РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 462/2013 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 21 май 2013 година
за изменение на Регламент (ЕО) № 1060/2009 относно агенциите за кредитен рейтинг
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 114 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
Регламент (ЕО) № 1060/2009 на Европейския парламент и на Съвета (4) изисква от агенциите за кредитен рейтинг да спазват правила на поведение с цел да бъдат ограничени възможни конфликти на интереси и да се осигуряват достатъчно високо качество и прозрачност на кредитните рейтинги и на процеса на определяне на рейтинги. След измененията, въведени с Регламент (ЕО) № 513/2011 на Европейския парламент и на Съвета (5), Европейският надзорен орган (Европейски орган за ценни книжа и пазари) (ЕОЦКП), създаден с Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета (6), е упълномощен да регистрира и да упражнява надзор над агенциите за кредитен рейтинг. Настоящият регламент допълва действащата регулаторна рамка за агенциите за кредитен рейтинг. По някои от най-важните проблеми, като например конфликтите на интереси, произтичащи от модела „емитентът плаща“ и оповестяването на информация за структурирани финансови инструменти, бяха предприети мерки и рамката ще трябва да бъде преразгледана, след като е функционирала достатъчно време, за да се оцени дали разрешава изцяло тези проблеми. Междувременно необходимостта от преразглеждане на прозрачността, процедурните изисквания и графика на публикуване, по-специално за държавните рейтинги, беше подчертана от настоящата криза с държавния дълг.
(2)
Резолюцията на Европейският парламент от 8 юни 2011 г. относно агенциите за кредитен рейтинг: перспективи (7) призовава за засилване на правилата за агенциите за кредитен рейтинг. На неофициална си среща на 30 септември и 1 октомври 2010 г., Съветът ЕКОФИН призна необходимостта от допълнителни усилия за решаване на редица проблеми, свързани с дейностите по определяне на кредитен рейтинг, в това число риска от предоверяване на кредитните рейтинги и риска от конфликт на интереси, произтичащи от модела, по който се определят възнагражденията на агенциите за кредитен рейтинг. Европейският съвет от 23 октомври 2011 г. направи заключението, че е необходим напредък за ограничаване на предоверяването на кредитни рейтинги.
(3)
На международно равнище Съветът за финансова стабилност (СФС), в който Европейската централна банка (ЕЦБ) е институционален член одобри на 20 октомври 2010 г. принципи за намаляване на зависимостта на органите на властта и финансовите институции от кредитните рейтинги (по-нататък наричани „принципи на СФС“). Принципите на СФС бяха одобрени на срещата на върха на Г-20 в Сеул през ноември 2010 г. Следователно е уместно секторните компетентни органи да оценят практиките на участниците на пазара и да насърчат тези участници на пазара да смекчат въздействието на подобни практики. Секторните компетентни органи следва да вземат решение относно мерките за насърчаване. ЕОЦКП, когато е уместно в сътрудничество с Европейския надзорен орган (Европейски банков орган), създаден с Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (8), и с Европейския надзорен орган (Европейски орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване), създаден с Регламент (ЕС) № 1094/2010 на Европейския парламент и на Съвета (9), следва да предприема действия за улесняване на конвергенцията на надзорните практики в съответствие с Регламент (ЕС) № 1095/2010 и в рамките на настоящия регламент.
(4)
Агенциите за кредитен рейтинг следва да осведомят инвеститорите за данните относно вероятността за неизпълнение на кредитните рейтинги и рейтинговите перспективи на базата на резултатите от минали периоди, публикувани в създадения от ЕОЦКП централен регистър.
(5)
Съгласно принципите на СФС „централните банки следва да извършват собствени кредитни преценки относно финансовите инструменти, които ще приемат при пазарни операции както като гаранции, така и за пряко закупуване. Политиките на централните банки следва да избягват механични подходи, които биха могли да доведат до ненужно резки и големи промени в допустимостта на финансовите инструменти и нивото на намаленията, които може да изострят „ефекта на срутването“. Освен това ЕЦБ заявява в своето становище от 2 април 2012 г., че се ангажира да подкрепя общата цел за намаляване на предоверяването на кредитни рейтинги. В това отношение ЕЦБ докладва редовно относно различните мерки, предприети от Евросистемата, за да се намали доверяването на кредитни рейтинги. Съгласно член 284, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), ЕЦБ изпраща до Европейския парламент, Съвета и Комисията, а също и до Европейския съвет, годишен доклад за дейностите на Европейската система на централните банки (ЕСЦБ) и за паричната политика както за предходната, така и за текущата година. Председателят на ЕЦБ представя този доклад на Европейския парламент, който може да проведе общ дебат по него, и на Съвета. Освен това, ЕЦБ би могла в тези доклади да опише как е прилагала принципите на СФС, а също и алтернативните механизми за оценяване, които използва.
(6)
Като първи етап, Съюзът се стреми към преразглеждане на позоваванията на кредитни рейтинги в правото на Съюза, които водят или има опасност да доведат до доверяване единствено или механично на кредитни рейтинги, и като втори етап, на всички позовавания на кредитни рейтинги за регулаторни цели, с оглед да бъдат премахнати до 2020 г., при условие че бъдат идентифицирани и приложени подходящи алтернативи за оценка на кредитния риск.
(7)
Значението на рейтинговите перспективи за емитентите и инвеститорите и тяхното въздействие върху пазара са съпоставими с приложимостта и последиците от кредитните рейтинги. Следователно всички изисквания на Регламент (ЕО) № 1060/2009, които имат за цел да гарантират, че рейтинговите действия са точни и прозрачни и при тях няма конфликт на интереси, следва да се прилагат също и за рейтинговите перспективи. Според сегашните надзорни практики някои изисквания на този регламент се прилагат спрямо рейтинговите перспективи. Настоящият регламент следва да изясни правилата и да създаде правна сигурност, като въвежда определение за рейтинговите перспективи и пояснява конкретно кои разпоредби се прилагат към тези перспективи. Определението за рейтингова перспектива следва да обхваща също така и становища по отношение на вероятната посока на промяна на кредитния рейтинг в краткосрочен план, често наричани кредитни наблюдения.
(8)
В средносрочен план следва да се обмислят по-нататъшни действия за заличаване на позоваванията на кредитни рейтинги, използвани за регулаторни цели във финансовото регулиране и замяна на рисковото тегло на активите чрез кредитни рейтинги. Засега обаче агенциите за кредитен рейтинг са важни участници на финансовите пазари. Вследствие на това независимостта и морала на агенциите за кредитен рейтинг и техните дейности по определяне на кредитен рейтинг са от особено значение, за да се гарантира тяхната надеждност по отношение на пазарните участници, по-специално инвеститорите и други потребители на кредитни рейтинги. Регламент (ЕО) № 1060/2009 предвижда, че агенциите за кредитен рейтинг трябва да бъдат регистрирани и контролирани, тъй като техните услуги оказват сериозно влияние върху интересите на обществото. Кредитните рейтинги, за разлика от инвестиционните проучвания, не са просто становища относно стойността или цената на финансов инструмент или на финансово задължение. Агенциите за кредитен рейтинг не са просто финансови анализатори или инвестиционни консултанти. Кредитните рейтинги имат регулаторна стойност за регулираните инвеститори, като кредитни институции, застрахователни дружества и други институционални инвеститори. Въпреки че се ограничават стимулите за предоверяване на кредитните рейтинги, кредитните рейтинги продължават да направляват инвестиционния избор, по-специално поради информационната асиметрия и за целите на ефективността. В този контекст агенциите за кредитен рейтинг трябва да бъдат независими и да бъдат възприемани като такива от участниците на пазара, а техните методи за определяне на рейтинга трябва да бъдат прозрачни и възприемани като такива.
(9)
Следва да се намали предоверяването на кредитните рейтинги и постепенно да се премахнат всички автоматични ефекти, произтичащи от кредитните рейтинги. Следва да се насърчават кредитните институции и инвестиционните посредници да въвеждат вътрешни процедури за извършване на своя собствена оценка на кредитния риск и да се насърчават инвеститорите да извършват финансов и правен анализ. В тази рамка настоящият регламент предвижда финансовите институции да не се доверяват единствено или механично на кредитните рейтинги. Поради това тези институции следва да избягват да сключват договори, при които те се доверяват единствено или механично на кредитните рейтинги, и следва да избягват употребата им в договори като единствен параметър за оценка на кредитоспособността на инвестициите или за вземане на решение дали да инвестират или да се освободят от съответните активи.
(10)
Регламент (ЕС) № 1060/2009 вече представи първи кръг от мерки за разрешаване на въпроса за независимостта и морала на агенциите за кредитен рейтинг и техните дейности по определяне на кредитен рейтинг. Целите за гарантиране на независимостта на агенциите за кредитен рейтинг и установяване, управление и доколкото е възможно, избягване на конфликти на интереси, които биха могли да възникнат, вече са обхванати от няколко разпоредби на посочения регламент. Подборът и възнаграждението на агенцията за кредитен рейтинг от страна на оценяваното предприятие (моделът „емитентът плаща“) поражда конфликти на интереси. При този модел има стимули агенциите за кредитен рейтинг да присъждат надценени рейтинги на емитента с цел осигуряване на дългогодишни стопански взаимоотношения, гарантиращи приходи, или осигуряващи на допълнителна работа и приходи. Освен това връзките между акционерите на агенциите за кредитен рейтинг и оценяваните лица могат да доведат до възникване на конфликти на интереси, които не са достатъчно обхванати от съществуващите правила. В резултат на това кредитните рейтинги, присъдени в рамките на модела „емитентът плаща“, могат да бъдат възприемани като кредитните рейтинги, които са от полза за емитента, а не като кредитните рейтинги, необходими на инвеститора. Важно е да се подобрят условията за независимост, които се прилагат по отношение на агенциите за кредитен рейтинг, за да се повиши равнището на надеждност на кредитните рейтинги, присъдени в рамките на модела „емитентът плаща“.
(11)
За да се засили конкуренцията на пазар, доминиран до момента от три агенции за кредитен рейтинг, следва да се вземат мерки за поощряване на използването на услугите на по-малки агенции за кредитен рейтинг. В последно време емитентите или свързани трети страни имат практиката да искат кредитен рейтинг от две или повече агенции за кредитен рейтинг и затова, когато иска два или повече кредитни рейтинга, емитентът или свързаната трета страна следва да обмисли ангажирането на поне една агенция за кредитен рейтинг, която не притежава повече от 10 % от общия пазарен дял и която би могла да бъде оценена от емитента или свързаната трета страна като способна да определи рейтинг за съответната емисия или лице.
(12)
Пазарът на кредитни рейтинги показва, че по традиция агенциите за кредитен рейтинг и оценяваните лица поддържат дългосрочни отношения. Това повишава риска от сближаване, като агенцията за кредитен рейтинг може да стане твърде благосклонно настроена към желанията на оценяваното лице. При тези обстоятелства безпристрастността на агенциите за кредитен рейтинг с течение на времето може да бъде поставена под въпрос. Наистина, агенции за кредитен рейтинг, които са ангажирани и получават плащания от корпоративен емитент, са стимулирани да издават завишени благоприятни рейтинги за оценяваното лице или за дългови инструменти с цел поддържане на стопански отношения с емитента. За емитентите също има стимули, които са в полза на трайни взаимоотношения, като например „ефекта на заключването“, при който емитентът се въздържа от промяна на агенцията за кредитен рейтинг, тъй като промяната би могла да доведе до безпокойство у инвеститорите по отношение на кредитоспособността на емитента. Този проблем вече бе установен в Регламент (ЕС) № 1060/2009 г., който изисква агенциите за кредитен рейтинг да прилагат ротационен механизъм за постепенни промени в аналитичните екипи и в комитетите за определяне на кредитни рейтинги, така че независимостта на рейтинговите анализатори и лицата, одобряващи кредитните рейтинги, да не бъде накърнена. Успехът на тези правила обаче е силно зависим от вътрешните практики в агенциите за кредитен рейтинг, а именно реалната независимост и професионализъм на служителите на агенцията за кредитен рейтинг, съпоставена със стопанските интереси на самата агенция за кредитен рейтинг. Тези правила не бяха разработени така, че да предоставят достатъчна гаранция по отношение на трети страни и да намалят ефективно или да предотвратят конфликтите на интереси, произтичащи от дългогодишни взаимоотношения. Един начин за постигане на това би могъл да бъде ограничаване на периода, през който дадена агенция за кредитен рейтинг може да предоставя без прекъсване кредитни рейтинги на един и същ емитент или на негови дългови инструменти. Определянето на максималната продължителност на договорните отношения между емитента, който е оценяван или който е издал оценявани дългови инструменти, и агенцията за кредитен рейтинг следва да премахне стимулите за издаването на благоприятни кредитни рейтинги за този емитент. Освен това утвърждаването на изискването за ротация на агенциите за кредитен рейтинг като нормална и редовна пазарна практика следва също да доведе до смекчаване на „ефекта на заключване“. Накрая, ротацията на агенциите за кредитен рейтинг следва да окаже положително влияние върху пазара на кредитни рейтинги, тъй като тя би улеснила навлизането на пазара на нови участници и предлага на съществуващите агенции за кредитен рейтинг възможност да разширят своята дейност върху нови области.
(13)
Същевременно е важно прилагането на ротационния механизъм да е уредено така, че ползите от механизма да бъдат по-големи от отрицателните последици, които той би могъл да породи. Честата ротация например би могла да доведе до по-големи разходи за емитентите и агенциите за кредитен рейтинг, тъй като разходите, свързани с оценяване на нов субект или финансов инструмент, са по правило по-високи от разходите за наблюдение на вече присъден кредитен рейтинг. Също така установяването на агенция за кредитен рейтинг отнема значително време и ресурси, независимо дали става дума за специализиран в определена ниша участник или за агенция за кредитен рейтинг, покриваща всички класове активи. Освен това постоянната ротация на агенции за кредитен рейтинг би могла да има значително въздействие върху качеството и последователността на кредитните рейтинги. Не по-малко важно е ротационният механизъм да бъде прилаган с достатъчни предпазни мерки, които да позволят на пазара да се адаптира постепенно преди евентуалното засилване на механизма в бъдеще. Това би могло да се постигне чрез ограничаване на обхвата на механизма до пресекюритизации, което е ограничен източник на банково финансиране, като същевременно се позволи наблюдението на вече присъдените кредитни рейтинги да продължи при поискване, дори и след като ротацията стане задължителна. По този начин и като общо правило ротацията следва да засегне единствено новите пресекюритизации с базови активи на един и същ инициатор. Комисията следва да преразгледа дали е уместно да се запази ограничен ротационен механизъм и дали той да бъде приложен за други класове активи, и ако това е така, дали за другите класове е оправдано различно третиране по отношение, например, на дължината на максималния срок на договорните отношения. Когато ротационният механизъм е установен за други класове активи, Комисията следва да оцени дали е необходимо да се въведе задължение за агенцията за кредитен рейтинг при изтичането на максималната продължителност на договорните отношения да предостави информация за емитента и за оценяваните финансови инструменти (предавателно досие) на застъпващата агенция за кредитен рейтинг.
(14)
Подходящо е да се въведе ротация на пазара за кредитен рейтинг за пресекюритизации. Първо, това е сегмент от европейския пазар на секюритизации, който има по-ниски от очакваните резултати след финансовата криза, и следователно необходимостта от мерки по отношение на конфликти на интереси е най-голяма за него. Второ, макар кредитният риск по дългови инструменти, издадени например от корпоративни субекти, да зависи във висока степен от капацитета за обслужване на дълг на самия емитент, кредитният риск при пресекюритизациите е обикновено уникален за всяка трансакция. Следователно когато се прави пресекюритизация, няма голям риск от загуба на знание при наемането на нова агенция за кредитен рейтинг. С други думи, макар понастоящем да съществува само ограничен брой агенции за кредитен рейтинг, извършващи дейност на пазара за кредитен рейтинг за пресекюритизация, този пазар е по-естествено отворен за конкуренция и един ротационен механизъм би могъл да бъде движеща сила за повече динамика на този пазар. И накрая, пазарът за кредитен рейтинг за пресекюритизация се доминира от няколко големи агенции за кредитен рейтинг, но съществуват и други участници, които натрупват експертен опит в тази област.
(15)
Редовната ротация на агенциите за кредитен рейтинг, които присъждат кредитен рейтинг за пресекюритизации, следва да доведе до повече многообразие при оценяването на кредитоспособността. Многобройните и различни виждания, перспективи и методологии, използвани от агенциите за кредитен рейтинг, следва да водят до присъждане на по-разнообразни кредитни рейтинги и в крайна сметка да подобрят качеството на оценката на кредитоспособността на пресекюритизациите. За да има това многообразие въздействие и за да се избегне рискът от самодоволство както на инициаторите, така и на агенциите за кредитен рейтинг, максималната продължителност, за която на агенцията за кредитен рейтинг се допуска да оценява пресекюритизации от един и същ инициатор, трябва да бъде ограничена до равнище, което да гарантира редовни актуални прегледи на кредитоспособността. Периодът от четири години е подходящ, като се имат предвид тези фактори, както и необходимостта да се осигури приемственост по отношение на кредитните рейтинги. Когато са ангажирани най-малко четири агенции за кредитен рейтинг, целите на ротационния механизъм вече са изпълнени, поради което изискването за ротация не следва да се прилага. За да се гарантира истинска конкуренция, освобождаване следва да се прилага само когато най-малко четири от ангажираните агенции за кредитен рейтинг оценяват определен дял от подлежащите на оценка финансови инструменти на инициатора.
