión C 51/2005 antes citada, las relaciones muy específicas que mantienen el organismo público IFP y algunas de sus filiales de derecho privado son tales que «[…] determinadas actividades del organismo público IFP no pertenecen al ámbito de sus actividades no económicas en la medida en que dan lugar a una explotación comercial por parte de sus filiales» (192). La Comisión ha llegado a la conclusión de que las filiales en cuestión no pueden considerarse operadores independientes de su sociedad matriz, ya que sus actividades se integran en la estrategia de desarrollo del organismo público IFP, en la que este ejerce un control no sólo jurídico sino también de facto, donde acuerdos exclusivos atestiguan una fuerte integración económica y el organismo público IFP y dichas filiales tienen una imagen común para los operadores de los sectores en cuestión. Las transferencias tecnológicas, especialmente las que proceden de la investigación industrial (193), entre el organismo público IFP y sus filiales Axens, Beicip-Franlab y Prosernat, deben ser consideradas, por tanto, actividades económicas en el sentido del Derecho de la competencia.
7.1.3 ALCANCE DE LA PRESENTE DECISIÓN
(189)
De la sección 7.1.1 se desprende que solo las actividades realizadas directamente por el organismo público IFP están cubiertas por la garantía estatal, contrariamente a las llevadas a cabo por sus filiales de Derecho privado, que no entran dentro del ámbito de la cobertura.
(190)
Por otra parte, entre las actividades realizadas directamente por el organismo público IFP, solo la cobertura por la garantía estatal de las que tengan carácter económico constituirá, en su caso, ayuda estatal, siempre que también se cumplan las demás condiciones previstas en el artículo 107, apartado 1, del TFUE.
(191)
Por último, de la sección 7.1.2 se desprende que estas actividades económicas se limitan, por una parte, a las actividades de investigación bajo contrato realizadas por el organismo público IFP y, por otra, a actividades de transferencia de tecnología en los ámbitos de actividad exclusivos de las filiales Axens, Beicip-Franlab y Prosernat, así como las actividades de alquiler de infraestructuras, puesta a disposición de personal, y prestación de servicios jurídicos.
7.1.4 EXISTENCIA DE UNA VENTAJA SELECTIVA PARA EL GRUPO IFP
(192)
Para analizar las posibles ventajas que el grupo IFP podría sacar de una garantía ilimitada conferida a su sociedad matriz, el organismo público IFP, por su condición de EPIC, la Comisión procederá en dos fases: en primer lugar, examinará las posibles ventajas derivadas de la condición de la sociedad matriz (7.1.4.1), antes de analizar las transferidas potencialmente a sus filiales (7.1.4.2).
7.1.4.1 Ventajas derivadas del organismo público IFP
(193)
En la Decisión de incoación del procedimiento antes citada y de conformidad con el punto 2.1.3 de la Comunicación sobre las garantías, la Comisión señaló que consideraba que el organismo público IFP podía beneficiarse de su estatuto de EPIC principalmente a través de unas condiciones de financiación (194) más favorables en los mercados de capitales, ventaja resultante de la inaplicabilidad del procedimiento de Derecho común en materia de recuperación y liquidación judicial a las personas jurídicas de Derecho público. Por otra parte, en caso de impago del organismo público, la Comisión observó que la garantía estatal abarcaría a todos los créditos del organismo público IFP, que, como se señala en el considerando 71 de la Decisión de incoación del procedimiento, «pueden ser no solo financieras, sino también comerciales o incluso de otro tipo», en particular créditos a favor de los proveedores (cuyas facturas no hubieran sido pagadas), o de clientes (a los que no se hayan ofrecido las prestaciones de servicios).
(194)
Por otra parte, tras el examen detallado de la medida en cuestión, la Comisión considera que conviene analizar la existencia de una posible ventaja para el organismo público IFP en sus relaciones con las instituciones bancarias y financieras A), con sus proveedores B), y con sus clientes C).
A. Ausencia de ventaja en las relaciones con las instituciones bancarias y financieras
(195)
En la Decisión de incoación del procedimiento, aunque reconoce que el organismo público IFP no es objeto de calificación financiera por una agencia de calificación externa (195), la Comisión subraya que los fondos concedidos al organismo público IFP son objeto necesariamente de una apreciación del riesgo de impago por los acreedores (196). Considerando que el organismo público IFP «recurre al mercado de crédito para financiar su deuda», indica que no puede descartar, en la fase de examen preliminar, que este último pueda beneficiarse de una ventaja económica relacionada con la consideración, en la apreciación de los mercados financieros, del papel de garante subsidiario desempeñado por el Estado sobre las deudas del organismo público IFP.
(196)
Tras el examen pormenorizado, la Comisión toma nota de los elementos presentados por Francia mencionados en el considerando 64, que se resumen en el cuadro 1 que figura en el presente considerando.
Cuadro 1
Endeudamiento del organismo público IFP en el período 2005 - 2010
Entidad
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
en miles EUR
en miles EUR
en miles EUR
en miles EUR
en miles EUR
en miles EUR
Empréstitos y deudas con entidades de crédito (197)
Vencimientos a menos de un año (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Vencimientos a más de un año
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) entre ellos, ayudas bancarias corrientes y saldos acreedores de bancos
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Tipo de interés de los empréstitos y deudas contraídos con entidades de crédito:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Tipo de interés + márgen
Tipo de interés + márgen
Tipo de interés + márgen
Tipo de interés + márgen
Tipo de interés + márgen
Tipo de interés + márgen
Empréstitos a medio y largo plazo
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Ayudas bancarias y líneas de crédito a corto plazo
[Banco no1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banco no2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banco no3] (198)
EONIA + […] (197)
[Banco no4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
De estos datos se deduce que, por lo que se refiere a los vencimientos a más de un año, el organismo público IFP no recurrió al empréstito en entidades de crédito desde su cambio de estatuto, es decir, en el período comprendido entre 2006 y 2009 para el que hay datos disponibles. Durante el mismo período posterior al cambio de estatuto, el organismo público IFP solo recurrió a un préstamo con vencimiento inferior a un año una sola vez, en 2009, por un importe insignificante de […] (*) EUR. Es preciso constatar, por otra parte, que el tipo aplicado en aquel momento por [el Banco no 3] (**) (EONIA + […] (*) %) fue de […] (*) puntos básicos por encima (ceteris paribus) del tipo negociado por el IFP en 2005 con [el Banco no 1] (**) (EONIA + […] (*) %), cuando todavía era una persona jurídica de Derecho privado y, por tanto, aún no estaba cubierto por la garantía estatal que emana hoy en día de su estatuto de organismo público.
(198)
En lo que se refiere específicamente a 2010, las autoridades francesas han precisado que el organismo público IFP había recibido cuatro propuestas de líneas de crédito de […] (*) EUR, a tipos a un año que oscilan entre EONIA + […] (*) % [del Banco no 4] (**) (más comisión de apertura de crédito de […] (*) %, es decir, […] (*) EUR) o [del Banco no 5] (**) (más comisión de apertura de crédito de […] (*) %, es decir, […] (*) EUR) y EONIA + […] (*) del [Banco no 3] (**) (más comisión de compromiso de […] (*) %, es decir, […] (*) EUR) o [del Banco no 1] (**) (más comisión de apertura de crédito de […] (*) %, es decir, […] (*) EUR). El organismo público IFP también recibió otra oferta «spot» del Banco no [3] (**) (en función del plazo de utilización elegido), por un tipo igual a EURIBOR + […] (*) %. La Comisión toma nota del hecho de que estos tipos son equivalentes a los que negociaba el organismo público IFP antes de su cambio de estatuto de 2006, cuando todavía era una persona jurídica de Derecho privado no cubierta por una garantía estatal.
(199)
Habida cuenta de lo anterior, la Comisión reconoce que, durante el período comprendido entre su cambio de estatuto y 2010, el organismo público IFP no ha sacado ventaja económica real de su condición de EPIC en sus relaciones con las entidades bancarias y financieras. Dicho de otro modo, se observa que la ventaja potencial que la empresa habría podido obtener de la garantía ilimitada en forma de tipos de interés de préstamo más favorables que las condiciones de mercado no ha llegado a materializarse durante el período considerado.
(200)
Esta conclusión solo es válida, evidentemente, por lo que respecta al pasado, puesto que la Comisión no puede anticipar los comportamientos futuros de los operadores del mercado o cómo evolucionará su percepción del impacto de la garantía estatal sobre el riesgo de impago del organismo público IFP. Por otra parte, en el marco de los informes anuales que las autoridades francesas deberán presentar a la Comisión en el futuro, será conveniente que las primeras faciliten información relativa a los niveles y las condiciones de endeudamiento del organismo público IFP, y aporten la prueba de que dichos préstamos se ajustan a las condiciones de mercado, o añadan el equivalente bruto de la ayuda correspondiente a la estimación de los importes máximos de los efectos de la garantías con arreglo a un método similar al descrito en el cuadro 6 que figura en el considerando 300.
(201)
Por último, la Comisión toma nota de la propuesta de las autoridades francesas, que, para cada operación, pretende incluir en el contrato de financiación (para todo instrumento cubierto por un contrato), la frase siguiente:
«La emisión / el programa / el préstamo no se benefician de ninguna garantía de ningún tipo, directa o indirecta, del Estado. En caso de insolvencia, el Estado no estará obligado a sustituir financieramente al IFP para el pago de la deuda».
(202)
En este contexto, este compromiso, unido a todas las demás obligaciones de Francia, aunque no permita solucionar por sí solo la cuestión de la existencia de la garantía, permitirá, en su caso, aplicar la excepción de riesgo aceptado, y limitar considerablemente las posibles consecuencias negativas de la garantía.
B. Ventaja en cuanto a las relaciones con los proveedores
(203)
Por lo que respecta a los proveedores, contrariamente a lo que indican las autoridades francesas (véase el considerando 65), no basta con que el organismo público IFP esté sujeto, por el Derecho de la Unión Europea o por el Derecho nacional, a la obligación de competencia para descartar cualquier ventaja derivada de su estatuto de EPIC: en el marco de los contratos públicos organizados, todos los proveedores potenciales pueden dar por segura la imposibilidad de quiebra del organismo público IFP cuando responde a una licitación. Así pues, en materia de contratación pública, conviene también distinguir entre la reducción de precios derivada de las eficiencias que permite la competencia entre los licitadores en las licitaciones, que representa, como señaló la Comisión en el informe citado por las autoridades francesas, un verdadero «beneficio social», y la disminución de precios resultante de la evaluación más favorable por sus cocontratistas del riesgo de impago de una entidad, cuando saben que está libre del riesgo de liquidación judicial por su condición de organismo público. Aunque estos dos factores tienden a bajar los precios del suministro público, son de carácter intrínsecamente diferente, de tal modo que la Comisión no puede imputar los efectos del segundo al primero.
(204)
Para calcular la disminución de precios resultante de la evaluación más favorable del riesgo de impago de un EPIC por sus proveedores, la Comisión se propone razonar en términos de coste de la cobertura del riesgo equivalente. En ausencia de garantía estatal, un proveedor del organismo público IFP que desee beneficiarse de una garantía comparable (es decir, protegerse totalmente contra el riesgo de impago de su cocontratante) podría recurrir a los servicios de una entidad de crédito o seguro especializada. Actualmente, esta asunción del riesgo de impago la proponen especialmente las empresas especializadas en la factorización (199).
(205)
La Comisión observa que la remuneración de dicho servicio de factorización consta de dos elementos:
a)
una comisión de financiación (o intereses deudores), calculada a pro rata temporis, para cubrir la financiación anticipada del anticipo concedido al proveedor, y que depende sobre todo del tipo de interés vigente en el momento de la cesión de créditos;
b)
una comisión de factorización propiamente dicha, que oscila entre el 0,7 % y el 2,5 % del volumen de negocios declarado, con un tipo medio del 1,5 % calculado sobre el importe de los créditos transferidos para el pago de los servicios de gestión contable, de cobro y de garantía de buen fin (200).
