РЕШЕНИЕ (ЕС) 2015/162 НА КОМИСИЯТА
от 9 юли 2014 година
относно държавна помощ SA.36612 (2014/C) (ex 2013/NN), приведена в действие от Латвия за предприятие Parex
(нотифицирано под номер C(2014) 4550)
(само текстът на английски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочената/ите по-горе разпоредба/и (1),
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
1.1. Предишни мерки в полза на Parex
(1)
На 10 ноември 2008 г. Латвия уведоми Комисията за пакет от мерки за държавна помощ в полза на AS Parex banka („Parex banka“), насочени към подкрепа на стабилността на финансовата система. Комисията временно одобри тези мерки на 24 ноември 2008 г. (2) („първо решение за оздравяване“) въз основа на ангажимента на Латвия да представи план за преструктуриране на Parex banka в срок от шест месеца.
(2)
След исканията от Латвия Комисията одобри два набора от изменения в мерките за помощ за Parex banka с решения от 11 февруари 2009 г. (3) („второто решение за оздравяване“) и от 11 май 2009 г. (4) („трето решение за оздравяване“).
(3)
На 11 май 2009 г. Латвия уведоми за план за преструктуриране на Parex banka. С решение от 29 юни 2009 г. (5) Комисията стигна до предварителното заключение, че мерките за преструктуриране, предмет на уведомлението, представляват държавна помощ за Parex banka, и изрази съмнения, че тези помощи могат да бъдат счетени за съвместими с вътрешния пазар. В резултат на това Комисията реши да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора, и изиска от Латвия да предостави информацията, необходима за оценяване на съвместимостта на помощта.
(4)
От 11 май 2009 г. до 15 септември 2010 г. няколко пъти се проведоха информационни обмени и дискусии между Латвия и Комисията за преструктурирането на Parex banka. През този период Латвия неколкократно актуализира плана за преструктуриране на Parex banka.
(5)
В плана за преструктуриране се предвиждаше разделянето на Parex banka на две: новосъздадената т. нар. „добра банка“ AS Citadele banka („Citadele“), която да поеме всички основни активи и някои неосновни активи (6), и т. нар. „лоша банка“ („Reverta“ (7)), която да запази останалите неосновни и неефективни активи. Това разделяне беше приведено в действие на 1 август 2010 г.
(6)
С решение от 15 септември 2010 г. (8) („окончателното решение за Parex“), Комисията одобри плана за преструктуриране на Parex banka, въз основа на ангажиментите, поети от органите на Латвия, представен на 3 септември 2010 г.
(7)
С решение от 10 август 2012 г. (наричано по-нататък „решението за изменение“) (9) Комисията одобри измененията в три ангажимента, включени в окончателното решение за Parex, по искане на Латвия. Тези изменения: 1) удължават срока за продажба на заемите в ОНД (10) до 31 декември 2014 г.; 2) увеличават границата на минималните изисквания в областта на капиталовата адекватност, разрешена за Citadele на равнище банка и група, и 3) позволяват пренос от предходни години на неусвоени ограничения на отпускането на заеми, като същевременно се зачитат първоначалните ограничения на пазарния дял.
(8)
Комисията отбелязва, че на 5 юни 2014 г. Латвия по изключение се е съгласила това решение да бъде прието на английски език.
1.2. Официална процедура по разследване
(9)
На 1 октомври 2013 г. Латвия изпрати искане за допълнително изменение на окончателното решение за Parex, като помоли за отлагане на крайния срок за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele (11). В хода на оценката на заявлението за изменение Комисията откри, че Латвия е предоставила държавна помощ на Citadele и Parex извън мерките за помощ, одобрени от Комисията.
(10)
Между […] (12) и 4 март 2014 г. се проведоха няколко информационни обмена между Латвия и Комисията по отношение на тези допълнителни мерки за помощ. Латвия представи информация и документи на 30 октомври 2013 г., 31 януари 2014 г. и 4 март 2014 г. (включително преразгледан план за преструктуриране на Parex banka).
(11)
От 11 ноември 2013 г. насам Комисията получава и месечни актуални сведения относно напредъка на Латвия с продажбата на Citadele - процес, който започна през октомври 2013 г.
(12)
С решение от 16 април 2014 г. („решението за откриване на процедурата“) (13) Комисията уведоми Латвия, че след като се е запознала с информацията, предоставена от латвийските органи, тя е взела решение да започне процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз („Договора“). В решението за откриване на процедурата Комисията също така прикани заинтересованите страни да представят своите мнения относно въпросната помощ, като получи един отговор на 23 май 2014 г.
(13)
Латвия информира Комисията, че от съображения за спешност по изключение е съгласна настоящото решение ще бъде прието на английски език.
2. ОПИСАНИЕ
2.1. Съответното предприятие
(14)
Към 31 декември 2008 г. Parex banka е била втората по големина банка в Латвия с общи активи от 3,4 млрд. LVL (4,9 млрд. EUR). Parex banka е основана през 1992 г. През ноември 2008 г. Латвия придоби 84,83 % от дяловия капитал на банката от двата най-големи акционера на символична обща покупна цена от 2 LVL (около 3 EUR), мярка за държавна помощ, одобрена от Комисията през първото и второто решение за оздравяване. След рекапитализацията, одобрена с решенията за оздравяване, Латвия увеличи допълнително своето участие в Parex banka до около 95 % чрез вливане на допълнително 140,75 млн. LVL, което се състоя през май 2009 г. - мярка, която беше одобрена от Комисията чрез третото решение за оздравяване.
(15)
През април 2009 г. Европейската банка за възстановяване и развитие („ЕБВР“) придоби 25 % от дяловия капитал на Parex banka плюс една акция. След разделянето на Parex banka на „добра“ и „лоша“ банка през 2010 г. заедно с последващите промени в акционерната структура, акционерите на Citadele понастоящем са Латвия (75 %) и ЕБВР (25 %), докато акционери на Reverta са Латвия (84,15 %), ЕБВР (12,74 %) и други (3,11 %).
(16)
Подробно описание на Parex banka до момента на окончателното решение за Parex може да бъде намерено в съображения 11 до 15 на това решение.
2.2. Мерките за помощ, одобрени за Citadele и Reverta
(17)
На Parex banka бе разрешено да получи поредица от мерки за помощ, одобрени от Комисията в първото, второто и третото решение за оздравяване („решения за оздравяване“), както и в окончателното решение за Parex.
(18)
Планът за преструктуриране, одобрен от Комисията в окончателното решение за Parex предвижда, че помощта за оздравяване, която вече е одобрена от Комисията, следва да се удължи до края на периода на преструктуриране и да се раздели между Citadele и Reverta. Окончателното решение за Parex одобрява и допълнителната помощ за преструктуриране на Reverta и Citadele. С него се определя и механизъм за усвояване на помощите, които са били временно одобрени чрез решението за оздравяване, след като Parex banka е била разделена, по отношение на:
а)
подкрепа за осигуряване на ликвидност под формата на държавни депозити в Citadele и Reverta (14);
б)
държавни гаранции за задълженията на Citadele и Reverta (15);
в)
държавна рекапитализация за Reverta и Citadele (16); както и
г)
мярка за облекчаване на активите за Citadele (17).
3. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНАТА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
3.1. Допълнителните мерки, прилагани от Латвия за Parex banka, Citadele и Reverta.
(19)
Въз основа на доклада, предаден на 29 август 2013 г. от контролиращото доверено лице (18), и документите и информацията, предоставени от Латвия от октомври 2013 г., става ясно, че Латвия е привела в действие следните мерки, без да уведоми предварително Комисията за тях:
а)
На 22 май 2009 г. Латвия отпусна на Parex banka подчинен заем от 50,27 млн. LVL (определен като капитал от втори ред) със срок от седем години, т.е. до 21 май 2016 г. („първа мярка“). Падежът на този подчинен заем надвишава максималния петгодишен срок, посочен в първото решение за оздравяване и потвърден в окончателното решение за Parex;
б)
На 27 юни 2013 г. Латвия предостави на Citadele допълнително 18-месечно удължаване на срока („втора мярка“) на подчинени заеми в размер на 37 млн. LVL (от общо 45 млн. LVL, държани от Латвия по това време) (19). Латвия не е изпратила уведомление на Комисията за удължаване на срока на подчинените заеми.
в)
Освен това от 2011 г. Латвия е предоставила на Reverta подкрепа за ликвидността, превишаваща максималните граници, одобрени от Комисията в окончателното решение за Parex („третата мярка“), както за основния сценарий, така и за най-лошия сценарий (20).
(20)
Въз основа на информацията, която беше на разположение на Комисията към момента на приемане на решението за откриване на процедурата, във връзка с първа и втора мярка Комисията изрази сериозни съмнения дали те могат да бъдат окачествени като съвместими с вътрешния пазар, като се има предвид, че:
а)
в първоначалната оценка на съвместимостта на подчинените заеми, предоставени от Латвия, 5-годишният срок до падежа беше счетен за необходимия минимум, поради което заемите можеха да бъдат обявени за съвместими на тази основа, и
б)
не бяха представени нови аргументи, с които да се обоснове защо по-дълъг падеж е абсолютно необходим.
(21)
По същия начин не бяха представени достатъчно аргументи в момента на решението за откриване на процедурата, за да се докаже съвместимостта на третата мярка.
(22)
Въз основа на тези съображения Комисията откри официалната процедура по разследване по силата на член 13, параграф 1 и член 4, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (21) по отношение на неправомерната помощ, предоставена посредством първата, втората и третата мярка, описани в съображение 19.
3.2. Нарушението на задължението за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele
(23)
Латвия не е изпълнила и своя ангажимент, който е записан в окончателното решение за Parex, да продаде дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele до 30 юни 2013 г. без доверено лице по продажбите или до 31 декември 2013 г. с доверено лице по продажбите („четвъртата мярка“) (22). Поради това задължението за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele в тези срокове е било нарушено.
(24)
В решението за откриване на процедурата Комисията стигна до заключението, че нарушението на задължението, описано в съображение 21, представлява неправилно използване на помощ. Поради това Комисията реши да открие официална процедура по разследване за неправилно използване на помощ по силата на член 16 от Регламент (ЕО) № 659/1999.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(25)
Вследствие на решението за откриване Комисията получи мнения от едно лице, което не представи елементи, доказващи, че лицето може да се определи като заинтересована страна, т.е. страна, чиито собствени интереси биха могли да бъдат засегнати от мярката (например конкуренти или търговски сдружения (23)), или че е действало от името на заинтересована страна.
(26)
Получените коментари бяха свързани с твърдения за нередности с участието на Parex banka и не бяха свързани с първата, втората и третата мярка, въведени от Латвия за Parex banka, Citadele и Reverta, нито с четвъртата мярка. По същество те се отнасят до факти и информация, които не са от пряко значение за прилагането на правилата за държавната помощ в конкретния случай. Поради това за оценката, извършена в настоящото решение, те бяха регистрирани и отчетени като обща пазарна информация.
5. МНЕНИЯ ОТ ЛАТВИЯ ЗА ОФИЦИАЛНАТА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(27)
След решението за откриване на процедурата на 26 май 2014 г. Латвия представи мнения, целящи преодоляване на съмненията, изразени от Комисията по отношение на съвместимостта на първата, втората и третата мярка, както и нарушението на задължението за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele.
(28)
На 30 май 2014 г. Латвия също представи актуализиран план за преструктуриране, в който бяха включени информацията и компенсаторните мерки, представени в раздели 5.1 - 5.5 от настоящото решение.
(29)
След искане за информация от Комисията на 23 юни 2014 г. Латвия представи допълнителни елементи по отношение на втората мярка.
5.1. Относно първоначалния срок до падежа на подчинените заеми, превишаващ условията от решението за оздравяване и окончателното решение за Parex (първата мярка)
(30)
В своите коментари от 26 май 2014 г. Латвия твърди, че приемането на първата мярка е било необходимо, за да се даде възможност на Parex banka да се съобрази с приложимите регулаторни изисквания за платежоспособност и по този начин да предотврати непоправим срив на нестабилната, силно взаимосвързана и взаимозависима латвийска банкова система.
(31)
Латвия твърди, че към момента на приемането на първото решение за оздравяване латвийските органи са имали ограничена информация относно действителното финансово състояние на Parex banka и относно качеството на нейните активи. Следователно в първоначалното си искане до Комисията за одобрение на мерките за държавна помощ Латвия е поела задължението да отпусне подчинени заеми със срок до падежа пет години, като този срок е минимумът, изискван за подчинени заеми, за да се определят като капитал от втори ред по силата на съответните разпоредби на латвийското право.
(32)
Латвия посочва още, че с цел по-добра оценка на финансовото състояние на Parex banka, тя е възложила на PricewaterhouseCoopers да извърши надлежна проверка на Parex banka, която е била извършена на 26 януари 2009 г. след приемането на първото решение за оздравяване.
(33)
В същото време Латвия подчертава факта, че ситуацията на пазара в периода 2008-2009 г. е била много динамична и влошаването на качеството на заемите е било по-бързо от очакваното. Това влошаване е било отразено и е довело до приемането от Комисията на три решения за оздравяване на Parex banka, както и до представянето от Латвия на няколко варианта на плана за преструктуриране на Parex banka, последният от които е изпратен на 11 май 2009 г. („план за преструктуриране от 2009 г.“).
(34)
В тази връзка Латвия обяснява, че предположенията и прогнозите, включени в решенията за оздравяване, бързо са изгубили актуалността си поради бързите промени в икономическата среда, главно поради световната финансова криза и спада на пазарното доверие в Parex banka. Така Латвия е стигнала до извода, че срокът от пет години за подчинените заеми, отпуснати на Parex banka от Латвия, вече няма да бъде достатъчен за стабилизиране на крехката латвийски банкова система. В действителност се оказва, че Parex banka, системна банка по това време, е трябвало да получи подчинени заеми с падеж повече от пет години, за да изпълни своите изисквания за платежоспособност, и по-специално да отговаря на приложимите изисквания по отношение на капиталовата адекватност.
(35)
Съгласно регулаторната рамка (въз основа на стандартите на Базел II (24)), приложима за Parex banka в момента на издаването на подчинените заеми, само 80 % от 5-годишните заеми от 50,27 млн. LVL (т.е. само 40,22 млн. LVL) биха били определени като капитал от втори ред. По-специално, за регулаторни цели трябваше да се приложи кумулативен дисконтов фактор (или амортизация) годишно по отношение на размера на подчинените заеми, за да се отрази намаляващата стойност на тези инструменти, като позитивни елементи на регулаторния капитал. В резултат на това само 80 % от 5-годишния заем в началото отговарят на изискванията за целите на капиталовата адекватност; 60 % в началото на втората година; и т.н.
(36)
Това твърдение е допълнително подкрепено от Латвия чрез сравнителни изчисления, показващи, че ако подчинените заеми бяха отпуснати от Латвия за срок от пет години, те нямаше да бъдат напълно допустими като капитал от втори ред от самото им създаване.
(37)
Определянето на срока до падежа на подчинените заеми, отпуснати на Parex banka от Латвия, на седем години се оказа необходимо, за да се позволи цялата сума от 50,27 млн. LVL подчинени заеми, отпуснати от държавата, да могат да се определят като капитал от втори ред за периода 2009-2010 г., така че да се даде възможност на Parex banka да постигне своята целева капиталова адекватност. В таблица 1 са посочени сумите на допустимия капитал от втори ред, притежаван от Parex banka в края на всяка година, въз основа на срока на подчинения заем в размер на 50,27 млн. LVL, представен през май 2009 г.
Таблица 1
Срок на подчинен заем, представен през май 2009 г., и квалифицирането му като капитал от втори ред (млн. LVL)
Срок до падежа
2009
2010
2011
5-годишен заем
40,22
30,16
20,11
6-годишен заем
50,27
40,22
30,16
7-годишен заем
50,27
50,27
40,22
8-годишен заем
50,27
50,27
50,27
(38)
Латвия обяснява, че на 9 юни 2009 г. Nomura International (назначено от Латвия през март 2009 г. да организира продажбата на Parex banka) е представило на латвийските органи стратегия за продажба на Parex banka с много агресивен график, с план процесът на продажбата да бъде завършен през 2010 г. Поради това е било необходимо Parex banka да остане в пълно съответствие с приложимите изисквания за капитал поне до края на 2010 г.
(39)
Накрая, Латвия твърди, че ако падежът на подчинения заем е бил само пет години, в плана за преструктуриране от 2009 г. е трябвало да се включат други мерки, насочени към укрепване на капиталовата адекватност на Parex banka по друг начин (напр. вливане на свеж капитал, незабавно разширяване на обхвата на подчинените заеми и т.н.). При липсата на подобни мерки вложителите щяха да бъдат оставени без защита и стабилността на латвийската финансова система щеше да бъде сериозно застрашена.
5.2. Относно удължаването на срока до падежа на подчинените заеми, за което не е изпратено уведомление (втората мярка)
(40)
По отношение на втората мярка Латвия счита, че допълнителното удължаване на срока до падежа на подчинения заем е било необходимо поради регулаторните промени, настъпили през 2013 г. По-специално, на 1 март 2013 г. Citadele е била информирана от Комисията за финансовия и капиталов пазар на Латвия („FCMC“), че коефициентът на капиталова адекватност на групата трябва да достигне минимум 10 % в абсолютно изражение до края на 2013 г., докато препоръчителното съотношение за справяне със съществуващите и потенциалните рискове е […]. Преди март 2013 г. минималният нормативен коефициентът на капиталова адекватност е бил 8,4 %.
(41)
Латвия счита, че втората мярка е приета добросъвестно, тъй като латвийските органи са смятали, че мярката е в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, тъй като тя не води до финансови загуби за държавата.
(42)
Латвия декларира също, че към момента на приемането на втората мярка тя, заедно с Citadele, е считала добросъвестно, че възможността за удължаване на погасителния срок на въпросния подчинен заем е била предвидена в съответните решения на Комисията и в плана за преструктуриране.
(43)
Латвия посочва, че всеки инвеститор на пазара, ако е в позиция на мажоритарен акционер на Citadele, би направил всичко необходимо, за да запази, доколкото е възможно, стойността на своята инвестиция и би бил склонен да приеме и приложи необходимите мерки, за да се предотврати нетната балансова стойност на неговите дялови участия да бъде намалена в резултат на това, че банката не успява да изпълни капиталовите изисквания. Ако Citadele не беше успяла да отговори на по-строгите изисквания за капиталова адекватност, наложени от FCMC по това време, стабилността на банката, жизнеспособността и възможността за пазарна реализация щяха да бъдат застрашени, което в крайна сметка щеше да повлияе върху възможността за продажба в добро финансово състояние.
(44)
Латвия също така представи съпоставителен сценарий, при който втората мярка не е била отпусната. В този съпоставителен сценарий препоръчителното съотношение на капитала не би изпълнено, тъй като равнището на капиталова адекватност е под 9,3 % към 31 декември 2013 г. в сравнение с минималното изискване от 10 %.
(45)
Латвия също така твърди, че алтернативните мерки за подсилване на капиталовата адекватност на Citadele (т.е. увеличение на капитала и емитиране на нови подчинени заеми) не са били осъществими. По-конкретно, тя посочва, че би било невъзможно за Citadele да получи подчинени заеми от трети инвеститори през 2013 г., имайки предвид ангажимента на латвийските органи да продадат Citadele в кратък срок (т.е. до 31 декември 2014 г.). Несигурността по отношение на възможния приобретател и неговата бъдеща стратегия би накарала доставчиците на подчинени заеми да изискват пут опция за всички подчинени заеми, предоставени от тях на Citadele (промяна на клаузата за контрол) (25). Това на практика би означавало, че реалният срок до падежа на такива подчинени заеми при предоставяне би бил считан за по-кратък от пет години и следователно заемите не биха били квалифицирани като капитал от втори ред.
(46)
В отговор на искане за информация от страна на Комисията, за да прецени дали Латвия се е обърнала към ЕБВР относно възможно удължаване на срока до падежа на подчинените заеми във връзка с Citadele, компетентните латвийски органи представиха отговор на 23 юни 2014 г. В него те потвърждават, че преди да предоставят втората мярка, те не са се обърнали към ЕБВР, за да ѝ предложат да удължи срока на подчинените заеми, които държи. В този контекст те повтарят, че втората мярка е трябвало да бъде приета с цел предотвратяване на предстоящо нарушение от страна на Citadele на новите, по-строги капиталови изисквания.
(47)
Латвия посочва, че е трябвало незабавно да пристъпи към удължаване на срока до падежа на подчинения дълг, който притежава в Citadele, и не е договорила подобно удължаване на срока по отношение на подчинения дълг, който е държан от ЕБВР.
(48)
Латвия твърди, че нейното решение в тази връзка е било повлияно от следните три точки.
а)
Необходимостта от ефективно разрешаване на предстоящо нарушение на новите капиталови изисквания: Citadele е преизчислила своите потребности от капитал от втори ред и е направила заключението, че за разлика от приемането на втората мярка, която включва удължаване на срока до падежа с 18 месеца, всяка евентуална промяна на падежа на подчинения дълг, по който ЕБВР също е страна, би изисквала значително по-голямо удължаване на срока. Тази разлика се дължи на факта, че главницата на този заем е по-ниска и следователно неговото въздействие върху капиталовата позиция на Citadele би било значително по-ниско. Латвия също заявява, че удължаването на срока на подчинения дълг, държан от ЕБВР, предполага водене на предварителни преговори с ЕБВР. Освен това, с оглед на разликите по отношение на приложимото право и на общата изисквана правна структура, която ще трябва да бъде въведена за удължаване на подчинения заем, по който ЕБВР също е страна, като в същото време се удължи само част от подчинения дълг, държан от Латвия, би изисквало по-сложни правни договорености.
б)
Латвия подчертава, че към момента на удължаването тя също така е смятала, че удължаването на срока на подчинения дълг, държан от ЕБВР, ще направи продажбата на Citadele по-тежка, тъй като в момента на продажбата ще съществуват няколко взаимосвързани договори за подчинен дълг. Тя счита, че такава възможност би усложнила продажбата на Citadele, тъй като би могла да има последици за съответните крайни условия и вероятно би увеличила съответните разходи по сделката.