(16)
Уместно е ротационният механизъм за пресекюритизациите да се структурира с оглед на инициатора. Пресекюритизациите се издават от дружество със специално предназначение без никакъв значителен капацитет за обслужване на дълга. Следователно при структуриране на ротацията с оглед на емитента механизмът би се оказал неефективен. И обратно, структуриране на ротацията с оглед на спонсора би означавало на практика почти винаги да се прилага освобождаването.
(17)
Един ротационен механизъм би бил важен инструмент за намаляване на бариерите пред навлизането на пазара за кредитен рейтинг за пресекюритизации. Същевременно обаче това би могло да затрудни допълнително новите участници на пазара да си осигурят място на пазара, защото не би им било разрешено да задържат клиентите си. Поради това е целесъобразно да се въведе освобождаване от ротационния механизъм за малки агенции за кредитен рейтинг.
(18)
За да бъде ефективен, ротационният механизъм трябва да бъде прилаган по надежден начин. Изискването за ротация няма да може да изпълни целите си, ако напускащата агенция за кредитен рейтинг получи право отново да присъжда рейтинг за пресекюритизации от същия инициатор в рамките на твърде кратък период от време. Следователно е необходимо да се предвиди подходящ срок, в рамките на който напускащата агенция за кредитен рейтинг да не може да бъде ангажирана да оценява пресекюритизации от същия инициатор отново. Този период следва да бъде достатъчно дълъг, за да позволи на застъпващата агенция за кредитен рейтинг да предостави ефективно своите услуги за кредитен рейтинг, за да се гарантира, че пресекюритизациите са наистина обект на нов контрол, следващ различен подход, и да се гарантира, че кредитните рейтинги, присъдени от новата агенция за кредитен рейтинг, осигуряват достатъчна приемственост. Същевременно, за да може ротационният механизъм да функционира правилно, продължителността на периода е ограничена от предлагането на агенции за кредитен рейтинг, разполагащи с достатъчно експертен опит в областта на пресекюритизациите. Следователно дължината на периода следва да бъде пропорционална и следва като цяло да бъде равна на дължината на изтеклия договор на напускащата агенция за кредитен рейтинг, но да не надвишава четири години.
(19)
Изискването за редовна ротация на агенциите за кредитен рейтинг е пропорционално на преследваната цел. Изискването се прилага само за регистрирани агенции за кредитен рейтинг, които са регулирани и които предоставят услуга, засягаща обществените интереси (кредитни рейтинги, които могат да бъдат използвани за регулаторни цели) при модела „емитентът плаща“ и за определен клас активи (пресекюритизации). Привилегията да извършваш услуги, за които се признава, че играят важна роля в регулирането на пазара на финансови услуги, и да бъдеш одобрен да изпълняваш тази функция, поражда необходимостта от спазване на някои задължения, за да се гарантира независимостта и усещането за независимост при всякакви обстоятелства. Агенция за кредитен рейтинг, която няма право да присъжда рейтинг на пресекюритизации на определен инициатор, въпреки това ще може да присъжда рейтинги на пресекюритизации от други инициатори, както и да присъжда рейтинги на други класове активи. В пазарен контекст, в който правилото за ротация се прилага спрямо всички пазарни участници, възможностите за стопанска дейност също ще се увеличат, тъй като всички агенции за кредитен рейтинг ще трябва да се сменят. Освен това агенциите за кредитен рейтинг могат да издават непоискани кредитни рейтинги на пресекюритизации от един и същ инициатор, като използват натрупания опит. Непоисканите кредитни рейтинги не са ограничени от модела „емитентът плаща“ и следователно теоретично са по-слабо засегнати от потенциални конфликти на интереси. За клиентите на агенциите за кредитен рейтинг максималната продължителност на договорните отношения с агенция за кредитен рейтинг и изискването за наемане на повече от една агенция за кредитен рейтинг също представляват ограничения на свободата им да извършват своя собствена стопанска дейност. Тези ограничения обаче са необходими с оглед на интересите на обществото, като се има предвид влиянието на модела „емитентът плаща“ върху необходимата независимост на агенциите за кредитен рейтинг, за да се осигурят независими кредитни рейтинги, които могат да се използват от инвеститорите за регулаторни цели. В същото време тези ограничения не надхвърлят това, което е необходимо, и трябва да се разглеждат по-скоро като повишаващи кредитоспособността на пресекюритизациите по отношение на останалите участници и в крайна сметка на целия пазар.
(20)
Независимостта на агенцията за кредитен рейтинг по отношение на оценяваното лице също е засегната от възможен конфликт на интереси на нейни значими акционери спрямо оценяваното лице. Акционер в агенция за кредитен рейтинг може да бъде член на административния или надзорния съвет на оценявано лице или на свързана с него трета страна. Регламент (ЕО) № 1060/2009 разглежда този случай единствено по отношение на конфликти на интереси, причинени от рейтинговите анализатори, лицата, одобряващи кредитните рейтинги, или други лица, наети в агенциите за кредитен рейтинг. Посоченият регламент обаче не казва нищо по отношение на потенциални конфликти на интереси във връзка с акционери или членове на агенциите за кредитен рейтинг. С оглед подобряване на разбирането за независимост на агенциите за кредитен рейтинг спрямо лица, на които се присъжда рейтинг, е целесъобразно да се разширят съществуващите правила, установени в посочения регламент, приложими за конфликти на интереси, причинени от служителите на агенциите за кредитен рейтинг и за онези, причинени от акционери или членове, които имат важна позиция в рамките на агенцията за кредитен рейтинг. Ето защо агенциите за кредитен рейтинг следва да се въздържат от присъждане на кредитни рейтинги или следва да обявяват, че кредитният рейтинг може да бъде засегнат, когато акционер или член, притежаващ 10 % от правата на глас в тази агенция, е също така член на административния или надзорния съвет на оценяваното лице или е инвестирал в оценявано лице, когато инвестицията достига определен размер. Освен това, фактът че акционер или член, притежаващ най-малко 5 % от правата на глас на тази агенция за кредитен рейтинг, е инвестирал в оценяваното лице или е член на административния или надзорния съвет на оценяваното лице, следва да се оповести пред обществеността, най-малкото ако инвестицията достигне определен размер. Освен това, когато акционер или съдружник е в състояние да упражни съществено влияние върху дейността на агенцията за кредитен рейтинг, това лице не следва да предоставя консултантски или съвещателни услуги на оценяваното лице или на свързана трета страна по отношение на корпоративната или правна структура, активите, пасивите или дейността.
(21)
За да се осигури практическо прилагане на правилата за независимост и предотвратяване на конфликти на интереси, установени в Регламент (ЕО) № 1060/2009 и за да се предотврати тяхната неефективност, е необходим немалък брой агенции за кредитен рейтинг, които не са свързани нито с напускащата агенция за кредитен рейтинг в случая на ротацията, нито с агенция, предоставяща паралелно услуги за кредитен рейтинг на същия емитент. Целесъобразно е да се изисква строго разделение между напускащата агенция и застъпващата агенция в случай на ротация, както и на двете агенции за кредитен рейтинг, предоставящи паралелно услуги за кредитен рейтинг на един и същ емитент. Агенциите за кредитен рейтинг не следва да бъдат свързани помежду си чрез контролно управление, бидейки част от една и съща група от агенции за кредитен рейтинг, чрез акционерно участие или членство, чрез упражняване на права на глас в някоя от останалите агенции за кредитен рейтинг, както и чрез възможността да се назначават членове на административните или надзорните съвети на някоя от останалите агенции за кредитен рейтинг.
(22)
Агенциите за кредитен рейтинг следва да създадат, поддържат, прилагат и документират ефективна структура за вътрешен контрол за прилагане на политики и процедури за превенция и контрол на евентуални конфликти на интереси и за гарантиране на независимостта на кредитните рейтинги, рейтинговите анализатори и рейтинговите екипи по отношение на акционери, административни органи и органи за управление, и продажбени и маркетингови дейности. Във връзка с корпоративното управление, с организационни въпроси и въпроси, свързани с управлението на конфликти на интереси, следва да бъдат въведени стандартни работни процедури. Стандартните работни процедури следва периодично да бъдат преразглеждани и наблюдавани за да се оцени тяхната ефективност и необходимостта от актуализирането им.
(23)
Разбирането за независимост на агенциите за кредитен рейтинг ще бъде особено засегнато в случай, че едни и същи акционери или членове инвестират в различни агенции за кредитен рейтинг, които не принадлежат към една и съща група от агенции за кредитен рейтинг, или поне ако тази инвестиция достигне определен размер, който би могъл да позволи на тези акционери или членове да упражняват известно влияние върху дейността на агенцията за кредитен рейтинг. Ето защо с цел да се гарантира независимостта (и разбирането за независимост) на агенциите за кредитен рейтинг, е уместно да се предвидят по-строги правила относно отношенията между агенциите за кредитен рейтинг и техните акционери или членове. По тази причина никое лице не следва едновременно да има участие от 5 или повече процента в повече от една агенция за кредитен рейтинг, освен ако засегнатите агенции за кредитен рейтинг принадлежат към една и съща група.
(24)
Целта да се гарантира достатъчна независимост на агенциите за кредитен рейтинг изисква инвеститорите да не притежават едновременно инвестиции от 5 % или повече в повече от една агенция за кредитен рейтинг. Директива 2004/109/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 2004 г. относно хармонизиране изискванията за прозрачност по отношение на информацията за емитентите, чиито ценни книжа са допуснати за търгуване на регулиран пазар (10) предвижда лицата, контролиращи най-малко 5 % от правата на глас в дружество, регистрирано на борсата, да оповестяват публично този факт с оглед, наред с другото, на интереса на инвеститорите да са наясно със структурата за гласуване в подобно дружество. Смята се, че 5 % са сериозен дял, чрез който може да се влияе върху структурата на гласуване в дадено дружество. Следователно е уместно използването на прага от 5 % с цел ограничаване на едновременното инвестиране в повече от една агенция за кредитен рейтинг. Тази мярка не може да се смята за непропорционална, като се има предвид, че никоя от регистрираните агенции за кредитен рейтинг в Съюза не е допусната до търговия на регулиран пазар и следователно не е обект на правилата за прозрачност и процедурните правила, които се прилагат спрямо дружествата, допуснати до търговия на регулиран пазар в Съюза в съответствие с Директива 2004/109/ЕО. Често предприятията, които не са допуснати до търговия на регулиран пазар се управляват посредством акционерни протоколи или споразумения, а броят на акционерите или членовете обикновено е незначителен. Следователно, макар и миноритарен, делът в агенция за кредитен рейтинг, която не е допусната до търговия на регулиран пазар може да окаже влияние. Независимо от това, с цел да се гарантира възможността за чисто икономически инвестиции в агенциите за кредитен рейтинг, това ограничение за едновременно инвестиране в повече от една агенция за кредитен рейтинг няма да обхваща инвестиции, реализирани чрез колективни инвестиционни схеми, управлявани от трети страни, независими от инвеститора и извън обхвата на влиянието на инвеститора.
(25)
Разпоредбите на настоящия регламент относно конфликти на интереси по отношение на структурата на акционерите не следва да се отнасят само за пряко, а и за непряко притежаване на дялове, тъй като в противен случай тези правила биха били лесни за заобикаляне. Агенциите за кредитен рейтинг следва да положат всички усилия да познават непреките си акционери, така че да могат да избягват всички потенциални конфликти на интереси в това отношение.
(26)
Ефективността на правилата за независимост и предотвратяване на конфликти на интереси, които изискват от агенциите за кредитен рейтинг да не предоставят за дълъг период от време услуги за кредитни рейтинги на един и същ емитент, може да бъдат накърнени, ако агенциите за кредитен рейтинг придобият правото да стават значими акционери или членове на други агенции за кредитен рейтинг.
(27)
Важно е да се гарантира, че промените на рейтингови методологии не водят до по-благосклонни методологии. За тази цел емитентите, инвеститорите и други заинтересовани страни следва да имат възможност да изразят мненията си за всякакви планирани промени в рейтинговите методологии. Това ще им помогне да разберат логиката на новите методологии и на съответната промяна. Коментарите, предоставени от емитентите и инвеститорите по проекта за методологии, могат да дадат ценни идеи на агенциите за кредитен рейтинг при определяне на техните методологии. ЕОЦКП следва също да бъде уведомяван за планирани промени. Въпреки че Регламент (ЕО) № 1060/2009 възложи на ЕОЦКП правомощието да се уверява, че използваните от агенциите за кредитен рейтинг методологии са строги, систематични, последователни и подлежат на утвърждаване въз основа на историческия опит, включително бек-тестване, този процес на проверка не следва да дава на ЕОЦКП правомощия да преценява целесъобразността на предложената методология или съдържанието на кредитните рейтинги, присъдени след прилагането на методологии. Когато е уместно, рейтинговите методологии следва да вземат предвид финансовите рискове, произтичащи от опасностите за околната среда.
(28)
Поради сложността на структурираните финансови инструменти агенциите за кредитен рейтинг не винаги успяваха да осигурят достатъчно високо качество на кредитните рейтинги, присъждани за инструменти. Това доведе до загуба на доверието на пазара в този тип кредитни рейтинги. С цел възвръщане на доверието би било подходящо да се изисква от емитентите или от свързани трети страни да ангажират най-малко две различни агенции за кредитен рейтинг при предоставяне на кредитни рейтинги за структурирани финансови инструменти, които биха могли да присъдят различни и конкурентни оценки. Това би могло да намали и прекалената зависимост от един единствен кредитен рейтинг.
(29)
Предложението за директива относно достъпа до дейността на кредитни институции и пруденциалния надзор на кредитните институции и инвестиционните посредници и предложението за регламент относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници, които трябва да заменят Директива 2006/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно предприемането и осъществяването на дейност от кредитните институции (11) и Директива 2006/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно капиталовата адекватност на инвестиционните посредници и кредитните институции (12), въвеждат изискване за банките и инвестиционните посредници да оценяват кредитния риск във връзка със субекти и финансови инструменти, в които те самите инвестират, а не просто да се доверяват в това отношение на кредитни рейтинги. Това изискване следва да бъде разширено, така че да обхване другите участници на финансовия пазар, регламентирани в правото на Съюза, включително инвестиционните управители. За всички участници на финансовия пазар обаче това изискване следва да се прилага по пропорционален начин, като се отчитат естеството, мащабът и сложността на съответния участник. Държавите-членки не следва да имат право да налагат или запазват правила, които позволяват по-строга зависимост на тези инвеститори от кредитните рейтинги.
(30)
Освен това ще се подобри способността на инвеститора да направи информирана оценка на кредитното качество на структурираните финансови инструменти, ако инвеститорите разполагат с достатъчно информация относно тези инструменти. Например, тъй като рискът по структурирани финансови инструменти зависи в голяма степен от качеството и показателите за резултати на базовите активи, би следвало да се предостави на инвеститорите повече информация за базовите активи. Това би намалило зависимостта на инвеститорите от кредитните рейтинги. Освен това разкриването на съответната информация относно структурираните финансови инструменти вероятно ще засили конкуренцията между агенциите за кредитен рейтинг, тъй като това може да доведе до увеличаване на броя на непоисканите кредитни рейтинги. До януари 2016 г. Комисията следва да преразгледа и да докладва относно целесъобразността на разширяването на обхвата на това изискване за разкриване, за да се обхванат други финансови продукти. Например, съществуват други финансови продукти, като обезпечените облигации и други обезпечени дългови инструменти, при които рискът зависи в голяма степен от характеристиките на базовите активи и при които би могло да е подходящо да се предостави повече информация на инвеститорите за обезпечението.
(31)
Инвеститори, емитенти и други заинтересовани страни следва да имат достъп до актуална рейтингова информация на основна страница в интернет. Европейската рейтингова платформа следва да бъде създадена от ЕОЦКП и следва да позволи на инвеститорите лесно да сравняват всички съществуващи кредитни рейтинги за конкретно лице, на което се прави оценка. Важно е страницата в интернет на Европейската рейтингова платформа да показва всички налични кредитни рейтинги за даден инструмент, за да може да позволи на инвеститорите да отчетат цялото многообразие от мнения, преди да вземат сами инвестиционно решение. Същевременно, за да няма отрицателно въздействие върху възможността кредитните агенции да оперират по модела „инвеститорът плаща“, тези кредитни рейтинги не следва да се включват в Европейската рейтингова платформа. Европейската рейтингова платформа следва да помогне на по-малките и новите агенции за кредитен рейтинг да бъдат по-забележими. Европейската рейтингова платформа следва да включи централния регистър на ЕОЦКП, за да създаде една платформа за всички налични кредитни рейтинги за даден инструмент и за информацията за резултатите от минали периоди, публикувана от централния регистър. Европейският парламент подкрепи публикуването на кредитни рейтинги в своята резолюция относно агенциите за кредитен рейтинг от 8 юни 2011 г.