(206)
En su carta de 26 de noviembre de 2010, las autoridades francesas indicaron que, en su opinión, las consideraciones de la Comisión sobre el papel de la factorización se basan en una evaluación deficiente de las razones por las cuales una empresa puede recurrir a este tipo de servicios. Las autoridades francesas reconocen que, si bien las empresas de factorización pueden ofrecer tres prestaciones de anticipo de tesorería, de cobro y de garantía de créditos, pueden ofrecer estos servicios conjuntamente o de forma separada. Sobre la base de un estudio realizado en 2009 por el Banco de Francia (201), añaden que, entre estos distintos servicios, la gestión delegada (es decir, una operación financiera sin cobro de créditos) pasaría a ser preponderante en la oferta de las empresas de factorización, de manera que el recurso a esta práctica se resumiría cada vez con más frecuencia a una simple operación de liquidez para el proveedor. La Comisión toma nota de esta observación.
(207)
Por otra parte, las autoridades francesas comunicaron el importe de los pagos efectuados por el organismo público IFP a empresas de factorización (202) desde 2004 (en pago de los suministros necesarios para los dos tipos de actividades, económicas y no económicas):
Cuadro 2
Recurso a la factorización de los proveedores del organismo público IFP en el período 2004 - 2010
Año
Número de proveedores afectados
Pagos a empresas de factorización
(en EUR)
Número de facturas afectadas
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Conjunto del período
(2004-2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Las autoridades francesas constatan que, a partir de su cambio de estatuto en 2006, aumentaron los pagos efectuados por el organismo público IFP a empresas de factorización. De ello deducen que esta evolución invalidaría el razonamiento de la Comisión sobre la percepción de los terceros en cuanto al riesgo de impago de los EPIC. Consideran que si el organismo público IFP se hubiera beneficiado de una cobertura del riesgo de impago por el Estado a partir de 2006, el recurso a servicios de factorización tendría que haber sido menos frecuente a partir de esta fecha, o incluso haber desaparecido totalmente.
(209)
En la medida en que, tal como las propias autoridades francesas indican en el considerando 206, el recurso a la factorización está cada vez más vinculado a necesidades de anticipo de tesorería (aumento del servicio de gestión delegada), y cada vez menos a la asunción del riesgo de impagado (reducción del servicio de cobro, financiación y garantía), y, en que en las cuentas del organismo público IFP no es posible distinguir el recurso de sus proveedores a la factorización por tipo de prestación, la Comisión considera que, por el contrario, la evolución constatada por el organismo público IFP no permite invalidar su razonamiento, y menos aún demostrar que los proveedores del IFP hubiesen concluido que, como consecuencia de su cambio de estatuto, existiese un mayor riesgo de impago de este último.
(210)
La Comisión reconoce que no está en condiciones de proporcionar una estimación exacta del importe de la prima que sería necesaria para proteger a los proveedores frente al riesgo de impago del organismo público IFP, si no gozara ya de una garantía estatal. La Comisión observa, sin embargo, que, en la medida en que la comisión de factorización mencionada en el considerando 205.b) abarca en realidad tres prestaciones distintas (cobro, financiación y garantía contra el riesgo de impagados), el importe máximo mencionado del 2,5 % del volumen de negocios garantizado, constituye en todo caso un aumento de la prima que sería necesaria para cubrir exclusivamente el riesgo de impago.
(211)
En cualquier caso, las autoridades francesas mantienen la posibilidad de notificar un método más preciso para evaluar la ventaja conferida por la garantía al organismo público en sus relaciones con sus proveedores. Sobre la base de un análisis económico debatido de forma contradictoria en el contexto de la instrucción, este método podrá, en su caso, ser objeto de una decisión positiva de la Comisión y ser utilizado por Francia para satisfacer las obligaciones de información especificadas en la parte dispositiva de la presente Decisión.
(212)
Por lo que se refiere a los importes en cuestión, en su carta de 26 de noviembre de 2010 las autoridades francesas indicaron que el coste de adquisición de dichos bienes y servicios está incorporado directamente en los tipos de valorización del personal asignado a las actividades en cuestión por la adquisición de dichos bienes y servicios (204). Por otra parte, por lo que se refiere a las actividades de refacturación de personal en comisión de servicios y de locales, estas últimas no acarrean ningún gasto específico significativo, puesto que la totalidad de los costes correspondientes ya se ha integrado en los costes de estructura del organismo.
(213)
Por último, por lo que se refiere a los bienes y servicios adquiridos específicamente para realizar únicamente actividades económicas, el importe anual medio de dichos suministros no representa, según las autoridades francesas, más que una pequeña proporción (205) del volumen de negocios medio anual realizado por el organismo público IFP. En cuanto a la investigación bajo contrato, sobre la base de la información recopilada por el organismo público IFP a través de su sistema de contabilidad analítica, el importe anual medio de los suministros que el organismo público IFP adquirió para llevar a cabo sus prestaciones entre 2006 y 2009 asciende a […] (*) EUR al año.
(214)
La Comisión considera que, para el ejercicio de sus actividades económicas, el organismo público IFP se ha beneficiado de una ventaja económica real consistente en una reducción de los precios practicados por sus proveedores, y que se deriva de una evaluación más favorable por parte de estos últimos del riesgo de impago de la empresa. Sin poder cuantificar con precisión el importe exacto de esta ventaja, la Comisión considera que, en ningún caso, puede exceder de un importe del orden de […] (*) EUR al año (206) por término medio en el período considerado (2006-2009).
(215)
Por último, la Comisión señala que, en la relación que el organismo público IFP mantiene con sus proveedores, dicha ventaja es selectiva, en la medida en que sus competidores, que quedan sometidos a los procedimientos judiciales de recuperación y liquidación judiciales de Derecho común, no se benefician de una garantía comparable conferida por el Estado e intrínsecamente vinculada al estatuto de organismo público del IFP.
C. Ventaja en las relaciones con los clientes
(216)
Por lo que se refiere a las prestaciones de investigación facilitadas por el organismo público IFP, la Comisión toma nota de las observaciones de la compañía UOP Limited, cuando afirma que, en materia de cesión de tecnologías, ámbito por naturaleza arriesgado, los compradores son especialmente sensibles a las garantías que sus proveedores pueden ofrecerles, en términos de cobertura de responsabilidad tanto contractual como extracontractual.
(217)
No obstante, por lo que se refiere a la responsabilidad extracontractual, en su carta de 13 de enero de 2010 las autoridades francesas precisaron que las empresas de Derecho privado y las entidades públicas se encontraban sometidas indistintamente en Francia a un régimen de Derecho común (artículo 1382 del Código Civil, por lo que se refiere, en particular, al régimen de responsabilidad delictiva (207). Asimismo señalaron que las actividades del organismo público IFP tenían características específicas en el sentido de que implican el uso de herramientas de laboratorio y de productos inflamables, tóxicos o explosivos, fuentes potenciales de un riesgo «industrial» importante (208), en el sentido del término utilizado habitualmente por la compañías de seguros. Por lo tanto, el organismo público IFP suscribió diversos contratos de seguro para cubrir no solo los riesgos convencionales (responsabilidad civil) sino también los específicos, como los vinculados a las fuentes ionizantes o incluso a las averías de máquinas en las cercanías de los pozos. Por lo que se refiere a la cobertura de su responsabilidad civil, el contrato de seguro del organismo público IFP cubre cuatro riesgos: la responsabilidad civil de explotación, la responsabilidad civil posterior a la entrega, la responsabilidad civil profesional, y los daños ambientales.
(218)
De lo anterior se desprende que el organismo público IFP no se desentendió en modo alguno de su responsabilidad extracontractual en relación con el Estado asumiendo el riesgo de no invocar la garantía que obtiene de su estatuto de EPIC en caso de un siniestro, sino que, al contrario, suscribió en el mercado los contratos de seguro necesarios para cubrir este riesgo.
(219)
Por lo que se refiere a la responsabilidad contractual, según la información facilitada por las autoridades francesas en respuesta a las observaciones de la compañía UOP Limited, en particular las que figuran en el considerando 91, que, en materia de prestaciones de servicios, la responsabilidad del organismo público IFP frente a sus clientes (ya se trate de sus propias filiales o de terceros) «estará limitada al […] (*) % de la remuneración realmente percibida, con un límite máximo que puede ir en su caso hasta el […] (*) %, según proceda», de modo que, si el cliente considera que el trabajo realizado por el organismo público IFP es defectuoso, este último no puede en ningún caso verse obligado a rehacer los trabajos indefinidamente. Por otra parte, la Comisión toma nota de la constatación realizada por las autoridades francesas de que, como consecuencia del principio de no acumulación de las responsabilidades, una parte contratante no puede invocar una responsabilidad extracontractual para reclamar una indemnización por los daños y perjuicios sufridos en virtud de una relación contractual (209).
(220)
No obstante, sucede que, habida cuenta de la garantía prestada por el Estado al organismo público IFP, sus clientes tienen la certidumbre de que este último no se encontrará nunca en situación de liquidación judicial, y que, por tanto, siempre estará en condiciones de cumplir con sus obligaciones contractuales o, en el supuesto de que no lo hiciera, de que se les indemnizará por este incumplimiento.
(221)
A semejanza del razonamiento que expuso en los considerandos 204 y siguientes por lo que se refiere a las relaciones con los proveedores, la Comisión considera que, en ausencia de garantía estatal, un cliente que desee beneficiarse del mismo nivel de protección debe suscribir con un intermediario financiero (una entidad bancaria o una compañía de seguros, por ejemplo) una garantía de buen fin (en inglés, «performance bond») para asegurarse de la resolución de un contrato que le ligue al organismo público IFP. El objetivo de esta protección es garantizar a dicho cliente una compensación financiera en caso de perjuicio resultante del incumplimiento (total o parcial) del contrato.
(222)
A este respecto, la Comisión toma nota de que Francia reconoce, no sin ciertas reservas, y tal como se menciona en el considerando 66, que «el único efecto supuesto que podría identificarse para el organismo público IFP radicaría en la reducción de la carga debido a la falta de suscripción de garantías de buen fin». Las autoridades francesas concluyen, sin más detalles, que, sobre la base «de los importes reclamados habitualmente por los bancos y las compañías de seguros para prestar este tipo de servicio, se observa que el resultado de tal reducción representaría un importe insignificante».
(223)
La Comisión observa, en primer lugar, que en el cálculo del coste de una garantía de buen fin entran numerosos factores, en particular el tipo de contrato y el importe cubierto, el personal empleado, la situación financiera, el riesgo de impago, y la siniestralidad de la empresa cuya prestación se cubre, así como otros aspectos puramente financieros como los honorarios o las comisiones de los intermediarios. Sobre la base de la información disponible públicamente (210), la Comisión considera que el tipo aplicado suele variar entre un 1 % y un 5 % del volumen de negocios.
(224)
La tarificación de la cobertura por parte de los intermediarios especializados se basa en técnicas estadísticas, adaptadas en su caso por tipo de riesgo, de modo que no se puede determinar a priori un tipo fijo para una garantía de buen fin. El precio final de la garantía depende, en último término, del importe estimado de las posibles pérdidas y de su probabilidad de realización. Por lo tanto, aunque en algunos sectores puede ofrecerse una garantía de «perfecta ejecución» (por ejemplo, en los de ingeniería civil, construcción y obras públicas o comercio internacional), no parece posible abarcar más que un «máximo esfuerzo» tratándose de prestaciones de investigación bajo contrato, ya que la I+D es, por naturaleza, un ámbito arriesgado, en el cual el comprador de trabajos de investigación no tiene certeza de que vayan a ofrecer resultados explotables o no. A este respecto, la Comisión observa que el importe garantizado contractualmente a los clientes del organismo público IFP, incluidas sus filiales, se limita al precio de los trabajos de investigación realizados.
