РЕШЕНИЕ 2011/137/ОВППС НА СЪВЕТА
от 28 февруари 2011 година
относно ограничителни мерки с оглед на положението в Либия
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за Европейския съюз, и по-специално член 29 от него,
като има предвид, че:
(1)
На 23 февруари 2011 г. Европейският съюз изрази дълбоката си загриженост по отношение на развитието на събитията в Либия. ЕС решително осъди насилието и употребата на сила срещу цивилни граждани и изрази дълбоко съжаление по повод на репресиите срещу мирни демонстранти.
(2)
ЕС призова отново незабавно да се прекрати употребата на сила и да се предприемат мерки за удовлетворяване на законните искания на населението.
(3)
На 26 февруари 2011 г. Съветът за сигурност на Организацията на обединените нации („Съветът за сигурност“) прие Резолюция 1970 („Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011)“), с която се въвеждат ограничителни мерки срещу Либия и срещу лица и образувания, свързани със сериозни нарушения на правата на човека срещу лица в Либия, включително чрез участие в нападения, в нарушение на международното право, над гражданското население и граждански обекти.
(4)
Предвид сериозната обстановка в Либия, ЕС счита за необходимо да наложи допълнителни ограничителни мерки.
(5)
Освен това са необходими по-нататъшни действия от страна на Съюза за изпълнение на определени мерки,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Забраняват се пряката или непряка продажба, доставка или трансфер за Либия от граждани на държавите-членки или от или през територията на държавите-членки, или чрез използване на съдове, плаващи под тяхно знаме, или чрез техни въздухоплавателни средства, на въоръжение и свързано с него оборудване от всякакъв вид, включително оръжия и боеприпаси, военни транспортни средства и оборудване, полувоенно оборудване и резервни части за тях, включително оборудване, което би могло да се използва за вътрешни репресии, независимо дали посочените са с произход от територията на държавите-членки или не.
2. Забранява се:
а)
предоставянето, пряко или непряко, на техническа помощ, обучение или друг вид подпомагане, в т.ч. предоставяне на наемен военен персонал, свързан с военни действия или с предоставянето, поддръжката или използването на изделия, посочени в параграф 1, за физически или юридически лица, образувания или органи в Либия или за употреба в страната;
б)
предоставянето, пряко или непряко, на финансова помощ, свързана с военни действия или с предоставянето, поддръжката или използването на изделия, посочени в параграф 1, за физически или юридически лица, образувания или органи в Либия или за употреба в страната;
в)
съзнателното и преднамерено участие в дейности, чиято цел или резултат е заобикаляне на забраните, посочени в буква а) или б).
Член 2
1. Член 1 не се прилага по отношение на:
а)
доставката, продажбата или трансфера на несмъртоносно военно оборудване или оборудване, което би могло да се използва за вътрешни репресии, предназначено единствено за хуманитарни цели или за защита;
б)
друг вид доставка, продажба или трансфер на въоръжение и свързани с него материали;
в)
предоставянето на техническа помощ, обучение или друг вид подпомагане, в т.ч. на персонал, свързан с такова оборудване;
г)
предоставянето на финансова помощ, свързана с такова оборудване,
предварително одобрена, когато това е целесъобразно, от комитета, създаден съгласно параграф 24 от Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011) („Комитетът“);
2. Член 1 не се прилага по отношение на доставката, продажбата или трансфера на защитни облекла, включително бронебойни жилетки и военни каски, временно изнесени за Либия от персонал на ООН, персонал на Европейския съюз или на неговите държави-членки, от представители на медиите, хуманитарните организации и програмите за развитие, и от свързания с тези дейности персонал, единствено за тяхно лично ползване.
Член 3
Забранява се доставянето от граждани на държавите-членки, или чрез кораби под тяхното знаме или с техни самолети, на изделията, посочени в член 1, параграф 1 от Либия, независимо дали произхождат или не от територията на Либия.
Член 4
1. Държавите-членки правят проверки - съобразно националните си органи и законодателство и съгласно международното право, и по-специално морското право и съответните международни споразумения в областта на гражданското въздухоплаване - на всички товари за и от Либия на територията си, в т.ч. на морските си пристанища и на летищата си, ако имат информация, която дава достатъчно основания да се смята, че товарът съдържа изделия, чиято доставка, продажба, трансфер или износ са забранени по настоящото решение.