(32)
Кредитните рейтинги, независимо от това дали са присъдени с регулаторна цел или не, имат значително влияние върху инвестиционните решения и върху имиджа и финансовата привлекателност на емитентите. Ето защо агенциите за кредитен рейтинг носят сериозна отговорност пред инвеститорите и емитентите да гарантират, че спазват Регламент (ЕО) № 1060/2009, така че техните кредитни рейтинги да бъдат независими, обективни и с подходящо качество. Инвеститорите и емитентите обаче не винаги могат да изискат прилагането на отговорността на агенцията за кредитен рейтинг спрямо тях. Особено трудно може да бъде да се установи гражданска отговорност на агенция за кредитен рейтинг при липсата на договорни отношения между агенция за кредитен рейтинг и например инвеститор или емитент, на които са присъдени непоискани рейтинги. Емитентите могат също да се сблъскат с трудности при прилагането на гражданската отговорност на агенциите за кредитен рейтинг спрямо тях, дори когато имат договорно отношение със съответните агенции за кредитен рейтинг: понижаването на кредитен рейтинг например, за което решението е взето в нарушение на Регламент (ЕО) № 1060/2009, извършено умишлено или поради груба небрежност, може да има отрицателно отражение върху репутацията и разходите за финансиране на емитент и така да му нанесе щети, дори когато не е обект на отговорност по договор. Ето защо е важно да се осигури адекватно право на регресен иск за инвеститори, които с разумно основание са се доверявали на кредитен рейтинг, присъден в нарушение на Регламент (ЕО) № 1060/2009, както и за емитенти, понесли щети поради кредитен рейтинг, присъден в нарушение на Регламент (ЕО) № 1060/2009. Инвеститорът и емитентът следва да могат да държат отговорна агенцията за кредитен рейтинг за щети, нанесени поради нарушение на този регламент, което е оказало влияние върху рейтинговата оценка. Макар инвеститорите и емитентите, които имат договорни отношения с агенция за кредитен рейтинг, да могат да предпочетат да предявят иск срещу тази агенция за кредитен рейтинг на основание нарушаване на договор, възможността за търсене на компенсация за нарушаването на Регламент (ЕО) № 1060/2009 следва да бъде достъпно за всички инвеститори и емитенти, независимо дали между страните съществуват договорни отношения.
(33)
Следва да е възможно агенциите за кредитен рейтинг да носят отговорност, ако нарушават с умисъл или поради груба небрежност правилата, наложени от Регламент (ЕО) № 1060/2009. Този стандарт за грешка е подходящ, тъй като дейността на агенциите за кредитен рейтинг включва известна степен на оценка на сложни икономически фактори и прилагането на различни методологии може да доведе до различни рейтингови резултати, нито един от които не може да бъде считан за неправилен. Освен това е уместно агенциите за кредитен рейтинг да носят потенциално неограничена отговорност само когато нарушават Регламент (ЕО) № 1060/2009 умишлено или поради груба небрежност.
(34)
Инвеститорът или емитентът, предявяващ иск за нарушаването на Регламент (ЕО) № 1060/2009, следва да представи точна и подробна информация, която сочи, че агенцията за кредитен рейтинг е извършила подобно нарушение на правилата на посочения регламент. Това следва да се оцени от компетентния съд, като се взема предвид това, че инвеститорът или емитентът може да няма достъп до информация, която е изцяло в сферата на агенцията за кредитен рейтинг.
(35)
Въпроси на гражданската отговорност на дадена агенция за кредитен рейтинг, които не са обхванати или определени от настоящия регламент, включително причинността и понятието „груба небрежност“, следва да се решават с помощта на приложимото национално право и с оглед на съответните правила на международното частно право. По-конкретно, държавите-членки следва да разполагат с възможността да поддържат национални режими на гражданската отговорност, които да са по-благоприятни за инвеститорите или емитентите и да не се основават на нарушаване на Регламент (ЕО) № 1060/2009. Компетентният съд, който решава относно иска за гражданска отговорност, внесен от даден инвеститор или емитент, следва да бъде определен от съответните правила на международното частно право.
(36)
Фактът, че институционалните инвеститори, включително инвестиционните мениджъри, са задължени да правят собствена оценка на кредитното качество на активи, не следва да възпрепятства съдилищата да установяват, че нарушение на Регламент (ЕО) № 1060/2009 от дадена агенция за кредитен рейтинг е причинило щети на инвеститор, за които агенцията за кредитен рейтинг носи отговорност. Въпреки че този регламент ще подобри възможностите на инвеститорите да направят собствена оценка на риска, те ще продължат да имат по-ограничен достъп до информация в сравнение с агенциите за кредитен рейтинг. Освен това е възможно по-специално по-малките инвеститори да нямат възможност за критична оценка на кредитен рейтинг, присъден от агенции за кредитен рейтинг.
(37)
Държавите-членки и ЕОЦКП следва да гарантират, че всички санкции, наложени съгласно Регламент (ЕО) № 1060/2009, се оповестяват публично само когато това публично оповестяване би било съразмерно.
(38)
С цел по-нататъшно смекчаване на конфликтите на интереси и улесняване на лоялната конкуренция на пазара за кредитен рейтинг е важно да се гарантира, че таксите, начислявани от агенциите за кредитен рейтинг на клиентите, не са дискриминационни. Разлики в таксите, събирани за един и същи вид услуга, следва да бъдат оправдани само поради различие в действителните разходи за предоставянето на тази услуга на различни клиенти. Освен това таксите, начислявани за услуги за кредитен рейтинг на даден емитент, не следва да зависят от резултатите или крайния продукт от извършената работа, нито от предоставянето на свързани (допълнителни) услуги. Освен това, с цел да се даде възможност за ефективен надзор на тези правила, агенциите за кредитен рейтинг следва да оповестяват пред ЕОЦКП таксите, получени от всеки един клиент, и общата ценова политика.
(39)
С цел да се допринесе за присъждането на актуални и достоверни държавни рейтинги и да се улесни разбирането от страна на потребителите, е важно редовното преразглеждане на тези рейтинги. Важно е също така да се повиши прозрачността за извършваната проучвателна дейност, персонала, ангажиран с подготовката на държавните рейтинги и допусканията, на които се основават кредитните рейтинги, направени от агенциите за кредитен рейтинг във връзка с държавен дълг.
(40)
Съществено е инвеститорите да имат подходяща информация, за да оценяват кредитоспособността на държави-членки. В рамките на своето наблюдение на икономическите и фискалните политики на държавите-членки Комисията събира и обработва данни за икономическото, финансовото и фискалното състояние и резултати на всички държави-членки, повечето от които са публикувани от Комисията и следователно могат да се използват от инвеститорите за оценка на потенциалната кредитоспособност на държави-членки. Когато е уместно и когато съществуват данни, при спазване на съответните приложими правила за поверителност в рамките на своето наблюдение на икономическите и фискалните политики на държавите-членки Комисията следва да допълва съществуващото докладване относно икономическите резултати на държавите-членки с евентуални допълнителни фактори или показатели, които могат да помогнат на инвеститорите да оценят кредитоспособността на държави-членки. Тези фактори следва да се предоставят на обществеността, като допълват съществуващите публикации и друга публично оповестявана информация, с оглед да се дадат на инвеститорите допълнителни данни, които да им помогнат да оценят кредитоспособността на суверенни субекти и тяхната информация относно задлъжнялостта. Като се има предвид горепосоченото, Комисията следва да разгледа възможността за разработване на европейска оценка на кредитоспособността, за да даде възможност на инвеститорите да извършат безпристрастна и обективна оценка на кредитоспособността на държавите-членки, като отчита конкретното икономическо и социално развитие. При необходимост Комисията следва да представи подходящи законодателни предложения.
(41)
Действащите правила предвиждат кредитните рейтинги да бъдат съобщавани на оценяваното лице 12 часа преди публикуването им. С цел да се избегне съобщаването на тази информация в извънработно време и да се остави достатъчно време на оценяваното лице за проверка на точността на данните, на които се основава кредитният рейтинг, че информацията, предоставяна на оценяваното лице, следва да бъде на разположение един цял работен ден преди публикуването на кредитния рейтинг или на рейтинговите перспективи. Списъкът с лица, които могат да получат тази информация, следва да е ограничен и ясно определен от оценявания субект.
(42)
С оглед на особеностите на държавните рейтинги и с цел намаляване на риска от неустойчивост, е необходимо и пропорционално да се изисква от агенциите за кредитен рейтинг да публикуват тези рейтинги едва след приключването на търговията на местата за търговия, установени в Съюза, както и поне един час преди тяхното отваряне. На същото основание е уместно и пропорционално и това, в края на декември агенциите за кредитен рейтинг да публикуват календар за следващите 12 месеца, посочващ датите на публикуване на държавни рейтинги и съответстващите им дати за публикуване на свързани с тях рейтингови перспективи, когато е приложимо. Подобни дати следва да се определят за петъчни дни. Само по отношение на непоискани държавни рейтинги броят на публикуванията в календара следва да бъде ограничен на между две и три. Когато това е необходимо за изпълнение на законовите им задължения, на агенциите за кредитен рейтинг следва да се позволява да се отклоняват от обявения от тях календар, като обясняват подробно причините за подобно отклонение. Подобно отклонение обаче не следва да се извършва рутинно.
(43)
На основата на развитието на пазара Комисията следва да представи доклад до Европейския парламент и до Съвета, в който се проучва доколко е уместно и по какъв начин да се подкрепи Европейска публична агенция за кредитен рейтинг, предназначена да оценява кредитоспособността на държавния дълг на държавите-членки, и/или Европейска фондация за кредитен рейтинг за всички други кредитни рейтинги. Ако е необходимо, Комисията следва да внесе съответните законодателни предложения.
(44)
С оглед спецификата на държавните рейтинги и за да се избегне рискът от „заразяване“ в рамките на Съюза, изявления, обявяващи преразглеждане на рейтингите на дадена група от държави, следва да се забранят, ако не са придружени от индивидуални доклади за държавите. Освен това, с оглед да се повиши достоверността и достъпността на източниците на информация, използвани от агенциите за кредитен рейтинг в публичните съобщения относно потенциални промени на държавни рейтинги, различни от кредитни рейтинги, рейтингови перспективи и придружаващите ги съобщения за пресата, подобни съобщения следва винаги да се основават на информация от сферата на оценявания субект, която е оповестена със съгласието на оценявания субект, освен ако информацията не е налична от общодостъпни източници. Когато правната рамка, приложима за оценявания субект, предвижда, че оценяваният субект не трябва да оповестява подобна информация, като например вътрешна информация съгласно определението в член 1, точка 1 от Директива 2003/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 година относно търговията с вътрешна информация и манипулирането на пазара (пазарна злоупотреба) (13), оценяваният субект не трябва да дава съгласието си.
(45)
За целите на прозрачността при публикуване на своите държавни рейтинги агенциите за кредитен рейтинг трябва да обяснят в съобщенията си за пресата или докладите си ключовите фактори в основата на тези кредитни рейтинги. Прозрачността за държавните рейтинги обаче не следва да бъде от окончателно значение за посоката на националните политики (икономически, в областта на труда и други). Ето защо, макар тези политики да могат да служат за фактор, според който агенцията за кредитен рейтинг да оценява кредитоспособността на суверенен субект или на неговите финансови инструменти, и да могат да се използват за обяснение на основните причини за даден държавен рейтинг, не следва да се позволяват преки или изрични изисквания или препоръки от агенции за кредитен рейтинг към суверенни субекти относно тези политики. Агенциите за кредитен рейтинг следва да се въздържат от всякакви преки или изрични препоръки относно политиките на суверенни субекти.
(46)
Техническите стандарти в сектора на финансовите услуги следва да осигурят адекватната защита на вложителите, инвеститорите и потребителите в целия Европейски съюз. Като на орган с високоспециализиран експертен опит би било ефикасно и целесъобразно на ЕОЦКП да се възложи разработването и предоставянето на Комисията на проекти за регулаторни и технически стандарти за изпълнение, които не включват политически избор.
(47)
Комисията следва да приеме проекта на регулаторни технически стандарти, разработен от ЕОЦКП относно съдържанието, честотата и представянето на информацията, която трябва да се предостави от страна на емитентите за структурирани финансови инструменти, представянето на информацията, включително структурата, формата, методиката и периода на отчитане, която агенциите за кредитен рейтинг следва да предоставят на ЕОЦКП по отношение на Европейската рейтингова платформа и съдържанието и формата на периодичното докладване за такси, начислявани от агенциите за кредитен рейтинг, за целите на текущия надзор от ЕОЦКП. Комисията следва да одобри тези стандарти посредством делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС и в съответствие с разпоредбите на членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
(48)
Регламент (ЕО) № 1060/2009 разрешава кредитни рейтинги, присъдени в трети държави, да бъдат използвани за регулаторни цели, ако те са присъдени от агенции за кредитен рейтинг, сертифицирани в съответствие с посочения регламент, или одобрени от агенции за кредитен рейтинг, установени в Съюза в съответствие с посочения регламент. Сертифицирането изисква Комисията да е приела решение за еквивалентност по отношение на регулаторния режим на трета държава спрямо агенциите за кредитен рейтинг, а признаването изисква действията на агенцията за кредитен рейтинг от трета държава да бъдат в съответствие с изисквания, които са най-малко толкова строги, колкото съответните правила на Съюза. Някои от разпоредбите на настоящия регламент не следва да се прилагат за оценките за еквивалентност и признаване. Това се отнася за онези разпоредби, които утвърждават задължения само за емитентите, но не и за агенциите за кредитен рейтинг. Освен това разпоредби, които се отнасят по-скоро до структурата на пазара на кредитни рейтинги в рамките на Съюза, а не за установяването на правила за поведение на агенциите за кредитен рейтинг, не следва да бъдат взимани под внимание в този контекст. За да може да се даде достатъчно време на трети държави да преразгледат регулаторните си рамки по отношение на оставащите нови разпоредби по същество, последните трябва да се прилагат само за целите на оценките на еквивалентността и признаването от 1 юни 2018 г. В тази връзка е важно да се припомни, че регулаторният режим на трета държава не следва да има еднакви правила като правилата, предвидени от настоящия регламент. Както вече е предвидено в Регламент (ЕО) № 1060/2009, за да бъде смятан за еквивалентен на регулаторния режим на Съюза или също толкова строг, регулаторният режим на третата държава следва да бъде достатъчен за постигането на практика на същите цели и резултати.
(49)
Тъй като целите на настоящия регламент, а именно - засилване на независимостта на агенциите за кредитен рейтинг, насърчаване на благоразумните процеси и методи на присъждане на кредитни рейтинги, смекчаване на рисковете, свързани с държавните рейтинги, намаляване на риска от предоверяване на кредитните рейтинги за участниците на пазара, както и гарантиране на правото на регресен иск за инвеститорите - не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и следователно, с оглед на общоевропейската структура и въздействие на дейностите по определяне на кредитен рейтинг, които ще подлежат на надзор, могат да бъдат постигнати по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, установен в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(50)
До края на 2013 г. Комисията следва да представи доклад относно осъществимостта на мрежа от по-малки агенции за кредитен рейтинг с цел засилване на конкуренцията на пазара. Този доклад следва да извършва оценка на европейската финансова и нефинансова подкрепа, както и на стимулите за създаване на такава мрежа, като се отчитат потенциални конфликти на интереси, произтичащи от подобно публично финансиране.
(51)
Европейският надзорен орган за защита на данните беше консултиран в съответствие с член 28, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г. относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (14) и прие становище (15).
(52)
С оглед на гореизложеното Регламент (ЕО) № 1060/2009 следва да бъде съответно изменен,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Изменения на Регламент (ЕО) № 1060/2009
Регламент (ЕО) № 1060/2009 се изменя, както следва:
1)
Член 1 се заменя със следното:
„Член 1
Предмет
С настоящия регламент се въвежда общ регулаторен подход за повишаване на добросъвестността, прозрачността, отговорността, доброто управление и независимостта на дейностите по определяне на кредитен рейтинг, допринасящ за качеството на кредитните рейтинги, присъждани в Съюза и за доброто функциониране на вътрешния пазар, като в същото време се постига високо ниво на защита на потребителите и инвеститорите. С него се установяват условия за присъждане на кредитни рейтинги и правила за организацията и функционирането на агенциите за кредитен рейтинг, включително техните акционери и съдружници, с цел да се насърчи независимостта на агенциите за кредитен рейтинг, избягването на конфликти на интереси и подобряването на защита на потребителите и инвеститорите.
Настоящият регламент също така определя задълженията на емитентите, инициаторите и спонсорите, установени в Съюза, във връзка със структурираните финансови инструменти.“
2)
В член 2, параграф 1, член 3, параграф 1, буква м), член 4, параграф 2, параграф 3, уводна част, параграф 4, първа и втора алинея, член 5, параграф 1, уводна част, член 14, параграф 1 и приложение II, точка 1, думата„Общността“ се заменя със „Съюза“, а думата „общностното“ се заменя с „на Съюза“.