(225)
La Comisión reconoce que no está en condiciones de proporcionar una estimación exacta del importe de la prima que sería necesaria para garantizar a los clientes (incluidas las filiales) el «máximo esfuerzo» del organismo público IFP en la realización de prestaciones de investigación. Interrogadas sobre este extremo, las autoridades francesas indicaron, en su carta de 26 de noviembre de 2010, que tampoco disponían de información sobre los niveles de primas solicitados por el mercado para cubrir los riesgos específicos en el ámbito de la I+D. No obstante, la Comisión considera que la prima que exigiría el mercado para cubrir tal riesgo (limitado a los «máximos esfuerzos» de investigación y, por lo tanto, menor que el riesgo que conlleva la «perfecta ejecución» de un contrato) debería lógicamente ser inferior a las estimaciones máximas recogidas en el considerando 223. Por tanto, considera que un porcentaje máximo del 5 % del volumen de negocios generado por la prestación cubierta constituye, en todo caso, un factor de incremento de la prima que sería necesaria para cubrir tal riesgo.
(226)
Por lo que se refiere al importe de las actividades económicas susceptibles de ser cubiertas por dicha garantía, la Comisión recuerda que estas actividades son de dos tipos: por una parte, las actividades de alquiler de infraestructuras, puesta a disposición de personal investigador y prestación de servicios jurídicos, así como las actividades de investigación bajo contrato realizadas por el organismo público IFP (tanto por cuenta de terceros como por cuenta de sus filiales) y, por otra, las actividades de transferencia de tecnología del organismo público IFP a sus filiales en los ámbitos de actividad exclusivos de Axens y Prosernat. En efecto, para las actividades realizadas por el organismo público IFP en el ámbito exclusivo de su filial Beicip-Franlab (211), la Comisión ya ha determinado que se financian íntegramente a partir de los rendimientos procedentes del mercado de la asesoría en la explotación de campos petrolíferos y de la realización de programas informáticos de explotación petrolífera. En la Decisión C 51/2005 antes citada, la Comisión demostró la ausencia de transferencias dentro del grupo de la financiación pública del organismo público IFP a su filial Beicip-Franlab, pues las relaciones comerciales entre ambas entidades se hacían en condiciones normales de mercado. Dado que las remuneraciones abonadas por Beicip-Franlab al organismo público IFP cubrían «ampliamente» (212) el coste del trabajo realizado por este en el ámbito exclusivo de su filial, la Comisión está en condiciones de concluir que la tarificación realizada es tal que Beicip-Franlab ya asumiría, pase lo que pase, un posible impacto adicional de la garantía estatal sobre los costes de investigación soportados por el organismo público IFP. En estas condiciones, la cobertura por parte de la garantía estatal de las relaciones comerciales entre la filial y su sociedad matriz no puede otorgar una ventaja competitiva a las actividades realizadas por el organismo público IFP en los ámbitos exclusivos de investigación de su filial Beicip-Franlab. Por consiguiente, la posible cobertura por la garantía estatal no constituye ayuda estatal con arreglo al artículo 107, apartado 1, del TFUE.
(227)
Por lo que se refiere a las actividades del primer tipo realizadas por el organismo público IFP tanto por cuenta de terceros como por cuenta de sus filiales, las autoridades francesas facilitaron, en su carta de 26 de noviembre de 2010, el importe de las actividades económicas realizadas por el organismo público IFP entre 2006 y 2009. De dicha información se desprende que el importe anual medio de las prestaciones de investigación durante este período fue del orden de […] (*) EUR, de los cuales […] (*) EUR por cuenta de terceros, y […] (*) EUR por cuenta de las filiales.
(228)
Las autoridades francesas presentaron también los datos de los servicios administrativos prestados por el organismo público IFP a sus filiales durante el mismo período. De dicha información se desprende que, desde 2006, el importe anual medio refacturado por el organismo público IFP a sus filiales es del orden de […] (*) EUR para el personal en comisión de servicio, y […] (*) EUR para gastos de domiciliación (213).
(229)
Por lo que se refiere a las actividades del segundo tipo, a saber, las actividades de transferencia de tecnología del organismo público IFP a sus filiales en los ámbitos de actividad exclusivos de Axens y Prosernat, conviene, en primer lugar, destacar que la Decisión C 51/2005 ya incluía los importes de actividad para el año 2006:
a)
en el ámbito exclusivo de Axens, el organismo público IFP ha realizado por un importe de […] (*) EUR estudios de viabilidad técnica previos a la investigación industrial, y por […] (*) EUR, trabajos de investigación industrial, es decir, en total, una actividad económica de […] (*) EUR;
b)
en el ámbito exclusivo de Prosernat, el organismo público IFP ha realizado por un importe de […] (*) EUR estudios de viabilidad técnica y por […] (*) EUR, trabajos de investigación industrial, es decir, en total, una actividad económica de […] (*) EUR;
c)
en total, el organismo público IFP ha realizado trabajos de investigación en los ámbitos exclusivos de sus filiales por importe de 56,4 millones EUR (7,4 millones EUR de estudios de viabilidad técnica y 49,0 millones EUR de trabajos de investigación industrial), mientras que sus recursos propios solo ascendían a […] (*) EUR, de modo que la Comisión consideró que estas actividades de investigación habían sido subvencionadas con fondos públicos por valor de 11,3 millones EUR (lo que representa una intensidad de ayuda (214) del 20 %).
(230)
Por lo que respecta a los años siguientes, de conformidad con el artículo 5, apartado 1, de la Decisión C 51/2005 antes citada, hasta la fecha de expiración de los acuerdos exclusivos, Francia debe «presentar a la Comisión un informe anual detallado de los proyectos realizados por el organismo público IFP en los ámbitos de actividad exclusivos de Axens y Prosernat». La información contenida en dichos informes anuales permite calcular con precisión el importe anual de los trabajos de investigación realizados por el IFP por cuenta y en el ámbito exclusivo de sus filiales.
(231)
Hasta el momento, Francia ha transmitido a la Comisión los informes anuales relativos a 2007, 2008 y 2009. Habida cuenta de los plazos necesarios para el tratamiento de los datos contables, el informe de 2010 se transmitirá en el transcurso de 2011.
(232)
En los ámbitos exclusivos de Axens, para los años 2007 a 2009 estas actividades económicas se resumen en el cuadro 3 que aparece en el presente considerando (en miles EUR).
Cuadro 3
Actividades del organismo público IFP en los ámbitos exclusivos de Axens entre 2007 y 2009
(en miles EUR)
Total
Cargas totales
Recursos propios totales
Recursos públicos (+) o beneficio (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Los trabajos de investigación realizados por el organismo público IFP en el ámbito exclusivo de Axens generaron, por tanto, una actividad económica de […] (*) EUR en 2007, […] (*) EUR en 2008, y […] (*) EUR en 2009, comparable a la que la Comisión había constatado para el año 2006 ([…] (*) EUR) en la Decisión C 51/2005.
(234)
En los ámbitos exclusivos de Prosernat, estas actividades económicas se resumen para los años 2007 a 2009 en el cuadro 4 que figura en el presente considerando (en miles EUR).
Cuadro 4
Actividades del organismo público IFP en los ámbitos exclusivos de Prosernat entre 2007 y 2009
(en miles EUR)
Total
Cargas totales
Recursos propios totales
Recursos públicos (+) o beneficio (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Los trabajos de investigación realizados por el organismo público IFP en el ámbito exclusivo de Prosernat generaron una actividad económica de […] (*) EUR en 2007, […] (*) EUR en 2008, y […] (*) EUR en 2009, comparable a la que la Comisión había constatado para el año 2006 ([…] (*) EUR) en la Decisión C 51/2005.
(236)
Sobre la base de lo que precede, la Comisión considera que, para el ejercicio de sus actividades económicas, el organismo público IFP se ha beneficiado de una ventaja económica real, consistente en no tener que abonar una prima correspondiente a una garantía de buen fin o, al menos, de máximo esfuerzo, que ha podido ofrecer a sus clientes en relación con sus actividades de investigación, incluidas sus filiales Axens y Prosernat en su ámbito exclusivo. Aunque no está en condiciones de cuantificar el importe exacto de esta ventaja, habida cuenta de la especificidad del riesgo cubierto, la Comisión considera que, en cualquier caso, no es susceptible de superar, prestación por prestación, año por año, las cantidades que figuran en el cuadro 5 del presente considerando (en el que los símbolos «EUR» significa «euro» y «MEUR», «millones EUR»):
Cuadro 5
Incrementos de la ventaja económica obtenida por el organismo público IFP en sus relaciones con sus clientes entre 2006 y 2009 como consecuencia de la garantía ilimitada
2006
2007
2008
2009
Trabajos de investigación (al margen de los ámbitos exclusivos de las filiales)
VN
(MEUR)
Incremento (215)
(prima de cobertura)
VN
(MEUR)
Incremento
(prima de cobertura)
VN
(MEUR)
Incremento
(prima de cobertura)
VN
(MEUR)
Incremento
(prima de cobertura)
Por cuenta de las filiales
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Por cuenta de terceros
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Prestaciones de servicios administrativos
Refacturación de personal en comisión de servicios
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Refacturación de gastos de domiciliación
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Prestaciones en el ámbito exclusivo de Axens
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*))
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
Prestaciones en el ámbito exclusivo de Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*)EUR
Total de las filiales
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
Total para terceros
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
En cualquier caso, las autoridades francesas mantienen la posibilidad de notificar un método más preciso para evaluar la ventaja conferida por la garantía al organismo público en sus relaciones con sus clientes. Sobre la base de un análisis económico debatido de forma contradictoria en el contexto de la instrucción, este método podrá, en su caso, ser objeto de una decisión positiva de la Comisión y ser utilizado por Francia para satisfacer las obligaciones de información especificadas en la parte dispositiva de la presente Decisión.
(238)
Por último, la Comisión señala que, en la relación que el organismo público IFP mantiene con sus proveedores, dicha ventaja es selectiva, en la medida en que sus competidores, que quedan sometidos a los procedimientos judiciales de recuperación y liquidación judicial de Derecho común, no se benefician de una garantía comparable conferida por el Estado e intrínsecamente vinculada al estatuto de organismo público del IFP.
7.1.4.2 Ventajas transferidas a las filiales de Derecho privado del grupo IFP
(239)
Por lo que se refiere a las filiales del organismo público IFP, en la Decisión de incoación la Comisión indicó que, en la fase de examen preliminar, no podía descartar que «toda ventaja derivada de la condición de EPIC del organismo público IFP, como especialmente unas condiciones de crédito más ventajosas, también pudiera beneficiar a las tres filiales» (216).
(240)
Al término del presente examen detallado, por las razones enumeradas en el punto 7.1.1.2, habida cuenta de la inexistencia en Derecho francés de responsabilidad general del accionista por sus filiales en los grupos de sociedades, no procede considerar que el organismo público IFP y, por consiguiente, el Estado francés, puedan ser responsables de los títulos de crédito de terceros exigibles en relación con las actividades económicas de Axens y Prosernat, en particular en el caso de que estas últimas estén en liquidación judicial.
(241)
Sin embargo, conviene señalar que, aunque en la Decisión N 531/2005 antes citada la Comisión considerase, como se recuerda en el considerando 177, que, en su calidad de sociedad anónima, a La Banque Postale se le seguía aplicando el Derecho común en materia de recuperación y de liquidación judiciales y no gozaba por tanto, por sí misma, de una garantía ilimitada del Estado, la Comisión np dejó de abordar la cuestión de una posible transferencia a la filial de los efectos de la garantía estatal proporcionada a su único accionista (217).