в)
Освен това Латвия отбелязва, че статутът на ЕБВР по отношение на Citadele би могъл да усложни решението на ЕБВР да даде съгласието си за удължаването на срока. Тя посочва в заявлението си от 23 юни 2014 г., че твърдо вярва, че по принцип ЕБВР би била склонна да се съгласи с удължаването на срока на съответния инструмент. Тя обаче признава, че позицията на ЕБВР се различава от тази на Латвия по това, че Латвия е мажоритарният акционер на Citadele и в това си качество тя би могла да упражнява решаващо влияние върху процеса на продажба и би могла да договори различни варианти във връзка с плащането на подчинените заеми с участниците в търга. Поради това Латвия призна, че липсата на контрол на ЕБВР върху продажбата на Citadele би могла да представлява демотивиращ фактор за удължаване на срока на съответния заем или във всеки случай би могла да доведе до продължителни преговори.
5.3. По отношение на подкрепата за ликвидността, предоставена на Reverta, за която не е изпратено уведомление (трета мярка)
(49)
Латвия и Reverta признават, че от декември 2010 г. подкрепата за ликвидността, предоставена от Латвия на Parex banka (и след това на Reverta), е превишила разрешения таван на ликвидността, посочен в съображение (55) от окончателното решение за Parex. Решението за откриване на процедурата сочи, че оставащата подкрепа за ликвидността на Reverta към 31 декември 2013 г. е била 362,52 млн. LVL, което превишава с 55,52 млн. LVL тавана от 307 млн. LVL, определен за „най-лошия“ сценарий.
(50)
Латвия твърди, че в окончателното решение за Parex Комисията първоначално е разрешила преобразуването в капитал на отпусната подкрепа за ликвидността в размер на 218,7 млн. LVL за Parex banka. Тази сума, която е трябвало да бъде преобразувана, впоследствие е била намалена в измененото решение на 118,7 млн. LVL. Ако 118,7 млн. LVL подкрепа за ликвидността бяха трансформирани в капитал, подкрепата за ликвидността щеше да бъде намалена и щяха да бъдат спазени ограниченията. Въпреки това, само 49,5 млн. LVL от подкрепа за ликвидността в размер на 118,7 млн. LVL всъщност са били преобразувани в капитал. Този факт се изтъква от Латвия като основна причина за прекомерните нива на ликвидността.
(51)
Освен това Латвия счита, че допълнителната помощ се дължи също на забавяния в генерирането на парични средства в сравнение с темповете на генериране на парични средства, предвидени към момента на окончателното решение за Parex. Лошите длъжници са забавили плащанията и следователно паричното възстановяване е закъсняло с около две години. Латвия счита, че това явление е временно и очаква прекомерните ликвидни средства да намалеят през годините 2015-2016.
(52)
Въпреки това Латвия и Reverta признават отклонението от разрешения размер на помощта, дължащо се на трудностите, които те срещат при подходящото разпределяне на държавната подкрепа между разрешената подкрепа за ликвидността и капиталовите вноски, след приемането на решението за изменение.
(53)
Латвийските органи обясняват още, че ако банковият лиценз на Parex banka (понастоящем Reverta) беше запазен, на Латвия щеше да се наложи да инжектира повече капитал в Parex banka отколкото първоначално предвиденото (в действителност минималното равнище на изисквания капитал съгласно правилата за платежоспособност е бил над максималната капиталова подкрепа от 218,7 млн. LVL, разрешена от окончателното решение за Parex). Въз основа на първоначалния план за преструктуриране, представен на Комисията, икономическата стойност, реализирана от продажбата на активи, и превръщането на 218,7 млн. LVL биха били недостатъчни за Parex banka (Reverta) да отговори на регулаторните изисквания за капиталова адекватност.
(54)
Следователно, ако лицензът беше запазен, Parex banka (Reverta) щеше да има нужда от допълнителен капитал. След оттеглянето на банковия лиценз размерът на допълнителната помощ беше ограничен до сумата, необходима за процеса на ликвидация.
(55)
Съгласно Латвия след 31 декември 2011 г. вече не било необходимо подкрепата за ликвидността да се преобразува в капитал, тъй като банковият лиценз на Reverta е бил оттеглен. Латвия беше съобщила на Комисията своя план да не преобразува подкрепата за ликвидността в капитал след 31 декември 2011 г. по време на обмен на мнения преди приемането на решението за изменение, въпреки че Латвия не потвърди намерението си да го прави на практика и не идентифицира изрично и не сподели с Комисията техническите последствия от липсата на преобразуване. По-специално, Латвия не спомена, че в резултат на „непреобразуването“ в капитал средствата, които вече са били отпуснати като подкрепа за ликвидността, няма да намалеят толкова бързо, колкото се изисква от окончателното решение за Parex.
(56)
Тъй като само 49,5 млн. LVL от подкрепата за ликвидността действително е била преобразувана в капитал до 31 декември 2011 г., а 69,2 млн. LVL подкрепа на ликвидността не е преобразувана в капитал, равнището на подкрепата за ликвидността е превишило одобреното равнище приблизително два пъти.
(57)
Съгласно Латвия запазването на подкрепата за ликвидността и избягването на нейното преобразуване в капитал е най-икономичната мярка за латвийските органи и всъщност намалява до минимум държавната помощ.
(58)
Латвия и Reverta потвърдиха, че Reverta вече не се нуждае от „свежи пари“. Като се има предвид по-ниската сума за подкрепата за ликвидността, преобразувана в капитал, Латвия очаква, че Reverta ще запази [300-350] млн. LVL подкрепа за ликвидността в края на 2014 г., [250-300] млн. LVL в края на 2015 г. и [200-250] млн. LVL в края на 2016 г. и 2017 г. (при ликвидацията на Reverta). Съгласно Латвия тази подкрепа за ликвидността ще надхвърли първоначално разрешения таван, тъй като i) по-малко ликвидни активи са били преобразувани в капитал и ii) закриването на Reverta се очаква да донесе по-малко парични постъпления от първоначално планираното.
(59)
Според новите прогнози за паричните потоци, отразяващи трудностите при възстановяването на активите, Латвия очаква Reverta да има отрицателна капиталова позиция от [250-300] млн. LVL в края на процеса на ликвидация (31 декември 2017 г.).
5.4. Относно ангажимента за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието (четвъртата мярка)
(60)
Латвия започна процеса на продажба на Citadele през 2011 г., за да спази поетите си ангажиментите, които са записани в окончателното решение за Parex. Първият опит за продажба беше направен с Nomura International като консултант, но поради значителните сътресения в еврозоната, предизвикани от икономическата и финансова криза в Гърция, както и срива на Snoras и Krajbanka в Литва и Латвия, този опит беше неуспешен.
(61)
В допълнение, през февруари 2013 г. Латвия поръча специално проучване от независим експерт […] относно, между другото, въздействието на продажбата на дейността по управлението на благосъстоянието, на датата, определена в ангажиментите. Експертът доказа, че стойността на двете отделни образувания (дейността за управление на благосъстоянието и останалата част на Citadele) е по-малка от стойността на Citadele като цяло. Следователно, лишавайки Citadele от дейността ѝ за управление на благосъстоянието би намалило балансовата стойност на банката и по този начин би засегнало акционерната стойност. Чрез различни прогнози експертът показа, че без дейността по управление на благосъстоянието „оперативната печалба на банката би спаднала, […]“ и нейните […] ще се влошат.
(62)
Според Латвия въз основа на експертното проучване продажбата на дейността по управление на благосъстояние, отделно от останалата част на Citadele, в рамките на 2013 г. би попречило на жизнеспособността на Citadele и следователно възможността за пазарна реализация. Това би намалило значително способността на банката да привлече частни участници да инвестират в Citadele на разумна цена. Ето защо през 2013 г. започна втора процедура за продажба на цялата Citadele със съдействието на Société Générale и Linklaters LLP като външни консултанти. Двата метода на продажба, които в момента се обмислят, са сливане и придобиване („M&A“) или първоначално публично предлагане („IPO“).
5.5. Компенсаторни мерки, предложени от Латвия
(63)
С цел да се осигури съвместимост с вътрешния пазар съгласно разпоредбите на Съюза за държавна помощ на допълнителните мерки за помощ, предоставени от Латвия на Parex banka, Citadele и Reverta посредством първата, втората и третата мярка, както и неспособността да се продаде дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele в определения срок (четвърта мярка), Латвия предложи редица ангажименти, които са посочени в съображения 64 - 73.
5.5.1. Краен срок за продажбата на Citadele и за продажбата на дейността по управление на благосъстоянието
(64)
Латвия и Citadele се задължават да положат всички усилия, за да получат възможно най-скоро и във всички случаи преди […] обвързващи оферти за продажбата на целия дял на Република Латвия в Citadele (включително дейността по управление на благосъстоянието). Продажбата трябва да бъде приключена до […] най-късно. Следва да се остави на преценката на Република Латвия (и нейния консултант) да реши какви са подходящите структура и условия на сделката за продажба (напр. търговска продажба или IPO), доколкото Република Латвия в крайна сметка продаде целия си дял в Citadele най-късно до […]. В случай на IPO Република Латвия се ангажира да приеме задължителен проспект с FCMC до […].
(65)
Латвия и Citadele също се ангажират, че ще бъде назначен управител по продажбата, ако до […] не бъдат получени обвързващи оферти или, в случай на IPO, с една и съща цел, ако не бъде договорен проспект с FCMC. В такъв случай Република Латвия ще предприеме необходимите стъпки, за да гарантира, че управителят по продажбата е назначен и функционира от […]. Подразбира се, че финансовият съветник за продажбата на Citadele също може да бъде назначен за управител по продажбата, считано от […]. Ако бъде назначен управител по продажбата, Латвия и Citadele се ангажират да приемат обвързващи и неотменими за всички страни оферти до […] и да подпишат обвързващо и неотменимо споразумение за продажба на целия дял на Република Латвия в Citadele до […], като сделката следва да бъде приключена най-късно до […].
(66)
Латвия и Citadele се ангажират още, че от […] Citadele ще […] нов бизнес и останалата част от стопанската дейност на Citadele ще […], ако Република Латвия не е влязла до […] в обвързващо и неотменимо споразумение, предвиждащо приключване на продажбата до […] на целия дял на Република Латвия в Citadele или ако IPO не позволява на Република Латвия да продаде целия си дял в Citadele до […].
(67)
Латвия и Citadele се ангажират да приключат покупко-продажбата на целия дял на Република Латвия в Citadele до […]. Ако продажбата на този дял не е приключила до […], те се ангажират, че Citadele ще […] нов бизнес и останалата част от стопанската дейност на Citadele ще бъде […].
(68)
Ако Citadele е […] в някой от случаите, посочени в съображения 64 - 67, всички части от стопанската дейност на Citadele, за които е налице интерес от трети страни, могат да бъдат продадени и прехвърлени от Република Латвия и/или Citadele на такова трето лице (без да се засягат принципите […] и без нова държавна помощ).
5.5.2. Допълнително намаляване на размера на разрешените капиталови вноски
(69)
Що се отнася до Reverta, с решението за изменение беше разрешено преобразуването в капитал на държавни депозити и лихви (подкрепа за ликвидността) за обща сума от 118,7 млн. LVL. Поради факта, че досега само 49,5 млн. LVL подкрепа за ликвидността са били преобразувани в капитал, Латвия предлага незабавно и окончателно да намали максималната обща сума на капитала, който може да бъде предоставен на Reverta от Латвия, на 49,5 млн. LVL (по-рано 118,7 млн. LVL).
5.5.3. Ангажимент за засилване на мерките за споделяне на тежестта чрез предотвратяване на обратните парични потоци към заварените подчинени кредитори на Reverta
(70)
Латвия признава, че засилените мерки за споделяне на тежестта са необходими, за да се гарантира съвместимостта на първата, втората и третата мярка с вътрешния пазар. Тези мерки ще гарантират наред с друго, че не се облагодетелстват неоснователно трети страни от допълнителната държавна помощ, предоставена на Reverta и Citadele.
(71)
За тази цел Латвия се ангажира да засили предишните ангажименти за споделяне на тежестта чрез рекапитализиране чрез вътрешни източници на предишните мажоритарни акционери на Parex banka, техните филиали и другите кредитори („заварените подчинени кредитори“), които са предоставили подчинени заеми („заварени подчинени заеми“).
(72)
Reverta е надхвърлила сумите на ликвидност, разрешени от окончателното решение за Parex, отчасти поради плащането на лихвата по заварените подчинените заеми. Ако Reverta не беше платила тези лихви или ако заварените подчинени заеми бяха обезценени веднага след окончателното решение за Parex, на Латвия може би нямаше да се наложи да прилага първата, втората и третата мярка, доколкото те действително са били предприети.
(73)
В светлината на изложеното по-горе Латвия предлага да изясни и да засили ангажиментите си по отношение на главницата и лихвите, дължими по отношение на заварените подчинени заеми, както следва:
а)
Citadele и Reverta (по-рано Parex banka), както и техните дъщерни предприятия, няма да плащат лихви, дивиденти или купони по съществуващите капиталови инструменти (в това число привилегировани акции, акции В и инструменти от първа и втора група, втори ред) (дължими или начислени), нито ще упражняват права на кол опция по отношение на същите, на притежателите на подчинени дългове или акции, които не са латвийската държава или ЕБВР, докато и освен ако държавната помощ за Reverta и/или Citadele бъде напълно изплатена и ако не съществува правно задължение да го правят. Доколкото съществуват такива правни задължения, Латвия се заема да ги премахне възможно най-скоро (и при всяко положение не по-късно от 30 април 2015 г.).
б)
Латвия също така се ангажира да изплати всички неизплатени дългове (главници) от заварените подчинени заеми (освен ако и докато всички държавни помощи за Reverta/Citadele бъдат напълно изплатени), които ще бъдат:
i)
предмет на обвързваща заповед за това, че никакви плащания по заварените подчинени заеми не са изискуеми и дължими; или
ii)
преобразувани в капитал от първи ред без право на глас; или
iii)
обезценени;
до степента, необходима за покриване на отрицателната нетна стойност на активите на Reverta, и при наличие на правно основание.
в)
Латвия ще предприеме всички необходими мерки, за да гарантира, че всички законови разпоредби, необходими, за да се спазят горепосочените ангажименти, са въведени до 30 април 2015 г. най-късно.
5.6. Реакция на Латвия на мненията на трети страни
(74)
На 6 юни 2014 г. Латвия представи отговора си по отношение на мненията на трети страни, получени от Комисията. Латвия заявява, че твърденията, съдържащи се в коментарите, са неоснователни и нямат отношение към решението за откриване на процедурата. Латвия отхвърля твърденията на третата страна и изисква те да не бъдат взети предвид от Комисията.
6. ОЦЕНКА
6.1. Наличие на държавна помощ вследствие на новите мерки
(75)
В съответствие с член 107, параграф 1 от Договора всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез държавни ресурси под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на определени стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
(76)
Квалифицирането на дадена мярка като държавна помощ изисква кумулативно да бъдат изпълнени следните условия: а) мярката трябва да бъде финансирана чрез държавни ресурси; б) тя трябва да предоставя селективно предимство, което може да постави в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки; в) мярката трябва да нарушава или да заплашва да наруши конкуренцията и да има потенциал да засегне търговията между държавите членки.
6.1.1. Първата мярка
(77)
Това, че предоставянето на подчинени заеми на Parex banka от страна на Латвия е включвало държавна помощ, е установено в първото решение за оздравяване, когато Комисията одобри емитирането на подчинен дълг с петгодишен срок като съвместима мярка за помощ. Комисията тогава реши, че инвеститор в условията на пазарна икономика не би предоставил подчинен дълг с петгодишен срок (26).
(78)
Подчинените заеми, които действително са били отпуснати от Латвия в полза на Parex banka, са били идентични с мярка, която е била одобрена от Комисията, с изключение на факта, че те имат по-продължителен срок до падежа, което създава допълнително предимство за Parex banka.
(79)
Подчинен дълг със 7-годишен срок би осигурил на заемополучателя по-голямо предимство от подчинен дълг с 5-годишен срок, тъй като рискът за инвеститора на дадена инвестиция се увеличава, когато срокът на инвестицията бъде удължен. Ако подчиненият дълг със 7-годишен срок беше предоставен, щеше да бъде още по-малко вероятно инвеститор в условията на пазарна икономика да предостави подчинен дълг с тези удължени срокове, отколкото за срок от пет години. По тази причина по-дългият срок на подчинения дълг представлява допълнително предимство за Parex banka в сравнение с формата на подчинения дълг, който е бил одобрен в рамките на решението за оздравяване и окончателното решение за Parex. Тъй като всички други изисквания за наличие на държавна помощ вече са установени в първото решение за оздравяване, първата мярка представлява допълнителна държавна помощ.
6.1.2. Втората мярка
(80)
На 27 юни 2013 г. Латвия предостави допълнително 18-месечно удължаване на срока на подчинените заеми в размер на 37 млн. LVL за Citadele (от общо 45 млн. LVL, държани от Латвия по това време).
(81)
В решението за откриване на процедурата при липса на други аргументи Комисията е преценила, че подобно удължаване на срока не би било предоставено от инвеститор в условията на пазарна икономика, тъй като създава допълнителни рискове в сравнение с по-рано съществуващите форми на подчинените заеми. Поради това Комисията счете, че по-дългият срок на подчинения дълг представлява допълнително предимство, предоставено от държавата на Citadele, спрямо формата на подчинения дълг, която бе одобрена в рамките на решението за оздравяване и окончателното решение за Parex, и следователно е допълнителна помощ.
(82)
Латвия заяви, че пазарен инвеститор рационално би решил да предприеме конкретни мерки за поддържане на капиталова адекватност на банката, за да запази стойността на своята инвестиция. Поради това тя твърди по същество, че втората мярка не предоставя предимство на Citadele, тъй като предоставянето на допълнителна подкрепа е в съответствие с принципа за оператор в условията на пазарна икономика.
(83)
Комисията не оспорва, че принципът за оператор в условията на пазарна икономика е приложим към сделка като втората мярка. Въпреки това тя припомня, че съдилищата на Съюза са посочили, че ако държава членка ползва този тест по време на административна процедура, тя трябва, когато има съмнения, да установи еднозначно и въз основа на обективни и проверими доказателства, че прилаганата мярка ще бъде приписана на държавата, действаща като акционер, и че в това отношение могат да се изискват доказателства, че решението се основава на икономически оценки, съпоставими с онези, които в дадените обстоятелства рационалният частен инвеститор в положение, възможно най-близко до това на държавата членка, би направил, преди да извърши инвестицията, за да определи своята бъдеща доходност (27).
(84)
При това положение Комисията счита, че твърдението на Латвия, че е действала в съответствие с принципа на оператора в условията на пазарна икономика, не е обосновано с подходящи доводи и подробен анализ.
(85)
На първо място, не са представени никакви доказателства на Комисията, че Латвия е извършила оценка на стойността на своята инвестиция в Citadele едновременно с решението си да приложи втората мярка. Пазарен инвеститор, действащ в качеството си на акционер, би оценил стойността на Citadele, за да определи настоящата стойност на своите инвестиции в тази банка преди (и без) и след изпълнението на втората мярка и би сравнил тези две стойности. Комисията счита, че един целящ печалба пазарен инвеститор би започнал с определяне на настоящата стойност на своите инвестиции в банката и след това би проверил дали сегашната стойност на тази инвестиция ще бъде защитена от допълнителното удължаване на сроковете на подчинените заеми. Ако резултатът от този преглед показва, че стойността е можело да бъде защитена или дори увеличена, тогава като втора стъпка целящият печалба пазарен инвеститор би сравнил алтернативните разходи за защита (или дори увеличаване) на стойността и разликата в стойността.
(86)
Ако Латвия беше извършила такъв анализ, тя трябваше да докаже, че предоставянето на удължен срок е ефективна мярка поне за запазване на стойността на инвестицията и след това трябваше да докаже, че алтернативните разходи за предоставянето на такава мярка са по-ниски от увеличението на стойността. Само ако алтернативните разходи за предоставяне на допълнителен срок до падежа са по-малки от запазването на стойността в резултат на втората мярка, Комисията може да приеме, че Латвия е действала в съответствие с принципа за оператор в условията на пазарна икономика. Латвия обаче не е представила нито валидна оценка за стойността на инвестицията, нито анализ, доказващ, че алтернативните разходи за предоставяне на допълнителен срок до падежа са по-ниски от запазването на стойността, произтичаща от прилагането на втората мярка.
(87)
По тази причина Комисията счита, че втората мярка не може да се счита, че е в съответствие с поведението на пазарен оператор, поставен в сходно положение с това на Латвия през юни 2013 г.
(88)
На второ място и при всички случаи, установените принципи за прилагане на принципа за оператор в условията на пазарна икономика изискват сравнението с поведението на рационален частен инвеститор да се прави в ситуация, която е възможно най-близка до тази на държавата членка (28). Следователно при оценяването на стойността на своята инвестиция в Citadele Латвия следва да е взела предвид ангажиментите, записани в окончателното решение за Parex, свързани с продажбата на Citadele. През юни 2013 г., когато втората мярка е приведена в действие, тези ангажименти включват задълженията за продажба на Citadele до 31 декември 2014 г. и още за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele (тъй като дейността по управлението на благосъстоянието трябваше да бъде продадена отделно, ако не бъде продадена от 30 юни 2013 г.). Като се има предвид, че на 27 юни 2013 г., когато е било предоставено удължаването на срока, не е бил намерен купувач за дейността по управлението на благосъстоянието, един частен инвеститор би стигнал до извода, че е невъзможно да се продаде дейността по управлението на благосъстоянието заедно със Citadele в срок до 30 юни 2013 г., определен в окончателното решение за Parex, и следователно двете дружества трябва да бъдат продадени поотделно.