2. При разкриване на изделия, чиято доставка, продажба, трансфер или износ са забранени по настоящото решение, държавите-членки ги конфискуват и се разпореждат с тях (чрез унищожаване, неутрализиране, складиране или трансфер с цел разпореждане в държава, различна от държавата на произход или дестинация).
3. Държавите-членки си сътрудничат в съответствие с националните си законодателства при проверките и разпореждането, предприети съгласно параграфи 1 и 2.
4. Самолетите и корабите, транспортиращи товари за и от Либия, подлежат на изискването за предоставяне на допълнителна информация преди пристигане или преди заминаване за всички стоки, внасяни или изнасяни от държава-членка.
Член 5
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за недопускане на влизане или транзитно преминаване през техните територии на:
а)
лицата, изброени в приложение I към Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011), и на лицата, посочени допълнително от Съвета за сигурност или от Комитета в съответствие с параграф 22 от Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011), изброени в приложение I;
б)
лицата, невключени в приложение I, които са участници или съучастници в поръчването, контролирането или ръководенето по друг начин на извършването на сериозни нарушения на правата на човека срещу лица в Либия, в т.ч. чрез участие или съучастие в планирането, командването, поръчването или провеждането на нападения, в нарушение на международното право, включително въздушни бомбардировки, върху гражданското население или граждански обекти, или действащи за тях или от тяхно име или под тяхно ръководство, изброени в приложение II.
2. Параграф 1 не задължава държавите-членки да отказват достъп на своите граждани до своята територия.
3. Параграф 1, буква а) не се прилага, когато Комитетът прецени, че
а)
пътуването е оправдано поради хуманитарни нужди, в т.ч. религиозни задължения; или
б)
изключението би допринесло за мира и националното помирение в Либия и за стабилността в региона;
4. Параграф 1, буква а) не се прилага когато:
а)
е необходимо влизане или транзитно преминаване за провеждане на съдебен процес; или
б)
дадена държава реши, като разглежда всеки случай поотделно, че такова влизане или транзитно преминаване е необходимо за напредъка по пътя на мира и стабилността в Либия, и съответната държава-членка уведоми след това Комитета в рамките на 48 часа след вземането на такова решение.
5. Параграф 1, буква б) се прилага, без да се засягат случаите, когато една държава-членка е обвързана със задължение по международното право, по-специално:
а)
в качеството си на държава - домакин на международна междуправителствена организация;
б)
в качеството си на държава - домакин на международна конференция, свикана от ООН или провеждана под нейна егида;
в)
съгласно многостранно споразумение, предоставящо привилегии и имунитети; или
г)
съгласно Договора за помирение от 1929 г. (Латеранските споразумения), сключен между Светия престол (Ватикана) и Италия.
6. Параграф 5 се смята за приложим и в случаите, когато дадена държава-членка е държава - домакин на Организацията за сигурност и сътрудничество в Европа (ОССЕ).
7. Съветът се информира надлежно във всеки един от случаите, когато някоя държава-членка допуска изключение в съответствие с параграфи 5 или 6.
8. Държавите-членки могат да предоставят освобождаване от мерките, наложени по параграф 1, буква б), когато пътуването е оправдано поради спешни хуманитарни нужди или поради участие в междуправителствени срещи, включително срещи, които се провеждат с подкрепата на Съюза или чиито домакин е държава-членка, поела председателството на ОССЕ, и на които се провежда политически диалог, пряко насърчаващ демокрацията, правата на човека и принципите на правовата държава в Либия.
9. Държава-членка, която желае да предостави освобождаване съгласно параграф 8, нотифицира писмено Съвета за това. Счита се, че е предоставено освобождаване, освен ако един или повече членове на Съвета се противопоставят в писмена форма в срок от два работни дни след деня на получаване на нотификацията за предложеното освобождаване. Ако един или повече членове на Съвета се противопоставят, Съветът може, с квалифицирано мнозинство, да реши да предостави предложеното освобождаване.