(242)
Más concretamente, la Comisión consideró (218) que la arquitectura de funcionamiento del grupo inducía a que hubiera permeabilidad entre el accionista (La Poste) y la filial (La Banque Postale), como consecuencia del efecto combinado de i) la utilización por parte de la filial de los medios humanos y materiales puestos a disposición por su matriz y ii) la remuneración de estos medios sobre la base de los costes soportados por la propia matriz, de manera que, en caso de ventaja económica que pudiera reducir los costes de La Poste, la remuneración pagada por La Banque Postale a su sociedad matriz se habría reducido en una cuantía equivalente, lo que induciría a una transferencia (al menos parcial) de esta ventaja económica a la filial.
(243)
De manera equivalente, en la Decisión C 51/2005 citada, la Comisión consideró que existía una cierta porosidad, en particular, en las opciones de tarificación efectuadas por el organismo público IFP para las prestaciones facilitadas a Axens y Prosernat en su ámbito exclusivo, de modo que las relaciones comerciales intragrupo no obedecían a una lógica de mercado, sino que, por el contrario, ofrecían la posibilidad de una subvención cruzada de las actividades económicas de las filiales por parte de los fondos públicos puestos a disposición de la sociedad matriz. Como se recuerda en el considerando 226, la Comisión ha concluido, por otra parte, que las relaciones entre el organismo público IFP y su filial Beicip-Prosernat (219) se llevaban a cabo en condiciones normales de mercado.
(244)
En el asunto antes citado relativo a La Banque Postale, la Comisión consideró necesario que las autoridades francesas suscribiesen compromisos que permitiesen establecer un mecanismo que neutralizase a nivel de la filial las ventajas que pudiera obtener la empresa matriz. Por lo que se refiere a las condiciones de financiación, esta obligación consistía, «en cada operación, en mencionar por escrito en el contrato de financiación (para todo instrumento cubierto por un contrato) que, conforme al Derecho francés (en particular la necesidad de una autorización legal expresa para cada garantía), dicha operación de financiación no se beneficiará de ninguna garantía de ningún tipo, directa o indirecta, del Estado. El folleto de emisión de cada operación deberá hacer pública esta disposición contractual» (220).
(245)
En este caso, las autoridades francesas se comprometieron, por lo que respecta a las condiciones de crédito de las filiales del organismo público IFP (Axens, Beicip-Franlab y Prosernat), a mencionar por escrito en el contrato de financiación (para todo instrumento cubierto por un contrato), en cada operación, que «con arreglo al Derecho francés (incluida la necesidad de una autorización legal expresa para cada garantía), la presente operación de financiación no se beneficiará de ninguna garantía de ningún tipo, directa o indirecta, del Estado».
(246)
En cuanto a la utilización por las filiales de los medios humanos y materiales puestos a disposición por la empresa matriz, como la Comisión señaló en la Decisión C 51/2005 antes citada, «[si] hay subvención de actividades económicas, esta subvención se deriva del nivel de las remuneraciones abonadas por las filiales en cuestión a la empresa matriz y se refleja en las cuentas del IFP» (221). Ahora bien, en el examen de las cuentas del organismo público IFP, los únicos elementos de coste que aún no habían sido tenidos en cuenta por la Comisión para el año 2006 en su Decisión C 51/2005 antes citada, y para los años siguientes en los informes anuales transmitidos por las autoridades francesas, son los relativos a la cobertura, en virtud de la garantía ilimitada, de las prestaciones realizadas por el organismo público IFP a sus filiales. Puesto que la prima que corresponde a una garantía de buen fin, o al menos, de «máximo esfuerzo» no se ha pagado al Estado, tampoco se ha podido tarificar en los servicios prestados a las filiales.
(247)
En consecuencia, procede considerar que la ventaja económica conferida al organismo público por su garantía estatutaria se transfirió, por ese concepto, a sus filiales de Derecho privado Axens y Prosernat.
(248)
En relación con los contratos firmados conjuntamente por el organismo público IFP y sus filiales Axens, Prosernat y Beicip-Franlab con proveedores comunes, que la Comisión mencionó en la Decisión de incoación y que la compañía UOP Limited también mencionó en sus observaciones, como se indica en el considerando 73, su existencia fue confirmada por las autoridades francesas, si bien estas han puntualizado que se referían esencialmente al ámbito del transporte (aéreo y ferroviario) para los desplazamientos profesionales del personal de las distintas entidades. La Comisión considera que si las filiales pudieron beneficiarse de condiciones de compra más favorables concedidas al grupo IFP, lo que no se ha acreditado necesariamente respecto de los suministros en cuestión, se debería más bien a una política de descuentos por volúmenes, aplicada eventualmente por estos proveedores en caso de compras conjuntas, que a un posible impacto de la garantía. En cualquier caso, aun suponiendo que el análisis realizado en la parte 7.1.4.1 B) con relación al organismo público pueda transponerse a las filiales en relación con los suministros adquiridos conjuntamente con él, y que por tal mecanismo de transferencia estos últimos disfruten de la ventaja de que goza el organismo público IFP como consecuencia de la garantía, al adquirir estas prestaciones por un precio inferior, los importes en cuestión serían tan insignificantes que la Comisión duda de que puedan revestir el carácter de un verdadera ventaja económica.
(249)
En consecuencia, de conformidad con las conclusiones de la Decisión C 51/2005, las únicas actividades que podrían beneficiarse de una ventaja derivada de la cobertura ofrecida por la garantía estatal concedida a la empresa matriz de las actividades de investigación realizadas en los campos de actividad exclusivos de las filiales se limitan a la «contribución [del organismo público IFP] a las actividades en los ámbitos de actividad de Axens y Prosernat» (222). Por lo que se refiere a las ventajas transferidas a Axens y Prosernat, y sin estar precisamente en condiciones de cuantificar el importe exacto de esta ventaja, habida cuenta de la especificidad del riesgo cubierto, la Comisión considera que, en todo caso, no es susceptible de superar, prestación por prestación, año por año, las cantidades que aparecen en el cuadro 5 que figura en el considerando 236.
(250)
La Comisión considera que dicha ventaja económica transferida por el organismo público IFP a sus filiales de Derecho privado Axens y Prosernat es selectiva, en la medida en que los competidores de estas últimas no tienen acceso en condiciones tan favorables a las tecnologías y los medios humanos y materiales del organismo público IFP.
7.1.5 FALSEAMIENTO DE LA COMPETENCIA Y AFECTACIÓN DE LOS INTERCAMBIOS
(251)
La medida analizada puede llevar a una reducción de los costes de funcionamiento del organismo público IFP para las prestaciones que ofrece a terceros (investigación bajo contrato), y a una reducción del coste de funcionamiento de Axens y Prosernat por lo que se refiere a las prestaciones que adquieren a su sociedad matriz (investigación en su ámbito exclusivo, investigación bajo contrato, puesta a disposición de personal y materiales, prestación de servicios administrativos), lo cual favorece al grupo IFP y, por tanto, falsea la competencia a tenor de lo dispuesto en el artículo 107, apartado 1, del TFUE.
(252)
En la medida en que los mercados en los que opera el grupo IFP - en particular en el de investigación bajo contrato por lo que se refiere directamente al organismo público IFP, los de catalizadores y tecnologías para la industria de refino y petroquímica por lo que se refiere a la filial Axens, y los de estudios, servicios, y equipos en el ámbito del tratamiento del gas y de la recuperación del azufre por lo que se refiere a la filial Prosernat- están muy abiertos a los intercambios en el seno de la Unión Europea, tal medida puede incidir negativamente en las empresas competidoras que tienen, o que deseen desarrollar, actividades económicas similares en los mercados en cuestión.
(253)
Por consiguiente, la existencia de una garantía ilimitada del Estado en favor del organismo público IFP puede falsear la competencia y afectar a los intercambios a tenor de lo dispuesto en el artículo 107, apartado 1, del TFUE.
7.1.6 CONCLUSIÓN EN CUANTO A LA NATURALEZA DE AYUDA DE LA MEDIDA
(254)
La garantía estatutaria del Estado en favor del organismo público IFP supone, por lo tanto, una transferencia de recursos estatales imputable al Estado y falsea o amenaza con falsear la competencia y los intercambios entre los Estados miembros, favoreciendo al grupo IFP.
(255)
La Comisión concluye que esta garantía constituye una ayuda estatal a tenor de lo dispuesto en el artículo 107, apartado 1, del TFUE.
7.2 ILEGALIDAD DE LA MEDIDA DE AYUDA
(256)
Antes de su cambio de estatuto, el IFP era una persona jurídica de Derecho privado, constituido en forma de organismo profesional a tenor del acto denominado Ley no 43-612, de 17 de noviembre de 1943, sobre la gestión de los intereses profesionales. A este respecto, el IFP estaba sujeto a los procedimientos de Derecho común en materia de recuperación y liquidación judiciales, y no se beneficiaba de la garantía estatal que confiere el estatuto de EPIC.
(257)
Mediante decreto de 6 de julio de 2006, adoptado en aplicación de la Ley no 2005-781, de 13 de julio de 2005, el IFP se convirtió en EPIC el 7 de julio de 2006. Este cambio de estatuto es lo que origina la concesión al organismo público IFP de una garantía ilimitada del Estado. La medida en cuestión debe calificarse de nueva ayuda a tenor del artículo 1, letra c), del Reglamento de procedimiento.
(258)
De conformidad con el artículo 2, apartado 1, del Reglamento de procedimiento, los Estados miembros tienen la obligación de notificar con suficiente antelación «cualquier proyecto de concesión de una nueva ayuda». En la medida en que el cambio de estatuto del organismo público IFP no fue notificado formalmente por Francia, sino que solamente se señaló de manera incidental en otro procedimiento, y en que la aplicación efectiva de la medida no se supeditó a la autorización previa de la Comisión, la ayuda estatal en cuestión ha sido ejecutada por el Gobierno francés en vulneración del artículo 108, apartado 3, del TFUE.
(259)
Por consiguiente, la Comisión considera que esta medida constituye una ayuda ilegal a tenor del artículo 1, letra f), del Reglamento de procedimiento.
7.3 COMPATIBILIDAD DE LA MEDIDA DE AYUDA
7.3.1 AYUDA EN EL ÁMBITO DE LA INVESTIGACIÓN BAJO CONTRATO Y LAS PRESTACIONES DE SERVICIOS REALIZADAS POR EL ORGANISMO PÚBLICO IFP
(260)
Las prestaciones de servicios consisten en el alquiler de infraestructuras de investigación, la puesta a disposición de personal, o la prestación de servicios jurídicos (por cuenta de las filiales).
(261)
Por lo que se refiere al organismo público IFP, las prestaciones de investigación bajo contrato consisten, por lo general, en dar su apoyo a un cliente (terceros o filial (223) que desee realizar actividades de investigación que permitan comprender o conocer mejor un fenómeno científico o técnico (224). La solicitud puede ser más o menos precisa y dejar al organismo público IFP un margen de maniobra más o menos amplio, que va del simple cumplimiento de un pliego de condiciones estrictamente definido por el cliente hasta el suministro de una prestación completa de investigación que incluya recomendaciones. […] (*) Sobre la base de cada solicitud, el organismo público IFP formula una propuesta técnico-comercial acompañada de las condiciones contractuales de ejecución, que posteriormente es objeto de una negociación con el cliente. Las autoridades francesas han ilustrado las prestaciones de investigación bajo contrato y las prestaciones de servicios realizadas por el organismo público IFP en sus tres ámbitos de competencia (CREP, CRRP, CRME).
(262)
Por lo que respecta al CREP, las prestaciones consisten en validar y/o mejorar los métodos, tecnologías y programas informáticos desarrollados por el centro de investigación. Por otra parte, para realizar algunas de estas prestaciones, el CREP pone a disposición de sus socios industriales equipos y algoritmos de cálculo propios del organismo público IFP o peritajes poco habituales que no se hallan disponibles en el marco de un servicio comercial ofrecido por un agente privado. Estas prestaciones pueden clasificarse en las siguientes categorías:
a)
prestaciones relacionadas con un equipo determinado del que existan pocos o ningún equivalente en el mundo (225);
b)
interpretación de casos que requieren la utilización de programas informáticos desarrollados por el organismo público IFP y aún no comercializados o cuya utilización en este contexto requiera un peritaje específico que utilice las competencias del organismo público IFP (226);
c)
utilización de un peritaje específico del organismo público IFP (227);
d)
utilización de un peritaje en fase de desarrollo para validar la competencia, las tecnologías y los métodos desarrollados (228).