(89)
Освен това, един частен акционер в банката в положение, което е възможно най-близко до това на държавата членка, не би имал никакви основания да приеме, че спазването на тези ангажименти би било отменено или отложено, тъй като такива изменения са предмет на одобрение от страна на Комисията. Поради това при определяне на стойността на инвестицията през юни 2013 г. не е можело да се очаква, че тези задължения ще бъдат невалидни, както не е можело да се очаква, че Комисията ще одобри всяко изменение на което и да е задължение преди срока, в рамките на който Латвия се е ангажирала да ги изпълни.
(90)
В резултат на това, с цел да се вземе решение дали да се предостави или не удължен срок до падежа, параметрите за оценяване на стойността на инвестициите на Латвия в Citadele през юни 2013 г. трябва да включват ангажиментите, които са записани в окончателното решение за Parex. Латвия не успя да докаже, че е взела предвид всички тези параметри или че стойността на нейната инвестиция в дадения момент, която би се получила от вземането под внимание на тези параметри, е по-голяма от алтернативната цена на удължаването на срока до падежа. По тази причина Комисията счита, че и втората мярка не може да се счита, че е в съответствие с поведението на пазарен оператор, поставен в сходно положение с това на Латвия през юни 2013 г.
(91)
На трето място, дори да се предположи, че Латвия е направила достатъчно подробен анализ на втората мярка като средство за запазване на стойността на инвестицията ѝ в Citadele през юни 2013 г., и дори ако беше отчела в този анализ ограниченията, които оператор в условията на пазарна икономика би взел предвид, произтичащи от предстоящата продажба на Citadele и отделната продажба на дейността по управлението на благосъстоянието, твърденията на Латвия по отношение на разходите за втората мярка и по отношение на стойността на инвестицията в Citadele, която според Латвия ще се запази с тази мярка, не са приемливи.
(92)
От една страна, Латвия твърди, че втората мярка не включва никакви разходи за държавата, но това твърдение не е подкрепено от никакви допълнителни подробности или доказателства по отношение на оценката на разходите, извършени от Латвия към момента на предоставяне на втората мярка. Такъв анализ на алтернативните разходи и всички други видове разходи, свързани с втората мярка, би бил предварително условие за един частен инвеститор, за да вземе рационално решение дали да удължи срока на подчинения заем. Липсата на оценка на разходите води Комисията до заключението, че един частен инвеститор не би бил в състояние да оцени целесъобразността на втората мярка от гледна точка на максимизирането на печалбата.
(93)
От друга страна, Латвия твърди, че втората мярка запазва стойността на инвестицията на Латвия в Citadele, но това твърдение не се потвърждава от характеристиките на инвестицията в Citadele, притежавана от държавата членка от юни 2013 г. Комисията отбелязва, че за целящия печалба инвеститор текущата стойност на инвестицията зависи от перспективата за бъдещи потоци от доходи от тази инвестиция (под формата например на дивиденти) в комбинация с капиталовата стойност на тази инвестиция към този момент във времето (която може да бъде извлечена например от цената, която купувачът ще плати за акционерната инвестиция към този момент или от сконтираната стойност на цената, която купувачът би платил за акционерната инвестиция в бъдещето). Всички индекси на разположение на Комисията сочат, че стойността на инвестициите на Латвия в Citadele през юни 2013 г. е била ниска, ако изобщо е била положителна.
(94)
Що се отнася до възможните бъдещи потоци от доходи от инвестиции на Латвия в Citadele, не бяха предоставени доказателства, че през юни 2013 г. акционерите са можели да очакват някакви дивиденти от Citadele в обозримо бъдеще. Всяка оценка от частен акционер на банката в положение, възможно най-близко до това на държавата членка, на очакваните приходи от разпределянето на дивиденти би било свързано със задължението за продажба на Citadele до 31 декември 2014 г. Освен това проучването, описано в съображение 61, установи, че дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele би станала губеща - заключение, което намали допълнително перспективата за печалба от разпределянето на дивиденти, като се има предвид, че от 27 юни 2013 г. оператор в условията на пазарна икономика би трябвало да приеме, че Citadele и дейността по управлението на благосъстоянието ще бъдат продадени поотделно.
(95)
Когато беше предоставено удължаване на погасителния срок, нямаше доказателства, че Citadele ще може (като се имат предвид неговите очаквани печалби и съотношение на капитала) да разпредели дивиденти преди 31 декември 2014 г., тъй като съотношението на капитала от 10,3 %, планирано да се достигне до 31 декември 2013 г., едва надвишава изискваното минимално съотношение на капитала от 10 % и е далеч под […] %, препоръчани от FCMC за справяне със съществуващите и потенциалните рискове за Citadele. Следователно един частен инвеститор би взел предвид, че от юни 2013 г. има малка вероятност акционерите да получат някакво разпределение на дивиденти от Citadele в обозримо бъдеще.
(96)
Що се отнася до капиталовата стойност на инвестициите на Латвия в Citadele през юни 2013 г., проучването, представено от латвийските органи, описано в съображение 61 и което бе изготвено през февруари 2013 г., показва, че Citadele би била засегната неблагоприятно от отделната продажба на дейността по управлението на благосъстоянието. Един частен инвеститор в положение, което е възможно най-близко до това на Латвия през юни 2013 г., би взел предвид факта, че около четири месеца по-рано независим експерт е установил, че продажната стойност на Citadele без дейността по управлението на благосъстоянието ще бъде по-ниска отколкото комбинираната цена на двата субекта. В резултат на това частният инвеститор би имал нужда от убедителни причини по отношение на оптимизиране на възвръщаемостта, коригирана спрямо риска, за да предприеме допълнителни рискове чрез предоставяне на удължаване на сроковете на подчинените заеми. Въпреки това Латвия не е предоставила доказателства за такива наложителни причини за оператор в условията на пазарна икономика да поеме тези допълнителни рискове по това време. Дори удължаването на срока да беше предоставено, няма доказателства, че Citadele без дейността по управлението на благосъстоянието може да бъде продадена за […], което кара Комисията да заключи, че през юни 2013 г. Латвия не е […] в инвестицията си да бъде запазена, която е била […] за предоставянето на втората мярка.
(97)
Тези допълнителни причини също карат Комисията да смята, че втората мярка не може да се счита, че е в съответствие с поведението на пазарен оператор, поставен в сходно положение с това на Латвия през юни 2013 г.
(98)
На четвърто и последно място, Комисията също така отбелязва, че ЕБВР, която през юни 2013 г. е единственият друг акционер на Citadele освен латвийската държава, не е удължила срока на своя непогасен подчинен заем за Citadele и че Латвия никога не се е обръщала към ЕБВР, за да обсъдят участието на ЕБВР във втората мярка, както е обяснено в съображения 46-48. Тази липса на всякакъв опит за обсъждане на споделянето на тежестта на разходите за втората мярка, ако тази мярка е трябвало да бъде средство за запазване на стойността на инвестициите в Citadele, е допълнителен признак, че втората мярка не е в съответствие с изискванията на принципа за оператор в условията на пазарна икономика.
(99)
В това отношение на първо място Комисията припомня, че според писмото от FCMC Citadele е разполагала с десет месеца (от 1 март до 31 декември 2013 г.), за да спази новия коефициент на капиталова адекватност. В този контекст Комисията счита, че повечето акционери биха използвали целия период от десет месеца за намиране на подходящо решение за посрещане на новите капиталови изисквания, което свежда до минимум техните разходи. Аргументът на Латвия относно улесняването на продажбата на Citadele не обяснява защо втората мярка е приета без допитване до миноритарните акционери на Citadele в срок от четири месеца от писмото на FCMC, вместо да се използва по-пълно периодът от десет месеца.
(100)
Освен това, дори ако участието на ЕБВР в удължаването на срока би предполагало мярка с характеристики, различни от тези на втората мярка, Латвия не предоставя никакви доказателства, че тази различна мярка, в която участва и ЕБВР, би била по-малко ефикасна от втората мярка, или че би струвала повече на мажоритарния акционер в сравнение с разходите за втората мярка.
(101)
Що се отнася до аргумента на Латвия, че удължаването от ЕБВР на срока на нейния подчинен заем би довело до допълнителна тежест в момента на продажбата на Citadele, латвийските органи не са представили никакви доказателства, че такова удължаване действително би създало такива допълнителни разходи. Не съществува специално проучване на разходите за продажбата на Citadele след втората мярка в сравнение с разходите за хипотетичната продажбата на Citadele след удължаване на срока, в което ЕБВР участва, за да се обоснове твърдението на Латвия, че би имало допълнителни тежести. Комисията счита, че всеки частен оператор, който обмисля начини за запазване на стойността на инвестицията си в Citadele, поне би могъл да посочи актуална оценка на евентуалните алтернативни разходи, при последваща продажба, в случай че миноритарният акционер в Citadele удължи срока на своите подчинени заеми в тази банка.
(102)
На последно място, както бе отбелязано в съображение 48, буква в), Латвия обяснява, че счита, че ЕБВР би била склонна да удължи срока на заемите си за Citadele. При това положение дори ако участието на ЕБВР би довело до по-голяма сложност, Комисията счита, че частен мажоритарен акционер, който обмисля удължаване на срока на собствения си съществуващ подчинен дълг в полза на Citadele, най-малко би се обърнал към миноритарния акционер, който също е притежател на подчинен дълг в Citadele, за да установи дали последният i) би поел част от разходите за допълнителна помощ за Citadele чрез удължаване на срока на собствените си заеми или ii) би сключил алтернативна договореност пряко с мажоритарния акционер, за да подкрепи разходите за втората мярка на мажоритарния акционер. В рамките на прилагане на принципа за оператор в условията на пазарна икономика Комисията не може да приеме, че мажоритарен акционер в дружество би приел всички разходи за защита на стойността на всички инвестиции в това дружество и по този начин би защитил стойността на инвестицията на миноритарния акционер, без дори да се допита до последния, за да потърси принос от него.
(103)
С оглед на всеки от тези фактори липсата на допитване до ЕБВР в периода между 1 март 2013 г. и 27 юни 2013 г. е още едно доказателство, че втората мярка не е била проведена в съответствие с изискванията на принципа за оператор в условията на пазарна икономика.
(104)
За всяка една от четирите причини, посочени в съображения 85-103, не беше доказано недвусмислено и въз основа на обективни и проверими доказателства, че втората мярка следва да бъде приписана на държава членка, действаща като частен акционер. При тези обстоятелства Комисията не може да приеме, че Citadele би могла, при обстоятелства, които съответстват на обичайните пазарни условия, да получи същите предимства като тези, които са ѝ били предоставени чрез държавни ресурси под формата на втората мярка.
(105)
Латвия е изпълнила втората мярка за Citadele, която е и ще бъде активна на пазарите, открити за международна конкуренция. Следователно всяко предимство от държавните ресурси би повлияло на конкуренцията в банковия сектор и би оказало въздействие върху търговията вътре в Съюза. Освен това тази мярка е селективна, тъй като е от полза единствено за Citadele. Тя е финансирана чрез държавни ресурси. През юни 2013 г., както е обяснено от Латвия в съображение 45, оператор в условията на пазарна икономика не би предоставил мярка, подобна на втората мярка, при съпоставими условия. Поради това Комисията потвърждава своята по-ранна предварителна оценка от решението за откриване на процедурата, че втората мярка представлява допълнителна държавна помощ.
6.1.3. Третата мярка
(106)
По отношение на подкрепата за ликвидността, предоставена на Reverta, тя е била първоначално одобрена като част от съвместими мерки за държавна помощ, одобрени с първото решение за оздравяване, под формата на държавни депозити. По това време Комисията отбеляза, че Parex banka е имала недостиг на ликвидни обезпечения и че Латвия е депозирала средствата, предвид нуждите от ликвидност на банката, когато никой пазарен инвеститор не е бил готов да предостави ликвидност с оглед на нестабилното положение на Parex banka (29).
(107)
След окончателното решение за Parex (и разделянето на „добра“ и „лоша“ банка) помощта за осигуряване на ликвидност впоследствие беше прехвърлена на Citadele и Reverta. Citadele вече е изплатила изцяло своя дял от подкрепата за ликвидността. От Reverta е било изискано да ограничи размера на подкрепата за ликвидността, която е получила, както е посочено в съображение 19, буква в). Въпреки това размерът на подкрепата за ликвидността, действително предоставена на Reverta, надхвърля дори нивата, предвидени за най-лошия сценарий, одобрен в окончателното решение за Parex. Тази допълнителна подкрепа за ликвидността предоставя допълнително предимство за Reverta в сравнение с помощта, одобрена с решението за оздравяване и окончателното решение за Parex. Латвия не е твърдяла, че е действала като пазарен кредитор при предоставянето на такава ликвидност, нито е представила елементи, които да позволят на Комисията да заключи, че Reverta би могла при обстоятелства, които съответстват на обичайните пазарни условия, да получи същите предимства като тези, които са ѝ били предоставени чрез държавни ресурси под формата на третата мярка. Никоя от останалите характеристики на подкрепата за ликвидността, освен количеството ѝ, не е била изменена и затова Комисията стига до заключението, че мярката представлява държавна помощ.
(108)
Въз основа на съображения 106 и 107, тъй като увеличената подкрепа за ликвидността очевидно представлява допълнително предимство в сравнение с одобрените мерки за помощ, следователно тя представлява допълнителна помощ (тъй като всички други критерии по член 107, параграф 1 от Договора са все още в сила).
6.2. Правно основание за съвместимостта на новата допълнителна помощ
(109)
Член 107, параграф 3, буква б) от Договора оправомощава Комисията да определи, че дадена помощ е съвместима с вътрешния пазар, ако цели „преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава членка“.
(110)
Предвид системното значение на Parex banka (която беше водеща банка в Латвия) и значимостта на нейните дейности по предоставяне на заеми за икономиката на Латвия към момента на одобряването на мерките за помощ Комисията прие, че неспособността да се преодолеят затрудненията на банката би довело до сериозни последици за икономиката на Латвия.
(111)
В решението за оздравяване и окончателното решение за Parex мерките за помощ, одобрени за Parex banka, бяха оценени съгласно член 107, параграф 3, буква б) от Договора, както и въз основа на съобщенията (30), приети в контекста на финансовата криза, които са били в сила по времето, когато е отпусната помощта.
(112)
Комисията счита, че същото правно основание се прилага за допълнителната помощ, отпусната чрез първата и втората мярка, въз основа на графика за тяхното изпълнение и техните сходни характеристики с одобрените мерки за помощ.
(113)
Що се отнася до третата мярка, оценката на Комисията на съвместимостта трябва да се извърши въз основа на актуализираните критерии, изложени в Съобщението относно банковия сектор от 2013 г. (31). Всяка помощ, изцяло или частично предоставена без разрешение от Комисията (и следователно в нарушение на член 108, параграф 3 на Договора) след публикуването в Официален вестник на Европейския съюз на Съобщението относно банковия сектор от 2013 г., трябва да бъде разгледана въз основа на това съобщение. Тъй като третата мярка е била прилагана непрекъснато от 2011 г. до настоящия момент, може да се заключи, че помощта е била частично отпусната след 1 август 2013 г., датата на публикуване в Официален вестник на Европейския съюз на Съобщението относно банковия сектор от 2013 г.
6.3. Съвместимост на помощта с вътрешния пазар
6.3.1. По отношение на първата мярка
(114)
Подчиненият заем, предоставена от Латвия на Parex banka, от датата на емитиране (22 май 2009 г.) е със срок от седем години (т.е. до 21 май 2016 г.), като по този начин се надвишава максималният петгодишен срок, който е посочен в първото решение за оздравяване и е потвърден в окончателното решение за Parex. За тази мярка не беше отправено уведомление до Комисията.
(115)
По отношение на тази допълнителна мярка за помощ, предоставена чрез по-дълъг срок на погасяване на подчинените заеми от този в условията на решенията, Комисията има съмнения, че се поддържа до необходимия минимум и поради това не може да заключи, че всички критерии за съвместимост са изпълнени.
(116)
В решението за откриване на процедурата Комисията припомня, че подчиненият заем, одобрен за Parex banka с петгодишен срок, е бил оценен в решението за оздравяване като мярка, ограничена до необходимия минимум като размер и срок до падежа. Въз основа на това заключение 5-годишният подчинен заем е бил квалифициран като съвместим в решението за оздравяване и окончателното решение за Parex.
(117)
Въз основа на доводите, представени в рамките на решението за оздравяване и окончателното решение за Parex, и при липсата на нови аргументи, Комисията изрази съмнения относно съвместимостта на удължения срок на подчинените заеми, емитирани със срок от седем години вместо пет години, както е първоначално одобрено.
(118)
С оглед на новите аргументи, представени от Латвия след решението за откриване и посочени в раздел 5.1, Комисията е в състояние да направи повторна оценка, ако подчинените заеми със 7-годишен срок, предоставени от Латвия на Parex banka, отговарят на изискването за съвместимост на държавна помощ, ограничена до необходимия минимум.
(119)
В съответствие със Съобщението относно банковия сектор от 2008 г. мярката за помощ трябва, по своя размер и форма, да е необходима за постигане на преследваната цел. Това означава, че вливането на капитал трябва да бъде в минималния необходим размер за постигане на целта. Целта на предоставянето на подчинен заем, квалифициран като капитал от втори ред) на Parex banka беше да се даде възможност на Parex banka да продължи да отговаря на коефициента на капиталова адекватност, и да се гарантира, че тя ще бъде капитализирана в достатъчна степен, така че по-добре да издържи на потенциални загуби, за да се избегне сериозно сътресение в икономиката на Латвия.
(120)
В първото решение за оздравяване минималните изисквания, за да могат подчинените заеми да бъдат допустими като капитал от втори ред на Parex banka, взети предвид от Комисията, се основават на приложимото латвийско законодателство, представено от Латвия (32). Следователно беше установено, че минималният срок до падежа, за да може подчиненият заем да се класифицират като капитал от втори ред, е пет години. Тази оценка не е била изменяна от последващите решения.
(121)
Като преразгледа допълнителната информация, предоставена от Латвия и отразена в съображения 30-39, Комисията признава, че допълнителните ограничения променят изискваните характеристики на подчинените заеми, така че да се определят изцяло като капитал от втори ред до 2010 г.
(122)
По-специално, Комисията отбелязва, че въздействието на критериите от рамката Базел II върху размера на подчинените заеми, получени от Parex banka през 2009 г., които са допустими като капитал от втори ред, представлява основен елемент за определянето на минималния първоначален срок на подчинените заеми. Правилното разглеждане на амортизационния коефициент по Базел II е било необходимо за постигането на крайната цел на мярката за помощ, а именно да се гарантира достатъчна степен на капитализация на Parex banka и да се избегнат сериозни смущения в икономиката на Латвия към момента на предоставяне на първоначалния подчинен заем.
(123)
Комисията счита, че ако предположенията и предвижданията, представени от Латвия в момента на решението за оздравяване, са отразявали адекватно и напълно амортизацията на подчинения дълг по силата на правилата от Базел II, както е отразено в съображение 37, те щяха да доведат до различна оценка на сроковете на подчинените заеми, с извода, че необходимият минимум е седем години, а не пет години.
(124)
Комисията припомня също, че оценката на съвместимостта на помощите в третото решение за оздравяване се основава, наред с друго, на ангажимента на латвийските органи, че ще продадат своите акции в Parex banka във възможно най-кратък срок, но не по-късно от три години след като първите оздравителни мерки бяха предоставени на Parex banka (33), т.е. не по-късно от 2011 г.
(125)
В светлината на тези обстоятелства Комисията счита, че определянето на първоначалния срок на седем години може да се счита за необходимия минимум, така че подчинените заеми, предоставени от Латвия, да се определят изцяло като капитал от втори ред и да се гарантира, че Parex banka е постигнал целта за капиталова адекватност, с оглед на запазването на стабилността на латвийската банков система, както и спазването на ангажимента за продажба на банката.
6.3.2. Относно удължаването на срока до падежа на подчинените заеми, за което не е изпратено уведомление (втората мярка)
(126)
В решението за откриване на процедурата Комисията изрази съмнения, че допълнителната помощ, произтичаща от 18-месечното удължаване на падежите на подчинените заеми, може да се счита за съвместима, тъй като съществуващата оценка беше, че петгодишният срок на подчинения дълг, е това, което осигурява ограничаване до необходимия минимум, и не бяха представени нови доводи за обосновка на съвместимостта.
(127)
С оглед на информацията, представена от Латвия след решението за откриване на процедурата, Комисията отбелязва, че са настъпили регулаторни промени през 2013 г. (34), които се отнасят до минималните капиталови изисквания.
(128)
В това отношение на Комисията беше представено писмо от 1 март 2013 г. от FCMC до Citadele. Писмото представлява реакция от страна на банковия регулатор на вътрешен доклад за оценка на капиталовата адекватност, който Citadele е представила на FCMC по отношение на финансовото си състояние към 30 юни 2012 г.
(129)
В писмото от 1 март 2013 г. първо се обръща внимание на факта, че според политиката на FCMC всички банки трябва да поддържат коефициент на капиталова адекватност, надвишаващ 10 %. След това в писмото ясно се заявява, че „ако коефициентът на капиталова адекватност на банка и консолидирана група падне под 10 %, банката и консолидираната група се считат за недостатъчно капитализирани и FCMC може да наложи коригиращи мерки, например ограничаване на операциите на банката“. В случая на Citadele и консолидираната ѝ група в писмото се уточнява също, че за да се обхванат съществуващите и потенциалните рискове, произтичащи от операциите на Citadele, до края на 2013 г. съотношението на капиталовата адекватност на групата трябва да достигне до […] %.
(130)
Въз основа на това писмо Комисията приема, че Citadele е трябвало да има капиталова адекватност най-малко над 10 % в края на 2013 г., с цел да продължи изцяло операциите си.
(131)
Комисията припомня, че крайната цел за отпускане на държавна помощ под формата на подчинени заеми, както е определено в решение за оздравяване и окончателното решение за Parex, е да се гарантира достатъчна степен на капитализация на Citadele на Parex banka (след 2010 г.), за да се избегне сериозно сътресение в икономиката на Латвия.