3)
Член 3 се изменя, както следва:
а)
параграф 1 се изменя, както следва:
i)
буква ж) се заменя със следното:
„ж)
„регулаторни цели“ означава използването на кредитни рейтинги с конкретната цел да бъде спазено правото на Съюза или правото на Съюза, така както то се прилага чрез националното законодателство на държавите-членки;“
ii)
добавят се следните букви:
„па)
„кредитна институция“ означава кредитна институция съгласно определението по член 4, точка 1 от Директива 2006/48/ЕО;
пб)
„инвестиционен посредник“ означава инвестиционен посредник съгласно определението по член 4, параграф 1, точка 1 от Директива 2004/39/ЕО;
пв)
„застрахователно предприятие“ означава застрахователно предприятие съгласно определението по член 13, точка 1 от Директива 2009/138/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 година относно започването и упражняването на застрахователна и презастрахователна дейност (Платежоспособност II) (16);
пг)
„презастрахователно предприятие“ означава презастрахователно предприятие съгласно определението по член 13, точка 4 от Директива 2009/138/ЕО;
пд)
„институция за професионално пенсионно осигуряване“ означава институция за професионално пенсионно осигуряване съгласно определението по член 6, буква а) от Директива 2003/41/ЕО;
пе)
„управляващо дружество“ означава управляващо дружество съгласно определението по член 2, параграф 1, буква б) от Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (17);
пж)
„инвестиционно дружество“ означава инвестиционно дружество което е получило разрешение в съответствие с Директива 2009/65/ЕО;
пз)
„лице, управляващо алтернативен инвестиционен фонд“ означава ЛУАИФ съгласно определението по член 4, параграф 1, буква б) от Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г. относно лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове (18);
пи)
„централен контрагент“ означава централен контрагент съгласно определението по член 2, точка 1 от Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 г. относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на трансакции (19), който е получил разрешение в съответствие с член 14 от посочения регламент;
пй)
„проспект“ означава проспект, публикуван съгласно Директива 2003/71/ЕО и Регламент (ЕО) № 809/2004;
iii)
букви р) и с) се заменят със следното:
„р)
„секторно законодателство“ означава законодателните актове на Съюза, посочени в букви па)-пй);
с)
„секторни компетентни органи“ означава националните компетентни органи, определени съгласно съответното секторно законодателство за надзор на кредитните институции, инвестиционните посредници, застрахователните предприятия, презастрахователните предприятия,, институциите за професионално пенсионно осигуряване,управляващите дружества, инвестиционните дружества лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове,централните контрагенти и проспектите.“;
iv)
добавят се следните букви:
„т)
„емитент“ означава емитент съгласно определението по член 2, параграф 1, буква з) от Директива 2003/71/ЕО;
у)
„инициатор“ означава инициатор съгласно определението по член 4, точка 41 от Директива 2006/48/ЕО;
ф)
„спонсор“ означава спонсор съгласно определението по член 4, точка 42 от Директива 2006/48/ЕО;
х)
„държавен рейтинг“ означава:
i)
кредитен рейтинг, който е присъден на държава или на регионален или местен орган на държавно управление;
ii)
кредитен рейтинг, при който емитентът на дълг или финансово задължение, дългова ценна книга или друг финансов инструмент е държава или регионален или местен орган на държавно управление, или дружество със специално предназначение за дадена държава или регионален или местен орган;
iii)
кредитен рейтинг, при който емитентът е международна финансова институция, създадена от две или повече държави, която има за цел да мобилизира финансиране и да осигурява финансова подкрепа в полза на членовете на тази международна финансова институция, които са засегнати или заплашени от тежки финансови проблеми;
ц)
„рейтингова перспектива“ означава становище по отношение на вероятната посока на изменение на кредитния рейтинг в краткосрочен или средносрочен план или и двете.“;
ч)
„непоискан кредитен рейтинг“ и „непоискан държавен рейтинг“означава съответно кредитен рейтинг или държавен рейтинг, присъждан от агенция за кредитен рейтинг, без това да бъде поискано;
ш)
„кредитна оценка“ означава мярка за кредитоспособност, получена от обобщаване и изразяване на данни, основани единствено на предварително зададена статистическа система или модел, без да се добавя съществен, специфичен за рейтинга, аналитичен принос от рейтингов анализатор;
щ)
„регулиран пазар“ означава регулиран пазар по смисъла на член 4, параграф 1, точка 14 от Директива 2004/39/ЕО, който е установен в Съюза;
аа)
„пресекюритизация“ означава пресекюритизация съгласно определението по член 4, точка 40а от Директива 2006/48/ЕО.“;
б)
добавя се следният параграф:
„3. За целите на настоящия регламент терминът „акционер“ включва и действителни бенефициери съгласно определението в член 3, точка 6 от Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 г. за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм (20);
4)
Член 4 се изменя, както следва:
а)
параграф 1 се заменя със следното:
„1. Кредитните институции, инвестиционните посредници, застрахователните предприятия, презастрахователните предприятия,, институциите за професионално пенсионно осигуряване, управляващите дружества, инвестиционните дружества, лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове, и централните контрагенти, могат да използват кредитните рейтинги за регулаторни цели единствено ако са присъдени от агенции за кредитен рейтинг, установени в Съюза и регистрирани в съответствие с настоящия регламент.
Когато проспект съдържа препратка към кредитен рейтинг или кредитни рейтинги, емитентите, предлагащите страни или лицата, които искат да бъдат допуснати до търговия на регулиран пазар се уверяват, че проспектът съдържа също така на видно място ясна информация относно това дали кредитният рейтинг е присъден от кредитна агенция, установена в Съюза и регистрирана съгласно настоящия регламент.“;
б)
в параграф 3 буква б) се заменя със следното:
„б)
агенцията за кредитен рейтинг е проверила и е в състояние да докаже във всеки момент пред Европейския надзорен орган (Европейски орган за ценни книжа и пазари) („ЕОЦКП“), създаден с Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета (21), че извършените дейности по определяне на кредитен рейтинг от агенция за кредитен рейтинг от трета държава, в резултат на които е присъден подлежащият на признаване кредитен рейтинг, отговарят на изисквания, които са най-малко толкова строги, колкото изискванията, предвидени в членове 6-12 и приложение I, с изключение на членове 6а, 6б, 8а, 8б, 8в и 11а, приложение I, раздел Б, точка 3, буква ба) и точки 3а и 3б.
5)
Член 5 се изменя, както следва:
а)
в параграф 6, втора алинея, буква б) се заменя със следното:
„б)
агенциите за кредитен рейтинг в тази трета държава са подчинени на правно обвързващи правила, които са еквивалентни на правилата, посочени в членове 6-12 и приложение I, с изключение на членове 6а, 6б, 8а, 8б, 8в и 11а, приложение I, раздел Б, точка 3, буква ба) и точки 3а и 3б; както и“;
б)
параграф 8 се заменя със следното:
„8. Членове 20, 23б и 24 се прилагат по отношение на агенциите за кредитен рейтинг, сертифицирани съгласно член 5, параграф 3 и присъдените от тях кредитни рейтинги.“;
6)
в дял I се създават следните членове:
„Член 5а
Предоверяване на финансовите институции в кредитните рейтинги
1. Субектите, посочени в член 4, параграф 1, изготвят своя собствена оценка на кредитния риск и при определянето на кредитоспособността на дадено лице или финансов инструмент не се доверяват единствено или механично на кредитните рейтинги.
2. Секторните компетентни органи, отговорни за надзора на субектите, посочени в член 4, параграф 1, като отчитат естеството, мащаба и сложността на техните дейности, наблюдават адекватността на процесите им за кредитна оценка на риска, оценяват използването на договорни позовавания на кредитни рейтинги и по целесъобразност насърчават смекчаването на въздействието на подобни позовавания, с оглед да се намали единственото и механично доверяване на кредитни рейтинги, в съответствие със специфичното секторно законодателство.
Член 5б
Доверяване на Европейските надзорни органи и на Европейския съвет за системен риск в кредитните рейтинги
1. Европейският надзорен орган (Европейски банков орган) (ЕБО), създаден с Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (22), Европейският надзорен орган (Европейски орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване) (ЕОЗППО), създаден с Регламент (ЕС) № 1094/2010 на Европейския парламент и на Съвета (23), и ЕОЦКП не се позовават на кредитни рейтинги в своите насоки, препоръки и проекти на технически стандарти, когато подобни позовавания биха могли да накарат компетентните органи, секторните компетентни органи, субектите, посочени в член 4, параграф 1 или други участници на финансовите пазари да започнат да се доверяват единствено или механично на кредитните рейтинги. Ето защо до 31 декември 2013 г. ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП преразглеждат и премахват, където е уместно, всички такива позовавания на кредитни рейтинги в съществуващите насоки и препоръки.
2. Европейският съвет за системен риск (ЕССР), създаден с Регламент (ЕС) № 1092/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. за пруденциалния надзор върху финансовата система на Европейския съюз на макроравнище и за създаване на Европейски съвет за системен риск (24), не се позовава на кредитни рейтинги в своите предупреждения и препоръки, когато подобни позовавания биха могли да предизвикат доверяване единствено или механично на кредитните рейтинги.
Член 5в
Предоверяване на кредитните рейтинги в правото на Съюза
Без да се засяга правото ѝ на инициатива, Комисията продължава да извършва преглед на позоваванията на кредитни рейтинги в правото на Съюза, които водят или могат да доведат до доверяване единствено или механично на кредитните рейтинги от страна на компетентните органи, секторните компетентни органи, субектите, посочени в член 4, параграф 1 или други участници на финансовия пазар, с цел премахване на всяко позоваване на кредитни рейтинги за регулаторни цели в правото на Съюза до 1 януари 2020 г., при условие че са идентифицирани и приложени подходящи алтернативи за оценка на кредитния риск.
7)
Член 6 се изменя, както следва:
а)
параграф 1 се заменя със следното:
„1. Агенцията за кредитен рейтинг предприема всички необходими мерки, за да гарантира, че върху присъждането на кредитен рейтинг или рейтингова перспектива не оказва влияние никакъв съществуващ или потенциален конфликт на интереси или стопански отношения, в които участва агенцията за кредитен рейтинг, която присъжда кредитния рейтинг или рейтинговата перспектива, нейните акционери, управители, рейтингови анализатори, служители, както и всяко друго физическо лице, чиито услуги са предоставени на разположение или са под контрола на агенцията за кредитен рейтинг, или лице, което пряко или косвено е свързано с нея чрез контрол.“;
б)
в параграф 3 уводната част се заменя със следното:
„3. По искане на агенция за кредитен рейтинг ЕОЦКП може да я освободи от спазване на изискванията по приложение I, раздел А, точки 2, 5, 6 и 9 и член 7, параграф 4, ако агенцията за кредитен рейтинг може да докаже, че тези изисквания са непропорционални предвид естеството, мащаба и сложността на нейната стопанска дейност, както и предвид естеството и различните видове присъждани кредитни рейтинги, както и че:“;
в)
добавя се следният параграф:
„4. Агенциите за кредитен рейтинг създават, поддържат, прилагат и документират ефективна структура за вътрешен контрол за прилагане на политики и процедури за превенция и смекчаване на евентуални конфликти на интереси и за гарантиране на независимостта на кредитните рейтинги, рейтинговите анализатори и рейтинговите екипи по отношение на акционери, административни органи и органи за управление и продажбени и маркетингови дейности. Агенциите за кредитен рейтинг установяват стандартни оперативни процедури (СОП) по отношение на корпоративното управление, организацията и управлението на конфликти на интереси. Те периодично следят и преглеждат тези СОП, за да оценяват ефективността им и преценяват дали трябва да бъдат актуализирани.“
8)
Вмъкват се следните членове:
„Член 6а
Конфликти на интереси във връзка с инвестиции в агенции за кредитен рейтинг
1. На акционер или съдружник в агенция за кредитен рейтинг, който притежава най-малко 5 % от капитала или правата на глас в тази агенция за кредитен рейтинг или в дружество, което разполага с възможността да упражнява контрол или доминиращо влияние върху тази агенция за кредитен рейтинг се забранява да:
а)
притежава 5 % или повече от капитала на друга агенция за кредитен рейтинг;
б)
има правото или правомощието да упражнява 5 % или повече от правата на глас в друга агенция за кредитен рейтинг;
в)
има правото или правомощието да назначава или отстранява членове на административния или надзорния съвет на друга агенция за кредитен рейтинг;
г)
бъде член на административния или надзорния съвет на друга агенция за кредитен рейтинг;
д)
упражнява или да има правомощието да упражнява контрол или доминиращо влияние върху друга агенция за кредитен рейтинг.
Забраната, посочена в първа алинея, буква а), не се прилага спрямо участия в диверсифицирани колективни инвестиционни схеми, включително управлявани фондове като пенсионни фондове и фондове, свързани с животозастраховането, при условие че участието в такива схеми не позволява на акционер или съдружник в агенция за кредитен рейтинг да упражнява значително влияние върху стопанските дейности на тези схеми.
2. Настоящият член не се прилага за инвестиции в други агенции за кредитен рейтинг, принадлежащи към същата група от агенции за кредитен рейтинг.
Член 6б
Максимална продължителност на договорните отношения с агенция за кредитен рейтинг
1. Когато агенция за кредитен рейтинг сключва договор за присъждане на кредитни рейтинги относно пресекюритизации, тя не присъжда кредитни рейтинги относно нови пресекюритизации с базови активи от същия инициатор за срок, надхвърлящ четири години.
2. Когато агенция за кредитен рейтинг сключва договор за присъждане на рейтинг на пресекюритизации, тя иска от емитента:
а)
да определи броя на агенциите за кредитен рейтинг,които имат договорни отношения за присъждане на кредитни рейтинги относно пресекюритизации с базови активи от същия инициатор;
б)
да изчисли процента на общия брой на пресекюритизациите с кредитен рейтинг с базови активи от същия инициатор, за които всяка агенция за кредитен рейтинг присъжда кредитни рейтинги.
Когато всяка от най-малко четири агенции за кредитен рейтинг присъжда кредитни рейтинги на повече от 10 % от общия брой на пресекюритизациите с кредитен рейтинг, ограниченията, посочени в параграф 1, не се прилагат.
Освобождаването, предвидено във втора алинея продължава да се прилага поне докато агенцията за кредитен рейтинг сключи нов договор за присъждане на кредитен рейтинг за пресекюритизации с базови активи от същия инициатор. Когато критериите, предвидени във втора алинея не са изпълнени при сключването на такъв договор, срокът, посочен в параграф 1, се изчислява считано от датата на сключване на новия договор.
3. Считано от датата на изтичане на договора по параграф 1, агенцията за кредитен рейтинг не сключва нов договор за присъждане на кредитен рейтинг за пресекюритизации с базови активи от същия инициатор за срок, равен на продължителността на изтеклия договор, но не по-дълъг от четири години.
Първата алинея се прилага и по отношение на:
а)
агенциите за кредитен рейтинг, принадлежащи към същата група от агенции за кредитен рейтинг, в която участва и посочената в параграф 1 агенция за кредитен рейтинг;
б)
агенциите за кредитен рейтинг, които са акционер или съдружник в посочената в параграф 1 агенция за кредитен рейтинг;
в)
агенциите за кредитен рейтинг, в които посочената в параграф 1 агенция за кредитен рейтинг е акционер или съдружник.
4. Независимо от параграф 1, когато се присъжда кредитен рейтинг на пресекюритизация преди изтичането на максималния срок на договорните отношения, посочени в параграф 1, агенцията за кредитен рейтинг може да продължи да наблюдава и актуализира тези кредитни рейтинги, при поискване, за срока на пресекюритизацията.
5. Настоящият член не се прилага за агенциите за кредитен рейтинг, които имат по-малко от 50 служители на равнище група, участващи в предоставянето на дейности по кредитен рейтинг, или които имат годишен оборот по-малко от 10 милиона евро на равнище група.
6. Когато агенция за кредитен рейтинг сключва договор за присъждането на кредитни рейтинги относно пресекюритизации преди 20 юни 2013 г., срокът, посочен в параграф 1, се изчислява считано от тази дата.“
9)
Член 7, параграф 5 се заменя със следното:
„5. Възнагражденията и оценката на резултатите от дейността на служителите, участващи в дейностите по определянe на кредитен рейтинг или рейтингови перспективи, както и лицата, одобряващи кредитните рейтинги или рейтинговите перспективи, не се определят в зависимост от размера на приходите, които агенцията за кредитен рейтинг получава от оценяваните лица или от свързани с тях трети лица.“
10)
Член 8 се изменя, както следва:
а)
параграф 2 се заменя със следното:
„2. Агенциите за кредитен рейтинг приемат, въвеждат и прилагат подходящи мерки, за да гарантират, че кредитните рейтинги и рейтинговите перспективи, които присъждат, се основават на задълбочен анализ на цялата информация, с която разполагат и която е от значение за анализа им съгласно приложимите рейтингови методологии. Те вземат всички необходими мерки, така че информацията, която използват при определянето на кредитните рейтинги и рейтинговите перспективи, да е с необходимото качество и да е от надеждни източници. Агенцията за кредитен рейтинг присъждат кредитни рейтинги и рейтингови перспективи, като посочва, че рейтингът е мнение на агенцията за кредитен рейтинг и на него следва да се разчита до ограничена степен.
2а. Промени в кредитните рейтинги се присъждат съгласно публикуваните рейтингови методологии на агенцията за кредитен рейтинг.“;
б)
в параграф 5 се добавя следната алинея:
„Държавните рейтинги се преразглеждат най-малко на всеки шест месеца.“;
в)
вмъква се следният параграф:
„5а. Агенциите за кредитен рейтинг, които възнамеряват да направят съществени промени или да използват нови рейтингови методологии, модели или ключови рейтингови допускания, които могат да имат въздействие върху даден кредитен рейтинг, публикуват предложените съществени промени или предложените нови рейтингови методологии на своята страница в интернет, като приканват всички заинтересовани страни да представят своите коментари в рамките на един месец, заедно с подробно обяснение на основанията и последиците от предложените съществени промени или предложените нови рейтингови методологии.“;
г)
параграф 6 се изменя, както следва:
i)
уводната част се заменя със следното:
„6. При промяна на рейтинговите методологии, моделите или ключовите рейтингови допускания, използвани в дейностите по определяне на кредитен рейтинг, в съответствие с член 14, параграф 3, агенциите за кредитен рейтинг:“;
ii)
вмъкват се следните букви:
„аа)
незабавно осведомяват ЕОЦКП и публикуват на своята страница в интернет резултатите от консултацията и новите рейтингови методологии заедно с тяхното подробно разяснение, и датата на прилагането им;
аб)
незабавно публикуват на своята страница в интернет отговорите на консултацията, посочена в параграф 5а, освен в случаите, в които лицето, отговарящо на консултацията изисква поверителност на консултацията;“
д)
добавя се следният параграф:
„7. Ако агенциите за кредитен рейтинг узнаят за грешки в своите рейтингови методологии или в начина на тяхното прилагане, те незабавно:
а)
уведомяват ЕОЦКП и всички засегнати лица, на които е бил присъден рейтинг, относно тези грешки, като разясняват въздействието върху присъжданите от тях рейтинги, включително необходимостта от преразглеждане на вече присъдени рейтинги;
б)
публикуват тези грешки на своята страница в интернет, когато грешките имат въздействие върху присъжданите от тях кредитни рейтинги;
в)
коригират тези грешки в рейтинговите методологии; както и
г)
прилагат мерките, посочени в параграф 6, букви а), б) и в).“
11)
Вмъкват се следните членове:
„Член 8а
Държавни рейтинги
1. Държавните рейтинги се присъждат по начин, който гарантира, че е извършен анализ на индивидуалната специфика на определена държава-членка. Изявление, което обявява преразглеждането на конкретна група държави, се забранява, ако не е придружено от индивидуални национални доклади. Тези доклади се оповестяват публично.