10. Когато в съответствие с параграфи 5, 6 и 8 държава-членка разреши на лица, посочени в приложението, да влязат на нейна територия или да преминат транзитно през нея, това разрешение се ограничава до целта, за която е дадено, и за лицата, за които се отнася.
Член 6
1. Всички финансови средства, други финансови активи и икономически ресурси, притежавани или контролирани пряко или непряко от:
а)
лицата и образуванията, изброени в приложение II към Резолюция 1970 (2011) на Съвета на сигурност на ООН, както и допълнителните лица и образувания, определени от Съвета за сигурност или Комитета в съответствие с параграф 22 от Резолюция 1970 (2011) на Съвета на сигурност на ООН, или от лица или образувания, действащи от тяхно име или по тяхно указание, или от образувания, притежавани или контролирани от тях, съгласно посоченото в приложение III;
б)
лица и образувания, които не са включени в приложение III, участници или съучастници в разпореждането, контролирането или ръководството по друг начин на извършването на сериозни нарушения на правата на човека на лица в Либия, включително чрез участие или съучастие в планиране, командване, разпореждане или провеждане на нападения в нарушение на международното право, включително въздушни бомбардировки, върху цивилно население и съоръжения, или от лица или образувания, действащи от тяхно име или по тяхно указание, или от образувания, притежавани или контролирани от тях, съгласно посоченото в приложение IV;
се замразяват.
2. Не се предоставят, пряко или непряко, финансови средства, други финансови активи или икономически ресурси на или в полза на физическите или юридическите лица или образуванията, посочени в параграф 1.
3. Изключения могат да се правят за финансови средства, финансови активи и икономически ресурси, които са:
а)
необходими за покриване на основни разходи, включително заплащане на храна, наем или ипотека, лекарствени средства и медицинско обслужване, данъци, застрахователни премии и такси за комунални услуги;
б)
предназначени изключително за плащания на професионални хонорари в разумен размер и възстановяване на направени разходи, свързани с предоставянето на правни услуги в съответствие с националното законодателство; или
в)
предназначени изключително за плащане на хонорари или такси за услуги в съответствие с националното законодателство, за рутинно държане или поддържане на замразени финансови средства, друг вид финансова помощ и икономически ресурси;
след нотификация от съответната държава-членка до Комитета, когато е уместно, за намерението да даде разрешение, за достъп до такива средства, други финансови активи или икономически ресурси, и при липсата на отрицателно решение от страна на Комитета в рамките на пет работни дни от тази нотификация.
4. Изключения могат да се правят също за финансови средства и икономически ресурси, които са:
а)
необходими за извънредни разходи, след нотификация от съответната държава-членка до Комитета, когато е уместно, и след одобрението на Комитета; или
б)
предмет на съдебно, административно или арбитражно обезпечение или решение, в който случай финансовите средства, другите финансови активи и икономическите ресурси могат да се използват за удовлетворяване на обезпечените претенции или за изпълнение на решението, при условие че обезпечението или решението е постановено преди приемането на Резолюция 1970 (2011) на Съвета за сигурност на ООН и не е в полза на лице или образувание, посочени в параграф 1, след нотифициране на Комитета от съответната държава-членка, когато е уместно;
5. Параграф 1 не възпрепятства определено лице или образувание да извърши плащане, дължимо по договор, сключен преди включването на такова лице или образувание в списъка, при условие че съответната държава-членка е установила, че плащането няма да бъде получено, пряко или непряко, от лице или образувание по параграф 1, и след нотифициране на Комитета от съответната държава-членка, когато е уместно, за намерението да извърши или да получи такива плащания или да разреши размразяването на финансови средства, други финансови активи или икономически ресурси за тази цел, десет работни дни преди даването на разрешение.
6. Параграф 2 не се прилага при добавяне към замразени сметки на:
а)
лихви или други доходи по тези сметки, или
б)
плащания, дължими по договори, споразумения или задължения, сключени или възникнали преди датата, на която тези сметки са станали предмет на ограничителните мерки;
при условие че параграф 1 продължава да се прилага за всякакви такива лихви, други доходи и плащания.