(132)
Поради това Комисията приема, че през юни 2013 г. Латвия е трябвало да предприеме корективни действия, за да се избегнат рисковете, които биха възникнали от неуспеха на Citadele да спази неочакваното увеличение на надзорните изисквания. За преодоляване на потенциалния недостиг на капитал спрямо новите изисквания, единствените възможни варианти биха били:
а)
вливане на допълнителни средства - като капитала от първи и втори ред (напр. предоставяне на нови подчинени заеми);
б)
удължаване на срока на съществуващите подчинени заеми, за да се промени техният амортизационен процент, както и да се даде възможност за по-голям процент от заемите да участват в капитала на банката.
(133)
Таблица 2 отразява сравнителен сценарий между ситуации, при които всички други параметри са равни и срокът на подчинените заеми е удължен през 2013 г. (както беше направено чрез втората мярка) или се запазва при същите условия, при които заемите са били първоначално издадени. Въз основа на изчислението Комисията констатира, че запазването на сроковете на подчинените заеми би довело, като всички други фактори се смятат за равни, до неуспех за Citadele да постигне съотношение на капиталова адекватност от 10 % в края на 2013 г.
Таблица 2
Сравнение на равнището на капиталова адекватност със или без удължаване на погасителния срок:
Капиталова адекватност в %
31 декември 2013 г.
Финансови прогнози преди удължаването на срока с 18 месеца (изготвени през юни 2013 г.)
9,75
Действителни стойности към 31 декември 2013 г., включително удължаването на погасителния срок
10,30 (35)
Проформа на действителната ситуация без удължаването на срока с 18 месеца
9,30
(134)
Предвид факта, че:
а)
новите капиталови изисквания трябва да се изпълнят до 31 декември 2013 г.,
б)
дейността по управлението на благосъстоянието трябва да бъде продадена до 31 декември 2013 г. и
в)
обезценяването на подчинения дълг оказва пряко влияние върху капиталовото съотношение,
Комисията е съгласна, че втората мярка представлява ефективно и ефикасно решение с оглед на новите изискванията за капиталова адекватност за Citadele и че предоставената отсрочка е необходимият минимум за постигането на тази цел. Това решение не налага трансфер на нови парични средства (въпреки че изисква от Латвия да се въздържа от събиране на средства, които иначе биха били дължими), като отговаря на надзорното искане, основано на необходимостта от запазване на финансовата стабилност.
(135)
Комисията също така положително отбелязва, че към 31 декември 2013 г. коефициентът на капиталова адекватност на Citadele е бил малко над минималното изискване от 10 % (36), което потвърждава становището ѝ, че 18-месечното удължаване на този срок е било ограничено до необходимия минимум.
6.3.3. По отношение на ликвидната подкрепа, предоставена на Reverta, за която не е изпратено уведомление (трета мярка)
(136)
От 2011 г. Латвия е предоставила на Reverta подкрепа за ликвидността, превишаваща максималните граници, одобрени от Комисията в окончателното решение за Parex за базов сценарий и за най-лош възможен сценарий. Тези ограничения са припомнени в таблица 3 (37). Действителните размери на ликвидна подкрепа, от която се е ползвала Reverta (съобщени от Латвия в преработения план за преструктуриране, представен през януари 2014 г.), както е посочено в таблица 4, непрекъснато са превишавали размерите, постановени в окончателното решение за Parex:
Таблица 3
Тавани за ликвидността на Reverta, отразени в окончателното решение за Parex:
млн. LVL
1.8.2010 г.
31.12.2010 г.
31.12.2011 г.
31.12.2012 г.
31.12.2013 г.
Базов сценарий
458
446
419
349
315
Оптимистичен сценарий
458
446
419
356
322
Песимистичен сценарий
458
446
419
344
307
Таблица 4
Действителни размери на средствата за ликвидност, от които се е възползвала Reverta
млн. LVL
1.8.2010 г.
31.12.2010 г.
31.12.2011 г.
31.12.2012 г.
31.12.2013 г.
Излишък от подкрепа за ликвидност
446
446
428
385
363
(137)
Подкрепата за ликвидността, първоначално предоставена на Reverta, е била одобрена като част от съвместими мерки за държавна помощ, обхванати от първото решение за оздравяване, под формата на държавни депозити.
(138)
След окончателното решение за Parex (и разделянето на Parex banka на „добра“ и „лоша“ банка) помощта за осигуряване на ликвидност впоследствие е била прехвърлена към Citadele и Reverta. Citadele вече е върнала изцяло своя дял от подкрепата на ликвидността, докато Reverta трябваше да ограничи размера на подкрепата на ликвидността, която е получила. Въпреки това, сумата на финансовата подкрепа, действително предоставена на Reverta, надвишава всички равнища, одобрени в рамките на окончателното решение за Parex.
(139)
Оценката на плана за преструктуриране в окончателното решение за Parex се базира на допускания, представени по това време по отношение на очакваните входящи потоци на ликвидни средства в Reverta, които биха дали възможност тя да започне да връща помощта за ликвидността, предоставена ѝ под формата на държавни депозити, до нивата, предварително определени в окончателното решение за Parex (38).
(140)
Сумите, които се очаква да останат неплатени, както е описано в окончателното решение за Parex, варират в диапазона от [0-100] млн. LVL (базов сценарий) до [100-200] млн. LVL (песимистичен сценарий). Въпреки това според последните прогнози за паричните потоци, представени от Латвия, предоставената подкрепа за ликвидността е планирана да превишава ограничението, определено в окончателното решение за Parex до 2017 г., както е отразено в таблица 5:
Таблица 5
Надплатени суми за ликвидност за Reverta спрямо плана за преструктуриране от 2010 г.
млн. LVL
31.12.14
31.12.15
31.12.16
31.12.17
Песимистичен сценарий (първоначален план за преструктуриране)
[250-300]
[250-300]
[200-250]
[150-200]
Очаквана подкрепа за ликвидността (актуализация от 2014 г.)
[300-350]
[250-300]
[250-300]
[250-300]
Разлика
[…]
[…]
[…]
[…]
(141)
Комисията разбира, че поради следните трудности:
а)
по-ниско качество на активите и по-ниска стойност в сравнение с това, което е било предвидено в плана за преструктуриране, и
б)
по-бавно възстановяване на обезпечението и съдебни спорове с длъжници,
е имало закъснение от две години при събирането на паричните средства (както е посочено в съображение 45) спрямо предвижданото по време на приемането на окончателното решение за Parex. Това забавяне наложи увеличаване на държавната подкрепа.
(142)
Поради това допълнителната нужда от подкрепа за ликвидността бе предизвикана от влошаващото се финансово състояние на Reverta в сравнение с това, което е било очаквано в окончателното решение за Parex. Комисията отбелязва, че предоставената подкрепа на ликвидността постепенно е нараснала през последните години в съответствие с трудностите на Reverta при възстановяването на активи.
(143)
Както е посочено в съображение 56, Латвия твърди, че тъй като само 49,5 млн. LVL за подкрепа за ликвидността от общо 118,7 млн. LVL са били преобразувани в капитал, останалата подкрепа за ликвидността в размер на 69,2 млн. LVL е довела до прекомерна подкрепа за ликвидността в почти еднакъв размер.
(144)
Въпреки това, Комисията припомня, че, както е посочено в съображение 63, буква б) от окончателното решение за Parex, единствено държавните депозити могат да бъдат преобразувани в капитал. Ето защо Комисията счита, че по-ниското ниво на подкрепата за ликвидността, преобразувана в капитал, не води автоматично до прекомерна подкрепа за ликвидността.
(145)
Комисията отбелязва още, че банковият лиценз на Reverta е бил оттеглен през 2011 г., с което е била избегната необходимостта да се преобразува в капитал допълнителна ликвидност за удовлетворяване на регулаторния коефициент на платежоспособност. По този начин Комисията признава, че прекратяването на капиталовите изисквания (39) е позволило на Латвия да предостави по-нисък размер на помощ за рекапитализация за Reverta от максималната сума на рекапитализация, одобрена посредством решенията.
(146)
Въз основа на трудностите, с които се сблъсква Reverta при възстановяването на активи, и ограничения размер на капитализация, изискван след отнемане на банковия лиценз, Комисията заключава, че подкрепата за ликвидността, получена от Reverta, е била ограничена до минимума, необходим за доброто управление на процеса на ликвидация.
(147)
Комисията също така заключава, че допълнителната подкрепа за ликвидността отговаря на изискването за споделяне на тежестта, определено в Съобщението относно банковия сектор от 2013 г. По-специално, Комисията отбелязва, че в съответствие с точка 77 от Съобщението относно банковия сектор от 2013 г. собственият капитал на бившите акционери на Parex banka е бил изцяло отписан и че Латвия се ангажирала да предотврати предоставянето на допълнителна помощ в полза на притежателите на подчинен дълг.
6.3.4. По отношение на нарушението на задължението за продажба на дейността по управление на благосъстоянието на Citadele (четвъртата мярка)
(148)
Латвийските органи заявяват, че предвид сегашните трудни условия на пазара, Латвия не е успяла да намери купувачи за дейността по управление на благосъстоянието на Citadele в рамките на определения срок и няма да бъде в състояние да го направи дори в рамките на обозрим период от време.
(149)
Латвийските органи напомнят, че продажбата на Citadele бе установена, наред с други ангажименти, като ключова мярка за отстраняване на нарушенията на конкуренцията, които мерките за помощ са предизвикали. Но като се има предвид влошаването на финансовото състояние на Citadele в сравнение с това, което е било предвидено в момента на окончателното решение за Parex, продажбата на Citadele може да не бъде постигната в рамките на предвидените срокове.
(150)
Латвия твърди освен това, че комбинирането на продажбата на дейността по управление на благосъстоянието с продажбата на Citadele ще подобри пазарния интерес към Citadele и че удължаването на крайния срок за продажба е по-вероятно да позволи повторната приватизация на Citadele.
(151)
Комисията приема, че финансовото състояние на Citadele е по-лошо в сравнение с това, което се е очаквало да бъде в първоначалния план за преструктуриране. Тази оценка е потвърдена също от контролиращото доверено лице (40) и се отразява в показателите, посочени в таблица 6:
Таблица 6
Съпоставяне на основните финансови показатели в сравнение с плана за преструктуриране
31.12.2013 г.
План за преструктуриране
Действителен
Оперативни разходи/общи приходи
[50-60]
57,0 %
Обезценяване/нетни заеми
[0-5]
2,0 %
Нетни приходи (загуби) в млн. LVL
[20-30]
10,8
Възвръщаемост на собствения капитал (ROE) %
[20-30]
8,1 %
Собствен капитал/общи активи
[5-10]
6,9 %
Коефициент на капиталова адекватност
[10-20]
11,7 %
Като се има предвид по-ниското ниво на рентабилност на Citadele в сравнение с първоначалния план за преструктуриране, Комисията разбира трудностите, свързани с продажбата на Citadele в рамките на строго определения график.
(152)
Комисията припомня, че задължението за продажба на дейността по управление на благосъстоянието, наред с ангажимента за продажба на самата Citadele, беше включено в окончателното решение за Parex за ограничаване на нарушенията на конкуренцията, тъй като това дава възможност на конкурентите да предложат оферта за тези предприятия (41).
(153)
Комисията отбелязва като положително, че след окончателното решение за Parex Citadele започна процес на продажба, за да тества пазарния интерес и също така назначи независим експерт за изготвяне на най-добрата стратегия за продажба, както е споменато в съображения 61 и 62, с което се опита на добра воля да спази посочените ангажименти.
(154)
Комисията взема под внимание, че Латвия сега има за цел удължаване на крайния срок за приключване на продажбата на дейността по управлението на благосъстоянието в сравнение със сроковете, които се е ангажирала да спази през 2009 г. Латвия иска изменение на окончателното решение за Parex, за да се отложи първоначалният краен срок за продажбата на дейността по управлението на благосъстоянието, за да може да я продаде заедно с Citadele, въз основа на допълнителни ангажименти, посочени в съображения 64-68.
6.3.5. Компенсаторни мерки за ограничаване на нарушенията на конкуренцията и подобряване на споделянето на тежестта
(155)
За да може Комисията да одобри изменения на окончателните си решения, промените трябва да се основават на нови задължения, които могат да се считат за равностойни на тези, които първоначално са предвидени (42). В този случай мерките за помощ ще продължат да бъдат съвместими с вътрешния пазар въз основа на член 107, параграф 3, буква б) от Договора само ако общият баланс на първоначалното решение остане незасегнат. С цел да се запази първоначалният баланс, изменените ангажименти не следва да оказва отрицателно въздействие върху жизнеспособността на получателя на помощта, като общият набор от поети ангажименти трябва да бъдат поне равностойни по отношение на споделянето на тежестта и компенсаторните мерки, като се отчитат изискванията на приложимите съобщения на Комисията.
(156)
В това отношение Комисията има положително отношение към набора от ангажименти, представени от Латвия и съдържащи се в съображения 64-73, тъй като те допринасят за преодоляването на евентуални нарушения на конкуренцията, произтичащи от първата, втората, третата и четвъртата мярка, както и за гарантиране на подходящо споделяне на тежестта от страна на заинтересованите страни на бенефициерите.
(157)
В раздел 4 от Съобщението за преструктурирането се призовава за прилагането на ефективни и пропорционални мерки за ограничаване на нарушенията на конкуренцията.
(158)
Окончателното решение за Parex включва няколко такива мерки, сред които ангажиментът на Латвия да продаде или да възложи продажбата на Citadele до 31 декември 2015 г. (43) беше от основно значение. Комисията счита за достатъчни и адекватни за избягване на нарушаването на конкуренцията в резултат на държавните помощи, отпуснати на Parex banka, ангажиментите за продажба на Citadele в рамките на този срок, съчетано с намаление на големината и пазарното присъствие на Citadele.
(159)
В решението за откриване Комисията счете, че както първоначалният по-дълъг срок на подчинения дълг, така и 18-месечното му удължаване, приложено през 2013 г., представляват допълнителни предимства за Parex banka в сравнение с формата на подчинения дълг, одобрен в рамките на решението за оздравяване и окончателното решение за Parex.
(160)
В този контекст Комисията приветства ангажимента, предлаган от Латвия, да изтегли напред крайния срок за приключване на продажбата на Citadele от 31 декември 2015 г. на […], като мярка за компенсиране на допълнителните предимства, произтичащи от по-дългия срок на подчинените заеми. Ускоряването на продажбата на Citadele допринася за запазване на равнопоставени условия на конкуренция.
(161)
В допълнение, Комисията отбелязва, че Латвия е предоставила ясен ангажимент за […], ако продажбата не бъде постигната в рамките на посочения по-горе краен срок. Този ангажимент предвижда допълнителна предпазна мярка (която не е била изрично включена в първоначалния план за преструктуриране), за да се гарантира, че нарушаването на конкуренцията ще бъде смекчено по подходящ начин, като в рамките на по-малко от […], Citadele ще […]
(162)
Комисията също така отбелязва с удовлетворение, че Латвия пое задължението за допълнително намаляване на размера на капитала, който може да бъде предоставен на Reverta от латвийските органи, както е посочено в съображение 69.
(163)
В раздел 3 от Съобщението за преструктуриране се предвижда банките и техните акционери да допринесат за разходите за преструктурирането във възможно най-голяма степен, за да се ограничи размерът на помощта до минимум и да се отстранят нарушенията на конкуренцията и въпросите, свързани с моралния риск.
(164)
В този отношение Комисията взема под внимание допълнителните компенсаторни мерки, предложени от Латвия, за да се гарантира, че трети страни няма да се облагодетелстват от допълнителната сума на помощта, получена от Reverta, а именно ангажимента за засилени механизми за споделяне на тежестта, описан в съображения 70-73.
(165)
Латвия се ангажира, че Citadele и Parex banka (по-рано Reverta), както и техните дъщерни предприятия, няма да плащат никакви лихви, дивиденти или купони по съществуващите капиталови инструменти (в това число привилегировани акции, акции В и инструменти от първа и втора група, втори ред) (дължими или начислени) или да упражняват каквито и да било права за изкупуване във връзка с тях на притежателите на подчинени дългове или други акционери, различни от латвийската държава или на ЕБВР, докато и освен ако държавната помощ за Reverta и/или Citadele бъде напълно изплатена и освен ако съществува правно задължение да го направи. В това отношение Латвия също така се ангажира да отстрани всички такива правни задължения във възможно най-кратък срок и не по-късно от 30 април 2015 г. В резултат на това притежателите на съществуващи капиталови инструменти няма да получават никакво заплащане, тъй като тези съществуващи капиталови инструменти не носят задължителен купон и в процеса на ликвидацията на Reverta (която ще се осъществи до края на 2017 г.) те се нареждат след първостепенния дълг. Тъй като Reverta има отрицателен капитал, ще бъде невъзможно от практическа гледна точка за притежателите на тези капиталови инструменти да получат заплащане или възстановяване.
(166)
Освен това, в допълнение към задълженията, посочени в съображение 165, Латвия се ангажира също да не изплати останалите дългове (главници) по заварени подчинени заеми, освен ако и докато всички държавни помощи за Reverta/Citadele бъдат напълно върнати до степента, необходима за покриване на отрицателния нетен актив на Reverta, и при условие че съществува правно основание. За тази цел непогасеният дълг (главница) по заварените подчинени заеми ще бъде i) предмет на обвързваща заповед за това, че никакви плащания по заварените подчинени заеми не са изискуеми и дължими; или ii) преобразуван в капитал от първи ред без право на глас; или iii) обезценен. В това отношение, като се има предвид, че националното право не предоставя подходяща правна основа, даваща възможност за спазване на този ангажимент, Латвия допълнително се ангажира да предприеме всички необходими мерки, за да гарантира, че всички законови разпоредби, необходими, за да се съобрази с този ангажимент, са въведени до 30 април 2015 г. най-късно.
(167)
Комисията приветства ангажиментите на Латвия, посочен в съображения 165 и 166, защото като се стреми към ограничаване на плащанията на главницата и лихвите, дължими по отношение на заварените подчинени заеми и капиталовите инструменти на Reverta и Citadele, тя осигурява допълнително споделяне на тежестта.
(168)
В резултат на това Комисията счита, че предложените компенсаторни мерки, посочени в раздел 5.5, могат да се считат за подходящи и равностойни (от гледна точка на ефективността) на тези, предложени преди това от Латвия и одобрени от Комисията с окончателното решение за Parex, изменено с решението за изменение. В действителност предложените компенсаторни мерки преследват една и съща цел за ограничаване на нарушаването на конкуренцията. Те са добре насочени, тъй като имат за цел ограничаване на нарушаването на конкуренцията на пазарите, на които Citadele функционира.
(169)
Съответно Комисията стигна до заключението, че изменените ангажименти са равностойни на първоначалните по отношение на възстановяването на жизнеспособността, споделянето на тежестта и ограничаването на нарушенията на конкуренцията. Замяната на първоначалните ангажименти с новите ангажименти не нарушава съвместимостта на помощта с вътрешния пазар, установена от окончателното решение за Parex, изменено с решението за изменение.
7. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(170)
Комисията съжалява, че Латвия неправомерно е привела в действие първата, втората и третата мярка в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС и че е нарушила задължението за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele в рамките на срока, записан в окончателното решение за Parex (четвъртата мярка).
(171)
Въпреки това поради причините, изложени по-горе, и с оглед на допълнителните ангажименти, поети от Латвия и Citadele,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Следните мерки представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора:
а)
предоставянето на Parex banka на подчинени заеми с първоначален срок до падежа, превишаващ условията на мярката, одобрена с решението за оздравяване и окончателното решение за Parex (първата мярка);
б)
предоставянето на Citadele на допълнително 18-месечно удължаване на срока на подчинените заеми в размер на 37 млн. LVL (втората мярка);
в)
предоставянето на Reverta на подкрепа за ликвидността, превишаваща максималните граници, одобрени от Комисията в окончателното решение за Parex (третата мярка).
Член 2
Мерките за помощ, посочени в член 1, са съвместими с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква б) от Договора в контекста на ангажиментите, поети от Латвия, както е посочено в приложение I.
Член 3
Крайните срокове за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието (ДУБ) на Citadele до 30 юни 2013 г. без доверено лице по продажбата или до 31 декември 2013 г. с доверено лице по продажбата (четвъртата мярка), записани в съображение 73 от Решение C(2010) 6202 окончателен поправен на Комисията от 15 септември 2009 г. относно държавна помощ C 26/09 (ex N 289/09), която Латвия възнамерява да приведе в действие за преструктурирането на AS Parex banka, се изменят в съответствие с ангажимента, предоставен от Латвия, който е изложен в приложение II.
Член 4
Адресат на настоящото решение е Република Латвия.
Съставено в Брюксел на 9 юли 2014 година.
DECISIÓN (UE) 2015/162 DE LA COMISIÓN
de 9 de julio de 2014
relativa a la ayuda estatal SA.36612 (2014/C) (ex 2013/NN) aplicada por Letonia en favor de Parex
[notificada con el número C(2014) 4550]
(El texto en lengua inglesa es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 108, apartado 2, párrafo primero,
Después de haber emplazado a los interesados para que presentaran sus observaciones, de conformidad con los citados artículos (1),
Considerando lo siguiente:
1. PROCEDIMIENTO
1.1. Medidas anteriores en favor de Parex
(1)
El 10 de noviembre de 2008, Letonia notificó a la Comisión un conjunto de medidas de ayuda estatal en favor de AS Parex banka (en lo sucesivo denominado «Parex»), destinadas a apoyar la estabilidad del sistema financiero. La Comisión aprobó provisionalmente estas medidas el 24 de noviembre de 2008 (2) (en lo sucesivo denominadas «primera Decisión de salvamento») sobre la base del compromiso asumido por Letonia de presentar un plan de reestructuración para Parex en un plazo de seis meses.