2. Публични оповестявания, различни от кредитни рейтинги, рейтингови перспективи или придружаващите ги изявления в пресата или доклади, посочени в приложение I, раздел Г, част I, точка 5, които са свързани с евентуални промени на държавните рейтинги, не се основават на информация от сферата на оценяваното лице, която е оповестена без съгласието на оценяваното лице, освен ако тя произтича от общо достъпни източници или не съществуват основателни причини оценяваното лице да не дава съгласието си за оповестяване на такава информация.
3. Агенциите за кредитен рейтинг, вземайки предвид член 8, параграф 5, втора алинея, ежегодно публикуват на страницата си в интернет и представят на ЕОЦКП, съгласно приложение I, раздел Г, част III, точка 3, календар в края на месец декември за следващите 12 месеца, посочващ най-много три дати за публикуване на непоискани държавни рейтинги и свързаните с тях рейтингови перспективи и посочващ датите за публикуване на поискани държавни рейтинги и свързаните с тях рейтингови перспективи. Такива дати се определят за петъчни дни.
4. Отклонението на публикуването на държавен рейтинг или свързаните с него рейтингови перспективи от календара е възможно единствено когато това е необходимо, за да изпълни агенцията за кредитен рейтинг задълженията си съгласно член 8, параграф 2, член 10, параграф 1 и член 11, параграф 1, и се придружава от подробно обяснение на причините за отклонение от обявения календар.
Член 8б
Информация за структурирани финансови инструменти
1. Установените в Съюза емитент, инициатор и спонсор на структуриран финансов инструмент публикуват съвместно на страницата в интернет, създадена от ЕОЦКП в съответствие с параграф 4, информацията за кредитното качество и показателите на базовите активи на структурирания финансов инструмент, за структурата на секюритизационната сделка, за паричните потоци или за обезпечението по дадена секюритизационна експозиция, както и всяка друга информация, необходима за провеждането на всеобхватни тестове за устойчивост, основаващи се на достатъчно данни, по отношение на паричните потоци и обезпеченията във връзка с базовите експозиции.
2. Задължението за публикуване на информация по параграф 1 не предполага публикуването на такава информация, когато това би нарушило националното право или правото на Съюза, уреждащо защитата на поверителността на източниците на информация или обработката на лични данни.
3. ЕОЦКП разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на:
а)
информацията, която посочените в параграф 1 лица трябва да публикуват с цел спазване на задълженията по параграф 1, в съответствие с изискванията, посочени в параграф 2;
б)
честотата, с която информацията, посочена в буква а), се актуализира;
в)
представянето на информацията, посочена в буква а), чрез стандартизиран образец за оповестяване.
ЕОЦКП представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 21 юни 2014 г.
На Комисията се делегират правомощия за приемане на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с процедурата, предвидена в членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
4. ЕОЦКП създава страница в интернет за публикуване на информацията относно структурираните финансови инструменти, както е посочено в параграф 1.
Член 8в
Двоен кредитен рейтинг на структурирани финансови инструменти
1. Когато емитент или свързана трета страна възнамеряват да поиска присъждането на кредитен рейтинг на структуриран финансов инструмент, те ангажират за целта най-малко две агенции за кредитен рейтинг, които да присъдят кредитни рейтинги независимо една от друга.
2. Посоченият в параграф 1 емитент или свързана трета страна гарантират, че ангажираните агенции за кредитен рейтинг отговарят на следните условия:
а)
те не трябва да принадлежат към една и съща група от агенции за кредитен рейтинг;
б)
те не трябва да бъдат акционер или съдружник в някоя от другите агенции за кредитен рейтинг;
в)
те не трябва да имат правото или правомощието да упражняват права на глас в някоя от другите агенции за кредитен рейтинг;
г)
те не трябва да имат правото или правомощието да назначават или отстраняват членове на административния или надзорния съвет на някоя от другите агенции за кредитен рейтинг;
д)
никой от членовете на административния или надзорния съвет на агенция за кредитен рейтинг не трябва да бъде член на административния или надзорния съвет на някоя от другите агенции за кредитен рейтинг;
е)
те не трябва да упражняват или да имат правото да упражняват контрол или доминиращо влияние върху някоя от другите агенции за кредитен рейтинг.
Член 8г
Използване на много агенции за кредитен рейтинг
1. В случаите когато емитент или свързано трета страна възнамерява да ангажира поне две агенции за кредитен рейтинг за оценка на една емисия или лице, емитентът или свързана трета страна разглежда възможността за ангажиране на поне една кредитна агенция, която не притежава повече от 10 % от общия пазарен дял и която може да бъде оценена от емитента или свързана трета страна като способна да присъди рейтинг на съответната емисия или лице, при условие че въз основа на списъка на ЕОКЦКП, посочен в параграф 2, има на разположение агенция за кредитен рейтинг за оценка на специфичната емисия или лице. Когато емитентът или свързана трета страна не ангажира поне една кредитна агенция, която не притежава повече от 10 % от общия пазарен дял, този факт се документира.
2. С оглед улесняване на оценката от страна на емитента или свързана трета страна в съответствие с параграф 1, ЕОЦКП ежегодно публикува на страницата си в интернет списък на регистрираните агенции за кредитен рейтинг, като посочва общия им пазарен дял и видовете присъждани кредитни рейтинги, и този списък може да се използва от емитента като начална точка за неговата оценка.
3. За целите на настоящия член общият пазарен дял се измерва спрямо годишния оборот, генериран от дейностите по определяне на кредитен рейтинг и допълнителни услуги, на равнище група.“
12)
В член 10 параграфи 1 и 2 се заменят със следния текст:
„1. Агенциите за кредитен рейтинг оповестяват своевременно и без да прилагат избирателен подход всички кредитни рейтинги или рейтингови перспективи, както и всички решения за прекратяване на кредитен рейтинг. При решения за прекратяване на кредитен рейтинг оповестената информация сдържа пълна обосновка на решението.
Първа алинея се прилага и по отношение на кредитни рейтинги, които се разпространяват чрез абонамент.
2. Агенциите за кредитен рейтинг гарантират, че кредитните рейтинги и рейтинговите перспективи се представят и обработват в съответствие с изискванията, изложени в приложение I, раздел Г, и не представят фактори извън тези, които са свързани с кредитните рейтинги.
2а. До оповестяването на кредитните рейтинги, рейтинговите перспективи и свързаната с тях информация, те се считат за вътрешна информация, както е определено в, и в съответствие с Директива 2003/6/ЕО.
Член 6, параграф 3 от тази директива се прилага mutatis mutandis за агенциите за кредитен рейтинг по отношение на тяхното задължение за поверителност, задължението им за поддържане на списък на лицата, които имат достъп до техните кредитни рейтинги, рейтингови перспективи и свързаната с тях информация преди оповестяването.
Списъкът на лицата, на които кредитните рейтинги, рейтинговите перспективи и свързана с тях информация са съобщени, преди да бъдат оповестени, следва да се ограничи до лица, определени за целта от всяко оценявано лице.“
13)
В член 10, параграф 5, първата алинея се заменя със следното:
„5. Когато дадена агенция за кредитен рейтинг присъжда непоискан кредитен рейтинг, тя посочва на видно място в него, като използва ясно различим различен цветен код за категорията рейтинг, дали оценяваното лице или свързана трета страна са участвали в процеса на определяне на кредитния рейтинг и дали агенцията за кредитен рейтинг е имала достъп до счетоводните сметки, управленческите и други представляващи интерес вътрешни документи на оценяваното лице или на свързана трета страна.“
14)
Член 11, параграф 2 се заменя със следното:
„2. Регистрирана или сертифицирана агенция за кредитен рейтинг предоставя на разположение в създадения от ЕОЦКП централен регистър информация за резултатите от своята дейност за минали периоди, включително относно честотата на промяна на рейтингите, както и информация относно присъждани в миналото кредитни рейтинги и промяната на тези рейтинги. Такава агенция за кредитен рейтинг предоставя информацията в регистъра съгласно стандартен образец, установен от ЕОЦКП. ЕОЦКП осигурява публичен достъп до тази информация и публикува на годишна основа обобщена информация за наблюдаваните основни тенденции.“
15)
Вмъква се следният член:
„Член 11а
Европейска рейтингова платформа
1. При присъждане на кредитен рейтинг или рейтингова перспектива всички регистрирани и сертифицирани агенции за кредитен рейтинг представят на ЕОЦКП информация за рейтинга, включваща кредитния рейтинг и рейтинговата перспектива на оценявания инструмент, информация относно вида кредитен рейтинг и вида действия за неговото определяне, както и дата и час на публикуване.
2. ЕОЦКП публикува на страница в интернет („Европейска рейтингова платформа“) отделните рейтинги, които са му били предоставени съгласно параграф 1.
Централният регистър, посочен в член 11, параграф 2, се включва в Европейската рейтингова платформа.
3. Настоящият член не се прилага за кредитни рейтинги или рейтингови перспективи, които са изготвени срещу такса, предназначени са единствено за инвеститори и са оповестени само на тях.“
16)
В член 14, параграф 3 се добавя следната алинея:
„Без да се засяга втората алинея, агенцията за кредитен рейтинг уведомява ЕОЦКП за планираните съществени промени в рейтинговите методологии, модели или ключови рейтингови допускания или за предлаганите нови рейтингови методологии, модели или ключови рейтингови допускания, когато агенцията за кредитен рейтинг публикува предлаганите промени или предлага нови рейтингови методологии на своята страница в интернет в съответствие с член 8, параграф 5а. След изтичането на срока за консултации агенцията за кредитен рейтинг уведомява ЕОЦКП за всички промени, направени в резултат на консултациите.“
17)
Член 18, параграф 2 се заменя със следното:
„2. ЕОЦКП съобщава на Комисията, ЕБО, ЕОЗППО, компетентните органи и секторните компетентни органи всяко решение по член 16, 17 или 20.“
18)
Член 19, параграф 1 се заменя със следното:
„1. ЕОЦКП начислява такса на агенциите за кредитен рейтинг в съответствие с настоящия регламент и регламента на Комисията, посочен в параграф 2. Тази такса изцяло покрива разходите на ЕОЦКП по регистрацията, сертифицирането и надзора на агенциите за кредитен рейтинг и по възстановяване на разходите, които могат да възникнат за компетентните органи съгласно настоящия регламент, по-специално в резултат на делегиране на задачи в съответствие с член 30.“
19)
Член 21 се изменя, както следва:
а)
параграф 4 се изменя, както следва:
i)
уводната част се заменя със следното:
„4. ЕОЦКП разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на:“;
ii)
буква д) се заменя със следното:
„д)
съдържанието и формата на периодично отчитаните данни за кредитните рейтинги, които ще бъдат изисквани от регистрираните и сертифицираните агенции за кредитен рейтинг за целите на текущия надзор, упражняван от ЕОЦКП.“;
iii)
след буква д) се добавят следните алинеи:
„ЕОЦКП представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 21 юни 2014 г.
На Комисията се делегират правомощия за приемане на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с процедурата, предвидена в членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1095/2010.“;
б)
вмъкват се следните параграфи:
„4а. ЕОЦКП разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на:
а)
съдържанието и представянето на информацията, включително структура, формат, метод и график на отчитане, която агенциите за кредитен рейтинг оповестяват пред ЕОЦКП съгласно член 11а, параграф 1; както и
б)
съдържанието и формата на периодично отчитаните данни за таксите, начислявани от агенциите за кредитен рейтинг, за целите на упражнявания от ЕОЦКП текущ надзор.
ЕОЦКП представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 21 юни 2014 г.
На Комисията се делегират правомощия за приемане на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с процедурата, предвидена в членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
4б. ЕОЦКП докладва относно възможността за създаване на една или повече съпоставки на кредитни рейтинги, предоставени в съответствие с член 11а, параграф 1, и предава доклада по този въпрос на Комисията до 21 юни 2015 г. Този доклад оценява по-специално:
а)
възможността, цената и ползите от изготвянето на една или повече съпоставки;
б)
начините една или повече съпоставки да бъдат изготвени, без да се даде погрешна представа за кредитните рейтинги в контекста на различните методологии;
в)
евентуалните последици, които съпоставките биха могли да имат върху регулаторните технически стандарти, разработени до момента във връзка с член 21, параграф 4а, букви а) и б).
ЕОЦКП се консултира с ЕБО и ЕОЗППО по отношение на първа алинея, букви а) и б).“;
в)
параграф 5 се заменя със следното:
„5. ЕОЦКП публикува ежегоден доклад за прилагането на настоящия регламент. Докладът съдържа по-специално оценка на прилагането на приложение I от страна на агенциите за кредитен рейтинг, регистрирани съгласно настоящия регламент, и оценка на прилагането на механизма на признаване, посочен в член 4, параграф 3.“
20)
В член 22а заглавието се заменя със следното:
„Проверка на спазването на методологическите изисквания“.
21)
Член 25а се заменя със следното:
„Член 25а
Секторни компетентни органи, отговорни за надзора и прилагането на член 4, параграф 1, и членове 5а, 8б, 8в и 8г
Секторните компетентни органи отговарят за надзора и прилагането на член 4, параграф 1, и членове 5а, 8б, 8в и 8г, в съответствие с приложимото секторно законодателство.“
22)
Вмъква се следният дял:
„ДЯЛ IIIА
ГРАЖДАНСКА ОТГОВОРНОСТ НА АГЕНЦИИТЕ ЗА КРЕДИТЕН РЕЙТИНГ
Член 35а
Гражданска отговорност
1. Когато агенцията за кредитен рейтинг е извършила умишлено или поради груба небрежност някое от изброените в приложение III нарушения, оказващи въздействие върху кредитен рейтинг, инвеститорът или емитентът могат да предявят иск за обезщетение срещу съответната агенция за кредитен рейтинг за вреди, причинени им поради това нарушение.
Инвеститорът може да предяви иск за обезщетение съгласно настоящия член, когато установи, че основателно е разчитал, в съответствие с член 5а, параграф 1 или по друг начин с дължимата грижа, на кредитен рейтинг за решение с цел да инвестира, да задържи или да продаде даден финансов инструмент, обхванат от този кредитен рейтинг.
Емитент може да предяви иск за обезщетение съгласно настоящия член, когато установи, че той или неговите финансови инструменти са обхванати от кредитния рейтинг и че нарушението не произтича от подвеждаща и неточна информация, предоставена от емитента на агенцията за кредитен рейтинг, пряко или посредством публично достъпна информация.
2. Отговорност на инвеститора или на емитента е да представи точна и подробна информация, сочеща, че агенцията за кредитен рейтинг е извършила нарушение на настоящия регламент и че това нарушение е оказало въздействие върху присъдения кредитен рейтинг.
Какво представлява точна и подробна информация се оценява от компетентния национален съд, като се отчита фактът, че инвеститорът или емитентът може да не са имали достъп до информация, която е чисто от сферата на агенцията за кредитен рейтинг.
3. Посочената в параграф 1 гражданска отговорност на агенциите за кредитен рейтинг е ограничена предварително единствено когато това ограничение е:
а)
разумно и пропорционално; и
б)
допустимо съгласно приложимото национално право,, в съответствие с параграф 4.
Когато ограничението на гражданската отговорност не е съобразено с условията, посочени в първата алинея, то няма правно действие.
4. Термините „вреди“, „умисъл“, „груба небрежност“, „основателно е разчитал“, „дължима грижа“, „въздействие“, „разумно“ и „пропорционално“, които са посочени в настоящия член, но нямат определения в него, се тълкуват и прилагат в съответствие с приложимото национално право, както е определено от съответните правила на международното частно право. Въпроси относно гражданската отговорност на дадена агенция за кредитен рейтинг, които не са обхванати от настоящия регламент, се решават с помощта на приложимото национално право, както е определено от съответните правила на международното частно право. Компетентният съд, който решава относно иска за гражданска отговорност, внесен от даден инвеститор или емитент, се определя от съответните правила на международното частно право.
5. Настоящият член не изключва допълнителни искове, свързани с гражданска отговорност, в съответствие с националното право.
6. Правото на обезщетение, уредено в този член, не възпрепятства ЕОЦКП от пълно изпълняване на правомощията му, предвидени в член 36а.“
23)
Член 36а, параграф 2, първа алинея се изменя, както следва:
а)
букви а) и б) се заменят със следното:
„а)
за нарушения по точки 1-5, 11-15, 19, 20, 23, 26а-26г, 28, 30, 32, 33, 35, 41, 43, 50, 51 и 55-62 от приложение III, раздел I, глобите са в размер на най-малко 500 000 EUR, но не повече от 750 000 EUR;
б)
за нарушения по точки 6, 7, 8, 16, 17, 18, 21, 22, 22а, 24, 25, 27, 29, 31, 34, 37-40, 42, 42а, 42б, 45-49а, 52, 53 и 54 от приложение III, раздел I, глобите са в размер на най-малко 300 000 EUR, но не повече от 450 000 EUR;“
б)
букви г) и д) се заменят със следното:
„г)
за нарушения по точки 1, 6, 7, 8 и 9 от приложение III, раздел II, глобите са в размер на най-малко 50 000 EUR, но не повече от 150 000 EUR;
д)
за нарушения по точки 2, 3а-5 от приложение III, раздел II, глобите са в размер на най-малко 25 000 EUR, но не повече от 75 000 EUR;“
в)
буква з) се заменя със следното:
„з)
за нарушения по точка 20а от приложение III, раздел I, точки 4-4в, 6, 8 и 10 от приложение III, раздел III, глобите са в размер на най-малко 90 000 EUR, но не повече от 200 000 EUR;“.