(263)
Por lo que respecta al CRRP, las prestaciones de investigación bajo contrato consistieron, por ejemplo, en una ayuda a la puesta en marcha por una universidad extranjera (229) de actividades que son de la competencia específica del IFP en el ámbito de los catalizadores, en trabajos sobre el «[…] (*) (230)» para comprender los fenómenos de […] (*), o en un estudio (231) sobre […] (*).
(264)
Por lo que respecta al CRME, las prestaciones de investigación bajo contrato consistieron, por ejemplo, por cuenta de fabricantes de automóviles, en […] (*) a partir de un […] (*), […] (*) y de un método (232) del organismo público IFP, en un estudio (233) […] (*) procedente de las investigaciones del organismo público IFP […] (*), o de pruebas de […] (*) sobre […] (*) que ha desarrollado el organismo público IFP (234).
(265)
De esta descripción se desprende que las actividades de investigación bajo contrato realizadas por el organismo público IFP por cuenta de terceros se refieren a la realización de estudios de viabilidad técnica previos a actividades de investigación, la adquisición de nuevos conocimientos y capacidades en los ámbitos de competencia del Instituto, o a la utilización de conocimientos y tecnologías desarrolladas por el organismo público IFP para la creación de nuevos productos, procesos o servicios.
(266)
Las autoridades francesas facilitaron un cálculo de las actividades de investigación bajo contrato y prestaciones de servicios por cuenta de terceros del organismo público IFP para el período 2004-2009. De la información facilitada se desprende que estos trabajos de investigación representan anualmente alrededor del [0-5] (**) % del presupuesto total del organismo público IFP (es decir […] (*) EUR de prestaciones por unos 300 millones EUR de presupuesto), por lo que esta actividad económica puede calificarse de residual dentro de las actividades del organismo público.
7.3.1.1 Hipótesis de una transferencia de la ayuda estatal a terceros o las filiales
(267)
Con arreglo al punto 3.1.2 del Marco de I+D+i, si un organismo de investigación sin ánimo de lucro ejerce ocasionalmente actividades económicas, como el alquiler de infraestructuras, la prestación de servicios a empresas o la realización de investigación bajo contrato, la financiación pública de tales actividades conlleva en general ayudas estatales. Sin embargo, si es posible demostrar que la financiación pública se ha transferido íntegramente al beneficiario final y que el intermediario no ha obtenido ninguna ventaja, puede considerarse que este último no se ha beneficiado de ayuda estatal.
(268)
En el caso que nos ocupa, en la medida en que el organismo de investigación que es el organismo público IFP lleva a cabo actividades de investigación bajo contrato estando cubierto por una garantía pública ilimitada, conviene considerar que se beneficia de ayuda estatal, salvo que pueda demostrarse que el precio de venta de estas prestaciones ha permitido transferir la totalidad de la ayuda estatal a sus clientes.
(269)
La tarificación de las prestaciones de investigación bajo contrato del organismo público IFP se calcula sobre la base de su coste de producción íntegro (235), al que se aplica un margen, cuyo tipo varía en función del resultado de la negociación con el cliente mencionada en el considerando 261. Sin embargo, el único elemento de coste que parece no haber sido considerado por el organismo público corresponde precisamente a la prima de cobertura de la garantía de buen fin (o de máximo esfuerzo) del IFP.
(270)
Por lo que se refiere a los trabajos de investigación bajo contrato realizados por el organismo público IFP por cuenta de sus filiales Axens y Prosernat, la Comisión considera que la ventaja económica resultante de la garantía puede ser aprovechada por el organismo público IFP y, en su caso, utilizada para otros fines, o bien, habida cuenta de la especificidad de los vínculos que las unen a su sociedad matriz, ser transferida a las filiales mediante la tarificación:
a)
en el primer caso, la compatibilidad de la ayuda se analiza en esta sección;
b)
en el segundo caso, la Comisión remite al análisis de compatibilidad presentado en la sección 7.3.2 que, por prudencia, incluirá los importes correspondientes a la estimación de la ventaja potencialmente transferida a las filiales.
(271)
Asimismo, por lo que respecta a los terceros clientes, si se pudiera demostrar que un importe correspondiente a este elemento de coste adicional se ha transferido sistemáticamente a los terceros mediante la tarificación practicada, en ese caso un examen detallado de las ayudas transferidas sacaría muy probablemente a la luz importes de minimis (236). De los datos facilitados por las autoridades francesas, se desprende que, en efecto, la mayoría de las prestaciones facturadas generan menos de […] (*) EUR de volumen de negocios (es decir, un importe máximo de cobertura del riesgo de impago de […] (*) EUR), dado que el contrato más importante es de […] (*) EUR (es decir, un importe máximo de cobertura del riesgo de impago de […] (*) EUR).
(272)
Sin embargo, no puede descartarse que el comportamiento de margen adoptado por el organismo público IFP no siempre haya permitido transferir en su totalidad el importe de la ayuda estatal al cliente de los trabajos de investigación bajo contrato. En tal caso, el impago de la prima de garantía al Estado en concepto de la cobertura de los contratos de investigación bajo contrato suscritos con terceros constituiría una financiación pública complementaria puesta a disposición del organismo público por el Estado.
(273)
Por tanto, los fondos públicos correspondientes podrían utilizarse para tres fines:
a)
la financiación de las actividades no económicas del organismo público, lo que no conlleva ayuda estatal;
b)
la financiación de otras actividades de investigación bajo contrato por cuenta de terceros o de las filiales. Esta hipótesis se analiza detalladamente en la parte 7.3.1.2;
c)
la financiación de investigaciones realizadas por el organismo público en el ámbito exclusivo de actividad de sus filiales, que podría, por tanto, añadirse a los importes de ayuda estatal ya transferidos a las filiales. Esta hipótesis se analizará en detalle en la sección 7.3.2
7.3.1.2 Compatibilidad de una garantía estatal concedida a un organismo de investigación para la realización de trabajos de investigación bajo contrato y prestaciones de servicios accesorios a su actividad principal de investigación pública independiente
(274)
Antes de examinar las particularidades del caso, la Comisión se propone reafirmar la posición de principio que ha adoptado en su práctica decisoria, según la cual una garantía ilimitada del Estado que abarque actividades económicas constituye, en principio, una ayuda estatal incompatible (237). Por regla general, la Comisión considera que las garantías ilimitadas en un sector abierto a la competencia son incompatibles con el TFUE, especialmente porque dichas garantías hacen asumir al Estado la totalidad de los riesgos vinculados a una actividad económica sin que la empresa beneficiaria soporte el coste de esta cobertura, y deja al descubierto una situación de riesgo moral que incita a la empresa beneficiaria, a salvo de cualquier amenaza de quiebra, a correr mayores riesgos, frente a la hipótesis en que tuviera que asumir íntegramente las consecuencias negativas de sus actos. En virtud del principio de proporcionalidad, estas garantías ilimitadas no pueden justificarse, por lo general, por misiones económicas de interés general, en la medida en que resulta imposible comprobar, en el caso de una garantía ilimitada, que el importe de la ayuda no supere los costes netos de prestación del servicio público (238).
(275)
En el caso que nos ocupa, conviene subrayar que la legislación francesa confió al organismo público IFP obligaciones de servicio público consistentes en una triple misión de investigación, formación y documentación, que, al contrario de lo que ocurre con los servicios de interés económico general (239), no se encuadran en el ámbito de las actividades económicas en el sentido del Derecho de la Unión. La cobertura por una garantía pública estatutaria de estas actividades no económicas no implica, por tanto, ninguna concesión de ayuda estatal. Por lo demás, la mayor parte de la actividad del organismo público IFP es de carácter no económico. Por lo tanto, el impacto de la garantía de la que goza estatutariamente se concentra principalmente en estas actividades no económicas, y solo afecta a las prestaciones accesorias de investigación bajo contrato y de servicios con carácter tangencial.
(276)
Por el contrario, cuando tal garantía cubre las actividades económicas de los organismos de investigación, por ejemplo de investigación bajo contrato o de prestaciones de servicios, sin ser objeto de una tarifación al precio de mercado, confiere al organismo de investigación una ayuda estatal que, como se ha explicado anteriormente, puede añadirse bien a la financiación pública de sus actividades no económicas de interés general (investigación pública independiente), bien a la financiación de sus demás actividades económicas de investigación bajo contrato y de prestaciones de servicios, bien a la financiación de las actividades de transferencia de tecnología hacia Axens y Prosernat (240).
(277)
En los dos primeros casos, es preciso señalar, sin embargo, que, en este caso concreto, a pesar del carácter ilimitado a priori de la garantía estatal, es posible estimar excepcionalmente a posteriori, para los años 2006 a 2009, un incremento del equivalente de subvención bruto de los efectos de esta garantía (la prima de riesgo no abonada al Estado), que ha venido a sumarse (siempre que se haya conservado en el activo del organismo público IFP), a los fondos públicos ya abonados por el Estado a este último para cubrir los costes netos de su actividad de investigación pública independiente y de investigación bajo contrato o de prestación de servicios.
(278)
A este respecto, la Comisión desea subrayar que la investigación bajo contrato y las prestaciones de servicios cubiertas por la garantía estatal se limitan, sin embargo, a actividades «accesorias» de la actividad principal de investigación pública independiente, es decir, actividades económicas que:
a)
no perjudican al funcionamiento normal, la independencia, o la neutralidad del organismo de investigación;
b)
se prestan en condiciones normales de mercado y, en particular, a un precio de mercado o, cuando no existe precio de mercado, a un precio que refleja íntegramente sus costes (sin impacto de la garantía), más un margen razonable;
c)
son objeto de una contabilidad aparte de las actividades de investigación pública independiente, en particular por lo que se refiere a sus costes y financiación respectivos;
d)
están intrínsecamente ligadas a la actividad principal de investigación pública independiente de forma que no es técnicamente posible separarlas, debido en particular a la utilización de las mismas infraestructuras, equipos, materiales o tecnologías, o al empleo de los mismos científicos, investigadores, ingenieros, diseñadores o técnicos.
(279)
Estas actividades accesorias pueden consistir en la ejecución de contratos de investigación, informes periciales o consultas técnicas o científicas, que impliquen, en su caso, la puesta a disposición de infraestructuras, equipamientos de materiales o tecnologías de elevado contenido innovador, financiados o creados en el marco de los trabajos de investigación pública independiente, y siendo necesarios para los mismos, de los que no haya o haya pocos equivalentes en el mundo (241) al margen de las prestaciones ofrecidas por uno o varios organismos de investigación comparables, cuya utilización requiera los conocimientos técnicos y las competencias de investigadores, científicos, ingenieros, diseñadores o técnicos empleados a título principal por el organismo de investigación para contribuir a sus trabajos de investigación pública independiente.
(280)
Estas prestaciones permiten, además, divulgar el conocimiento científico entre la investigación pública y el sector industrial, ya que ofrecen a las empresas compradoras la posibilidad de acceder a los medios experimentales, la tecnología y los conocimientos del personal del organismo público IFP y permiten a este acumular el balance de experiencias sobre las salidas de sus trabajos originales, que es fuente de las mejoras que pueden introducirse en el futuro en sus actividades de investigación pública independiente. Estas repercusiones cruzadas en materia de conocimientos científicos son mutuamente beneficiosas para los distintos agentes implicados, y para la Unión Europea en su conjunto.
(281)
Como se indica en el considerando 266, las prestaciones de investigación bajo contrato y de servicios solo representan el [0-5] (**) % del presupuesto total del organismo público IFP durante el período comprendido entre 2004 y 2009, lo que constituye una proporción muy limitada.