(2)
A petición de Letonia, la Comisión aprobó dos conjuntos de enmiendas a las medidas de ayuda relativas a Parex mediante decisiones de 11 de febrero de 2009 (3) (en lo sucesivo denominada «la segunda Decisión de salvamento») y el 11 de mayo de 2009 (4) (en lo sucesivo denominada «la tercera Decisión de salvamento»).
(3)
El 11 de mayo de 2009, Letonia notificó un plan de reestructuración para Parex. Mediante Decisión de 29 de junio de 2009 (5), la Comisión concluyó preliminarmente que las medidas de reestructuración notificadas constituían ayuda estatal a Parex y expresó sus dudas en cuanto a que dicha ayuda pudiera considerarse compatible con el mercado interior. En consecuencia, la Comisión decidió incoar el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del Tratado y pidió a Letonia que facilitase la información necesaria para evaluar la compatibilidad de la ayuda.
(4)
Entre el 11 de mayo de 2009 y el 15 de septiembre de 2010 se produjeron varios intercambios de información y discusiones entre Letonia y la Comisión en relación con la reestructuración de Parex. Durante ese tiempo Letonia actualizó el plan de reestructuración de Parex en varias ocasiones.
(5)
El plan de reestructuración preveía una división de Parex en un «banco bueno» de nueva creación denominado AS Citadele banka (en lo sucesivo denominado «Citadele»), que se haría cargo de todos los activos básicos y algunos de los no básicos (6), y un «banco malo» [en lo sucesivo denominado «Reverta» (7)], que conservaría los restantes activos no básicos y no rentables. Esta división se ejecutó el 1 de agosto de 2010.
(6)
Mediante Decisión de 15 de septiembre de 2010 (8) (en lo sucesivo denominada «Decisión final Parex»), la Comisión aprobó el plan de reestructuración de Parex sobre la base de los compromisos presentados por las autoridades letonas el 3 de septiembre de 2010.
(7)
Mediante Decisión de 10 de agosto de 2012 (en lo sucesivo denominada «Decisión de modificación») (9), la Comisión aprobó modificaciones de tres compromisos incluidos en la Decisión final Parex a raíz de una solicitud de Letonia. Dichas modificaciones: 1) ampliaron el plazo de cesión de los préstamos de la CEI (10) hasta el 31 de diciembre de 2014; 2) incrementaron el límite de los requisitos mínimos de solvencia permitidos para Citadele al nivel del banco y del grupo; y 3) permitieron prorrogar los límites máximos de los préstamos no utilizados de ejercicios anteriores, aunque respetando los límites iniciales de cuota de mercado.
(8)
La Comisión toma nota de que el 5 de junio de 2014 Letonia aceptó, excepcionalmente, que la presente Decisión sea adoptada en lengua inglesa.
1.2. Procedimiento de investigación formal
(9)
El 1 de octubre de 2013 Letonia notificó una solicitud de nueva modificación de la Decisión final Parex y solicitó la prórroga del plazo de cesión del negocio de gestión de patrimonio de Citadele (11). En el curso de la evaluación de esta solicitud de modificación, la Comisión concluyó que Letonia había concedido ayudas estatales a Citadele y Parex más allá de las medidas de ayuda aprobadas por la Comisión.
(10)
Entre el […] (12) y el 4 de marzo de 2014 tuvieron lugar varios intercambios de información entre Letonia y la Comisión con respecto a las medidas de ayuda adicionales. Letonia presentó información y documentos el 30 de octubre de 2013 y el 31 de enero y el 4 de marzo de 2014 (incluido un plan revisado de reestructuración de Parex).
(11)
Desde el 11 de noviembre de 2013, la Comisión ha recibido también actualizaciones mensuales sobre los avances realizados por Letonia en la venta de Citadele, un proceso que comenzó en octubre de 2013.
(12)
Mediante Decisión de 16 de abril de 2014 (en lo sucesivo denominada «la Decisión de incoación»), la Comisión informó a Letonia de que, tras haber examinado la información facilitada por las autoridades letonas, había decidido incoar el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea (TFUE) (13). En la Decisión de incoación, la Comisión también invitaba a las partes interesadas a presentar sus observaciones sobre la ayuda; como respuesta a dicha invitación recibió una observación el 23 de mayo de 2014.
(13)
Letonia informó a la Comisión de que, por razones de urgencia, aceptaba excepcionalmente que la presente Decisión se adopte en lengua inglesa.
2. DESCRIPCIÓN
2.1. Empresa afectada
(14)
Parex era el segundo banco más grande de Letonia, con unos activos totales de 3 400 millones de lati letones (LVL) (4 900 millones EUR) a de 31 de diciembre de 2008. Parex fue fundado en 1992. En noviembre de 2008, Letonia adquirió el 84,83 % del capital social de la entidad a los dos mayores accionistas, por un precio total simbólico de 2 LVL (aproximadamente 3 EUR), una medida de ayuda estatal aprobada por la Comisión mediante la primera y segunda Decisiones de salvamento. Tras la recapitalización aprobada mediante las decisiones de salvamento, Letonia elevó su participación en Parex hasta cerca del 95 % mediante la inyección de otros 140,75 millones LVL en mayo de 2009, una medida aprobada por la Comisión mediante la tercera Decisión de salvamento.
(15)
En abril de 2009, el Banco Europeo de Reconstrucción y Desarrollo (BERD) adquirió el 25 % del capital social de Parex más una acción. A raíz de la división de Parex en un banco «bueno» y un banco «malo» en 2010, junto con los cambios en la estructura accionarial, los accionistas de Citadele son ahora Letonia (75 %) y el BERD (25 %), mientras que los accionistas de Reverta son Letonia (84,15 %), el BERD (12,74 %) y otros (3,11 %).
(16)
En los considerandos 11 a 15 de la Decisión puede encontrarse una descripción detallada de Parex hasta el momento de la Decisión final Parex.
2.2. Medidas de ayuda aprobadas para Citadele y Reverta
(17)
Parex había sido autorizado a beneficiarse de una serie de medidas de ayuda, aprobadas por la Comisión en la primera, segunda y tercera Decisiones de salvamento (en lo sucesivo denominadas «las Decisiones de salvamento»), así como en la Decisión final Parex.
(18)
El plan de reestructuración aprobado por la Comisión en la Decisión final Parex establecía que la ayuda de salvamento aprobada anteriormente por la Comisión debía prorrogarse hasta el final del período de reestructuración y ser dividida entre Citadele y Reverta. La Decisión final Parex también aprobó una ayuda adicional de reestructuración para Reverta y Citadele. Asimismo, estableció un mecanismo de utilización de las ayudas que habían sido aprobadas provisionalmente a través de las Decisiones de salvamento tras la división de Parex, en relación con:
a)
el aporte de liquidez en forma de depósitos estatales para Citadele y Reverta (14);
b)
las garantías estatales sobre los pasivos de Citadele y Reverta (15);
c)
una recapitalización estatal de Reverta y Citadele (16);
d)
una medida de rescate de activos para Citadele (17).
3. RAZONES PARA LA INCOACIÓN DEL PROCEDIMIENTO DE INVESTIGACIÓN FORMAL
3.1. Medidas adicionales aplicadas por Letonia para Parex, Citadele y Reverta
(19)
Basándose en el informe presentado el 29 de agosto de 2013 por el síndico encargado de la supervisión (18) y los documentos y la información presentados por Letonia desde octubre de 2013, se constató que Letonia había puesto en vigor las siguientes medidas sin notificación previa a la Comisión:
a)
el 22 de mayo de 2009, Letonia concedió a Parex un préstamo subordinado de 50,27 millones LVL (considerado como capital de nivel 2) con un vencimiento a siete años, es decir, hasta el 21 de mayo de 2016 (en lo sucesivo denominada «la primera medida»). El vencimiento de dicho préstamo subordinado supera el vencimiento máximo de cinco años fijado en la primera Decisión de salvamento y confirmado en la Decisión final Parex;
b)
el 27 de junio de 2013, Letonia concedió a Citadele una prórroga adicional del vencimiento de 18 meses (en lo sucesivo denominada «la segunda medida») de 37 millones LVL de préstamos subordinados (de un total de 45 millones LVL en poder de Letonia en ese momento) (19). Letonia no notificó a la Comisión la prórroga del vencimiento de los préstamos subordinados;
c)
además, desde 2011, Letonia ha facilitado a Reverta aporte de liquidez que supera los límites máximos aprobados por la Comisión en la Decisión final Parex (en lo sucesivo denominada «la tercera medida»), tanto en lo que se refiere a la hipótesis de base como al peor escenario hipotético (20).
(20)
Sobre la base de la información de que disponía la Comisión en el momento de la Decisión de incoación, en lo que se refiere a la primera y la segunda medidas, la Comisión dudaba mucho que pudieran considerarse compatibles con el mercado interior, teniendo en cuenta que:
a)
en la evaluación original de la compatibilidad de los préstamos subordinados concedidos por Letonia, se consideró que un plazo de vencimiento de dichos préstamos de cinco años era el mínimo necesario y, por tanto, podría ser considerado compatible sobre esta base, y
b)
no se habían presentado nuevos argumentos para justificar por qué un vencimiento más largo era, de hecho, el mínimo estrictamente necesario.
(21)
Del mismo modo, en el momento de la Decisión de incoación no se presentaron argumentos suficientes en el sentido de demostrar la compatibilidad de la tercera medida.
(22)
En virtud de todo ello, la Comisión incoó el procedimiento de investigación formal con arreglo a lo dispuesto en el artículo 13, apartado 1, y en el artículo 4, apartado 4, del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo (21), en lo que respecta a la ayuda ilegal concedida a través de las primera, segunda y tercera medidas descritas en el considerando 19.
3.2. Incumplimiento del compromiso de cesión de las actividades de gestión de patrimonio de Citadele
(23)
Letonia también incumplió su compromiso, recogido en la Decisión final Parex, de ceder las actividades de gestión de patrimonio de Citadele, sin un síndico de las cesiones, a más tardar el 30 de junio de 2013, o antes del 31 de diciembre de 2013 con un síndico (en lo sucesivo denominado «la cuarta medida») (22). Por tanto, se ha violado el compromiso de ceder el negocio de gestión de patrimonio de Citadele en tales plazos.
(24)
En la Decisión de incoación, la Comisión llegó a la conclusión de que la violación del compromiso descrito en el considerando 21 constituye un uso abusivo de la ayuda. Por tanto, la Comisión decidió incoar el procedimiento de investigación formal por uso abusivo de ayuda con arreglo a lo dispuesto en el artículo 16 del Reglamento (CE) no 659/1999.
4. OBSERVACIONES DE LOS INTERESADOS
(25)
A raíz de la Decisión de incoación del procedimiento, la Comisión recibió observaciones de una persona que no aportó elementos que demostrasen que dicha persona podía ser considerada como interesado, es decir, una parte cuyos intereses puedan verse afectados por la medida [por ejemplo, competidores o asociaciones comerciales (23)], o que actuase en nombre de una parte interesada.
(26)
Las observaciones recibidas se referían a supuestas ilegalidades de Parex y no estaban vinculadas a las primera, segunda y tercera medidas aplicadas por Letonia a Parex, Citadele y Reverta, ni a la cuarta medida. Esencialmente se referían a hechos e información no directamente relevantes para la aplicación de las normas sobre ayudas estatales en el asunto que nos ocupa. Por tanto, a efectos de la evaluación efectuada en el marco de la presente Decisión se han registrado y considerado como información genérica sobre el mercado.
5. OBSERVACIONES DE LETONIA SOBRE EL PROCEDIMIENTO DE INVESTIGACIÓN FORMAL
(27)
Tras la Decisión de incoación, el 26 de mayo de 2014 Letonia presentó comentarios destinados a abordar las dudas planteadas por la Comisión en relación con la compatibilidad de la primera, segunda y tercera medidas, así como la violación del compromiso de ceder el negocio de gestión de patrimonio de Citadele.
(28)
El 30 de mayo de 2014, Letonia presentó un plan de reestructuración actualizado que incluía la información y las medidas compensatorias que se presentan en las secciones 5.1 a 5.5 de la presente Decisión.
(29)
Tras una petición de información de la Comisión, el 23 de junio de 2014 Letonia presentó elementos adicionales relativos a la segunda medida.
5.1. Primer vencimiento de los préstamos subordinados más largo que las condiciones de las Decisiones de salvamento y la Decisión final Parex (primera medida)
(30)
En sus observaciones de 26 de mayo de 2014, Letonia alegó que la adopción de la primera medida era necesaria para que Parex cumpliese los requisitos de solvencia reglamentarios y, de este modo, evitar su hundimiento irremediable, en gran medida debido a la fragilidad del sistema bancario letón, muy interconectado e interdependiente.
(31)
Letonia considera que en el momento de la adopción de la primera Decisión de salvamento, las autoridades letonas tenían poca información sobre la situación financiera real de Parex y la calidad de sus activos. Por tanto, en su solicitud inicial a la Comisión de aprobación de las medidas de ayuda estatal, Letonia se comprometió a conceder préstamos subordinados a cinco años, puesto que el vencimiento era el mínimo necesario para préstamos subordinados a fin de poder ser considerados como capital de nivel 2 con arreglo a las disposiciones pertinentes de la legislación letona.
(32)
Letonia también alega que para poder evaluar mejor la situación financiera de Parex encargó a PriceWaterhouse Coopers un ejercicio de debida diligencia de Parex, que se completó el 26 de enero de 2009, después de adoptada la primera Decisión de salvamento.
(33)
Al mismo tiempo, Letonia subraya el hecho de que la situación del mercado en 2008-2009 era muy dinámica y la calidad de los préstamos se deterioraba más rápido de lo previsto. Ese empeoramiento de la situación quedó reflejado y dio lugar a la adopción por la Comisión de tres Decisiones de salvamento de Parex y a la presentación por Letonia de varias versiones del plan de reestructuración de Parex, siendo la última la comunicada el 11 de mayo de 2009 (en lo sucesivo denominado «el plan de reestructuración de 2009»).
(34)
En este contexto, Letonia explica que las hipótesis y previsiones contenidas en las decisiones de salvamento quedaron obsoletas de inmediato debido a los rápidos cambios en la situación económica, impulsada principalmente por la crisis financiera mundial y la disminución de la confianza de los mercados en Parex. Letonia concluyó, por tanto, que un vencimiento de cinco años para los préstamos subordinados que había concedido a Parex ya no sería suficiente para estabilizar el frágil sistema bancario letón. De hecho, resultó que Parex, un banco de importancia sistémica en ese momento, necesitaba préstamos subordinados con un vencimiento superior a cinco años para cumplir sus requisitos de solvencia y, en particular, para cumplir los requisitos mínimos de solvencia.
(35)
De conformidad con el marco regulador [sobre la base de las normas de Basilea II (24)] aplicables a Parex en el momento de la emisión de los préstamos subordinados, solo el 80 % de los préstamos a cinco años de 50,27 millones LVL (es decir, solo 40,22 millones LVL) habrían podido considerarse capital de nivel 2. En particular, a efectos reglamentarios, un porcentaje acumulativo de descuento (o amortización) tuvo que aplicarse anualmente al importe de los préstamos subordinados, con objeto de reflejar el valor decreciente de estos instrumentos como elementos positivos del capital reglamentario. En consecuencia, un préstamo de cinco años al comienzo de la transacción solo es subvencionable en un 80 % de su importe a efectos de la solvencia; en un 60 % a principios del segundo año; y así sucesivamente.
(36)
Letonia corroborar esta afirmación a través de cálculos comparativos que demuestran que si los préstamos subordinados hubieran sido concedidos por Letonia durante un período de cinco años, no habrían podido ser considerados plenamente como capital de nivel 2 desde su inicio.
(37)
Fijar el plazo de vencimiento de los préstamos subordinados concedidos por Letonia a Parex en siete años resultó necesario para que todo el importe de 50,27 millones LVL de préstamos subordinados concedidos pudiera ser considerado como capital de nivel 2 durante el período 2009-2010 con el fin de permitir a Parex cumplir su objetivo de coeficiente de solvencia. En el cuadro 1 se presentan los importes del capital de nivel 2 admisible en poder de Parex al final de cada año sobre la base de la duración del préstamo subordinado de 50,27 millones LVL emitido en mayo de 2009.
Cuadro 1
Duración del préstamo subordinado emitido en mayo de 2009 y su calificación como capital de nivel 2 (millones LVL)
Plazo de vencimiento
2009
2010
2011
Préstamo a 5 años
40,22
30,16
20,11
Préstamo a 6 años
50,27
40,22
30,16
Préstamo a 7 años
50,27
50,27
40,22
Préstamo a 8 años
50,27
50,27
50,27
(38)
Letonia explica que el 9 de junio de 2009 Nomura International (nombrado por Letonia en marzo de 2009 para organizar la venta de Parex) presentó a las autoridades letonas una estrategia de venta de Parex con un calendario muy agresivo que preveía que la venta estuviese completada en 2010. Por tanto, era necesario que Parex siguiera cumpliendo plenamente los requisitos de capital aplicables al menos hasta el final de 2010.
(39)
Por último, Letonia afirma que si el vencimiento del préstamo subordinado solo hubiera sido de cinco años, el plan de reestructuración de 2009 debería haber incluido otras medidas destinadas a reforzar de otra forma la solvencia de Parex (por ejemplo, inyecciones de capital fresco, prórroga inmediata de los préstamos subordinados, etc.). Sin estas medidas, los depositantes habrían estado totalmente desprotegidos y la estabilidad del sistema financiero letón se habría visto seriamente amenazada.
5.2. Prórroga sin previo aviso del vencimiento de los préstamos subordinados (segunda medida)
(40)
En lo que se refiere a la segunda medida, Letonia alega que la nueva prórroga del vencimiento del préstamo subordinado era necesaria debido a cambios en la normativa ocurridos en 2013. En particular, el 1 de marzo de 2013, Citadele fue informada por la Comisión del Mercado Financiero y de Capitales (FCMC) que el coeficiente de solvencia del grupo debía alcanzar un mínimo del 10 % en términos absolutos a finales de 2013, mientras que el coeficiente recomendado para hacer frente a los riesgos existentes y potenciales era del […]. Antes de marzo de 2013, el coeficiente mínimo exigido era del 8,4 %.
(41)
Letonia afirma que la segunda medida se adoptó de buena fe, puesto que las autoridades letonas consideraron que se atenía al principio del inversor en una economía de mercado y no daba lugar a pérdidas financieras para el Estado.
(42)
Letonia añade que, en el momento de la adopción de la segunda medida, junto con Citadele consideró de buena fe que la posibilidad de ampliar el vencimiento del préstamo subordinado había sido prevista en las decisiones pertinentes de la Comisión y en el plan de reestructuración.
(43)
Letonia alega que cualquier inversor en una economía de mercado en la posición del accionista mayoritario de Citadele habría hecho todo lo posible para mantener el valor de su inversión y habría estado dispuesto a adoptar y aplicar las medidas necesarias para impedir que el valor contable de su participación fuese menor como consecuencia de la quiebra bancaria, con el fin de cubrir sus necesidades de capital. En caso de que Citadele hubiese incumplido los requisitos de solvencia más estrictos impuestos por la FCMC en ese momento, la estabilidad, viabilidad y negociabilidad del banco se habrían visto comprometidas, lo que, en última instancia, habría afectado a la posibilidad de una venta en buenas condiciones financieras.
(44)
Letonia también presenta una hipótesis alternativa en la que la segunda medida no habría sido concedida y en la que el coeficiente de capital recomendado no se habría alcanzado, puesto que el coeficiente de solvencia se habría situado por debajo del 9,3 % a 31 de diciembre de 2013 en comparación con el mínimo exigido del 10 %.
(45)
Letonia también sostiene que las medidas alternativas para reforzar la solvencia de Citadele (es decir, una ampliación de capital o la emisión de nuevos préstamos subordinados) no eran viables. Más concretamente indica que habría sido imposible que Citadele obtuviese préstamos subordinados de terceros inversores en 2013 dado el compromiso de las autoridades letonas de vender Citadele en un breve plazo (antes del 31 de diciembre de 2014). La incertidumbre sobre el potencial comprador y su futura estrategia habría llevado a los proveedores de préstamos subordinados a pedir una opción de venta sobre cualquier préstamo subordinado que concediesen a Citadele (cláusula de cambio de control) (25). Esto habría significado que el vencimiento efectivo de dichos préstamos subordinados en el momento de su emisión habría sido considerado inferior a cinco años y, por tanto, los préstamos no habrían sido considerados como capital de nivel 2.
(46)
En respuesta a una solicitud de información de la Comisión acerca de si Letonia se había puesto en contacto con el BERD en relación con una posible prórroga de los vencimientos de los préstamos subordinados, las autoridades letonas presentaron una declaración el 23 de junio de 2014 en relación con Citadele. En ella confirman que antes de acordar la segunda medida no se dirigieron al BERD para proponerle prorrogar el vencimiento de los préstamos subordinados que este poseía. En este contexto, reafirman que la segunda medida debía ser adoptada para impedir la inminente infracción por Citadele de las nuevas normas sobre requisitos de capital, que eran más estrictas.
(47)
Letonia alega que tuvo que prorrogar el vencimiento de la deuda subordinada que poseía en Citadele sin demora y que no negoció una ampliación comparable en relación con la deuda subordinada también poseída por el BERD.