24)
Член 39 се изменя, както следва:
а)
параграфи 1 и 3 се заличават;
б)
добавят се следните параграфи:
„4. Комисията, след техническа консултация с ЕОЦКП, прави преглед на ситуацията на пазара на кредитни рейтинги за структурирани финансови инструменти, по-специално пазара на кредитни рейтинги за пресекюритизации. До 1 юли 2016 г., след този преглед, Комисията внася доклад в Европейския парламент и в Съвета, придружен, по целесъобразност, от законодателно предложение, оценяващ по-специално:
а)
наличието на достатъчно голям избор, така че да са изпълнени изискванията по членове 6б и 8в;
б)
дали е целесъобразно да се съкрати или удължи максималната продължителност на договорните отношения, посочена в член 6б, параграф 1, както и посоченият в член 6б, параграф 3 минимален срок, преди агенциите за кредитен рейтинг да могат да сключват отново договор с даден емитент или свързана трета страна за присъждането на кредитни рейтинги относно пресекюритизации;
в)
дали е целесъобразно да се измени освобождаването по член 6б, параграф 2, втора алинея.
5. До 1 януари 2016 г. Комисията, след техническа консултация с ЕОЦКП, прави преглед на състоянието на пазара на кредитни рейтинги. След този преглед Комисията внася доклад в Европейския парламент и в Съвета, придружен, по целесъобразност, от законодателно предложение, оценяващ по-специално:
а)
дали е необходимо включването в обхвата на задълженията, посочени в член 8б и на други финансови кредитни продукти;
б)
дали изискванията, посочени в членове 6, 6а и 7 са смекчили в достатъчна степен конфликтите на интереси;
в)
дали в обхвата на ротационния механизма, посочен в член 6б следва да се включат и други класове активи и дали е целесъобразно да се използват различни срокове за отделните класове активи;
г)
целесъобразността на действащите и алтернативните модели за възнаграждения;
д)
дали е необходимо прилагане на други мерки за стимулиране на конкуренцията на пазара на кредитни рейтинги;
е)
целесъобразността на допълнителни инициативи за насърчаване на конкуренцията на пазара на кредитни рейтинги в контекста на развитието на структурата на сектора;
ж)
дали е необходимо предлагане на мерки срещу предоверяването на кредитни рейтинги при договорите;
з)
степента на пазарна концентрация, рисковете, произтичащи от висока концентрация, и въздействието върху цялостната стабилност на финансовия сектор.
6. Най-малко веднъж годишно Комисията информира Европейския парламент и Съвета за нови решения за еквивалентност, посочени в член 5, параграф 6, които са приети през отчетния период.“
25)
Член 39а се заменя със следното:
„Член 39а
Персонал и ресурси на ЕОЦКП
До 21 юни 2014 г. ЕОЦКП прави оценка на своите потребности от персонал и ресурси, които възникват от поемането на неговите правомощия и задължения по настоящия регламент, и представя доклад пред Европейския парламент, Съвета и Комисията.“
26)
Вмъква се следният член:
„Член 39б
Задължения за отчитане
1. До 31 декември 2015 г. Комисията внася доклад до Европейския парламент и до Съвета относно:
а)
стъпките, предприети с цел премахване на позоваванията на кредитните рейтинги, които водят или могат да доведат до единствено или механично доверяване на тях; както и
б)
алтернативните инструменти, които дават възможност на инвеститорите да направят своя собствена оценка на кредитния риск на емитентите и на финансовите инструменти,
с цел премахване на всяко позоваване на кредитни рейтинги за регулаторни цели в правото на Съюза до 1 януари 2020 г., при условие че са идентифицирани и приложени подходящи алтернативи. ЕОЦКП предоставя техническа консултация на Комисията в рамките на настоящия параграф.
2. Вземайки предвид положението на пазара, Комисията, до 31 декември 2014 г., представя доклад на Европейския парламент и на Съвета относно целесъобразността на създаването на европейска оценка за кредитоспособността за държавния дълг.
Вземайки предвид констатациите в доклада, посочен в първата алинея, и положението на пазара, Комисията до 31 декември 2016 г. внася доклад до Европейския парламент и до Съвета относно целесъобразността и осъществимостта на създаването на Европейска агенция за кредитен рейтинг, посветена на оценката на кредитоспособността на държавния дълг на държавите-членки, и/или Европейска фондация за кредитен рейтинг за всички останали кредитни рейтинги.
3. До 31 декември 2013 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно осъществимостта на мрежа от по-малки агенции за кредитен рейтинг, за да се увеличи конкуренцията на пазара. Този доклад извършва оценка на финансовата и нефинансовата подкрепа за създаване на такава мрежа, като се отчитат потенциалните конфликти на интереси, произтичащи от подобно публично финансиране. В светлината на констатациите на този доклад и вследствие на техническа консултация с ЕОЦКП, Комисията може да направи повторна оценка и да предложи изменение на член 8г.“
27)
Приложение I се изменя в съответствие с приложение I към настоящия регламент.
28)
Приложение III се изменя в съответствие с приложение II към настоящия регламент.
Член 2
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Независимо от първата алинея,
1)
член 1, точка 7, буква а), точки 9 и10, точка 11 във връзка с член 8г от Регламент (ЕО) № 1060/2009, и точки 12 и 27 от настоящия регламент обаче се прилагат от 1 юни 2018 г. за целите на оценката, посочена във:
а)
член 4, параграф 3, буква б) от Регламент (ЕО) № 1060/2009, за установяване дали изискванията на трета държава са най-малко толкова строги, колкото изискванията, посочени в тази буква; както и
б)
член 5, параграф 6, втора алинея, буква б) от Регламент (ЕО) № 1060/2009, за установяване дали агенциите за кредитен рейтинг в трета държава са подчинени на правно обвързващи правила, които са еквивалентни на правилата, посочени в тази буква;
2)
член 1, точка 8 от настоящия регламент във връзка с член 6а, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1060/2009 се прилага от 21 юни 2014 г. по отношение на акционерите или съдружниците в агенция за кредитен рейтинг, които към 15 ноември 2011 г. са притежавали 5 % или повече от капитала на повече от една агенция за кредитен рейтинг;
3)
член 1, точка 15 се прилага от 21 юни 2015 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Страсбург на 21 май 2013 година.
REGLAMENTO (UE) No 462/2013 DEL PARLAMENTO EUROPEO Y DEL CONSEJO
de 21 de mayo de 2013
por el que se modifica el Reglamento (CE) no 1060/2009 sobre las agencias de calificación crediticia
(Texto pertinente a efectos del EEE)
EL PARLAMENTO EUROPEO Y EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 114,
Vista la propuesta de la Comisión Europea,
Previa transmisión del proyecto de acto legislativo a los Parlamentos nacionales,
Visto el dictamen del Banco Central Europeo (1),
Visto el dictamen del Comité Económico y Social Europeo (2),
De conformidad con el procedimiento legislativo ordinario (3),
Considerando lo siguiente:
(1)
El Reglamento (CE) no 1060/2009 del Parlamento Europeo y del Consejo (4), impone a las agencias de calificación crediticia la obligación de cumplir normas de conducta para mitigar los posibles conflictos de intereses y garantizar una elevada calidad y una transparencia suficiente de las calificaciones del crédito y el proceso de calificación crediticia. A raíz de las modificaciones introducidas por el Reglamento (UE) no 513/2011 del Parlamento Europeo y del Consejo (5), se asignaron a la Autoridad Europea de Supervisión (Autoridad Europea de Valores y Mercados) (AEVM), creada por el Reglamento (UE) no 1095/2010 del Parlamento Europeo y del Consejo (6), competencias para registrar y supervisar a las agencias de calificación crediticia. El presente Reglamento complementa el marco regulador en vigor aplicable a estas agencias. Se han abordado algunos de los problemas más importantes, tales como los conflictos de intereses inherentes al modelo «el emisor paga» y la información sobre los instrumentos de financiación estructurada, y el marco deberá revisarse una vez que haya estado en vigor durante un período de tiempo razonable, con el fin de evaluar si resuelve plenamente estos problemas. Entretanto, la actual crisis de la deuda soberana ha puesto de manifiesto la necesidad de revisar los requisitos de transparencia y de procedimiento y el calendario de publicación aplicables específicamente a las calificaciones de la deuda soberana.
(2)
El 8 de junio de 2011, el Parlamento Europeo publicó una Resolución sobre las agencias de calificación crediticia: perspectivas futuras (7), en la que se pedía una mayor regulación de las mismas. En su reunión informal de 30 de septiembre y 1 de octubre 2010, el Consejo Ecofin reconoció la necesidad de redoblar los esfuerzos para resolver una serie de problemas relacionados con las actividades de calificación crediticia, entre ellos el riesgo de dependencia excesiva con respecto a las calificaciones crediticias y el riesgo de conflictos de intereses derivados del modelo de retribución de tales agencias. El Consejo Europeo de 23 de octubre de 2011 consideró que era necesario avanzar en la reducción del exceso de dependencia de las calificaciones crediticias.
(3)
A nivel internacional, el Consejo de Estabilidad Financiera (CEF), del que es miembro el Banco Central Europeo (BCE), aprobó, el 20 de octubre de 2010, una serie de principios destinados a reducir la dependencia de las autoridades y entidades financieras de las calificaciones crediticias (en lo sucesivo «principios del CEF»). Estos principios fueron aprobados en la Cumbre del G-20 celebrada en Seúl en noviembre de 2010. Resulta oportuno, por lo tanto, que las autoridades sectoriales competentes evalúen las prácticas de los participantes en los mercados y los alienten a atenuar el impacto de dichas prácticas. Dichas autoridades deben decidir las medidas de estímulo. La AEVM, cuando proceda en cooperación con la Autoridad Europea de Supervisión (Autoridad Bancaria Europea), creada por el Reglamento (UE) no 1093/2010 del Parlamento Europeo y del Consejo (8), y la Autoridad Europea de Supervisión (Autoridad Europea de Seguros y Pensiones de Jubilación), creada por el Reglamento (UE) no 1094/2010 del Parlamento Europeo y del Consejo (9), deben tomar medidas para facilitar la convergencia de las prácticas de supervisión de conformidad con el Reglamento (UE) no 1095/2010, y en el marco del presente Reglamento.
(4)
Las agencias de calificación crediticia deben informar a los inversores de las probabilidades de incumplimiento de las calificaciones crediticias y las perspectivas de calificación crediticia basadas en datos sobre los resultados históricos publicados en el registro central creado por la AEVM.
(5)
Con arreglo a los principios del FSB, los bancos centrales deben formarse sus propias opiniones crediticias sobre los instrumentos financieros que acepten en operaciones de mercado, bien como compras colaterales, bien como compras directas. Las políticas de los bancos centrales deben evitar planteamientos mecanicistas que puedan dar lugar a cambios innecesariamente bruscos e importantes en la elegibilidad de los instrumentos financieros y el nivel de los recortes que podría agudizar los efectos «acantilado». Además, en su dictamen de 2 de abril de 2012, el BCE manifestó su compromiso con el objetivo de reducir la dependencia excesiva de las calificaciones crediticias. En este sentido, el BCE informa periódicamente sobre las diferentes medidas adoptadas por el Eurosistema para reducir la dependencia de las calificaciones crediticias. De conformidad con el artículo 284, apartado 3, del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea (TFUE), el BCE debe remitir un informe anual sobre las actividades del Sistema Europeo de Bancos Centrales (SEBC) y sobre la política monetaria del año precedente y del año en curso al Parlamento Europeo, al Consejo y a la Comisión, así como al Consejo Europeo. El Presidente del BCE debe presentar dicho informe al Parlamento Europeo, que podrá proceder a un debate general sobre esa base, y al Consejo. Asimismo, el BCE podría, en tales informes, describir de qué manera ha aplicado los principios del CEF y cuáles son los mecanismos alternativos de evaluación que utiliza.
(6)
La Unión se está esforzando por revisar, en una fase inicial, si cualquier referencia a las calificaciones externas en el Derecho de la Unión incita o puede incitar a una dependencia exclusiva o automática de las calificaciones crediticias, y, en una segunda fase, todas las referencias a las calificaciones crediticias con fines reglamentarios, con vistas a suprimirlas a más tardar en 2020, a condición de que se determinen y apliquen alternativas adecuadas para la evaluación del riesgo de crédito.
(7)
La importancia de las perspectivas de calificación crediticia para los inversores y emisores y sus efectos en los mercados son comparables a la importancia y los efectos de las calificaciones crediticias propiamente dichas. Por consiguiente, todos los requisitos del Reglamento (CE) no 1060/2009 destinados a garantizar que las decisiones de calificación sean precisas, transparentes y estén libres de conflictos de intereses deben aplicarse igualmente a las perspectivas de calificación crediticia. Con arreglo a las prácticas de supervisión actuales, algunos de los requisitos de ese Reglamento son aplicables a estas perspectivas. El presente Reglamento debe clarificar las normas y ofrecer seguridad jurídica con la introducción de una definición de perspectiva de calificación crediticia y la aclaración de las disposiciones específicas que le son aplicables. La definición de perspectiva de calificación crediticia debe incluir también dictámenes sobre la evolución probable de una calificación a corto plazo, lo que normalmente se denominan alertas crediticias».
(8)
A medio plazo, debe evaluarse la posibilidad de suprimir de la regulación financiera las referencias a las calificaciones crediticias con fines reglamentarios y de eliminar la ponderación de riesgos de los activos mediante las calificaciones crediticias. No obstante, por el momento las agencias de calificación crediticia tienen una importante participación en los mercados financieros. Como consecuencia de ello, su independencia e integridad y sus actividades de calificación crediticia revisten especial importancia para garantizar su credibilidad ante los participantes en el mercado, en particular, los inversores y otros usuarios de calificaciones crediticias. El Reglamento (CE) no 1060/2009 dispone que las agencias de calificación crediticia deben estar registradas y supervisadas, dado que sus servicios tienen un impacto considerable en el interés público. A diferencia de los informes de inversiones, las calificaciones crediticias no son simplemente opiniones acerca del valor o el precio de un instrumento financiero o una obligación financiera, y las agencias de calificación crediticia no son meros analistas financieros o asesores en materia de inversiones. Las calificaciones crediticias tienen valor reglamentario para los inversores regulados, como las entidades de crédito, las empresas de seguros y otros inversores institucionales. Aunque se están reduciendo los incentivos para depender en exceso de las calificaciones crediticias, estas siguen orientando las decisiones de inversión, en particular debido a la asimetría de la información y con fines de eficiencia. En este contexto, las agencias de calificación crediticia deben ser independientes y ser percibidas como tales por los participantes en el mercado, y sus métodos de calificación deben ser transparentes y ser percibidos como tales.
(9)
Debe reducirse la dependencia excesiva de las calificaciones crediticias y eliminarse gradualmente todos los efectos automáticos derivados de las calificaciones crediticias. Debe incitarse a las entidades de crédito y a las empresas de inversión a que pongan en marcha procedimientos internos que les permitan llevar a cabo ellas mismas su propia evaluación del riesgo de crédito, y a los inversores a que lleven a cabo un ejercicio de debida diligencia. En este contexto, el presente Reglamento establece que las entidades financieras no deben depender de forma exclusiva o automática de las calificaciones crediticias. Por consiguiente, dichas entidades deben evitar celebrar contratos en aquellos casos en los que dependan de forma exclusiva o automática de calificaciones crediticias, así como utilizarlas en contratos como único parámetro para evaluar la solvencia de las inversiones o decidir si invertir o desinvertir.
(10)
El Reglamento (CE) no 1060/2009 preveía ya un primer paquete de medidas para abordar la cuestión de la independencia y la integridad de las agencias de calificación crediticia y sus actividades de calificación crediticia. Varias de sus disposiciones adoptadas ya perseguían los objetivos de garantizar la independencia de las agencias y de detectar, gestionar y, en la medida de lo posible, evitar cualquier conflicto de intereses que pudiera surgir. La selección y retribución de las agencias por las entidades calificadas (modelo «el emisor paga») generan conflictos de intereses inherentes. Este modelo incita a las agencias a emitir calificaciones favorables sobre el emisor, a fin de asegurarse una relación comercial prolongada que garantice ingresos o de asegurarse trabajo o ingresos adicionales. Por otra parte, las relaciones entre los accionistas de las agencias y las entidades calificadas pueden provocar conflictos de intereses, que no están suficientemente regulados por las disposiciones en vigor. Como consecuencia, las calificaciones crediticias emitidas en el marco del modelo «el emisor paga» pueden ser percibidas como calificaciones que convienen al emisor y no como calificaciones al servicio del inversor. Es esencial reforzar las condiciones de independencia aplicables a las agencias de calificación crediticia, a fin de elevar el nivel de credibilidad de las calificaciones emitidas con arreglo a ese modelo.