Член 7
Не се удовлетворяват искове, включително за обезщетения, нито други подобни искове - като искове за компенсации или искове по гаранции във връзка с договор или транзакция, чието изпълнение е засегнато пряко или непряко, изцяло или частично вследствие на мерките, предприети в съответствие с Резолюция 1970 (2011) на Съвета за сигурност на ООН, включително мерки на Съюза или на държава-членка в съответствие със, изисквани от или във връзка с изпълнението на съответните решения на Съвета за сигурност, или мерки, обхванати от настоящото решение - на посочените лица или образувания, включени в приложения I, II, III или IV, или на други лица или образувания в Либия, включително правителството на Либия, или на лица или образувания, които предявяват искове чрез или за сметка на такива лица или образувания.
Член 8
1. Съветът внася промени в приложения I и III въз основа на решенията, вземани от Съвета за сигурност или от Комитета.
2. Съветът, като действа по предложение на държавите-членки или на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност, изготвя списъците в приложения II и IV и приема изменения по тях.
Член 9
1. Когато Съветът за сигурност или Комитетът включат в списъка дадено лице или образувание, Съветът включва това лице или образувание в приложения I или III.
2. Когато Съветът реши да подложи лице или образувание на мерките, посочени в член 5, параграф 1, буква б) и член 6, параграф 1, буква б), той изменя съответно приложения II и IV.
3. Съветът уведомява лицето или образуванието, посочено в параграфи 1 и 2, за решението си, включително за основанията за включването му в списъка, или пряко, ако адресът му е известен, или чрез публикуване на известие, за да даде възможност на това лице или образувание да представи възражения.
4. Когато има представени възражения или когато има представени нови съществени доказателства, Съветът преразглежда решението си и съответно информира засегнатото лице или образувание.
Член 10
1. Приложения I, II, III и IV съдържат основанията за включване в списъка на вписаните лица и образувания, както е предвидено от Съвета за сигурност или от Комитета по отношение на приложения I и III.
2. Приложения I, II, III и IV съдържат и данните, необходими за идентифициране на засегнатите лица или образувания, при наличие на такива данни, както е предвидено от Съвета за сигурност или от Комитета по отношение на приложения I и III. По отношение на лицата такива данни могат да включват имената, включително псевдонимите, датата и мястото на раждане, гражданството, номера на паспорта и личната карта, пола, адреса, ако е известен, и длъжността или професията. По отношение на образуванията данните могат да включват наименованието, мястото и датата на регистрация, регистрационния номер и мястото на дейност. В приложения I и III се включва и датата на посочване от Съвета за сигурност или от Комитета.
Член 11
За да се постигне максимален ефект от мерките, установени в настоящото решение, Съюзът насърчава трети държави да приемат подобни ограничителни мерки.
Член 12
1. Настоящото решение се преразглежда, изменя или отменя по целесъобразност, особено в светлината на съответните решения, приемани от Съвета за сигурност.
2. Мерките, посочени в член 5, параграф 1, буква б) и член 6, параграф 1, буква б), се преразглеждат редовно и най-малко на всеки 12 месеца. Те престават да се прилагат спрямо засегнатите лица и образувания, ако Съветът реши, в съответствие с процедурата, посочена в член 8, параграф 2, че вече не са изпълнени условията за прилагането им.
Член 13
Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.
Съставено в Брюксел на 28 февруари 2011 година.
DECISIÓN 2011/137/PESC DEL CONSEJO
de 28 de febrero de 2011
relativa a la adopción de medidas restrictivas en vista de la situación existente en Libia
EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de la Unión Europea, y en particular su artículo 29,
Considerando lo siguiente:
(1)
El 23 de febrero de 2011, la Unión Europea manifestó su intensa preocupación por la situación que se está produciendo en Libia. La UE condena firmemente la violencia y el uso de la fuerza contra civiles y deplora la represión contra manifestantes pacíficos.
(2)
La UE reiteró su llamamiento a favor de poner término inmediato al uso de la fuerza y de medidas que atiendan las legítimas demandas de la población.