(48)
Letonia considera que su decisión a este respecto se vio conformada por los tres puntos siguientes:
a)
la necesidad de abordar de forma eficaz la inminente infracción de los nuevos requisitos de solvencia: Citadele había calculado sus necesidades de capital de nivel 2 admisible y había concluido que, en contraste con la adopción de la segunda medida, que habría supuesto una prórroga del vencimiento de 18 meses, un posible cambio del vencimiento de la deuda subordinada en la que el BERD fuese también parte habría exigido una prórroga considerablemente más larga. Esa diferencia se debía al hecho de que el principal de ese préstamo era más bajo y, por consiguiente, su impacto en la posición de capital de Citadele habría sido mucho menor. Letonia también afirma que una prórroga de la deuda subordinada en poder del BERD supondría la negociación con el BERD a este respecto. Además, habida cuenta de las diferencias en la legislación aplicable y el requisito general de estructura jurídica necesaria que habría de implantarse, prorrogar el préstamo subordinado en que el BERD era también parte a la vez que prorrogar una parte de la deuda subordinada en poder solo de Letonia habría requerido unas estructuras jurídicas complejas;
b)
Letonia subraya que en el momento de la prórroga también consideró que una prórroga del vencimiento de la deuda subordinada celebrada por el BERD haría que la cesión de Citadele fuese más gravosa, puesto que existirían contratos más interrelacionados sobre la deuda subordinada en el momento de la venta. Consideró que esta posibilidad podría complicar la venta de Citadele, ya que podría tener repercusiones en las condiciones de cierre aplicables y probablemente podría incrementar los costes de la transacción;
c)
por otra parte, Letonia señala que la situación del BERD en relación con Citadele habría hecho más complejo para el BERD dar su consentimiento a la prórroga. Letonia señala en sus observaciones del 23 de junio de 2014 que creía firmemente que, en principio, el BERD habría estado dispuesto a aceptar la prórroga del vencimiento del instrumento. Sin embargo, también reconoce que la posición del BERD difería de la posición de Letonia en el sentido de que esta era el accionista mayoritario de Citadele y que por ello podía ejercer una influencia sobre el proceso de venta y negociar diversas posibilidades con respecto al pago de los préstamos subordinados con los titulares. Por tanto, Letonia reconoció que la falta de control por el BERD sobre la venta de Citadele podría haber constituido un factor disuasorio para prorrogar el vencimiento de los préstamos respectivos, o, en cualquier caso, conducir a largas negociaciones.
5.3. Aporte de liquidez no notificado concedido a Reverta (tercera medida)
(49)
Letonia y Reverta reconocen que desde diciembre de 2010 el aporte de liquidez concedido por Letonia a Parex (y posteriormente a Reverta) superó el límite máximo autorizado de liquidez establecido en el considerando 55 de la Decisión final Parex. En la Decisión de incoación se indicaba que el aporte de liquidez a Reverta pendiente a 31 de diciembre de 2013 era de 362,52 millones LVL, lo que supera en 55,52 millones LVL el límite de liquidez de 307 millones LVL establecido en el peor escenario hipotético.
(50)
Letonia alega que la Comisión había autorizado inicialmente, en la Decisión final Parex, la conversión en capital de 218,7 millones LVL de aporte de liquidez para Parex. Dicho importe a convertir se redujo posteriormente en la Decisión modificada a 118,7 millones LVL. Si estos 118,7 millones LVL de apoyo de liquidez se hubiesen convertido en capital, entonces el aporte de liquidez se habría reducido y habría respetado los límites autorizados. Sin embargo, solo 49,5 millones de LVL de dichos 118,7 millones fueron efectivamente convertidos en capital. Este factor es presentado por Letonia como la causa principal del nivel excesivo de liquidez.
(51)
Además, Letonia alega que el exceso de ayuda también fue causado por retrasos en la generación de tesorería en comparación con los tipos de generación de tesorería previstos en el momento de la Decisión final Parex. Los deudores tenían pagos retrasados en efectivo y, por tanto, la recuperación del efectivo sufrió un retraso aproximado de dos años. Letonia considera que ese fenómeno es temporal y espera que el excesivo aporte de liquidez cese en los años 2015-2016.
(52)
Sin embargo, Letonia y Reverta reconocen la desviación con respecto a los importes de las ayudas autorizadas como resultado de las dificultades que encontraron para repartir adecuadamente las ayudas estatales entre aporte de liquidez debidamente autorizado y aportaciones de capital tras la adopción de la Decisión de modificación.
(53)
Además las autoridades letonas explican que en caso de que la licencia bancaria de Parex (actualmente Reverta) se hubiese mantenido, Letonia habría tenido que inyectar en Parex más capital de lo previsto (de hecho, el nivel mínimo de capital exigido en virtud de las normas de solvencia era superior al apoyo máximo de capital de 218,7 millones LVL autorizado por la Decisión final Parex). Sobre la base del plan de reestructuración original presentado a la Comisión, el valor económico obtenido a partir de la cesión de activos y la conversión de 218,7 millones LVL habría sido insuficiente para que Parex (Reverta) cumpliese con los requisitos de solvencia reglamentarios.
(54)
Por tanto, si la licencia se hubiese mantenido, Parex (Reverta) habría necesitado capital adicional. Tras la retirada de la licencia bancaria, el nivel de la ayuda complementaria se limitó al importe necesario para el proceso de liquidación.
(55)
Según Letonia, ya no fue necesario más apoyo para convertir el aporte de liquidez en capital después del 31 de diciembre de 2011, pues la licencia bancaria de Reverta había sido retirada. Durante los intercambios que precedieron a la adopción de la Decisión de modificación, Letonia comunicó a la Comisión su plan para convertir el apoyo de liquidez en capital después del 31 de diciembre de 2011, si bien no confirmó su intención de hacerlo realmente y no identificó de forma expresa ni compartió con la Comisión las consecuencias técnicas de la no conversión. En particular, Letonia no indicó que como resultado de su «no conversión» en capital, los fondos que ya habían sido concedidos como aporte de liquidez no se materializarían tan rápidamente como lo requería la Decisión final Parex.
(56)
Dado que solo 49,5 millones LVL de aporte de liquidez habían sido efectivamente transformados en capital a 31 de diciembre de 2011 y 69,2 millones LVL de aporte de liquidez no se habían convertido en capital, el nivel de aporte de liquidez siguió siendo superior al autorizado en aproximadamente la misma cantidad.
(57)
Según Letonia, mantener el apoyo a la liquidez y evitar la conversión en capital era la medida menos gravosa para las autoridades letonas y, de hecho, reduce la ayuda estatal al mínimo necesario.
(58)
Letonia y Reverta confirman que Reverta ya no necesita «fondos nuevos». Habida cuenta de la escasa cuantía del aporte de liquidez convertido en capital, Letonia espera que Reverta conservará [300-350] millones LVL en aporte de liquidez a finales de 2014, [250-300] millones LVL a finales de 2015 y [200-250] millones LVL a finales de 2016 y 2017 (tras la liquidación de Reverta). Según Letonia, ese aporte de liquidez supera el límite autorizado originalmente, debido a que: i) se ha convertido menos aporte de liquidez en capital, y ii) se espera que la gestión de Reverta produzca menos liquidez de la inicialmente prevista.
(59)
Tras la nueva previsión de tesorería que refleja las dificultades de la recuperación de activos, Letonia espera que Reverta tenga una posición de capital negativa de [250-300] millones LVL al final del proceso de liquidación (31 de diciembre de 2017).
5.4. Compromiso de ceder el negocio de gestión de patrimonio (cuarta medida)
(60)
Letonia inició el proceso de venta de Citadele en 2011 con el fin de respetar los compromisos recogidos en la Decisión final Parex. El primer intento de venta se llevó a cabo con Nomura International como asesor, pero debido a las graves perturbaciones en la zona del euro provocadas por la crisis económica y financiera en Grecia y el colapso de Snoras y Krajbanka en Lituania y Letonia, este intento no tuvo éxito.
(61)
Además, en febrero de 2013 Letonia encargó un estudio específico a un perito independiente […] sobre, entre otras cosas, el impacto de la venta del negocio de gestión de patrimonio en la fecha señalada en los compromisos. El perito demostró que el valor de las dos entidades independientes (gestión de patrimonio y la parte restante de Citadele) era inferior al valor de Citadele en su conjunto. Por consiguiente, privar de su negocio de gestión de patrimonio a Citadele disminuiría el valor contable del banco y afectaría al valor para los accionistas. A través de distintas proyecciones el perito demostró que sin el negocio de gestión de patrimonio el «beneficio de explotación del banco se derrumbaría […]» y que su […] se habría deteriorado.
(62)
Según Letonia, sobre la base del estudio del perito, la venta del negocio de gestión de patrimonio independientemente del resto de Citadele en 2013 habría afectado a la viabilidad de Citadele y, por consiguiente, a las posibilidades de venderla. Ello habría reducido significativamente la capacidad del banco para atraer a operadores privados para invertir en Citadele a un precio razonable. Por lo tanto, un segundo proceso de venta de la totalidad Citadele comenzó en 2013 con ayuda de Société Générale y Linklaters LLP como asesores externos. Los dos métodos de venta que actualmente se están contemplando son una concentración y adquisición o una oferta pública inicial.
5.5. Medidas compensatorias propuestas por Letonia
(63)
Para garantizar la compatibilidad con el mercado interior, en virtud de las normas de la Unión sobre ayudas estatales, de las medidas adicionales de ayuda decididas por Letonia para Parex, Citadele y Reverta mediante la primera, segunda y tercera medidas, así como la no cesión del negocio de gestión de patrimonio de Citadele en el plazo convenido (cuarta medida), Letonia ha propuesto una serie de compromisos que se recogen en los considerandos 64 a 73.
5.5.1. Plazo de venta de Citadele y del negocio de gestión de patrimonio
(64)
Letonia o Citadele se comprometen a hacer todo lo que esté en su mano para conseguir lo antes posible y, en cualquier caso, antes del […] ofertas vinculantes para la venta de la totalidad de la participación de Letonia en Citadele (incluido el negocio de gestión de patrimonio). La venta deberá estar concluida a más tardar el […]. Se dejará a la discreción de Letonia (y de su asesor) decidir la estructura adecuada y las modalidades de la transacción de venta (por ejemplo, venta comercial u oferta pública inicial), siempre que Letonia se deshaga de la totalidad de su participación en Citadele a más tardar el […]. En el caso de una oferta pública inicial, Letonia se compromete acordar un folleto vinculante con la FCMC a más tardar el […].
(65)
Letonia o Citadele garantizan también que se nombrará un síndico de la cesión si hasta el […] no se hubiesen recibido ofertas vinculantes o, en el caso de una oferta pública inicial que tenga el mismo objetivo, no se hubiera acordado el folleto con la FCMC. En tal caso, Letonia adoptará las medidas necesarias para garantizar que el síndico de la cesión sea nombrado y comience a trabajar a partir del […]. Se entiende que el asesor financiero para la venta de Citadele también podría ser designado como síndico de la cesión a partir del […]. En caso de que se designe a un síndico de la cesión, Letonia y Citadele se comprometen a recibir ofertas irrevocables y vinculantes de todas las partes hasta el […] y a celebrar un acuerdo irrevocable y vinculante para la venta de la totalidad de la participación de Letonia en Citadele hasta el […], venta que deberá estar cerrada a más tardar el […].
(66)
Además, Letonia y Citadele se comprometen a que a partir del […] Citadele […] nuevas operaciones y el resto de las actividades empresariales de Citadele […], en caso de que Letonia no haya llegado hasta el […] a un acuerdo irrevocable y vinculante para el cierre y la venta por […] de la totalidad de su participación o en el caso de que la oferta pública inicial no permita a Letonia vender la totalidad de su participación en Citadele hasta el […].
(67)
Letonia y Citadele se comprometen a cerrar la operación de compra y venta de la totalidad de la participación de Letonia en Citadele antes del […]. Si la venta de dicha participación no estuviese finalizada el […], se comprometen a que Citadele […] nuevas operaciones y el resto de las actividades empresariales de Citadele será […].
(68)
Si Citadele es […] en cualquiera de las circunstancias a que se hace referencia en los considerandos 64 a 67, cualquier parte de las actividades empresariales de Citadele para la que exista un interés de terceros, podrá ser vendida y transferida por Letonia o Citadele a dichos terceros (sin perjuicio de los principios enunciados […] y sin nuevas ayudas estatales).
5.5.2. Reducción adicional del importe de las aportaciones de capital autorizado
(69)
Por lo que se refiere a Reverta, la Decisión de modificación autorizó la conversión en capital de los depósitos estatales y los intereses (aporte de liquidez) por un importe total de 118,7 millones LVL. Como hasta ahora solo 49,5 millones LVL de aporte de liquidez se han convertido en capital, Letonia propuso inmediata y permanente reducir el importe total máximo de capital que Letonia puede aportar a Reverta de 49,5 millones LVL, frente a los 118,7 millones LVL previos.
5.5.3. Compromiso de reforzar las medidas de reparto de cargas evitando las salidas de efectivo en beneficio de los acreedores subordinados de activos
(70)
Letonia reconoce que son necesarias medidas reforzadas de reparto de cargas para garantizar la compatibilidad de la primera, segunda y tercera medidas con el mercado interior. Estas medidas deben garantizar, entre otras cosas, que los interesados no se beneficien indebidamente de la ayuda complementaria facilitada a Citadele y Reverta.
(71)
A tal efecto, Letonia se compromete a reforzar los anteriores compromisos de reparto de cargas mediante la recapitalización interna por los antiguos accionistas mayoritarios de Parex, sus empresas asociadas y otros acreedores (en lo sucesivo denominados «los acreedores subordinados de activos») a los que se habían concedido los préstamos subordinados (en lo sucesivo denominados «los préstamos subordinados de activos»).
(72)
Reverta ha superado los importes de liquidez autorizados por la Decisión final Parex en parte debido al pago de intereses sobre los préstamos subordinados de activos. En caso de que Reverta no hubiese abonado dichos intereses o de que los préstamos subordinados de activos hubiesen sido depreciados inmediatamente después de la Decisión final Parex, Letonia podría no tener que ejecutar la primera, segunda y tercera medidas, siempre que se aplicasen realmente.
(73)
Teniendo en cuenta lo anterior, Letonia se ofrece a aclarar y reforzar sus compromisos en lo que se refiere al principal y los intereses adeudados en virtud de los préstamos subordinados de activos como sigue:
a)
Citadele y Reverta (anteriormente Parex) y sus empresas afiliadas no pagarán intereses, dividendos o cupones sobre los instrumentos de capital existentes (incluidos instrumentos superiores e inferiores de nivel 2, acciones preferenciales y acciones B) (tanto derivados como acumulados) ni ejercerán derechos de compra en relación con los mismos, a cualquier tenedor de deuda o accionista subordinado que no sean estrictamente el Estado letón o el BERD, hasta y a menos que la ayuda estatal a Reverta o Citadele haya sido reembolsada íntegramente y que exista una obligación jurídica de hacerlo. En la medida en que dichas obligaciones jurídicas existan, Letonia se compromete a suprimirlas tan pronto como sea posible (y en cualquier caso, no más tarde del 30 de abril de 2015);
b)
Letonia también se compromete a no reembolsar el saldo vivo de la deuda (principal) de los préstamos subordinados de activos (a menos y hasta que todas las ayudas estatales a Reverta/Citadele hayan sido reembolsadas completamente); es decir:
i)
sujetos a una orden vinculante que prohíba los pagos en el marco de los préstamos subordinados de activos vencidos y exigibles, o
ii)
convertidos en capital de nivel 1 sin derecho a voto, o
iii)
condonados,
en la medida necesaria para cubrir el valor activo neto negativo de Reverta, siempre que se disponga de una base jurídica;
c)
Letonia adoptará todas las medidas necesarias para garantizar que todas las disposiciones legales necesarias para dar cumplimiento a lo dispuesto en los compromisos anteriores entren en vigor a más tardar el 30 de abril de 2015.
5.6. Reacción de Letonia a las observaciones de terceros
(74)
El 6 de junio de 2014, Letonia presentó su respuesta en relación con las observaciones del tercero recibidas por la Comisión. Letonia afirma que las alegaciones expuestas en las observaciones son infundadas y que carecen de pertinencia en relación con la decisión de incoar el procedimiento. Letonia rechaza las alegaciones del tercero y pide que sean ignoradas por la Comisión.
6. EVALUACIÓN
6.1. Existencia de ayuda estatal como consecuencia de las nuevas medidas
(75)
Con arreglo al artículo 107, apartado 1, del Tratado, serán incompatibles con el mercado interior, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones.
(76)
Para considerar que una medida constituye ayuda estatal deben cumplirse acumulativamente cuatro condiciones: a) la medida debe estar financiada mediante fondos estatales; b) debe conceder una ventaja selectiva que pueda favorecer a determinadas empresas o a la producción de determinados bienes; c) debe falsear o amenazar con falsear la competencia y debe poder afectar a los intercambios comerciales entre Estados miembros.
6.1.1. Primera medida
(77)
El hecho de que la concesión por parte de Letonia de préstamos subordinados a Parex contenía ayuda estatal fue establecido en la primera Decisión de salvamento, cuando la Comisión aprobó la emisión de deuda subordinada con un vencimiento de cinco años como ayuda compatible con el mercado interior. La Comisión decidió en aquel momento que un inversor en una economía de mercado no habría concedido la deuda subordinada con un vencimiento de cinco años (26).
(78)
Los préstamos subordinados concedidos efectivamente por Letonia en favor de Parex eran idénticos a la medida aprobada por la Comisión, con la salvedad de que disponían de un vencimiento mayor, lo que generaba una ventaja adicional para Parex.
(79)
Una deuda subordinada con un vencimiento de siete años daría al prestatario una ventaja mayor que la deuda subordinada con vencimiento a cinco años ya que el riesgo para los inversores en cualquier inversión aumenta a medida que el vencimiento de la inversión se amplía. Cuando se concedió la deuda subordinada con vencimiento de siete años, habría sido aún menos probable que un inversor en una economía de mercado concediese la deuda subordinada con ese vencimiento ampliado de lo que habría sido por cinco años. Por ello, la prórroga del vencimiento de la deuda subordinada supuso una ventaja adicional para Parex en comparación con la forma de la deuda subordinada aprobada en la Decisión de salvamento y en la Decisión final Parex. Dado que todos los demás requisitos para la existencia de ayuda estatal ya habían sido establecidos en la primera Decisión de salvamento, la primera medida supone una ayuda de Estado adicional.
6.1.2. Segunda medida
(80)
El 27 de junio de 2013, Letonia concedió una prórroga del vencimiento de 18 meses adicionales para los 37 millones LVL de préstamos subordinados a Citadele (de un total de 45 millones LVL en poder de Letonia en ese momento).
(81)
En la Decisión de incoación, en ausencia de otros argumentos, la Comisión consideró que tal prórroga no habría sido concedida por un inversor en una economía de mercado, ya que supone riesgos adicionales en comparación con la anterior forma de préstamos subordinados. Por tanto, la Comisión consideró que la prórroga del vencimiento de la deuda subordinada supuso una ventaja adicional concedida por el Estado a Citadele con respecto a la forma de deuda subordinada aprobada en la Decisión de salvamento y en la Decisión final Parex y, por lo tanto, una ayuda adicional.
(82)
Letonia alega que un inversor privado habría optado racionalmente por determinadas medidas para mantener la solvencia del banco con el fin de preservar el valor de su inversión. Sostiene pues, en resumen, que la segunda medida no confirió una ventaja a Citadele porque el apoyo adicional era acorde con el principio del inversor en una economía de mercado.
(83)
La Comisión no niega que el principio del inversor en una economía de mercado sea aplicable a una operación como la segunda medida. Sin embargo, recuerda que los tribunales de la Unión han subrayado que si un Estado miembro se remite a esa prueba durante el procedimiento administrativo, le incumbe, en caso de duda, acreditar inequívocamente y en virtud de factores objetivos y verificables que la medida ejecutada corresponde a su cualidad de accionista y que, a este respecto, puede ser necesario presentar pruebas que demuestren que esta decisión se basa en evaluaciones económicas comparables a las que, en las circunstancias del presente asunto, un inversor privado racional en una situación lo más similar posible a la del Estado miembro debería haber llevado a cabo, antes de realizar la inversión, a efectos de determinar su rendimiento futuro (27).
(84)
En este contexto, la Comisión considera que la afirmación de Letonia de que actuó de acuerdo con el principio del inversor en una economía de mercado no ha sido fundamentada con argumentos subyacentes y con un análisis detallado.
(85)
En primer lugar, no se ha presentado ninguna prueba a la Comisión de que Letonia llevase a cabo una evaluación de su inversión en Citadele simultáneamente con su decisión de aplicar la segunda medida. Un inversor en una economía de mercado, en calidad de accionista, habría evaluado el valor de Citadele para establecer el valor actual de su inversión en dicho banco antes (y, por consiguiente, sin) y después de la aplicación de la segunda medida y podría haber comparado estos dos valores. La Comisión considera que un inversor de mercado que buscase un beneficio habría empezado por establecer el valor actual de su inversión en el banco y posteriormente habría comprobado si el valor actual de dicha inversión adicional estaría protegido por la prórroga del vencimiento de los préstamos subordinados. Si el resultado de dicho estudio pusiera de manifiesto que el valor podría haberse protegido, o incluso aumentarse, entonces, como segundo paso, dicho inversor habría comparado el coste de oportunidad de salvaguardar (o incluso aumentar) el valor y la diferencia de valor.
(86)
En caso de que Letonia hubiera realizado dicho análisis, debería haber demostrado que la concesión de la prórroga del vencimiento era una medida efectiva para al menos mantener el valor de la inversión y, a continuación, debería haber demostrado que el coste de adoptar dicha medida era menor que el aumento de valor. Solo si los costes de oportunidad de acordar el vencimiento adicional fueran inferiores a los de preservar el valor resultante de la segunda medida, podría la Comisión aceptar que Letonia habría actuado con arreglo al principio del inversor en una economía de mercado. Sin embargo, Letonia no facilitó ni una tasación contemporánea del valor de la inversión ni un análisis que demostrase que los costes de oportunidad del vencimiento adicional fuesen inferiores a los de preservar el valor resultante de la aplicación de la segunda medida.
(87)
Por esta razón la Comisión estima que la segunda medida no puede considerarse conforme al comportamiento de un operador en una economía de mercado en una situación comparable a la de Letonia en junio de 2013.