(11)
Con el fin de aumentar la competencia en un mercado que ha estado dominado por tres agencias de calificación crediticia, se deben tomar medidas para incentivar el recurso a agencias de calificación crediticia de menor tamaño. Recientemente ha sido habitual que los emisores o terceros vinculados solicitaran las calificaciones crediticias de dos o más agencias de calificación crediticia, por lo que, si se solicitan dos o más calificaciones crediticias, el emisor o un tercero vinculado debe considerar designar al menos a una agencia cuya cuota no sea superior al 10 % del mercado total y que pueda ser evaluada por el emisor o un tercero vinculado como capaz de calificar la emisión o la entidad en cuestión.
(12)
El mercado de la calificación crediticia muestra que, tradicionalmente, las agencias de calificación crediticia y las entidades calificadas entablan relaciones prolongadas. Esta situación implica un riesgo de familiaridad, ya que la agencia puede llegar a sintonizar en demasía con los deseos de la entidad calificada. En esas circunstancias, la imparcialidad de las agencias de calificación crediticia podría quedar en entredicho con el paso del tiempo. En efecto, las agencias designadas y pagadas por un emisor se ven incitadas a emitir calificaciones favorables en exceso sobre el emisor o sus instrumentos de deuda, a fin de mantener la relación comercial con este. Los emisores, por su parte, también están sujetos a Incentivos que propician el mantenimiento de relaciones duraderas, como el efecto disuasorio que lleva a un emisor abstenerse de cambiar de agencia ante la posibilidad de que ello genere inquietud entre los inversores sobre su solvencia. Este problema ya se señalaba en el Reglamento (CE) no 1060/2009, que imponía a las agencias de calificación crediticia la obligación de aplicar un mecanismo de rotación que diera lugar a cambios graduales en los equipos de análisis y en los comités de calificación crediticia, con el fin de que la independencia de los analistas de calificaciones y de las personas responsables de aprobar las calificaciones crediticias no se viera comprometida. Sin embargo, el éxito de estas normas dependía sobremanera de que la agencia adoptara una solución interna en términos de comportamiento, en concreto velar por la independencia y la profesionalidad efectivas de los empleados de la agencia frente a los intereses comerciales de la propia agencia. Estas normas no estaban concebidas para ofrecer garantías suficientes a terceros de que el conflicto de intereses derivado de una relación prolongada efectivamente se atenuaría o se evitaría. Una manera de lograrlo sería limitando el período durante el cual una agencia de calificación crediticia puede emitir de forma continuada calificaciones sobre el mismo emisor o sus instrumentos de deuda. Fijar una duración máxima de la relación contractual entre el emisor calificado, o que haya emitido los instrumentos de deuda calificados, y la agencia de calificación debe eliminar los incentivos para emitir calificaciones crediticias favorables con respecto a ese emisor. Además, exigir la rotación de las agencias de calificación crediticia como práctica de mercado normal y habitual también debe atenuar de manera efectiva el problema del efecto disuasorio. Por último, la rotación de las agencias de calificación crediticia debe tener efectos positivos en el mercado de la calificación crediticia, ya que facilitaría la entrada de nuevos operadores y ofrecería a las agencias existentes la oportunidad de ampliar sus actividades a nuevos ámbitos.
(13)
Ahora bien, es importante que la aplicación de un mecanismo de rotación se diseñe de tal manera que sus ventajas compensen con creces sus posibles efectos negativos. Por ejemplo, una rotación frecuente puede suponer mayores costes para los emisores y las agencias de calificación crediticia, ya que calificar una nueva entidad o un nuevo instrumento financiero suele resultar más costoso que hacer el seguimiento de una calificación crediticia ya emitida. Asimismo, establecerse como agencia de calificación crediticia requiere mucho tiempo y cuantiosos recursos, ya sea para operar como nicho de mercado o para abarcar todas las categorías de activos. Además, la rotación continua de las agencias de calificación crediticia podría tener importantes repercusiones en la calidad y la continuidad de las calificaciones crediticias. Otro aspecto igualmente importante es que el mecanismo de rotación ha de aplicarse con salvaguardas suficientes para que el mercado se adapte gradualmente, antes de que puedan introducirse, si ha lugar, futuras mejoras en el mecanismo. Esto podría lograrse limitando el alcance del mecanismo a las retitulizaciones, que constituyen una fuente limitada de financiación bancaria, permitiendo al mismo tiempo que las calificaciones crediticias ya emitidas sigan siendo objeto de seguimiento previa solicitud, incluso después de que el mecanismo de rotación sea obligatorio. Así, pues, como regla general, la rotación solo debe afectar a las nuevas retitulizaciones con activos subyacentes de una misma entidad originadora. La Comisión debe revisar si resulta oportuno mantener un mecanismo de rotación limitado o aplicarlo también a otras categorías de activos y, de ser así, si otras categorías justifican un trato diferente con respecto, por ejemplo, a la duración máxima de la relación contractual. En caso de que el mecanismo de rotación se creara para otras categorías de activos, la Comisión debe evaluar la necesidad de obligar a la agencia de calificación crediticia a presentar, al final del período de duración máxima de la relación contractual, a la agencia de calificación crediticia entrante información sobre el emisor y sobre los instrumentos financieros calificados (expediente).
(14)
Es conveniente introducir la rotación en el mercado de las calificaciones crediticias de retitulizaciones. En primer lugar, es el segmento del mercado europeo de las titulaciones que ha funcionado por debajo de sus posibilidades desde la crisis financiera, y es por ello el que más precisa que se aborden los conflictos de intereses. En segundo lugar, aunque el riesgo del crédito sobre los instrumentos de deuda emitidos, por ejemplo, por empresas depende en gran medida de la capacidad de servicio de la deuda del propio emisor, el riesgo del crédito sobre retitulizaciones es generalmente específico a cada transacción. Por consiguiente, el riesgo de que se pierda información por elegir a una agencia de calificación crediticia entrante cuando se crea una nueva retitulización no es grande. En otras palabras, aunque actualmente solo hay un número limitado de agencias de calificación crediticia activas en el mercado de las calificaciones crediticias de retitulizaciones, este mercado está abierto de forma más natural a la competencia y un mecanismo de rotación podría actuar como motor para crear más dinámicas en ese mercado. Finalmente, el mercado de las calificaciones crediticias de retitulizaciones está dominado por unas pocas agencias de calificación crediticia importantes, pero hay otros operadores que han ido adquiriendo experiencia en este sector.
(15)
La rotación periódica de las agencias que emiten calificaciones crediticias sobre retitulizaciones debe aportar una mayor diversidad a la evaluación de la solvencia. La pluralidad y diversidad de puntos de vista y de las perspectivas y métodos aplicados por las agencias de calificación crediticia deben traducirse en calificaciones más variadas y mejorar, en última instancia, la evaluación de la solvencia de las retitulizaciones. Para que dicha diversidad funcione y evitar la complacencia tanto de las entidades originadoras como de las agencias de calificación, el período máximo durante el cual la agencia está autorizada a calificar retitulizaciones de la misma entidad originadora debe limitarse a un nivel que garantice que la solvencia se examine periódicamente de manera actualizada. Estos factores, junto con la necesidad de dar cierta continuidad de enfoque a las calificaciones crediticias, suponen que un período de cuatro años es adecuado. Cuando se designa por lo menos a cuatro agencias de calificación crediticia, los objetivos del mecanismo de rotación ya se han conseguido, por lo que no hay que aplicar el requisito de rotación. Para garantizar una competencia real, tal exención solo debe aplicarse cuando al menos cuatro de las agencias de calificación crediticia designadas califiquen un determinado porcentaje de los instrumentos financieros en circulación de la misma entidad originadora.
(16)
Resulta oportuno estructurar un mecanismo de rotación para las retitulizaciones en torno a la entidad originadora. Las retitulizaciones se emiten sin fines especiales y sin ninguna capacidad importante para el servicio de la deuda. Por lo tanto, la estructuración de la rotación en torno al emisor dejaría sin efecto el mecanismo de rotación. Por el contrario, la estructuración de la rotación en torno a la entidad patrocinadora supondría que la exención se aplicaría casi siempre.
(17)
El mecanismo de rotación podría ser un instrumento importante para reducir las barreras de acceso al mercado de las calificaciones crediticias de retitulizaciones. No obstante, ello podría dificultar, al mismo tiempo, la entrada de nuevos operadores en el mercado, ya que no se les permitiría conservar a sus clientes. Resulta oportuno, por lo tanto, eximir del mecanismo de rotación a las agencias de calificación crediticia de menor tamaño.
(18)
Para que surta efecto, el mecanismo de rotación de las agencias de calificación crediticia debe aplicarse de manera creíble. Este mecanismo no alcanzaría sus objetivos si se permitiera a la agencia de calificación crediticia saliente volver a calificar retitulizaciones de la misma entidad originadora después de un período de tiempo demasiado breve. Así pues, es importante prever un período adecuado durante el cual no se pueda designar a dicha agencia para calificar retitulizaciones de la misma entidad originadora. Dicho período debe ser suficientemente largo para que la agencia de calificación crediticia entrante pueda prestar de manera efectiva sus servicios de calificación crediticia, para asegurar que las retitulizaciones queden realmente expuestas a un nuevo examen, con arreglo a un enfoque distinto, y para garantizar que las calificaciones crediticias emitidas por la nueva agencia tengan continuidad suficiente. Asimismo, con vistas al correcto funcionamiento del mecanismo de rotación, la duración de este período estará limitada por la oferta de agencias de calificación crediticia con experiencia suficiente en el sector de las retitulizaciones. Por consiguiente, la duración del período debe ser proporcional y debe corresponder generalmente a la duración del contrato de la agencia de calificación crediticia que ha vencido, pero sin superar los cuatro años.
(19)
La obligación de rotación periódica de las agencia de calificación crediticia es una medida proporcionada con respecto al objetivo perseguido. Este requisito es aplicable exclusivamente a las agencias de calificación crediticia registradas, que están sometidas a regulación y que prestan un servicio de interés público (la emisión de calificaciones crediticias que pueden ser utilizadas con fines reglamentarios), en determinadas condiciones (según el modelo «el emisor paga») y para una categoría concreta de activos (retitulizaciones). El privilegio de que se reconozca la importancia del papel que desempeñan sus servicios en la regulación del mercado de los servicios financieros y de que sean autorizadas a desempeñar esta función hace necesario que se respeten ciertas obligaciones con el fin de garantizar la independencia y la percepción de esta independencia en cualquier circunstancia. La agencia que no pueda calificar retitulizaciones de una entidad originadora determinada podrá seguir calificando retitulizaciones de otras entidades originadoras, así como otras categorías de activos. En un contexto de mercado en que la regla de rotación se aplique de forma general, surgirán oportunidades de negocio, ya que todas las agencias de calificación crediticia tendrá que rotar. Además, las agencias siempre podrán emitir calificaciones no solicitadas sobre retitulizaciones de la misma entidad originadora, aprovechando su experiencia. Las calificaciones crediticias no solicitadas no están condicionadas por el modelo «el emisor paga» y, por tanto, están en teoría menos expuestas al riesgo de conflictos de interés. En el caso de los clientes de las agencias de calificación crediticia, la duración máxima de la relación contractual con una agencia de calificación y la obligación de contratar a más de una agencia de calificación también representa una restricción para el libre ejercicio de su actividad. No obstante, estas restricciones son necesarias por motivos de interés público, considerando la interferencia del modelo «el emisor paga» con la necesaria independencia de las agencias de calificación, a fin de garantizar calificaciones crediticias independientes que puedan ser utilizadas por los inversores con fines reglamentarios. Al mismo tiempo, estas restricciones no exceden de lo necesario y deben considerarse más bien un factor que aumenta la calidad crediticia de las retitulizaciones con respecto a otras partes y, en última instancia, con respecto al mercado.
(20)
La independencia de una agencia de calificación crediticia con respecto a la entidad calificada también se ve afectada por posibles conflictos de intereses de cualquiera de sus principales accionistas con la entidad calificada. Un accionista de una agencia de calificación podría ser miembro del consejo de administración o de supervisión de la entidad calificada o un tercero vinculado. El Reglamento (CE) no 1060/2009 abordaba este tipo de situaciones en lo que respecta a los conflictos de intereses causados por los analistas de calificaciones, las personas responsables de aprobar las calificaciones u otros empleados de la agencia de calificación. Sin embargo, dicho Reglamento no hace referencia a los posibles conflictos de intereses causados por los accionistas o socios de las agencias de calificación. Con vistas a mejorar la percepción de la independencia de las agencias de calificación respecto a las entidades calificadas, es conveniente ampliar las normas vigentes establecidas en dicho Reglamento aplicables a los conflictos de intereses causados por los empleados de las agencias a los causados por los accionistas o socios con una posición importante en la agencia. Así pues, una agencia de calificación crediticia debe abstenerse de emitir calificaciones crediticias, o debe comunicar que la calificación puede verse afectada, cuando un accionista o socio que posea el 10 % de los derechos de voto de dicha agencia también sea miembro del consejo de administración o de supervisión de la entidad calificada o haya invertido en esta cuando la inversión alcance un cierto volumen. Asimismo, debe hacerse público el hecho de que un accionista o socio que posea como mínimo el 5 % de los derechos de voto de esa agencia de calificación crediticia haya invertido en la entidad calificada o sea miembro del consejo de administración o de supervisión de esta, al menos si la inversión alcanza un cierto volumen. Además, un accionista o socio que pueda ejercer una influencia dominante en la actividad económica de la agencia de calificación no debe prestar servicios de consultoría o asesoramiento a la entidad calificada o a un tercero vinculado con respecto a su estructura social o jurídica, su activo, su pasivo o sus actividades.
(21)
Para una aplicación eficaz de las normas en materia de independencia y prevención de conflictos de intereses establecidas en el Reglamento (CE) no 1060/2009, y para impedir que dichas normas se vean privadas de efecto, es preciso que exista un número suficientemente elevado de agencias de calificación, sin relación con la agencia saliente en caso de rotación ni con la agencia de calificación que proporcione paralelamente calificaciones crediticias al mismo emisor. Si el emisor no dispone de suficiente oferta de agencias de calificación en el mercado actual, la aplicación de estas disposiciones, destinadas a reforzar las condiciones de independencia, correría el riesgo de ser ineficaz. Resulta conveniente, por tanto, exigir una separación estricta entre la agencia saliente y la agencia de calificación crediticia entrante en caso de rotación, así como entre las dos agencias que presten servicios de calificación crediticia en paralelo al mismo emisor. En estos casos, las agencias de calificación crediticia no deben estar vinculadas por una relación de control, por pertenecer al mismo grupo de agencias, por ser accionistas o socios de cualquiera de las demás agencias de calificación crediticia o poder ejercer en ella derechos de voto, o por su capacidad de nombrar a los miembros de los consejos de administración o de supervisión de cualquiera de las demás agencias de calificación.
(22)
Las agencias de calificación crediticia deben establecer, mantener, aplicar y documentar una estructura de control interno eficaz que regule la aplicación de políticas y procedimientos para la prevención y el control de posibles conflictos de intereses y que garantice la independencia de las calificaciones crediticias, los analistas y equipos de calificación con respecto a los accionistas, órganos de administración y gestión y actividades de venta y comercialización. Deben establecerse procedimientos normalizados de trabajo en relación con la gobernanza de las empresas, la organización y la gestión de los conflictos de intereses. Los procedimientos normalizados de trabajo deben revisarse y controlarse periódicamente para evaluar su eficacia y si deben actualizarse.
(23)
La percepción de la independencia de las agencias de calificación crediticia se vería particularmente afectada si los mismos accionistas o socios invirtieran en distintas agencias no pertenecientes al mismo grupo, al menos si la inversión alcanza un volumen determinado que permita a estos accionistas o socios ejercer cierta influencia en la actividad de la agencia de calificación crediticia. Por lo tanto, a fin de garantizar la independencia (y la percepción de independencia) de las agencias de calificación, es conveniente prever normas más estrictas en lo que respecta a las relaciones entre las agencias de calificación y sus accionistas o socios. Por este motivo, ninguna persona debería poseer simultáneamente una participación del 5 % o más en varias agencias de calificación crediticia, salvo si las agencias en cuestión pertenecen al mismo grupo.
(24)
El objetivo de garantizar una independencia suficiente de las agencias de calificación crediticia exige que los inversores no posean simultáneamente inversiones del 5 % o más en varias agencias de calificación. La Directiva 2004/109/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 15 de diciembre de 2004, sobre la armonización de los requisitos de transparencia relativos a la información sobre los emisores cuyos valores se admiten a negociación en un mercado regulado (10), dispone que las personas que controlen como mínimo el 5 % de los derechos de voto de una sociedad cotizada lo comuniquen al público, debido, entre otras cosas, al interés de los inversores por conocer los cambios en la estructura de los derechos de voto de esa sociedad. El nivel del 5 % de se considera, por tanto, una participación importante, susceptible de influir en la estructura de los derechos de voto de una sociedad. Así pues, resulta oportuno utilizar el nivel del 5 % a efectos de restringir la inversión simultánea en más de una agencia de calificación crediticia. La medida no puede considerarse desproporcionada, habida cuenta de que todas las agencias de calificación crediticia registradas en la Unión son empresas no cotizadas y, por lo tanto, no sujetas a las normas de transparencia y de procedimiento que se aplican a las empresas cotizadas de la Unión de conformidad con la Directiva 2004/109/CE. Las empresas no cotizadas se rigen con frecuencia por acuerdos o protocolos de accionistas y el número de accionistas o socios es generalmente reducido. Por ello, incluso una posición minoritaria en una agencia de calificación crediticia no cotizada podría ser influyente. No obstante, a fin de garantizar que las inversiones puramente económicas en agencias de calificación crediticia sigan siendo posibles, la prohibición de invertir simultáneamente en más de una agencia no debe hacerse extensiva a las inversiones canalizadas a través de organismos de inversión colectiva gestionados por terceros independientes del inversor y no sujetos a la influencia de este.