(3)
El 26 de febrero de 2011, el Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas («el Consejo de Seguridad») adoptó la Resolución 1970 («RCSNU 1970 (2011)») que introducía medidas restrictivas contra Libia y contra personas y entidades implicadas en graves violaciones de los derechos humanos contra personas cometidas en Libia, en particular, la participación en ataques en violación del derecho internacional contra poblaciones e instalaciones civiles.
(4)
En vista de la gravedad de la situación en Libia, la UE considera necesario imponer más medidas restrictivas.
(5)
Con el fin de ejecutar determinadas medidas es necesaria una actuación adicional de la Unión.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
1. Se prohíbe la venta, el suministro, la venta o transferencia directos o indirectos a Libia de armamento y material afín de todo tipo, incluidos armas y municiones, vehículos y equipo militar, equipo paramilitar y piezas de repuesto de los artículos mencionados, así como equipos que puedan utilizarse para la represión interna, por parte de nacionales de los Estados miembros desde o a través de los territorios de estos o utilizando buques o aeronaves que enarbolen su pabellón, sean o no originarios de dichos territorios.
2. Se prohíbe:
a)
ofrecer, directa o indirectamente, asesoramiento técnico, formación u otro tipo de asistencia, incluido el suministro de personal mercenario armado, en relación con actividades militares o el suministro, mantenimiento y uso de los artículos indicados el apartado 1, a cualquier persona física o jurídica, entidad u organismo de Libia o para su utilización en Libia;
b)
ofrecer, directa o indirectamente asistencia financiera en relación con actividades militares o para el suministro, mantenimiento o uso de los artículos indicados en el apartado 1 a cualquier persona física o jurídica, entidad u organismo de Libia para su utilización en Libia;
c)
participar, consciente y deliberadamente, en actividades cuyo objeto o efecto sea eludir las prohibiciones a que se refieren las letras a) o b).
Artículo 2
1. El artículo 1 no se aplicará a:
a)
el suministro, la venta o la transferencia de equipos militares no letales o de equipos que puedan utilizarse para la represión interna y que estén destinados exclusivamente a uso humanitario o de protección,
b)
otros suministros, ventas o transferencias de armas y material asociado,
c)
el suministro de asistencia técnica, formación u otro tipo de asistencia, incluido el personal en relación con estos equipamientos,
d)
el suministro de ayuda financiera en relación con estos equipamientos,
siempre que el Comité creado en virtud del punto 24 de la RCSNU 1970 (2011) («el Comité») los haya aprobado previamente.
2. El artículo 1 no se aplicará al suministro, la venta o la transferencia de prendas de protección, incluidos los chalecos antibala y cascos militares, exportados temporalmente a Libia por personal de las Naciones Unidas, personal de la Unión Europea o sus Estados miembros, representantes de los medios de comunicación y trabajadores humanitarios y cooperantes y personal asociado, únicamente para su uso personal.
Artículo 3
Se prohíbe la contratación de suministros por nacionales de los Estados miembros o mediante buques o aeronaves con pabellón de los Estados miembros, de los artículos a que se refiere el artículo 1, apartado 1 desde Libia, sean o no estos artículos originarios del territorio de Libia.
Artículo 4
1. Los Estados miembros inspeccionarán, de conformidad con sus autoridades y legislación nacionales y en consonancia con el Derecho Internacional, en particular el Derecho del mar y los acuerdos internacionales de aviación civil pertinentes, todos los cargamentos con origen o destino en Libia que estén en su territorio, incluidos los puertos marítimos y los aeropuertos, si poseen información que ofrezca motivos razonables para creer que los cargamentos contienen artículos cuyo suministro, venta, transferencia o exportación están prohibidos en virtud de la presente Decisión.
2. Los Estados miembros, cuando los descubran, embargarán y eliminarán (ya sea destruyéndolos o inutilizándolos o transfiriéndolos a un Estado distinto del de origen o destino para su eliminación) los artículos cuyo suministro, venta, transferencia o exportación están prohibidos en virtud de la presente Decisión.
3. Los Estados miembros cooperarán, de conformidad con sus ordenamientos nacionales, en las inspecciones y medidas de eliminación realizadas con arreglo a los apartados 1 y 2.