(88)
En segundo lugar y en cualquier caso, establecer principios para la aplicación del principio del operador privado en una economía de mercado exige comparar el comportamiento de un inversor privado racional en una situación que se aproxime lo más posible a la de los Estados miembros (28). En consecuencia, en su evaluación del valor de su inversión en Citadele, Letonia debería haber tenido en cuenta los compromisos recogidos en la Decisión final Parex relativos a la venta de Citadele. En junio de 2013, en el momento de aplicación de la segunda medida de ayuda, los compromisos incluían la obligación de desprenderse de Citadele antes del 31 de diciembre de 2014 y también de vender Citadele sin el negocio de gestión de patrimonio (puesto que dicho negocio debía ser enajenado por separado si no hubiera sido vendido antes del 30 de junio de 2013). Considerando que el 27 de junio de 2013, fecha de vencimiento de la prórroga concedida, no se había encontrado comprador para el negocio de gestión de patrimonio, un inversor privado habría concluido que no era posible venderlo, junto con Citadele, hasta el plazo del 30 de junio de 2013 establecido por la Decisión final Parex y, por lo tanto, las dos entidades tenían que venderse por separado.
(89)
Por otra parte, un accionista privado del banco en una situación lo más similar posible a la del Estado miembro no habría tenido ninguna razón para suponer que el cumplimiento de esos compromisos sería objeto de exención o aplazamiento, ya que dichas modificaciones estaban sujetas a la aprobación de la Comisión. Por tanto, al establecer el valor de la inversión en junio de 2013, no podía haber ninguna expectativa de que dichas obligaciones serían irrelevantes puesto que no podía partirse de la idea de que la Comisión autorizaría modificaciones de cualquiera de las obligaciones anteriores al período en que Letonia se había comprometido a ejecutarlas.
(90)
En consecuencia, con el fin de decidir sobre la concesión o no de la prórroga del vencimiento, los parámetros para evaluar el valor de la inversión de Letonia en Citadele en junio de 2013 deberán incluir los compromisos recogidos en la Decisión final Parex. Letonia no ha aportado pruebas de que haya tomado en consideración todos los parámetros o de que el valor de su inversión en ese momento, como resultado de haberlos tenido en cuenta, sea superior al coste de oportunidad de la ampliación. También por esta razón, la Comisión considera que la segunda medida no puede considerarse conforme al comportamiento de un operador en una economía de mercado en una situación comparable a la de Letonia en junio de 2013.
(91)
En tercer lugar, aun suponiendo que Letonia hubiese llevado a cabo un análisis suficientemente detallado de la segunda medida como medio de preservar el valor de su inversión en Citadele a partir de junio de 2013, e incluso si dicho análisis hubiese tenido en cuenta los condicionantes que un operador en una economía de mercado habría tenido en cuenta derivados de la inminencia de la venta de Citadele y la venta separada del negocio de gestión de patrimonio, las afirmaciones de Letonia en lo que respecta a los costes de la segunda medida y el nivel del valor de la inversión en Citadele supuestamente preservado por esa medida no son plausibles.
(92)
Por una parte, mientras que Letonia afirma que la segunda medida no implica costes para el Estado, dicha alegación no se apoya en ninguna prueba o información más detallada en relación con la evaluación de los costes realizada por Letonia en el momento en que se acordó la segunda medida. Dicho análisis de los costes de oportunidad, así como de cualquier otro tipo de costes relacionados con la segunda medida, habría sido un requisito previo para un inversor privado que quisiera tomar una decisión racional sobre la necesidad o no de prorrogar el vencimiento del préstamo subordinado. La falta de una evaluación de costes lleva a la Comisión a concluir que un inversor privado no habría estado en condiciones de evaluar la conveniencia de la segunda medida en términos de maximización de los beneficios.
(93)
Por otra parte, mientras que Letonia considera que la segunda medida preservó el valor de su inversión en Citadele, dicha alegación no está confirmada por las características de la inversión en Citadele en poder del Estado miembro en junio de 2013. La Comisión toma nota de que para un inversor con ánimo de lucro el valor actual de la inversión depende de la perspectiva de los futuros flujos de ingresos procedentes de esa inversión (en forma, por ejemplo, de dividendos) en combinación con el valor en capital de la inversión en ese momento (que puede derivarse, por ejemplo, del precio que un comprador pagaría por la inversión del accionista en ese momento, o por el valor actualizado del precio que un comprador pagaría en el futuro por la inversión del accionista). Todos los índices de que dispone la Comisión señalan que el valor de la inversión de Letonia en Citadele en junio de 2013 fue bajo, en caso de que realmente existiera un valor positivo.
(94)
Por lo que respecta a los posibles flujos futuros de ingresos de inversión de Letonia en relación con Citadele, no se han aportado pruebas que indiquen que en junio de 2013 los accionistas podrían esperar dividendos de Citadele en cualquier momento de un futuro previsible. Cualquier evaluación por parte de un accionista privado del banco en una situación lo más similar posible a la de Letonia en el sentido de ingresos previstos derivados de la distribución de dividendos habría estado ligada a la obligación de vender Citadele a más tardar el 31 de diciembre de 2014. Por otra parte, el estudio descrito en el considerando 61 estableció que Citadele sin el negocio de gestión de patrimonio pasaría a ser deficitaria, conclusión que redujo aún más la posibilidad de beneficiarse de la distribución de dividendos, dado que, a partir del 27 de junio de 2013 un operador en una economía de mercado habría tenido que asumir que Citadele y el negocio de gestión de patrimonio serían vendidos por separado.
(95)
De este modo, cuando se acordó la prórroga, no había pruebas de que Citadele podría (teniendo en cuenta sus beneficios previstos y el coeficiente de capital) distribuir dividendos antes del 31 de diciembre de 2014, ya que el coeficiente de capital del 10,3 % previsto para el 31 de diciembre de 2013 apenas superaría el coeficiente de capital mínimo obligatorio del 10 % y estaría muy por debajo del coeficiente de capital del […] % recomendado por la FCMC para abordar los riesgos actuales y potenciales para Citadele. Por tanto, un inversor privado habría tenido en cuenta que en junio de 2013 existía una baja probabilidad de que los accionistas pudieran haber esperado un reparto de beneficios de Citadele en un futuro próximo.
(96)
En lo tocante al valor de la inversión de capital de Letonia en Citadele en junio de 2013, el estudio de las autoridades letonas, descrito en el considerando 61 y elaborado en febrero de 2013, muestra que Citadele se habría visto negativamente afectada por la venta por separado del negocio de gestión de patrimonio. Un inversor privado en una situación lo más parecida posible a la de Letonia en junio de 2013 habría tenido en cuenta el hecho de que unos cuatro meses antes un perito independiente había establecido que el valor de venta de Citadele sin el negocio de gestión de patrimonio era inferior al de las dos entidades combinadas. En consecuencia, tal inversor privado habría necesitado razones de peso en términos de maximización de rendimientos para correr riesgos adicionales mediante la concesión de la prórroga del vencimiento de los préstamos subordinados. No obstante, Letonia no ha aportado ninguna prueba de dichas razones imperiosas para que un operador en una economía de mercado asumiese los riesgos adicionales en ese momento. De hecho, incluso si la prórroga se acordó, no había pruebas de que Citadele sin el negocio de gestión de patrimonio podría venderse en […], lo que lleva a la Comisión a concluir que en junio de 2013, Letonia no tenía […] en su inversión para proteger, lo que era […] para aprobar la segunda medida.
(97)
Estos nuevos argumentos llevan también a la Comisión a establecer que la segunda medida no puede considerarse conforme con el comportamiento de un operador en una economía de mercado en una situación comparable a la de Letonia en junio de 2013.
(98)
En cuarto y último lugar, la Comisión también señala que el BERD, que en junio de 2013 era el único accionista de Citadele aparte del Estado letón, no prorrogó el vencimiento de los préstamos subordinados a Citadele y que Letonia nunca se puso en contacto con el BERD para debatir su participación en la segunda medida, tal como se explica en los considerandos 46 a 48. Esta falta de cualquier intento de negociar el reparto de la carga de los costes de la segunda medida, en caso de que dicha medida fuese un medio para preservar el valor de las inversiones en Citadele, constituye otro indicio de que la segunda medida no estaba en consonancia con los requisitos del principio del inversor en una economía de mercado.
(99)
A este respecto, la Comisión recuerda, en primer lugar, que, con arreglo a la carta de la FCMC, Citadele disponía de 10 meses (del 1 de marzo al 31 de diciembre de 2013) para cumplir con el nuevo coeficiente de solvencia. En este contexto, la Comisión considera que un accionista mayoritario habría explotado todo este período de 10 meses para encontrar una solución adecuada con el fin de cumplir los nuevos requisitos de capital y reducir al mínimo sus propios costes. Como tal, el argumento de Letonia relativo a la facilitación de la venta de Citadele no explica por qué la segunda medida se adoptó sin una aproximación a los accionistas minoritarios de Citadele en los cuatro meses transcurridos desde la fecha de la carta de la FCMC, y que en vez de ello se explotó la mayor parte del período de 10 meses previsto.
(100)
Además, incluso si la participación del BERD en una prórroga hubiese implicado una medida con características distintas a las de la segunda medida, Letonia no facilita ninguna prueba de que tal medida distinta, incluyendo al BERD, habría sido menos eficaz que la segunda medida o más onerosa para el accionista mayoritario en comparación con los costes de la segunda medida en sí.
(101)
En cuanto a la alegación de Letonia de que la prórroga del vencimiento por parte del BERD de su préstamo subordinado habría dado lugar a cargas adicionales en el momento de la venta de Citadele, las autoridades letonas no han aportado ningún elemento que demuestre que tal prórroga habría, de hecho, provocado estos gastos suplementarios. No se ha elaborado ningún estudio específico de los costes de venta de Citadele tras la segunda medida en comparación con los costes de una hipotética venta de Citadele tras una prórroga en la que participó el BERD, para justificar su afirmación de que no habría habido cargas adicionales. La Comisión considera que cualquier operador privado habría por lo menos indicado una evaluación contemporánea de lo que suponían, en relación con una venta posterior, los costes alternativos derivados de que el accionista minoritario en Citadele prorrogase el vencimiento de sus préstamos subordinados a ese banco.
(102)
Por último, como se ha señalado en el considerando 48.c), Letonia explica que consideró que el BERD habría estado dispuesto a prorrogar el vencimiento de los préstamos concedidos a Citadele. En esa situación, aun si la participación del BERD hubiese dado lugar a una mayor complejidad, la Comisión considera que un accionista mayoritario privado que estuviese contemplando la posibilidad de ampliar el vencimiento de su propia deuda subordinada existente en favor de Citadele, como mínimo habría contactado al accionista minoritario que también era titular de deuda subordinada de Citadele para ver si este: i) habría compartido los costes del apoyo adicional a Citadele ampliando el vencimiento de los propios préstamos, o ii) habría llegado directamente a algún tipo de acuerdo alternativo con el accionista mayoritario para hacerse cargo de los costes de la segunda medida para el accionista mayoritario. En el marco de la aplicación del principio del operador privado en una economía de mercado, la Comisión no puede aceptar que un accionista mayoritario de una empresa habría aceptado la totalidad del coste de proteger el valor de todas las inversiones realizadas en esa empresa y, por tanto, que habría protegido el valor de la inversión de un accionista minoritario sin ni siquiera contactarle para pedir su contribución.
(103)
Vistos estos factores, la ausencia de cualquier contacto con el BERD en el período comprendido entre el 1 de marzo y el 27 de junio de 2013 es un indicio más de que la segunda medida no se adoptó de conformidad con los requisitos del principio del inversor en una economía de mercado.
(104)
Para cada uno de los cuatro motivos expuestos en los considerandos 85 a 103 no se ha demostrado inequívocamente y en virtud de factores objetivos y verificables que la segunda medida deba imputarse a Letonia en su calidad de accionista privado. En estas circunstancias, la Comisión no puede aceptar que Citadele podría, en circunstancias que corresponden a las condiciones normales de mercado, obtener la misma ventaja que se puso a su disposición mediante recursos del Estado en forma de la segunda medida.
(105)
Letonia aplicó la segunda medida para Citadele, que interviene e intervendrá en mercados abiertos a la competencia internacional. Así pues, cualquier ventaja derivada de recursos del Estado tendrá efectos sobre la competencia en el sector bancario y el comercio en el interior de la Unión. Por otra parte, la medida es selectiva, puesto que solo beneficia a Citadele y se financia con cargo a recursos del Estado. En junio de 2013, tal como Letonia explicó en el considerando 45, un tercer operador en una economía de mercado no habría adoptado una medida similar a la segunda medida en condiciones comparables. Por tanto, la Comisión confirma su evaluación provisional recogida en la Decisión de incoar el procedimiento, de que la segunda medida constituye una ayuda estatal adicional.
6.1.3. Tercera medida
(106)
Por lo que se refiere a la ayuda de tesorería acordada para Reverta, inicialmente se aprobó como parte de las medidas de ayuda estatal compatibles aprobadas en la primera Decisión de salvamento, en forma de depósitos estatales. En ese momento, la Comisión observó que Parex carecía de garantía de liquidez y que Letonia había depositado los fondos, teniendo en cuenta las necesidades de liquidez del banco, cuando ningún inversor de mercado estaba dispuesto a aportar liquidez a la vista de la frágil situación de Parex (29).
(107)
A raíz de la Decisión final Parex (y la división en un banco «bueno» y un banco «malo») las ayudas de tesorería se transfirieron posteriormente a Citadele y Reverta. El primero ya reembolsó en su totalidad su parte del aporte de liquidez. Reverta fue obligado a limitar los importes del aporte de liquidez que recibió, tal como se establece en el considerando 19, letra c). No obstante, el importe del aporte de liquidez efectivamente concedido a Reverta supera incluso el nivel previsto para el peor escenario hipotético aprobado en la Decisión final Parex. Ese aporte de liquidez adicional supone una ventaja adicional para Reverta en comparación con la ayuda autorizada por las Decisión de salvamento y la Decisión final Parex. Letonia no ha alegado que actuó como un acreedor de mercado en la prestación de dicha liquidez ni ha presentado ningún elemento que permita a la Comisión concluir que Reverta podría, en circunstancias que corresponden a las condiciones normales de mercado, obtener la misma ventaja que se puso a su disposición mediante recursos estatales en forma de la tercera medida. Ninguno de los demás elementos del aporte de liquidez, al margen de su cantidad, han sido modificados y, por tanto, la Comisión concluye que la medida constituye ayuda estatal.
(108)
Sobre la base de los considerandos 106 y 107, como el incremento del aporte de liquidez supone claramente ventajas adicionales respecto a la ayuda autorizada, ello equivale, por tanto, a una ayuda adicional (ya que los demás criterios del artículo 107, apartado 1, del Tratado todavía siguen vigentes).
6.2. Base jurídica para la compatibilidad de la nueva ayuda adicional
(109)
El artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado faculta a la Comisión para declarar la ayuda compatible con el mercado interior si sirve para «poner remedio a una grave perturbación en la economía de un Estado miembro».
(110)
Habida cuenta de la importancia sistémica de Parex (que era uno de los grandes bancos letones) y de sus significativas actividades de préstamo para la economía de Letonia en el momento de la aprobación de las medidas de ayuda, la Comisión aceptó que el hecho de que dicho banco no superase las dificultades habría entrañado graves consecuencias para la economía letona.
(111)
Por ello, en las Decisiones de salvamento y la Decisión final Parex, las medidas de ayuda aprobadas en favor de Parex fueron evaluadas con arreglo al artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado, así como sobre la base de las comunicaciones adoptadas en el contexto de la crisis financiera vigentes en el momento de la concesión de la ayuda (30).
(112)
La Comisión considera que la misma base jurídica se aplica a la ayuda complementaria concedida mediante la primera y segunda medidas, sobre la base del calendario de su aplicación y sus características similares a la ayuda autorizada.
(113)
Por lo que se refiere a la tercera medida, la evaluación de compatibilidad efectuada por la Comisión debe llevarse a cabo sobre la base de la actualización de los criterios establecidos en la Comunicación bancaria de 2013 (31). Así, cualquier ayuda total o parcialmente decidida sin autorización de la Comisión (y, por tanto, infringiendo lo dispuesto en el artículo 108, apartado 3, del Tratado) tras la publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea de la Comunicación bancaria de 2013 ha de evaluarse con arreglo a dicha Comunicación. Dado que la tercera medida se ha estado aplicando continuamente a partir de 2011 y hasta hoy, se puede concluir que la ayuda fue parcialmente concedida con posterioridad al 1 de agosto de 2013, fecha de publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea de la Comunicación bancaria de 2013.
6.3. Compatibilidad de la ayuda con el mercado interior
6.3.1. Con respecto a la primera medida
(114)
El préstamo subordinado concedido por Letonia a Parex tenía en su fecha de emisión (22 de mayo de 2009) un vencimiento de siete años (es decir, hasta el 21 de mayo de 2016), por lo que supera el vencimiento máximo de cinco años establecido en la primera Decisión de salvamento y que se confirmó más tarde en la Decisión final Parex. La medida no fue notificada a la Comisión.
(115)
Con respecto a la medida de ayuda adicional, consistente en un vencimiento de los préstamos subordinados superior a las condiciones de las decisiones, la Comisión tenía dudas de si se limitó al mínimo necesario y, por tanto, no pudo concluir que se cumpliesen todos los criterios de compatibilidad.
(116)
En la Decisión de incoación, la Comisión recordó pues que el préstamo subordinado aprobado para Parex con un vencimiento de cinco años había sido evaluado en la Decisión de salvamento como limitado al mínimo necesario en importe y vencimiento. Sobre la base de esta conclusión, el préstamo subordinado a cinco años había sido considerado, por tanto, compatible por las Decisiones de salvamento y la Decisión final Parex.
(117)
Sobre la base de los argumentos presentados en las Decisiones de salvamento y la Decisión final Parex y a falta de nuevos argumentos, la Comisión expresó dudas en cuanto a la compatibilidad de la prórroga del vencimiento de los préstamos subordinados emitidos con un vencimiento de siete años, en lugar de los cinco inicialmente aprobados.
(118)
Habida cuenta de los nuevos argumentos presentados por Letonia a raíz de la Decisión de incoación, notificados en la sección 5.1, la Comisión está en condiciones de reevaluar si los préstamos subordinados con un vencimiento de siete años concedidos por Letonia a Parex cumplen el requisito de compatibilidad de que la ayuda estatal se limite al mínimo necesario.
(119)
Según la Comunicación bancaria de 2008, una medida de ayuda debe, en su cuantía y su forma, ser necesaria para lograr el objetivo perseguido. Esto significa que la aportación de capital debe ser la cuantía mínima necesaria para alcanzar el objetivo. El objetivo de la concesión de un préstamo subordinado a Parex, considerado como capital de nivel 2, era permitir que Parex siguiese cumpliendo el coeficiente de solvencia y garantizar que estuviese suficientemente capitalizado para resistir mejor las pérdidas potenciales, a fin de evitar una grave perturbación en la economía letona.
(120)
En la primera Decisión de salvamento, los requisitos mínimos de los préstamos subordinados admisibles como capital de nivel 2 de Parex tenidos en cuenta por la Comisión se basaron en la legislación letona aplicable, tal como fue comunicada por Letonia (32). Así se estableció que el vencimiento mínimo para que el préstamo subordinado fuese considerado como capital de clase 2 era de cinco años. Esta evaluación no se ve afectada por las decisiones posteriores.
(121)
Tras analizar la información adicional facilitada por Letonia y recogida en los considerandos 30 a 39, la Comisión reconoce que restricciones adicionales modificaron las características de los préstamos subordinados necesarios para que pudieran ser plenamente considerados como capital de clases 2 hasta 2010.
(122)
En particular, la Comisión observa que la repercusión de los criterios del marco de Basilea II sobre el importe de los préstamos subordinados recibidos por Parex en 2009 que pueden considerarse como capital de nivel 2 representaron un elemento fundamental para definir el vencimiento inicial mínimo de los préstamos subordinados. La consideración adecuada de los factores de amortización de Basilea II era necesaria para lograr el objetivo final de la medida de ayuda, a saber, garantizar una suficiente capitalización de Parex y evitar una grave perturbación en la economía letona en el momento en que se concedió el préstamo subordinado inicial.
(123)
La Comisión considera que si los supuestos y previsiones presentados por Letonia en el momento de las decisiones de salvamento hubiesen reflejado de forma adecuada y completa la amortización de deuda subordinada en virtud de las normas de Basilea II, tal como queda reflejado en el considerando 37, ello habría conducido a una evaluación diferente del vencimiento de los préstamos subordinados, concluyendo que siete y no cinco años era el mínimo necesario.
(124)
La Comisión recuerda también que la evaluación de la compatibilidad de la ayuda en la tercera Decisión de salvamento se basó, entre otras cosas, en el compromiso de las autoridades letonas de vender sus participaciones en Parex tan pronto como fuera posible, pero a más tardar en un plazo de tres años desde la primera de las medidas de salvamento de que fue objeto Parex, es decir, no más tarde de 2011 (33).
(125)
A la luz de estas circunstancias, la Comisión considera que la fijación de la duración inicial en siete años puede considerarse el mínimo necesario para permitir que los préstamos subordinados concedidos por Letonia puedan ser calificados plenamente como capital de nivel 2 y garantizar que Parex alcance el coeficiente de solvencia, en aras de la preservación de la estabilidad del sistema bancario letón, así como de cumplir el compromiso de vender el banco.
6.3.2. Prórroga de vencimiento sin previo aviso de los préstamos subordinados (segunda medida)
(126)
En la Decisión de incoación la Comisión expresó dudas en el sentido de que la ayuda adicional que suponía la prórroga de 18 meses del vencimiento de los préstamos subordinados pudiera considerarse compatible debido a que la evaluación existente estimaba que un vencimiento a cinco años era lo que garantizaba la limitación al mínimo necesario y no se habían presentado nuevos argumentos para justificar la compatibilidad.
(127)
A la vista de la información presentada por Letonia tras la Decisión de incoación, la Comisión toma nota de los cambios normativos producidos en 2013 por lo que respecta a los requisitos de capital mínimo (34).
(128)
A este respecto, la Comisión recibió el escrito de 1 de marzo de 2013 de la FCMC a Citadele. La carta es una reacción del supervisor bancario a un informe de evaluación de la adecuación del capital interno que Citadele había presentado a la FCMC en relación con su situación financiera a 30 de junio de 2012.