(282)
Además, referidas a cada cliente, las prestaciones facturadas suelen ser de un importe inferior a […] (*) EUR de volumen de negocios, de manera que el importe máximo estimado de la ayuda sigue siendo insignificante, del orden de […] (*) EUR por contrato. Por lo tanto, la Comisión considera que la ayuda en cuestión es proporcional al objetivo de interés general de difusión del conocimiento científico en la Unión Europea.
(283)
Siempre que esas actividades accesorias sigan representando una fracción muy limitada de los presupuestos consagrados por el organismo público IFP a su cometido principal de investigación pública independiente, y habida cuenta del impacto positivo de esas actividades accesorias en términos de objetivos de interés común, la Comisión considera que su cobertura por la garantía estatal no puede en ningún caso alterar las condiciones de los intercambios en forma contraria al interés de la Unión, a tenor del artículo 107, apartado 3, letra c), del TFUE.
(284)
En el marco de los informes anuales relativos a la medida en cuestión, corresponderá a las autoridades francesas aportar la prueba de que esta condición sigue cumpliéndose en el futuro. En caso de duda sobre el carácter accesorio de actividades de investigación bajo contrato o prestaciones de servicios, convendrá evidentemente informar de ello sin mayor dilación a la Comisión y, en su caso, notificar las posibles ayudas estatales teniendo en cuenta el impacto de la garantía estatal.
(285)
En este contexto, la Comisión también toma nota de la propuesta de las autoridades francesas de incluir en cada contrato relacionado de manera específica con la actividad económica del organismo público IFP y, por lo tanto, con sus actividades de investigación bajo contrato y sus prestaciones de servicios, una cláusula de exención de responsabilidad del Estado, a fin de aplicar, en su caso, la excepción de riesgo aceptado y de limitar considerablemente las posibles consecuencias negativas de la garantía.
7.3.2 AYUDA AL GRUPO IFP EN LOS ÁMBITOS DE ACTIVIDAD EXCLUSIVOS DE AXENS Y PROSERNAT
7.3.2.1 Base para el análisis de la compatibilidad de la ayuda
(286)
Al tratarse de una ayuda estatal destinada a apoyar actividades de I+D realizadas por el organismo público IFP, las normas aplicables para el examen de compatibilidad son las relativas a las ayudas estatales de investigación y desarrollo.
(287)
Habida cuenta de que el cambio de estatuto del organismo público IFP se produjo el 7 de julio de 2006, la fecha de la concesión de la garantía ilimitada en cuestión por parte del Estado es anterior al 1 de enero de 2007, fecha de entrada en vigor del Marco de I+D+i. Por otra parte, por lo que respecta al análisis de la compatibilidad de esta medida con arreglo a la Comunicación de la Comisión sobre la determinación de las normas aplicables a la evaluación de las ayudas estatales ilegales (242), la Comisión aplicará a esta ayuda no notificada el Encuadramiento comunitario sobre ayudas de Estado de investigación y desarrollo de 1996, que se encontraba en vigor en el momento de la concesión de la ayuda.
(288)
No obstante, habida cuenta del hecho de que la cobertura de las actividades económicas del organismo público IFP por la garantía ilimitada conferida por su estatuto de EPIC debe extenderse sin límite de tiempo, y de que, como se explica en el considerando 277, es posible realizar con carácter excepcional una estimación del impacto máximo de la garantía en el caso que nos ocupa, la Comisión examinará también la compatibilidad con el mercado interior de la cobertura por la garantía ilimitada de las actividades realizadas por el organismo público en los ámbitos de actividad exclusivos de Axens y Prosernat sobre la base de las disposiciones del Marco de I+D+i a partir del 1 de enero de 2007, fecha de su entrada en vigor. En cualquier caso, las conclusiones del análisis de compatibilidad se mantienen sin cambios, cualquiera que sea el marco utilizado.
7.3.2.2 Fases de investigación
(289)
En el marco de la Decisión C 51/2005 (243), la Comisión consideró que las actividades realizadas por el organismo público IFP en los ámbitos de actividad exclusivos de sus filiales Axens y Prosernat, y en colaboración con ellas, se encuadran, por tanto, en el ámbito de la I+D, en la medida en que para cada proyecto se identificaron puntos críticos a nivel de los componentes, sus relaciones o las características de los procesos o productos objetivo, dado que los trabajos se realizan con anterioridad a la fase de homologación por parte de un personal formado principalmente por investigadores y técnicos, sobre la base de métodos basados en la experimentación, la interpretación y la modelización y cuyos resultados eran de alcance amplio y se patentaron. La Comisión observó también que las actividades del mismo tipo realizadas por otros operadores del sector se solían clasificar como actividades de investigación (244). El análisis de los aspectos innovadores de las actividades de investigación se hizo sobre la base de las normas internacionalmente reconocidas del Manual de Frascati (245).
(290)
En cuanto al año 2006, en la Decisión C 51/2005 (246), la Comisión examinó los trabajos realizados en el marco de los acuerdos de investigación celebrados entre el organismo público IFP y Axens, por una parte, y el organismo público IFP y Prosernat, por otra. La Comisión ha llegado a la conclusión de que estos trabajos consistían, por un lado, en actividades de investigación industrial y, por otro, en estudios de viabilidad técnica previos a proyectos de investigación industrial en el sentido del Encuadramiento de I+D de 1996. Esta clasificación de las actividades de investigación se realizó sobre la base de los ejemplos específicos y las explicaciones del Manual de Frascati, para cada actividad de investigación realizada por el organismo público IFP y Axens, por una parte, y por el organismo público IFP y Prosernat, por otra.
(291)
Además, en el marco de los informes facilitados de conformidad con la Decisión C 51/2005, las autoridades francesas clasificaron los proyectos realizados en los ámbitos de actividad exclusivos de Axens y Prosernat para los años 2007, 2008 y 2009, utilizando las dos categorías antes mencionadas a tenor del Encuadramiento de I+D de 1996, o alternativamente de las actividades de investigación industrial a tenor del punto 2.2.f) y de los estudios de viabilidad técnica previos a actividades de investigación industrial, con arreglo al punto 5.2 del Marco de I+D+i de 2006. Estos trabajos se centraron en el estudio de nuevas vías de síntesis o su perfeccionamiento, a una escala sin relación con la escala industrial. Su objetivo era la validación de conceptos y se encuadraban en la investigación industrial a tenor del Encuadramiento de I+D de 1996 y del Marco de I+D+i. Con los informes anuales presentados en el marco de la ayuda C 51/2005 se remitieron a la Comisión fichas sintéticas anuales, proyecto por proyecto.
(292)
Para los años siguientes, la Comisión recuerda que, de acuerdo con la Decisión C 51/2005, Francia tiene la obligación de presentar un informe anual a la Comisión que incluya el desglose de los proyectos realizados por el organismo público IFP clasificados por categorías de investigación.
7.3.2.3 Costes subvencionables
(293)
En el marco de la Decisión C 51/2005 (247) (para el año 2006), y en los informes anuales (para los años 2007, 2008 y 2009), los costes de los proyectos en los ámbitos exclusivos de Axens y Prosernat se ajustan a los gastos subvencionables definidos en el anexo II del Encuadramiento de I+D de 1996, así como a los costes subvencionables definidos en el punto 5.1.4 del Marco de I+D+i.
(294)
Recuérdese que los costes de facturación de las actividades de investigación del organismo público IFP a Axens y Prosernat incluyen los gastos directamente imputables a los proyectos, y se refieren a subcontratación, desplazamientos, seguros y documentación así como a suministros y artículos menores. También incluyen otras cargas imputables a los proyectos como los gastos de personal de investigación, las amortizaciones del inmovilizado material e inmaterial así como otros gastos generales. Estos costes se derivan directamente de las actividades de investigación y se distribuyen entre los distintos proyectos de investigación a prorrata del tiempo dedicado por el personal de investigación a cada proyecto. Por otra parte, los costes de los proyectos horizontales de I+D relativos a los métodos y equipos utilizados en los otros proyectos de I+D se imputan a prorrata de los costes de cada proyecto de I+D.
(295)
Estos costes corresponden, respectivamente, a las siguientes categorías: costes de servicios de asesoramiento y servicios equivalentes, gastos de personal, costes de instrumental, material, terrenos y locales, así como los gastos generales adicionales y otros gastos de explotación, de acuerdo con las categorías de costes subvencionables del Encuadramiento de 1996 y del Marco de I+D+i.
(296)
Para los años siguientes, esta información deberá figurar también en los informes anuales transmitidos por las autoridades francesas.
7.3.2.4 Intensidad de las ayudas
(297)
Del Encuadramiento de I+D de 1996 se desprende que las intensidades máximas de ayuda autorizadas son del 75 % para los estudios de viabilidad técnica previos a proyectos de investigación industrial (punto 5.4) y del 50 % para los proyectos de investigación industrial (punto 5.3).
(298)
Del Marco de I+D+i se desprende que la intensidad de la ayuda, calculada en función de los costes subvencionables del proyecto, no podrá superar el 50 % para la investigación industrial (punto 5.1.2.b) y el 65 % para los estudios preparatorios destinados a actividades de investigación industrial realizadas en grandes empresas (punto 5.2.b). Recuérdese que las actividades cubiertas por la garantía estatal se refieren únicamente a la investigación industrial y los estudios de viabilidad técnica realizados por el organismo público IFP, ya que Axens y Prosernat financian por entero los trabajos de desarrollo precompetitivo a tenor del Encuadramiento de I+D de 1996 (o de desarrollo experimental a tenor del Marco de I+D+i) sobre la base de recursos propios procedentes de los ingresos obtenidos en los mercados.
(299)
La Comisión ha elaborado el cuadro 6 que figura en el considerando 300 a partir de las listas de proyectos en las que se detallan los costes anuales por proyecto y por fase de investigación, así como a partir de la relación de los recursos propios del organismo público IFP.
(300)
A tal efecto, la Comisión ha seguido un enfoque conservador al incluir todos los costes que se derivan, directa o indirectamente, de los ámbitos de actividad exclusivos de Axens y Prosernat, y excluyendo todos los rendimientos que no sean los abonados por Axens y Prosernat (248). Por prudencia, la Comisión también ha integrado en este cuadro la totalidad de los posibles efectos de la garantía ilimitada en el supuesto -poco probable- de que el organismo público IFP los hubiera utilizado todos para la financiación de actividades de investigación en los ámbitos exclusivos de Axens y Prosernat (efectos de la garantía en las relaciones con los proveedores y los clientes, no solo las filiales, sino también los terceros).
Cuadro 6
Estimación máxima del importe total de financiación pública total aportado por el organismo público IFP a las actividades desarrolladas en los ámbitos exclusivos de Axens y Prosernat entre 2006 y 2009
(en millones EUR)
2006
2007
2008
2009
Coste anual de los estudios de viabilidad técnica (millones EUR)
Ámbito de actividades IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Ámbito de actividades IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Total
7,4
3,5
0,9
0,9
Coste anual de los trabajos de investigación industrial (en millones EUR)
Ámbito de actividades IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Ámbito de actividades IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Total
49,0
45,5
52,8
55,2
Recursos propios (en millones EUR)
Importe
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Ayuda estatal anual (en millones EUR)
Importe de la financiación pública (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Incremento del efecto de la garantía en las relaciones del organismo público con sus proveedores
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Incremento del efecto de la garantía en las relaciones del organismo público con sus clientes (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
en el ámbito exclusivo de las filiales
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
fuera del ámbito exclusivo de las filiales
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Importe máximo de la financiación pública
(incluido el incremento del efecto de la garantía)
13,1
9,8
11,3
14,7
Intensidad de ayuda
(excluido el incremento del efecto de la garantía)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Incremento de la intensidad de ayuda
(incluido el incremento del efecto de la garantía)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Intensidad máxima autorizada (251)
-
disposiciones del Encuadramiento de I+D de 1996
53 %
51,8 %
51,1 %
50,4 %
-
disposiciones del Marco de I+D+i
-
50,3 %
50,4 %
50,2 %
(301)
La Comisión ha comprobado que se respetaron las intensidades admisibles por fase de investigación a partir de las listas anuales de los proyectos realizados entre 2006 y 2009, teniendo en cuenta el efecto máximo posible de la garantía ilimitada vinculada al estatuto de organismo público del IFP, integrando como elemento complementario de ayuda el incremento estimado de las primas de cobertura de los distintos riesgos. En todos los casos, incluso integrando todas las posibles repercusiones de la garantía en las relaciones con los clientes y los proveedores, el incremento de la intensidad de ayuda sigue estando muy por debajo de la intensidad máxima autorizada. En conclusión, la Comisión considera que se cumplen las intensidades de ayuda autorizadas por el Encuadramiento I+D de 1996 y el Marco de I+D+i.