4. Las aeronaves y los buques que transporten cargamentos con origen o destino en Libia estarán sometidos al requisito de información adicional previo a la llegada o a la salida para todas las mercancías que entren en un Estado miembro o salgan del mismo.
Artículo 5
1. Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para prevenir la entrada o el tránsito en su territorio de:
a)
las personas incluidas en la lista del anexo I de la RCSNU 1970 (2011) y demás personas designadas por el Consejo de Seguridad o por el Comité en virtud del punto 22 de la RCSNU 1970 (2011) incluidas en el anexo I;
b)
las personas no cubiertas por el anexo I implicadas de forma directa o por complicidad en las órdenes, el control u otras formas de dirección de la perpetración de graves violaciones de los derechos humanos contra personas en Libia, en particular, mediante su implicación o complicidad en el planeamiento, mando, o impartición de órdenes de ataque o la realización de ataques, en violación del derecho internacional, en particular de bombardeos aéreos de poblaciones e instalaciones civiles, o que actúen en su beneficio, en su nombre o bajo su dirección, enumeradas en el anexo II.
2. Lo dispuesto en el apartado 1 no obligará a los Estados miembros a denegar la entrada en su territorio a sus propios nacionales.
3. El apartado 1, letra a) no se aplicará cuando el Comité determine que:
a)
el viaje de que se trate está justificado por motivos de necesidad humanitaria, incluida la obligación religiosa; o
b)
la excepción servirá a los objetivos de la paz y la reconciliación nacional en Libia y a la estabilidad regional.
4. El apartado 1, letra a) no se aplicará cuando:
a)
la entrada o el tránsito son necesarios para el desarrollo de un procedimiento judicial; o
b)
un Estado miembro determine, para el caso concreto, que esa entrada o tránsito es necesaria para fomentar la paz y la estabilidad en Libia y el Estado miembro lo notifique posteriormente al Comité en un plazo de cuarenta y ocho horas tras la toma de la decisión.
5. El apartado 1, letra b) se entiende sin perjuicio de aquellos casos en los que un Estado miembro esté obligado por una disposición de derecho internacional, es decir:
a)
como país anfitrión de una organización intergubernamental internacional,
b)
como país anfitrión de una conferencia internacional convocada por las Naciones Unidas o auspiciada por estas,
c)
por un acuerdo multilateral que atribuya privilegios e inmunidades, o bien
d)
por el Concordato de 1929 (Pacto de Letrán) celebrado entre la Santa Sede (Estado de la Ciudad del Vaticano) e Italia.
6. Se considerará que lo dispuesto en el apartado 5 es aplicable también a aquellos casos en los que un Estado miembro sea país anfitrión de la Organización para la Seguridad y la Cooperación en Europa (OSCE).
7. Se informará debidamente al Consejo en todos los casos en que un Estado miembro conceda una excepción de conformidad con los apartados 5 o 6.
8. Los Estados miembros podrán conceder exenciones respecto de las medidas impuestas en el apartado 1, letra b) cuando el viaje esté justificado por motivos humanitarios urgentes, o por motivos de asistencia a reuniones intergubernamentales, incluidas las promovidas por la Unión, o a reuniones de las que sea anfitrión un Estado miembro que ostente la Presidencia de la OSCE, cuando se lleve a cabo en ellas un diálogo político que promueva directamente la democracia, los derechos humanos y el Estado de Derecho en Libia.
9. Los Estados miembros que deseen conceder las exenciones citadas en el apartado 8 lo notificarán por escrito al Consejo. La exención se considerará concedida salvo que alguno de los miembros del Consejo formule por escrito una objeción dentro de un plazo de dos días hábiles tras la recepción de la notificación de la exención propuesta. En caso de que alguno de los miembros del Consejo formule una objeción, el Consejo, por mayoría cualificada, podrá decidir la concesión de la exención propuesta.
10. En caso de que, con arreglo a los apartados 5, 6 y 8, un Estado miembro autorice la entrada en su territorio o el tránsito por el mismo a personas enumeradas en el anexo, la autorización estará limitada al motivo por el cual se haya concedido y a las personas a las que se refiera.