(129)
En primer lugar, el escrito de 1 de marzo de 2013 llama la atención sobre el hecho de que, según los documentos programáticos de FCMC, todos los bancos tienen que mantener su coeficiente de solvencia por encima del 10 %. A continuación indica claramente que, «en caso de que el coeficiente de solvencia de un banco y de un grupo de consolidación caiga por debajo del 10 %, el banco y el grupo de consolidación se consideran insuficientemente capitalizados y la FCMC podrá imponer medidas correctoras, como, por ejemplo, restringir las operaciones del banco». En el caso de Citadele y de su grupo de consolidación, la carta añade que, para cubrir los riesgos existentes y potenciales derivados de las operaciones de Citadele, a finales de 2013 el coeficiente de solvencia del grupo debía alcanzar el […] %.
(130)
Sobre la base de dicho escrito, la Comisión acepta que el coeficiente de adecuación de Citadele debía estar al menos por encima del 10 % a finales de 2013, a fin de poder continuar plenamente sus operaciones.
(131)
La Comisión recuerda que el objetivo último de la concesión de ayudas estatales en forma de préstamos subordinados, tal y como se define en las decisiones de salvamento y la Decisión final Parex, era garantizar una suficiente capitalización de Parex (Citadele después de 2010) para evitar una grave perturbación en la economía letona.
(132)
Por tanto, la Comisión está de acuerdo en que en junio de 2013 Letonia tuvo que adoptar medidas correctoras para evitar los riesgos que se habrían derivado del incumplimiento por Citadele del aumento inesperado de los requisitos de supervisión. Para hacer frente a los posibles déficits de capital en comparación con los nuevos requisitos, las únicas opciones posibles habrían consistido en:
a)
inyectar fondos adicionales, ya sea como capital de nivel 1 o de nivel 2 (por ejemplo, concesión de nuevos préstamos subordinados);
b)
prorrogar el vencimiento de los préstamos subordinados a fin de modificar su tasa de amortización y permitir que un mayor porcentaje de los préstamos contribuyesen al capital del banco.
(133)
El cuadro 2 analiza comparativamente las situaciones en que, a igualdad de todos los demás parámetros, el vencimiento subordinado se prorrogó en 2013 (como se hizo a través de la segunda medida) o se mantuvo en las mismas condiciones en que los préstamos fueron originalmente concedidos. Sobre esa base de cálculo, la Comisión considera que mantener el plazo de vencimiento de los préstamos subordinados habría dado lugar, suponiendo la igualdad de todos los demás factores, a que Citadele no hubiese alcanzado al final de 2013 el coeficiente de solvencia del 10 %.
Cuadro 2
Comparación del nivel de coeficiente de solvencia con o sin prórroga del vencimiento
Coeficiente de solvencia en %
31 de diciembre de 2013
Previsiones financieras antes de la prórroga del vencimiento de 18 meses (establecidas en junio de 2013)
9,75
Cifras reales a 31 de diciembre de 2013, incluida la prórroga
10,30 (35)
Pro forma de la situación real sin prórroga del vencimiento de 18 meses
9,30
(134)
Teniendo en cuenta que:
a)
los nuevos requisitos de capital debían cumplirse, a más tardar, el 31 de diciembre de 2013;
b)
el negocio de gestión de patrimonio debía ser cedido, a más tardar, el 31 de diciembre de 2013, y
c)
la amortización de la deuda subordinada afecta directamente al coeficiente de capital,
la Comisión está de acuerdo en que la segunda medida representaba una solución efectiva y eficiente para cumplir los nuevos requisitos de solvencia de Citadele y que la prórroga concedida era la mínima necesaria para alcanzar dicho objetivo. Esta solución no requiere ninguna transferencia de nuevo efectivo (a pesar de que supuso para Letonia no recaudar fondos que de otro modo le habrían debido ser reembolsados), aunque respondió a la petición de supervisión basada en la necesidad de preservar la estabilidad financiera.
(135)
La Comisión también toma nota con satisfacción de que, a partir del 31 de diciembre de 2013, el coeficiente de solvencia de Citadele estaba ligeramente por encima del mínimo exigido del 10 %, lo que confirma su opinión de que la prórroga de 18 meses concedida se limitó al mínimo necesario (36).
6.3.3. Ayuda de tesorería no notificada concedida a Reverta (tercera medida)
(136)
Desde 2011, Letonia ha facilitado a Reverta un aporte de liquidez que supera los límites aprobados por la Comisión en la Decisión final Parex, tanto en el supuesto de base como en el peor escenario hipotético. Dichos límites se describen en el cuadro 3 (37). Los importes reales de apoyo a la liquidez del que se ha beneficiado Reverta (comunicados por Letonia en el plan de reestructuración revisado presentado en enero de 2014), como se indica en el cuadro 4, han superado constantemente los previstos en la Decisión final Parex:
Cuadro 3
Límites de liquidez para Reverta como se reflejan en la Decisión final Parex
Millones LVL
1.8.10
31.12.10
31.12.11
31.12.12
31.12.13
Caso de base
458
446
419
349
315
Hipótesis optimista
458
446
419
356
322
Hipótesis pesimista
458
446
419
344
307
Cuadro 4
Importes reales de liquidez de los que se ha beneficiado Reverta
Millones LVL
1.8.10
31.12.10
31.12.11
31.12.12
31.12.13
Saldo de apoyo a la liquidez
446
446
428
385
363
(137)
El aporte de liquidez concedido a Reverta fue aprobado inicialmente en el marco de la compatibilidad de las medidas de ayuda estatal contempladas en la primera Decisión de salvamento, en forma de depósitos estatales.
(138)
A raíz de la Decisión final Parex (y la división de Parex en un banco «bueno» y un banco «malo») los aportes de liquidez se transfirieron posteriormente a Citadele y Reverta. Citadele ya ha reembolsado en su totalidad su parte del aporte de liquidez, mientras que Reverta ha tenido que limitar las cantidades del importe de liquidez que recibió. No obstante, el importe de liquidez realmente concedido a Reverta supera todos los niveles aprobados en el marco de la Decisión final Parex.
(139)
La evaluación del plan de reestructuración en la Decisión final Parex se basó en hipótesis presentadas en ese momento sobre la previsión de entradas de liquidez en Reverta, lo que le permitiría iniciar el reembolso del aporte de liquidez concedido en forma de depósitos estatales hasta los niveles previamente definidos en la Decisión final Parex (38).
(140)
Los importes que se preveía quedarían impagados, tal como se describe en la Decisión final Parex, oscilaban entre [0-100] millones LVL (hipótesis de base) y [100-200] millones LVL (peor escenario hipotético). Sin embargo, tras las últimas proyecciones de flujos de efectivo presentadas por Letonia, los aportes de liquidez concedidos rebasarían el límite establecido en la Decisión final Parex hasta 2017, tal como se refleja en el cuadro 5:
Cuadro 5
Importes excesivos de liquidez para Reverta en comparación con el plan de reestructuración de 2010
Millones LVL
31.12.14
31.12.15
31.12.16
31.12.17
Peor escenario hipotético (plan de reestructuración inicial)
[250-300]
[250-300]
[200-250]
[150-200]
Aporte de liquidez previsto (actualización de 2014)
[300-350]
[250-300]
[250-300]
[250-300]
Diferencia
[…]
[…]
[…]
[…]
(141)
La Comisión entiende que, habida cuenta de las siguientes dificultades:
a)
baja calidad o valor de los activos en comparación con lo previsto en el plan de reestructuración, y
b)
recuperación más lenta de los activos de garantía y litigios con los deudores,
se produjo un retraso de dos años en la recuperación del efectivo (como se indica en el considerando 45) en comparación con lo previsto en el momento de la adopción de la Decisión final Parex. Este retraso se tradujo en un aumento de las ayudas estatales.
(142)
Por tanto, la necesidad adicional de aporte de liquidez fue desencadenada por el agravamiento de la situación financiera de Reverta en comparación con lo previsto en la Decisión final Parex. La Comisión observa que las ayudas de tesorería concedidas han aumentado progresivamente durante los últimos años en función de las dificultades de Reverta para recuperar activos.
(143)
Como se explica en el considerando 56, Letonia alega que dado que únicamente 49,5 millones LVL del aporte de liquidez de 118,7 millones LVL se habían convertido en capital, los restantes 69,2 millones LVL generaron un nivel excesivo de aporte de liquidez, de aproximadamente el mismo importe.
(144)
No obstante, la Comisión recuerda que, según lo establecido en el considerando 63 de la Decisión final Parex, solo los depósitos estatales pueden convertirse en capital. Por ello, la Comisión considera que un nivel de liquidez inferior convertido en capital no da lugar automáticamente a una ayuda de aporte de liquidez excesiva.
(145)
La Comisión señala, además, que la licencia bancaria de Reverta había sido retirada en 2011, lo que evitó la necesidad de convertir en capital más liquidez para satisfacer el coeficiente de solvencia reglamentario. Así pues, la Comisión reconoce que el abandono de las exigencias de capital autorizado (39) permitió a Letonia conceder a Reverta un importe de ayuda de recapitalización inferior al importe máximo de recapitalización aprobado mediante las Decisiones.
(146)
Sobre la base de las dificultades encontradas por Reverta en la recuperación de activos y el importe limitado de la capitalización necesaria tras la retirada de la licencia bancaria, la Comisión concluye que el aporte de tesorería recibido por Reverta se limitó al mínimo necesario para la gestión ordenada del proceso de liquidación.
(147)
Asimismo, la Comisión concluye que el aporte de liquidez adicional se atiene al requisito de reparto de cargas establecido en la Comunicación bancaria de 2013. En particular, observa que, de conformidad con el punto 77 de la Comunicación, las participaciones de los antiguos accionistas de Parex han sido amortizadas en su totalidad y que Letonia se ha comprometido a evitar que se facilite ayuda adicional en beneficio de los titulares de deuda subordinada.
6.3.4. Violación del compromiso de ceder el negocio de gestión de patrimonio de Citadele (cuarta medida)
(148)
Las autoridades letonas declaran que, dadas las actuales condiciones de mercado difíciles, Letonia ha sido incapaz de encontrar compradores interesados en el negocio de gestión de patrimonio de Citadele en el plazo establecido y que no podrá hacerlo incluso en un plazo previsible.
(149)
Las autoridades letonas recuerdan que la venta de Citadele fue considerada, junto con otros compromisos, como una medida clave para abordar el falseamiento de la competencia que habían creado las medidas de ayuda. Pero, dado el empeoramiento de la situación financiera de Citadele en comparación con lo previsto en el momento de la Decisión final Parex, la cesión de Citadele no pudo realizarse en el plazo previsto.
(150)
Letonia sostiene además que combinar la venta del negocio de gestión de patrimonio con la de Citadele mejorará el interés del mercado en Citadele y que una prórroga del plazo de cesión es más probable que permita la reprivatización de Citadele.
(151)
La Comisión acepta que la situación financiera de Citadele es peor de la prevista en el plan de reestructuración inicial. Esta evaluación se ve también confirmada por el síndico encargado de la supervisión (40) y se refleja en los indicadores establecidos en el cuadro 6:
Cuadro 6
Comparación de los principales indicadores financieros en comparación con el plan de reestructuración
31.12.2013
Plan de reestructuración
Datos reales
Gastos operativos/ingresos totales
[50-60]
57,0 %
Deterioros de valor/préstamos netos
[0-5]
2,0 %
Ingresos (pérdidas) netas, en millones LVL
[20-30]
10,8
Rentabilidad de los recursos propios %
[20-30]
8,1 %
Recursos propios/activos totales
[5-10]
6,9 %
Coeficiente de solvencia
[10-20]
11,7 %
Dado el bajo nivel de rentabilidad de Citadele con respecto al plan de reestructuración inicial, la Comisión es consciente de las dificultades de vender Citadele con arreglo a un calendario apretado.
(152)
La Comisión recuerda que el compromiso relativo a la venta del negocio de gestión del patrimonio, junto con el compromiso de venta de Citadele propiamente dicho, se incluyó en la Decisión final Parex con el fin de limitar el falseamiento de la competencia, en la medida en que daba a sus competidores la posibilidad de pujar por esos negocios (41).
(153)
La Comisión observa positivamente que, a raíz de la Decisión final Parex, Citadele inició un proceso de venta para comprobar el interés del mercado y también designó un perito independiente para diseñar la mejor estrategia, como se indica en los considerandos 61 y 62 y, por tanto, intentó de buena fe cumplir dichos compromisos.
(154)
La Comisión toma nota de que Letonia solicita una prórroga del plazo para completar la venta del negocio de gestión de patrimonio con respecto a los plazos comprometidos en 2009. Letonia solicita una modificación de la Decisión final Parex para posponer el primer plazo de cesión del negocio de gestión de patrimonio, a fin de venderlo junto con Citadele, sobre la base de los compromisos adicionales establecidos en los considerandos 64 a 68.
6.3.5. Medidas compensatorias destinadas a mitigar los falseamientos de la competencia y reforzar la distribución de las cargas
(155)
Para que la Comisión pueda aprobar las modificaciones de su Decisión definitiva, las modificaciones deben basarse en nuevos compromisos que pueden considerarse equivalentes a los previstos inicialmente (42). En ese caso, las medidas de ayuda seguirían siendo compatibles sobre la base del artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado, solamente si se mantiene intacto el equilibrio de la Decisión original. A fin de mantener dicho equilibrio original, el cambio de los compromisos no debe afectar negativamente a la viabilidad del beneficiario de la ayuda y el conjunto de compromisos pendientes debe seguir siendo, como mínimo, equivalente en términos de reparto de cargas y medidas compensatorias, teniendo en cuenta los requisitos aplicables de las comunicaciones de la Comisión.
(156)
A este respecto, la Comisión evalúa positivamente el conjunto de los compromisos presentados por Letonia presentados en los considerandos 64 a 73, ya que contribuyen a hacer frente a posibles falseamientos de la competencia derivados de la primera, segunda, tercera y cuarta medidas y aseguran una distribución adecuada de las cargas entre las partes interesadas de los beneficiarios.
(157)
La sección 4 de la Comunicación de reestructuración exige la aplicación de medidas efectivas y proporcionadas que limiten los falseamientos de la competencia.
(158)
La Decisión final Parex incluía varias de estas medidas, entre ellas el compromiso de Letonia de ceder o gestionar la cesión de Citadele a más tardar el 31 de diciembre de 2015 (43). La Comisión consideró el compromiso de venta de Citadele en ese plazo suficiente y adecuado para evitar el falseamiento de la competencia ocasionado por la ayuda estatal concedida a Parex, combinado con la reducción de plantilla y una menor presencia en el mercado de Citadele.
(159)
En la Decisión de incoación la Comisión consideró que tanto el plazo prorrogado de vencimiento de la deuda subordinada como su prórroga por 18 meses en 2013 supusieron ventajas adicionales para Parex en comparación con la forma de deuda subordinada aprobada en las Decisiones de salvamento y en la Decisión final Parex.
(160)
En este contexto, la Comisión acoge con satisfacción el compromiso ofrecido por Letonia de adelantar el plazo de venta de Citadele, desde el 31 de diciembre de 2015 hasta el […], como medida para compensar la ventaja adicional derivada de la prórroga del vencimiento de los préstamos subordinados. La aceleración de la venta de Citadele contribuye a mantener unas condiciones de competencia equitativas.
(161)
Además, la Comisión toma nota de que Letonia ha ofrecido un compromiso claro para […] en caso de que la venta no se realice en ese plazo. Este compromiso constituye una salvaguardia adicional (no expresamente incluida en el plan de reestructuración inicial), a fin de garantizar que los falseamientos de la competencia se vean atenuados adecuadamente, ya que en menos de […], Citadele […].
(162)
La Comisión también toma nota con satisfacción de que Letonia se ha comprometido a una reducción adicional del importe del capital que las autoridades letonas pueden facilitar a Reverta, tal como se indica en el considerando 69.
(163)
La sección 3 de la Comunicación sobre restructuración establece que las entidades y sus accionistas deben contribuir a los costes de reestructuración en la mayor medida posible a fin de limitar la ayuda al mínimo necesario, eliminar el falseamiento de la competencia y abordar el problema del riesgo moral.
(164)
A este respecto, la Comisión toma nota de las medidas compensatorias adicionales propuestas por Letonia para garantizar que los terceros no se beneficien de la ayuda adicional recibida por Reverta, a saber, especialmente el refuerzo de los acuerdos de reparto de la carga que se describen en los considerandos 70 a 73.
(165)
Letonia se compromete a que Citadele y Reverta (anteriormente Parex), así como sus empresas afiliadas, no tengan que pagar intereses, dividendos o cupones sobre los instrumentos de capital existentes (incluidos instrumentos superiores e inferiores de nivel 2, acciones preferenciales y acciones B) (tanto derivados como acumulado) ni ejercerán derechos de compra en relación con los mismos, a cualquier tenedor de deuda o accionista subordinado que no sean estrictamente el Estado letón o el BERD, hasta y a menos que la ayuda estatal a Reverta o Citadele haya sido reembolsada íntegramente y que exista una obligación jurídica de hacerlo. A este respecto, Letonia se compromete también a eliminar tales obligaciones jurídicas tan pronto como sea posible y, a más tardar, el 30 de abril de 2015. En consecuencia, los titulares de los instrumentos de capital existentes no recibirán ningún pago, ya que los instrumentos de capital existentes no poseen un cupón obligatorio y en el proceso de liquidación de Reverta (que se celebrará a finales de 2017) se situarán después de la deuda prioritaria. Como Reverta tiene un capital negativo, será imposible en la práctica a los titulares de instrumentos de capital recibir ningún pago o reembolso.
(166)
Por otra parte, además de los compromisos a que se refiere el considerando 165, Letonia se compromete también a no reembolsar el saldo vivo de la deuda (principal) de los préstamos subordinados de activos a menos que y hasta que se hayan reembolsado en su totalidad todas las ayudas estatales a Reverta/Citadele, en la medida necesaria para cubrir el valor del activo neto negativo de Reverta y siempre que se disponga de una base jurídica. Con ese fin, el saldo vivo de la deuda (principal) de los préstamos subordinados de activos: i) será objeto de una orden vinculante que prohíba los pagos en el marco de los préstamos subordinados de activos vencidos y exigibles, o ii) se convertirá en capital de nivel 1 sin derecho a voto, o iii) será condonado. A este respecto, teniendo en cuenta que actualmente la normativa nacional no ofrece una base jurídica adecuada que permita el cumplimiento de este compromiso, Letonia también se compromete a tomar todas las medidas necesarias para garantizar que todas las disposiciones legales necesarias para dar cumplimiento a dicho compromiso estén en vigor a más tardar el 30 de abril de 2015.
(167)
La Comisión acoge con satisfacción los compromisos de Letonia a los que se hace referencia en los considerandos 165 y 166 puesto que, al pretender limitar los pagos del principal y los intereses adeudados en virtud de los instrumentos de capital y los préstamos subordinados heredados de Reverta y Citadele, vela por el reparto de la carga.
(168)
En consecuencia, la Comisión considera que las medidas compensatorias propuestas mencionadas en la sección 5.5 pueden ser adecuadas y equivalentes (en términos de eficacia) a las anteriormente propuestas por Letonia y aprobadas por la Comisión en la Decisión final Parex modificada por la Decisión de modificación. Las medidas compensatorias propuestas persiguen el mismo objetivo de limitar el falseamiento de la competencia. Dichas medidas están bien enfocadas, ya que se dirigen a limitar el falseamiento de la competencia en los mercados en los que opera Citadele.
(169)
En consecuencia, la Comisión considera que los compromisos modificados son equivalentes a los inicialmente previstos en términos de restablecimiento de la viabilidad, la distribución de cargas y la mitigación de los falseamientos de la competencia. La sustitución de los compromisos originales por los nuevos compromisos no afecta a la compatibilidad de la ayuda con el mercado interior según lo establecido por la Decisión final Parex modificada por la Decisión de modificación.
7. CONCLUSIÓN
(170)
La Comisión lamenta que Letonia haya aplicado ilegalmente la primera, segunda y tercera medidas, infringiendo lo dispuesto en el artículo 108, apartado 3, del TFUE y que haya vulnerado el compromiso de ceder el negocio de gestión de patrimonio de Citadele en el plazo establecido en la Decisión final Parex (cuarta medida).
(171)
No obstante, por las razones antes expuestas y habida cuenta de los compromisos contraídos por Letonia y Citadele.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN
Artículo 1
Las siguientes medidas constituyen ayuda estatal en el sentido del artículo 107, apartado 1, del Tratado:
a)
la concesión a Parex banka de préstamos subordinados con un vencimiento inicial superior al establecido en la medida aprobada en la Decisión de salvamento y en la Decisión final Parex (primera medida);
b)
la concesión a Citadele de una prórroga adicional de 18 meses del vencimiento de préstamos subordinados de 37 millones LVL (segunda medida);
c)
la concesión a Reverta de ayudas de tesorería superiores a los límites máximos aprobados por la Comisión en la Decisión final Parex (tercera medida).
Artículo 2
Las medidas a las que se hace referencia en el artículo 1 son compatibles con el mercado interior con arreglo al artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado, habida cuenta de los compromisos contraídos por Letonia tal como se establece en el anexo I.
Artículo 3
Se modificarán, en consonancia con el compromiso contraído por Letonia que figura en el anexo II, los plazos para la cesión del negocio de gestión de patrimonio de Citadele, del 30 de junio de 2013, sin un síndico de la cesión, o del 31 de diciembre de 2013, con un síndico de la cesión (cuarta medida), recogidos en el considerando 73 de la Decisión C(2010) 6202 final corr. de la Comisión, de 15 de septiembre de 2009, relativa a la ayuda estatal C 26/09 (ex N 289/09) que Letonia tiene previsto ejecutar para la reestructuración de AS Parex banka.
Artículo 4
El destinatario de la presente Decisión será la República de Letonia.
Hecho en Bruselas, el 9 de julio de 2014.