(302)
Para los años siguientes, la Comisión recuerda que, de acuerdo con la Decisión C 51/2005, Francia tiene la obligación de presentar un informe anual a la Comisión para que esta última compruebe que también se cumplen las intensidades de ayuda por fase de investigación y por proyecto. A partir de 2010, este informe deberá presentar el conjunto de los proyectos realizados en los ámbitos de actividad de Axens y de Prosernat, clasificados por categorías de investigación, precisando, además de sus costes por fase de investigación, los importes de la financiación pública y los recursos propios asignados por el organismo público IFP y sus filiales, el incremento del importe de la prima de garantía, calculado mediante el método descrito en la presente Decisión, incluidos los posibles efectos sobre las condiciones de endeudamiento del organismo público IFP de acuerdo con el razonamiento presentado en el considerando 200.
7.3.2.5 Acumulación
(303)
Se cumplen las disposiciones en materia de acumulación, ya se trate de las especificadas en el punto 5.12 del Encuadramiento de I+D de 1996 o en el punto 8 del Marco de I+D+ i. La Comisión ha calculado el importe de la financiación pública total, independientemente de su origen, incluido el impacto máximo de la garantía ilimitada para los años 2006 a 2009.
(304)
A partir de 2010, las autoridades francesas aplicarán el mismo método en los informes anuales transmitidos a la Comisión.
7.3.2.6 Efecto incentivador
(305)
Sobre la base del Encuadramiento de I+D de 1996 y del Marco de I+D+i, las ayudas estatales deben tener efecto incentivador, esto es, provocar un cambio en el comportamiento del beneficiario tal que este incremente sus actividades de I+D (e innovación). Los siguientes criterios suelen ser suficientes para demostrar la existencia de un efecto incentivador para los proyectos que se beneficien de ayudas por debajo de los umbrales de examen detallado: incremento del volumen del proyecto, aumento del alcance, aumento del ritmo del proyecto e incremento de la cuantía total empleada en I+D+i. Si puede demostrarse la existencia de un efecto significativo en al menos uno de estos elementos, la Comisión considerará, en principio, que la propuesta de ayuda tiene efecto incentivador, teniendo en cuenta el comportamiento normal de una empresa del sector en cuestión (252).
(306)
La Comisión remite al análisis descrito en los considerandos 196 a 198 de la Decisión C 51/2005 relativo al interés estratégico, verificado y validado por comités técnicos, para las investigaciones realizadas por el organismo público IFP y sus filiales en el ámbito de la seguridad a largo plazo del abastecimiento energético, en particular en lo que se refiere a la renovación y al aumento de la producción de petróleo y gas (aumento del índice de éxito en exploración, del porcentaje de recuperación de los yacimientos, explotación de recursos no convencionales, etc.), el diseño de procesos de refinado, las tecnologías de conversión, el desarrollo de combustibles innovadores y tecnologías para motores eficientes, y la diversificación de las fuentes de energía para la producción de combustible. Muchos de estos ámbitos se encuentran entre las prioridades de la Unión Europea en materia de investigación, política energética y política de medio ambiente.
(307)
En cuanto al año 2006, la Comisión reitera su análisis, que se encuentra en el considerando 199 de la Decisión C 51/2005, según el cual, gracias al apoyo público, del que forma parte integrante la garantía ilimitada, el organismo público IFP y sus filiales pudieron llevar a cabo con éxito actividades adicionales de investigación que no habrían podido realizarse por la existencia de riesgos tecnológicos o el muy dudoso rendimiento de las inversiones.
(308)
Basándose en los informes anuales transmitidos por las autoridades francesas, la Comisión constata que esta lógica continuó en 2007, 2008 y 2009. En esos informes, las autoridades francesas indicaron, proyecto por proyecto, el efecto incentivador obtenido gracias a la ayuda, en particular en términos de alcance del proyecto, de su ritmo y del incremento de la cuantía total empleada en I+D.
(309)
A título de ejemplo, en 2007 y en el ámbito exclusivo de Axens, el grupo IFP llevó a cabo proyectos estrella, […] (*) (253). […] (*). Sin ayuda pública, se habría producido un retraso de varios años en la puesta en el mercado de estos productos: los proyectos de I+D se habrían lanzado más tarde, su desarrollo habría sido más lento, y […] (*).
(310)
Por otra parte, en el ámbito exclusivo de Prosernat, la ayuda estatal ha permitido el inicio del proyecto […] (*), relativo al […] (*), el desarrollo y la protección mediante patente de procesos originales de […] (*) (254) […] (*). [Este proyecto] (**) implicaba operaciones delicadas y difíciles que requerían considerables inversiones en recursos humanos, técnicos y financieros que una empresa como Prosernat no podía lograr por sí sola. Por lo tanto, el apoyo público prestado por el organismo público IFP era imprescindible. En particular, solo el IFP contaba con equipos especializados con capacidad para llevar a cabo los modelos necesarios para el desarrollo del proceso y unos equipos de laboratorio adecuados para el tratamiento de componentes peligrosos para la salud.
(311)
En 2008, en el ámbito exclusivo de Axens, la ayuda estatal permitió superar obstáculos científicos y técnicos en […] (*). Por otra parte, el proyecto […] (*) (255) también ha experimentado grandes cambios. La ayuda estatal permitió al organismo público IFP desarrollar, en asociación con socios industriales, un proceso […] (*), que será accesible en el mercado mediante licencia. Los trabajos de desarrollo de un proceso de este tipo implican tanto […] (*), como […] (*).
(312)
Por otra parte, en el ámbito exclusivo de Prosernat, se ha desarrollado un proyecto […] (*) relativo a la captura de CO2 en los gases. La captura y almacenamiento del CO2 (256) (CAC) es uno de los medios conocidos para reducir el calentamiento climático. Habida cuenta de la constitución de los gases de combustión y su baja presión, el organismo público IFP tuvo que hacer frente a nuevos retos tecnológicos. Prosernat no habría estado en condiciones de desarrollar este proceso a partir de sus fondos propios, habida cuenta de la incertidumbre que rodea la estructura, la amplitud, el despliegue y el marco regulador del futuro mercado de captura de CO2.
(313)
En 2009, en el ámbito exclusivo de Axens, puede citarse a título de ejemplo el proyecto […] (*) relativo a los procedimientos de […] (*). Se trataba del desarrollo de […] (*), así como de la mejora de ciertos procedimientos […] (*). Gracias a los fondos públicos, se ha podido analizar […] (*), lo que permitió mejorar sustancialmente los […] (*). Gracias a la financiación pública, el proyecto […] (*) pudo explorar soluciones distintas a las tecnologías existentes, […] (*). Del mismo modo, el proyecto […] (*) prosiguió con catalizadores que, tras extrapolación, han permitido diversificar la oferta en el mercado en plena expansión de […] (*). Sin la ayuda pública, los catalizadores se habrían desarrollado de manera mucho más secuencial, y la mejora del rendimiento habría sido más lenta. En materia de […] (*), el proyecto […] (*), relativo a unos catalizadores innovadores […] (*), pudo explorar nuevas pistas gracias a la ayuda pública, mientras que el proyecto […] (*), dirigido a explorar los límites de la tecnología (variación de cargas en particular) para poder […] (*), pudo ampliar el espectro más allá de los resultados existentes.
(314)
Por otra parte, en el ámbito exclusivo de Prosernat, la ayuda pública permitió, por ejemplo, reactivar y continuar los trabajos de I+D emprendidos en materia de […] (*), que habían quedando de lado progresivamente. De esta forma, el apoyo público permitió evitar que se perdiesen los logros tecnológicos anteriores y mantener una gama de procesos de […] (*) en el mercado. Del mismo modo, el proyecto […] (*) relativo a la captura de CO2 […] (*) continuó gracias a la ayuda pública.
(315)
La Comisión observa también que la evolución positiva de los indicadores que miden el esfuerzo de I+D realizado por el organismo público IFP y sus filiales Axens y Prosernat que había constatado en el considerando 200 de la Decisión C 51/2005 antes citada continuó entre 2007 y 2009.
Cuadro 7
Progresión de los indicadores que miden el esfuerzo del organismo público IFP y sus filiales Axens y Prosernat en 2007, 2008 y 2009
Progresión de los indicadores
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
Gastos asignados a I+D en el ámbito exclusivo
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Personal asignado a I+D en el ámbito exclusivo
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Por otra parte, la Comisión reitera las conclusiones que ha resumido en los considerandos 201 a 203 de su Decisión C 51/2005: la parte de los gastos de I+D en el volumen de negocios del grupo IFP es especialmente elevada, a pesar de este último se mueve en ambientes sometidos a numerosas reglamentaciones nacionales en constante evolución, especialmente por lo que respecta a las normas medioambientales o los regímenes de protección de la propiedad intelectual.
(317)
Como ya hizo en el considerando 204 de la Decisión C 51/2005, la Comisión toma nota de la diversidad y la estructura de la oferta, así como del funcionamiento de la competencia (257) en el mercado de los procesos de refino o de petroquímica. A este respecto, señala que algunos competidores gozan de una posición competitiva mucho más favorable que la del grupo IFP, dado que la empresa UOP Limited dispone, por ejemplo, de una cuota del mercado mundial en valor del orden del 57 %, frente al escaso 7 % con que cuenta el grupo IFP. Por ello, la Comisión considera que el apoyo público concedido a proyectos de I+D realizados por el grupo IFP no es susceptible, por su naturaleza o sus proporciones, de obstaculizar los incentivos dinámicos del mercado de las tecnologías de refino. Por otra parte, cabe observar que los socios comerciales de la Unión Europea, en particular los Estados Unidos, dedican cuantiosos presupuestos a la financiación de la investigación en el ámbito de la energía, que han permitido contribuir a la realización de proyectos de I+D por parte de competidores del grupo IFP. Es así como algunos competidores del grupo IFP, en particular la compañía UOP Limited, han recibido apoyos públicos importantes (258) o se beneficiaron de ayudas públicas indirectas gracias a asociaciones con institutos de investigación y universidades.
(318)
En conclusión, la Comisión estima que la ayuda estatal en favor del grupo IFP en el ámbito exclusivo de sus filiales Axens y Prosernat tuvo un efecto incentivador en los años 2006, 2007, 2008 y 2009.
(319)
A partir de 2010, los informes anuales transmitidos por Francia a la Comisión hasta la expiración de los acuerdos exclusivos entre el organismo público IFP y sus filiales Axens y Prosernat deberán demostrar que sigue existiendo el efecto incentivador de la ayuda.
(320)
Habida cuenta de todos los elementos que preceden, la Comisión concluye que la ayuda estatal concedida al grupo IFP para la realización de actividades en los ámbitos exclusivos de sus filiales Axens y Prosernat, incluido el elemento de ayuda correspondiente a los efectos de la garantía ilimitada de que disfruta el organismo público IFP, se ajusta a las disposiciones del Encuadramiento de I+D de 1996, y a las del Marco de I+D+i, siempre que se cumplan las condiciones establecidas en ellos.