Artículo 6
1. Se congelarán todos los fondos, demás activos financieros y recursos económicos poseídos o directa o indirectamente controlados por:
a)
las personas y entidades que figuran en la lista de la RCSNU 1970 (2011), y otras personas y entidades designadas por el Consejo de Seguridad o por el Comité en virtud del punto 22 de la RCSNU 1970 (2011) o por individuos o entidades que actúen en su nombre o bajo su dirección o por entidades poseídas o controladas por ellos, enumeradas en el anexo III;
b)
las personas y entidades no cubiertas por el anexo III implicadas de forma directa o por complicidad en las órdenes, el control u otras formas de dirección de la perpetración de graves violaciones de los derechos humanos contra personas en Libia o en la ejecución de estas, en particular, mediante su implicación o complicidad en el planeamiento, mando, o impartición de órdenes de ataque o la realización de ataques, en violación del derecho internacional, en particular los bombardeos aéreos de poblaciones e instalaciones civiles, o por las personas o entidades que actúen en su beneficio, en su nombre o bajo su dirección, o por las entidades que estas posean o controlen, enumeradas en el anexo IV.
2. No se pondrá a disposición directa ni indirecta de las personas físicas y jurídicas, o entidades indicadas en el apartado 1 ni se utilizará en su beneficio ningún tipo de capitales, otros activos financieros ni recursos económicos.
3. Podrán hacerse excepciones para capitales, activos financieros o recursos económicos:
a)
necesarios para sufragar los gastos básicos de personas enumeradas en el anexo y de los familiares a su cargo, tales como el pago de alimentos, alquileres o hipotecas, medicamentos y tratamientos médicos, impuestos, primas de seguros y tasas de servicios públicos,
b)
destinados exclusivamente al pago de honorarios profesionales razonables y al reembolso de gastos correspondientes a la prestación de servicios jurídicos conforme a los ordenamientos nacionales, o
c)
destinados exclusivamente al pago de tasas o gastos ocasionados, con arreglo a los ordenamientos nacionales, por servicios ordinarios de custodia o mantenimiento de capitales otros activos financieros o recursos económicos inmovilizados,
previa notificación al Comité por el Estado miembro de que se trate, en su caso, de su intención de autorizar el acceso a dichos capitales, otros activos financieros o recursos económicos y en ausencia de decisión negativa del Comité en un plazo de cinco días tras la notificación.
4. También podrán concederse exenciones para fondos y recursos económicos:
a)
necesarios para gastos extraordinarios, en su caso, previa notificación al Comité por el Estado miembro de que se trate y aprobación por parte del Comité;
b)
sujetos a embargo judicial, administrativo o arbitral o a una sentencia judicial en cuyo caso los capitales, otros activos financieros o recursos económicos podrán utilizarse para satisfacer el embargo judicial, administrativo o arbitral o cumplir la sentencia judicial siempre que estos se decidieran con anterioridad a la fecha de adopción de la RCSNU 1970 (2011) y no se destinen a beneficiar a la persona o entidad a que se refiere el apartado 1, previa notificación, en su caso, del Estado miembro de que se trate al Comité.
5. Lo dispuesto en el apartado 1 no impedirá que una persona o entidad designada realice un pago debido en virtud de un contrato celebrado antes de la inclusión de la persona o entidad en la lista, siempre que el Estado miembro correspondiente haya determinado que el pago no se destina directa ni indirectamente a una persona o entidad mencionada en el apartado 1 y previa notificación por el Estado miembro correspondiente al Comité, en su caso, de su intención de hacer o recibir estos pagos o de autorizar, con este fin, la liberación de capitales, activos financieros o recursos económicos s inmovilizados, 10 días laborables antes de la autorización.
6. El apartado 2 no se aplicará al abono en cuentas inmovilizadas de:
a)
intereses u otros beneficios debidos a esas cuentas, o bien
b)
pagos en virtud de contratos o acuerdos celebrados u obligaciones contraídas antes de la fecha en que dichas cuentas hayan quedado sujetas a medidas restrictivas,
siempre y cuando tales intereses, beneficios y pagos continúen sometidos a lo dispuesto en el apartado 1.