7.3.3 CONCLUSIÓN SOBRE LA COMPATIBILIDAD DE LA MEDIDA EN CUESTIÓN
(321)
En conclusión, la Comisión considera que la medida en cuestión es compatible con el mercado interior siempre que se cumplan las condiciones establecidas en las secciones 7.3.1 y 7.3.2.
8 NEUTRALIDAD CON RESPECTO AL RÉGIMEN DE LA PROPIEDAD
(322)
La Comisión desea subrayar que en ningún caso pone en cuestión la pertenencia al Estado del organismo público IFP ni cuestiona el estatuto legal de persona jurídica de Derecho público como tal.
(323)
En virtud del artículo 345 del TFUE, la Comunidad es neutra respecto del régimen de la propiedad en los Estados miembros, y ninguna disposición del Tratado se opone a que el Estado sea titular (total o parcialmente) de empresas. No obstante, las normas de competencia deben aplicarse por igual a las empresas privadas y a las públicas. Ninguno de estos dos tipos de empresas puede verse favorecido ni perjudicado por la aplicación de sus normas.
(324)
En el caso que nos ocupa, la garantía de que goza el organismo público IFP no deriva de la propiedad, sino del estatuto jurídico de la empresa. Los Estados miembros son libres de elegir el estatuto jurídico de las empresas, pero, al optar por uno u otro, deben respetar las normas de competencia del Tratado. En particular, el simple hecho de que la garantía estatal esté automáticamente vinculada a un estatuto jurídico específico no impide que dicha garantía constituya una ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del TFUE, si se cumplen las condiciones establecidas en él (259).
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
1. La concesión por parte de Francia del estatuto de organismo público de carácter industrial y comercial al IFP confirió a este último, a partir del 7 de julio de 2006, una garantía pública ilimitada («garantía estatal») sobre el conjunto de sus actividades.
2. La cobertura por la garantía estatal de las actividades no económicas del organismo público IFP, en particular de sus actividades de formación destinadas a contar con recursos humanos más numerosos y mejor cualificados, sus actividades de I+D independientes destinadas a ampliar conocimientos y mejorar la comprensión, y sus actividades de difusión de los resultados de la investigación, no constituye ayuda estatal con arreglo al artículo 107, apartado 1, del TFUE.
3. La cobertura por la garantía estatal de las actividades de transferencia de tecnología realizadas por el organismo público IFP en los ámbitos previstos por el convenio exclusivo de desarrollo, comercialización y utilización celebrado con su filial Beicip-Franlab no constituye ayuda estatal con arreglo al artículo 107, apartado 1, del TFUE.
4. La cobertura por la garantía estatal de las actividades de transferencia de tecnología realizadas por el organismo público IFP en los ámbitos previstos por los convenios exclusivos con sus filiales Axens y Prosernat mencionados en el artículo 3, apartado 1, de la Decisión de la Comisión de 16 de julio de 2008, relativa a la medida de ayuda ejecutada por Francia en favor del grupo IFP (en lo sucesivo, «la Decisión C 51/2005») constituye ayuda estatal con arreglo al artículo 107, apartado 1, del TFUE.
5. La cobertura por la garantía estatal de los trabajos de investigación bajo contrato y las prestaciones de servicios realizados por el organismo público IFP, tanto por cuenta de terceros como por cuenta de las filiales, constituye ayuda estatal con arreglo al artículo 107, apartado 1, del TFUE.
Artículo 2
En caso de modificación del convenio celebrado entre el organismo público IFP y su filial Beicip-Franlab, mencionado en el artículo 1, apartado 3, de la presente Decisión, Francia notificará dicho convenio a la Comisión, teniendo en cuenta el posible impacto de la garantía estatal para evaluar el posible importe total de financiación pública, salvo si las nuevas condiciones contractuales permiten descartar la presencia de ayuda estatal.
Artículo 3
Para el período comprendido entre el 7 de julio de 2006 y el 31 de diciembre de 2009, la cobertura por la garantía estatal de las actividades económicas mencionadas en el artículo 1, apartados 4 y 5, de la presente Decisión, constituyó una ayuda compatible con el mercado interior.
Artículo 4
A partir del 1 de enero de 2010 y hasta el término de los acuerdos exclusivos entre el organismo público IFP y sus filiales Axens y Prosernat mencionados en el artículo 3, apartado 1, de la Decisión C 51/2005, la cobertura por la garantía estatal de las actividades económicas mencionadas en el artículo 1, apartado 4, de la presente Decisión, constituye una ayuda compatible con el mercado interior, siempre que se cumplan las condiciones previstas en los artículos 5 y 6 de la presente Decisión.
Artículo 5
1. El informe financiero anual mencionado en el artículo 4, apartado 2, de la Decisión C 51/2005 incluirá, además de los elementos ya mencionados en el artículo 5, apartado 1, de dicha Decisión, los elementos enumerados en los apartados 2, 3 y 4 del presente artículo.
2. El informe financiero anual incluirá el importe, el tipo de interés y las condiciones contractuales de los empréstitos suscritos por el organismo público IFP durante el período anual de referencia, así como una estimación del equivalente bruto de subvención de la eventual bonificación de intereses vinculada a la garantía estatal, a menos que se pueda demostrar que estos contratos de crédito se ajustan a las condiciones normales del mercado, ya sea comparando sus condiciones con las obtenidas por el organismo público IFP antes de su cambio de estatuto, ya sea sobre la base de un método más preciso autorizado previamente por la Comisión.
3. El informe financiero anual incluirá el importe de los bienes y servicios adquiridos por el organismo público IFP a proveedores para realizar las prestaciones económicas mencionadas en el artículo 1, apartados 4 y 5, de la presente Decisión, durante el período anual de referencia, así como una estimación máxima del equivalente bruto de subvención de la ayuda resultante de una evaluación más favorable por parte de los proveedores del riesgo de quiebra de la empresa. Esta estimación se realizará bien aplicando un tipo a tanto alzado del 2,5 % al importe de las adquisiciones realizadas, bien sobre la base de un método más preciso autorizado previamente por la Comisión.
4. El informe financiero anual incluirá el importe de las actividades económicas mencionadas en el artículo 1, apartados 4 y 5, de la presente Decisión, realizadas por el organismo público IFP durante el período anual de referencia, así como una estimación máxima del equivalente bruto de subvención de la ayuda resultante de la ausencia de pago de una prima correspondiente a una garantía de buen fin, o al menos, de máximo esfuerzo, a los beneficiarios de dichas prestaciones económicas. Esta estimación se realizará bien aplicando un tipo a tanto alzado del 5 % al importe de las prestaciones realizadas, bien sobre la base de un método más preciso autorizado previamente por la Comisión.
Artículo 6
1. El importe total de los fondos públicos asignados a las actividades del organismo público IFP en los ámbitos de actividad exclusivos de Axens y Prosernat, incluido el impacto máximo de la garantía estatal tal como se calcula en el artículo 5, apartados 2, 3 y 4, de la presente Decisión, deberá ser inferior a la intensidad máxima autorizada por el Marco comunitario sobre ayudas de Estado a la investigación, el desarrollo y la innovación.
2. En caso de rebasamiento del umbral mencionado en el apartado 1 del presente artículo, el excedente de ayuda será, en su caso, reembolsado por la filial Axens o Prosernat al organismo público IFP.
Artículo 7
A partir del 1 de enero de 2010, la cobertura por la garantía estatal de las actividades económicas mencionadas en el artículo 1, apartado 5, constituye una ayuda estatal compatible con el mercado interior siempre que se respeten las condiciones establecidas en el artículo 8 de la presente Decisión.
Artículo 8
1. Las actividades de investigación bajo contrato y las prestaciones de servicios realizadas por el organismo público IFP, mencionadas en el artículo 1, apartado 5, de la presente Decisión, deberán seguir siendo accesorias a su actividad principal de investigación pública independiente.
2. Para que se consideren accesorias, las actividades de investigación bajo contrato y las prestaciones de servicios del organismo público IFP deberán:
-
no afectar al funcionamiento normal, la independencia y la neutralidad de dicho organismo público IFP;
-
tarifarse a un precio de mercado, o cuando no exista precio de mercado, a un precio que refleje, con excepción del impacto potencial de la garantía estatal, la totalidad de los costes, más un margen razonable;
-
ser objeto de una contabilidad diferenciada de las actividades de investigación pública independiente (separación contable de sus costes y financiaciones respectivos), y los ingresos que generen se deberán reinvertir íntegramente en la actividad principal de investigación pública independiente;
-
estar intrínsecamente ligadas a la actividad principal de investigación pública independiente del organismo público IFP, debido en particular a la utilización de las mismas infraestructuras, equipos, materiales o tecnologías, o al empleo de los mismos científicos, investigadores, ingenieros, diseñadores o técnicos;
-
situarse fuera del ámbito de los convenios exclusivos celebrados entre el organismo público IFP y sus filiales Axens y Prosernat, mencionados en el artículo 3, apartado 1, de la Decisión C 51/2005 antes citada, prorrogados o modificados en su caso de conformidad con el artículo 3, apartado 2, de la Decisión C 51/2005 y con el artículo 12, apartado 2, de la presente Decisión;
-
representar una parte marginal del presupuesto asignado por el organismo público IFP a sus actividades de investigación pública independiente.
3. Francia presentará cada año a la Comisión un informe sobre las actividades de investigación bajo contrato y las prestaciones de servicios realizadas por el organismo público IFP, en el que se precisará la ratio de su importe en el presupuesto asignado por el organismo público IFP a sus actividades de investigación pública independiente.
Artículo 9
1. Para cada operación, las autoridades francesas y el organismo público IFP obligarán a incluir el texto que figura a continuación en el contrato de financiación (para todo instrumento cubierto por un contrato):
«La emisión / el programa / el préstamo no se benefician de ninguna garantía de ningún tipo, directa o indirecta, del Estado. En caso de insolvencia, el Estado no estará obligado a sustituir financieramente al organismo público IFP para el pago de la deuda».
2. Las autoridades francesas obligarán a incluir una cláusula similar, en la que se descarte la responsabilidad del Estado, en todo contrato relativo a las actividades de investigación bajo contrato o las prestaciones de servicios mencionadas en el artículo 1, apartado 5, de la presente Decisión.
3. Las autoridades francesas obligarán a incluir una cláusula similar, en la que se descarte la responsabilidad del organismo público IFP y del Estado, en todo contrato que implique un crédito suscrito por las sociedades anónimas Axens, Beicip-Franlab y Prosernat.
4. El organismo público IFP se abstendrá de expedir cualquier forma de fianza, aval, garantía o carta de intenciones en beneficio de las sociedades anónimas Axens, Beicip-Franlab y Prosernat que no sea conforme a las condiciones normales de mercado.
Artículo 10
Francia notificará individualmente a la Comisión las ayudas cuyo importe sea superior a los límites máximos previstos en el Marco comunitario sobre ayudas estatales de investigación y desarrollo e innovación, teniendo en cuenta el impacto eventual de la garantía estatal.
Artículo 11
Francia informará a la Comisión, en un plazo de dos meses a partir de la fecha de notificación de la presente Decisión, de las medidas adoptadas en cumplimiento de la misma.
Artículo 12
1. Los artículos 4, 5 y 6 de la presente Decisión se aplicarán hasta el término de los acuerdos exclusivos celebrados entre el organismo público IFP y sus filiales Axens y Prosernat, mencionados en el artículo 3, apartado 1, de la Decisión C 51/2005.
2. Al notificar a la Comisión una prórroga o modificación de dichos acuerdos exclusivos, de conformidad con el artículo 3, apartado 2, de la Decisión C 51/2005, las autoridades francesas tendrán en cuenta el impacto de la garantía estatal para evaluar el importe total de la financiación pública.
Artículo 13
El destinatario de la presente Decisión será la República Francesa.
Hecho en Bruselas, el 29 de junio de 2011.