Artículo 7
No se concederá a las personas o entidades designadas que se enumeran en los anexos I, II, III o IV, ni a ninguna otra persona o entidad de Libia, incluido el Gobierno de Libia, ni a ninguna persona o entidad que presente reclamaciones a través de tales personas o entidades o a su favor, reclamación alguna, ya sea de indemnización o cualquier otra reclamación de esa índole, como reclamaciones de compensación o reclamaciones en virtud de garantías, en relación con cualquier contrato o transacción cuya realización se haya visto afectada, directa o indirectamente, total o parcialmente, por causa de medidas decididas de conformidad de la RCSNU 1970 (2011), entre ellas las medidas de la Unión o de cualquier Estado miembro acordes con la aplicación de las decisiones pertinentes del Consejo de Seguridad, o exigidas por dicha aplicación o de algún modo relacionadas con ella, o las medidas reguladas por la presente Decisión.
Artículo 8
1. El Consejo llevará a la práctica las modificaciones de los anexos I y III basándose en las determinaciones realizadas por el Consejo de Seguridad o por el Comité.
2. El Consejo, a propuesta de un Estado miembro o del Alto Representante de la Unión para Asuntos Exteriores y Política de Seguridad, establecerá las listas recogidas en los anexos II y IV y adoptará las modificaciones de las mismas.
Artículo 9
1. Cuando el Consejo de Seguridad o el Comité incluya en las listas a una persona o entidad, el Consejo incluirá a dicha persona o entidad en los anexos I o III.
2. Cuando el Consejo decida someter a una persona o entidad a las medidas a que se refieren el artículo 5, apartado 1, letra b), y el artículo 6, apartado 1, letra b), modificará en consecuencia los anexos II y IV.
3. El Consejo comunicará su decisión a la persona o entidad a que se refieren los apartados 1 y 2, junto con los motivos de la inclusión, ya sea directamente, si se conoce su domicilio, ya sea mediante la publicación de un anuncio, para ofrecer así a la persona o entidad la oportunidad de presentar sus alegaciones al respecto.
4. Cuando se presenten alegaciones o nuevas pruebas sustantivas, el Consejo reconsiderará su decisión e informará en consecuencia a la persona o entidad.
Artículo 10
1. En los anexos I, II, III y IV se indicarán los motivos para incluir en la lista a las personas y entidades de que se trate, conforme a lo dispuesto por el Consejo de Seguridad o por el Comité con respecto a los anexos I y III.
2. En los anexos I, II, III y IV se recogerá asimismo, cuando se disponga de ella, la información necesaria para identificar a las personas físicas o entidades de que se trate, conforme a lo dispuesto por el Consejo de Seguridad o por el Comité con respecto a los anexos I y III. Respecto de las personas, esa información podrá incluir el nombre y los apodos, el lugar y la fecha de nacimiento, la nacionalidad, el número de pasaporte o de documento de identidad, el sexo, la dirección postal, si se conoce, y el cargo o profesión. Respecto de las entidades, la información podrá incluir los nombres, el lugar y la fecha de registro, el número de registro y el centro de actividad. En los anexos I y III constará también la fecha de designación por el Consejo de Seguridad o por el Comité.
Artículo 11
Para maximizar el impacto de las medidas que contiene la presente Decisión, la Unión Europea animará a terceros Estados a que adopten medidas restrictivas similares.
Artículo 12
1. La presente Decisión se revisará, modificará o derogará, según proceda, en particular a la luz de las decisiones pertinentes del Consejo de Seguridad.
2. Las medidas a que se refieren el artículo 5, apartado 1, letra b), y el artículo 6, apartado 1, letra b), se revisarán con periodicidad regular y como mínimo cada doce meses. Dejarán de aplicarse respecto de las personas y entidades de que se trate si el Consejo determina, de conformidad con el procedimiento a que se refiere el artículo 8, apartado 2, que ya no se cumplen las condiciones para su aplicación.
Artículo 13
La presente Decisión entrará en vigor el día de su adopción.
Hecho en Bruselas, el 28 de febrero de 2011.