(25)
Las disposiciones del presente Reglamento relativas a los conflictos de intereses en relación con la estructura accionarial no deben referirse únicamente a la participación accionarial directa, sino también a la indirecta, ya que, de no ser así, sería fácil eludir dichas normas. Las agencias de calificación crediticia deben esforzarse al máximo por conocer a sus accionistas indirectos para poder evitar cualquier posible conflicto de intereses a este respecto.
(26)
La eficacia de las normas sobre independencia y prevención de conflictos de intereses que obligan a las agencias de calificación crediticia a no prestar servicios de calificación crediticia al mismo emisor durante un período de tiempo prolongado, podría verse socavada si se permitiera a las agencias de calificación crediticia convertirse en accionistas o socios importantes de otras agencias.
(27)
Es importante velar por que las modificaciones de los métodos de calificación no den lugar a métodos menos rigurosos. A tal fin, los emisores, los inversores y otras partes interesadas deben tener la oportunidad de formular observaciones sobre cualquier modificación prevista de los métodos de calificación. Ello les ayudará a comprender la motivación de los nuevos métodos y de las modificaciones en cuestión. Las observaciones de los emisores y los inversores en la fase de proyecto pueden constituir una aportación valiosa para las agencias de calificación crediticia a la hora de definir los métodos. Se debe informar también a la AEVM de los cambios previstos. Si bien el Reglamento (CE) no 1060/2009 atribuye a la AEVM competencias para comprobar que los métodos utilizados por las agencias de calificación crediticia sean rigurosos, sistemáticos y continuados y que puedan ser validados a partir de la experiencia histórica, incluida la simulación retrospectiva, dicho proceso de verificación no debe otorgar a la AEVM la facultad de juzgar la idoneidad del método propuesto o del contenido de las calificaciones crediticias emitidas tras la aplicación de los métodos. Cuando proceda, los métodos de calificación deben tener en cuenta los riesgos financieros derivados de los peligros medioambientales.
(28)
Debido a la complejidad de los instrumentos de financiación estructurada, las agencias de calificación crediticia no siempre han logrado garantizar un nivel suficientemente elevado de calidad de las calificaciones emitidas sobre tales instrumentos, lo que ha originado una pérdida de confianza del mercado en este tipo de calificaciones. A fin de recuperar la confianza, sería conveniente exigir a los emisores o terceros vinculados que contraten al menos a dos agencias diferentes para la calificación de los instrumentos de financiación estructurada, lo que podría dar lugar a evaluaciones distintas que entren en competencia. Esta medida también podría reducir la excesiva dependencia con respecto a una única calificación.
(29)
En la propuesta de Directiva relativa al acceso a la actividad de las entidades de crédito y a la supervisión prudencial de las entidades de crédito y las empresas de inversión y la propuesta de Reglamento sobre los requisitos prudenciales de las entidades de crédito y las empresas de inversión, que sustituirán a la Directiva 2006/48/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 14 de junio de 2006, relativa al acceso a la actividad de las entidades de crédito y a su ejercicio (11), y la Directiva 2006/49/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 14 de junio de 2006, sobre la adecuación del capital de las empresas de inversión y las entidades de crédito (12), se obliga a las entidades de crédito y las empresas de inversión a evaluar el riesgo de crédito de las entidades e instrumentos financieros en los que invierten, y a no basarse simplemente en calificaciones crediticias. Dicha obligación debe ampliarse a otros participantes del mercado de servicios financieros sometidos a regulación por el Derecho de la Unión, incluidos los gestores de inversiones. Sin embargo, para todos los participantes del mercado de servicios financieros, este requisito debe aplicarse de manera proporcional teniendo en cuenta la naturaleza, la escala y la complejidad del participante en cuestión. Los Estados miembros no deben estar facultados para imponer o mantener normas que permitan una mayor dependencia de los inversores con respecto a las calificaciones crediticias.
(30)
Por otra parte, la capacidad de los inversores de realizar una evaluación bien fundamentada de la calidad crediticia de los instrumentos de financiación estructurada mejoraría si dispusieran de suficiente información sobre estos instrumentos. A modo de ejemplo, habida cuenta de que el riesgo para los instrumentos de financiación estructurada depende en gran medida de la calidad y el funcionamiento de los activos subyacentes, debe facilitarse a los inversores más información sobre dichos activos. Se reduciría de esta forma su dependencia de las calificaciones crediticias. La divulgación de información pertinente sobre este tipo de instrumentos reforzará probablemente la competencia entre las agencias de calificación crediticia, ya que podría dar lugar a un aumento del número de calificaciones crediticias no solicitadas. A más tardar en enero de 2016, la Comisión debe revisar este requisito de divulgación de información e informar sobre la pertinencia de ampliar su alcance a otros productos financieros. A modo de ejemplo, existen otros productos financieros, como los bonos y obligaciones garantizados y otra deuda garantizada, en los que el riesgo depende en gran medida de las características de toda garantía subyacente y con respecto a los cuales podría resultar oportuno facilitar a los inversores más información sobre la garantía.
(31)
Conviene que los inversores, emisores y otras partes interesadas tengan acceso a Información actualizada sobre las calificaciones crediticias en una página web central. Una Plataforma Europea de Calificación establecida por la AEVM, permitiría a los inversores comparar fácilmente todas las calificaciones crediticias que existen con respecto a una determinada entidad. Es importante que la página web de la Plataforma Europea de Calificación muestre todas las calificaciones crediticias disponibles por instrumento, a fin de que los inversores puedan tomar en consideración todas las opiniones antes de adoptar su propia decisión de inversión. No obstante, esas calificaciones crediticias no deben incluirse en la Plataforma Europea de Calificación, a fin de no mermar la capacidad de las agencias de calificación crediticia de funcionar según el modelo «el inversor paga». La Plataforma Europea de Calificación debe ayudar a las nuevas agencias de calificación o a las de menor tamaño a adquirir visibilidad. La Plataforma Europea de Calificación debe incorporar el registro central de la AEVM con vistas a la creación de una única plataforma para todas las calificaciones crediticias disponibles por instrumento y para la información sobre datos históricos de resultados publicada en el registro central. El Parlamento Europeo respaldó la creación de este tipo de publicación de las calificaciones crediticias en su Resolución sobre las agencias de calificación crediticia, de 8 de junio de 2011.
(32)
Las calificaciones crediticias, emitidas con fines reglamentarios o con otros fines, tienen un impacto significativo en las decisiones de inversión y en la imagen y el atractivo financiero de los emisores. Por consiguiente, las agencias de calificación crediticia tienen una importante responsabilidad de cara a los inversores y los emisores: velar por el cumplimiento de lo dispuesto en el Reglamento (CE) no 1060/2009, de modo que sus calificaciones crediticias sean independientes, objetivas y de calidad adecuada. Sin embargo, los inversores y los emisores no siempre están en condiciones de hacer valer la responsabilidad que la agencia de calificación crediticia tiene frente a ellos. Puede resultar especialmente difícil establecer la responsabilidad civil de una agencia de calificación crediticia cuando no existe relación contractual entre ella y, por ejemplo, un inversor o un emisor que no ha solicitado ser objeto de una calificación. Los emisores también pueden encontrar dificultades para exigirle responsabilidades civiles a la agencia de calificación crediticia, incluso cuando les une a ella una relación contractual: por ejemplo, la rebaja de una calificación decidida a raíz de una infracción del Reglamento (CE) no 1060/2009 cometida de forma deliberada o por negligencia grave, puede influir negativamente en la reputación y los costes de financiación de un emisor, causándole un perjuicio incluso cuando no tiene responsabilidad contractual. Por tanto, es importante prever un derecho de recurso adecuado para los inversores que se hayan apoyado de manera razonable en una calificación crediticia emitida en infracción del Reglamento (CE) no 1060/2009 y también para los emisores que tengan que indemnizar por daños y perjuicios a causa de una calificación crediticia emitida vulnerando dicho Reglamento. Los inversores y los emisores deben poder exigir responsabilidades a la agencia de calificación crediticia por los daños ocasionados por una infracción del Reglamento que haya influido en el resultado de la calificación. Si bien los inversores y emisores que estén unidos a una agencia de calificación crediticia por una relación contractual pueden optar por basar una reclamación contra tal agencia en un incumplimiento de contrato, debe ser posible para todos los inversores y emisores, independientemente de que exista una relación contractual entre las partes, reclamar indemnización por daños y perjuicios a causa de una infracción del Reglamento (CE) no 1060/2009.
(33)
Debe existir la posibilidad de considerar responsables a las agencias de calificación crediticia cuando infrinjan de forma deliberada o por negligencia grave las obligaciones que les impone el Reglamento (CE) no 1060/2009. Es un criterio de culpabilidad adecuado, puesto que la actividad de calificación crediticia implica cierto nivel de evaluación de factores económicos complejos y la aplicación de métodos diferentes puede dar lugar a resultados diferentes, ninguno de los cuales puede considerarse incorrecto. Asimismo, procede exponer a las agencias de calificación crediticia a una responsabilidad potencialmente ilimitada únicamente cuando infrinjan el Reglamento (CE) no 1060/2009 de forma deliberada o por negligencia grave.
(34)
El inversor o emisor que reclame daños y perjuicios por una infracción del Reglamento no 1060/2009 debe presentar datos precisos y detallados que muestren que la agencia de calificación crediticia ha cometido tal infracción. El órgano jurisdiccional competente debe proceder a su evaluación tomando en consideración la posibilidad de que el inversor o el emisor no tenga acceso a datos que pertenezcan estrictamente al ámbito de la agencia de calificación crediticia.
(35)
Las cuestiones relativas a la responsabilidad civil de las agencias de calificación crediticia que no estén cubiertas o definidas por el presente Reglamento, incluidas la causalidad y el concepto de negligencia grave, deben quedar reguladas por la legislación nacional aplicable, determinada mediante las disposiciones pertinentes del Derecho internacional privado. En particular, los Estados miembros deben estar en condiciones de mantener regímenes nacionales de responsabilidad civil que sean más favorables para los inversores o emisores o que no se basen en una infracción del Reglamento (CE) no 1060/2009. El órgano jurisdiccional competente para resolver sobre una reclamación de responsabilidad civil presentada por un inversor debe determinarse de conformidad con las disposiciones pertinentes del Derecho internacional privado.
(36)
El hecho de que los inversores institucionales, incluidos los gestores de inversiones, estén obligados a llevar a cabo su propia evaluación de la calidad crediticia de los activos no debe impedir a los órganos jurisdiccionales constatar que una infracción del presente Reglamento por una agencia de calificación crediticia ha causado daños a un inversor de los que dicha agencia es responsable. Si bien el Reglamento (CE) no 1060/2009 mejorará las posibilidades de los inversores de realizar su propia evaluación del riesgo, su acceso a la información seguirá siendo más limitado que el de las propias agencias de calificación crediticia. Además, los inversores, sobre todo los pequeños inversores, pueden carecer de la capacidad de evaluar de forma crítica una calificación crediticia otorgada por una agencia de calificación crediticia.
(37)
Los Estados miembros y la AEVM deben asegurarse de que las sanciones que se impongan en virtud del Reglamento (CE) no 1060/2009 solo se hagan públicas si su publicación es una medida proporcionada.
(38)
A fin de mitigar en mayor medida los conflictos de intereses y facilitar la competencia leal en el mercado de la calificación crediticia, es importante evitar que los honorarios que cobren las agencias de calificación crediticia a sus clientes sean discriminatorios. El cobro de honorarios diferentes por el mismo tipo de servicio solo puede justificarse por la diferencia de los costes reales de la prestación de este servicio a diferentes clientes. Por otro lado, los honorarios cobrados por los servicios de calificación crediticia a un determinado emisor no deben depender de los resultados del trabajo realizado o de la prestación de servicios (auxiliares) conexos. Para que sea posible una supervisión efectiva de estas normas, las agencias de calificación crediticia deben comunicar a la AEVM los honorarios recibidos de cada uno de sus clientes y su política general de precios.
(39)
A fin de contribuir a la emisión de calificaciones soberanas actualizadas y creíbles y de facilitar la comprensión de los usuarios, es importante revisar periódicamente dichas calificaciones. Asimismo, es importante aumentar la transparencia en cuanto a la labor de investigación llevada a cabo, el personal asignado a la preparación de las calificaciones soberanas y las hipótesis en que se basan las calificaciones otorgadas por las agencias de calificación a la deuda soberana.
(40)
Es esencial que los inversores dispongan de los datos apropiados para evaluar la solvencia crediticia de los Estados miembros. En el marco de su supervisión de las políticas económicas y presupuestarias de los Estados miembros, la Comisión recopila y procesa datos sobre la situación y los resultados económicos, financieros y presupuestarios de todos los Estados miembros, muchos de los cuales la propia Comisión hace públicos en gran medida, por lo que pueden ser utilizados por los inversores para evaluar la posible solvencia crediticia de los Estados miembros. Cuando sea apropiado y esté en su mano, y dentro del respecto de las normas de confidencialidad pertinentes aplicables en el marco de su supervisión de las políticas económicas y presupuestarias de los Estados miembros, la Comisión debe completar la información existente sobre los resultados económicos de los Estados miembros con posibles factores o indicadores adicionales, lo que podría ayudar a los inversores a evaluar la solvencia crediticia de los Estados miembros. Dichos factores deben ponerse en conocimiento del público a modo de complemento de las publicaciones existentes y otros datos de divulgación pública, con vistas a facilitar a los inversores nuevos datos para ayudarles a evaluar la solvencia crediticia de las entidades soberanas y su información en materia de deuda. Teniendo esto presente, la Comisión debe estudiar la posibilidad de desarrollar una evaluación de la solvencia crediticia europea que permita a los inversores efectuar una evaluación imparcial y objetiva de la solvencia crediticia de los Estados miembros teniendo en cuenta el desarrollo económico y social específico. En caso necesario, la Comisión debe presentar las propuestas legislativas que corresponda.
(41)
Las disposiciones vigentes prevén el anuncio de las calificaciones crediticias a la entidad calificada 12 horas antes de su publicación. Con el fin de evitar que dicha notificación se efectúe fuera del horario laboral y de dejar a la entidad calificada tiempo suficiente para comprobar la exactitud de los datos en que se basa la calificación, la notificación a la entidad calificada debe tener lugar un día hábil completo antes de la publicación de la calificación o de la perspectiva de calificación crediticia. La entidad calificada debe limitar e identificar claramente, en una lista, a las personas que tengan derecho a figurar en la lista de destinatarios de dicha notificación.
(42)
Habida cuenta del carácter singular de las calificaciones soberanas y con el fin de reducir el riesgo de volatilidad, es pertinente y adecuado exigir a las agencias de calificación que publiquen estas calificaciones únicamente después del cierre de los centros de negociación establecidos en la Unión y al menos una hora antes de su apertura. Sobre esa misma base, también es pertinente y adecuado que, a finales de diciembre, las agencias de calificación crediticia deban publicar un calendario para los doce meses siguientes con las fechas de la publicación de las calificaciones soberanas y, cuando proceda, las fechas que les correspondan para la publicación de las perspectivas de calificación crediticia relacionadas. Dichas fechas deben fijarse para un viernes. El número de publicaciones en el calendario debe limitarse a entre dos y tres únicamente para las calificaciones soberanas no solicitadas. Cuando sea necesario para que las agencias de calificación crediticia cumplan sus obligaciones legales, se les debe permitir desviarse del calendario que hayan anunciado si explican de manera pormenorizada las razones que han motivado la desviación. No obstante, no debe permitirse que tal desviación se produzca de manera rutinaria.
(43)
Sobre la base de la evolución del mercado, la Comisión debe presentar un informe al Parlamento Europeo y al Consejo sobre la idoneidad y la manera de prestar apoyo a una agencia europea de calificación crediticia dedicada a evaluar la solvencia crediticia de la deuda soberana de los Estados miembros o una fundación europea de calificación crediticia para todas las demás calificaciones crediticias. La Comisión, si se requiere, debe presentar las propuestas legislativas adecuadas.
(44)
Habida cuenta del carácter singular de las calificaciones soberanas y para evitar un riesgo de contagio en la Unión, deben prohibirse las declaraciones anunciando la revisión de un grupo determinado de países si no van acompañadas de informes individuales por país. Por otra parte, para reforzar la validez y accesibilidad de las fuentes de información utilizadas por las agencias de calificación crediticia en las comunicaciones públicas sobre posibles modificaciones de las calificaciones de la deuda soberana distintas de las calificaciones crediticias, las perspectivas de calificación crediticia y los comunicados de prensa anejos, dichas comunicaciones deben basarse siempre en información que pertenezca al ámbito de la entidad calificada difundida con el consentimiento de la misma, salvo que se pueda obtener de fuentes generalmente accesibles. Si el marco jurídico que regula la entidad calificada establece que esta no ha de divulgar dicha información, como en el caso de la información privilegiada, definida en el artículo 1, punto 1, de la Directiva 2003/6/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 28 de enero de 2003, sobre las operaciones con información privilegiada y la manipulación del mercado (abuso del mercado) (13), la entidad calificada no debe dar su consentimiento.
(45)
En aras de la transparencia, cuando las agencias de calificación crediticia hacen públicas sus calificaciones soberanas, deben explicar en sus comunicados de prensa o informes los factores clave en que se basan dichas calificaciones crediticias. No obstante, la transparencia de las calificaciones soberanas no debe ser un elemento concluyente para dirigir las políticas nacionales (económica, laboral o de otro tipo). Por ello, si bien dichas políticas pueden representar para las agencias de calificación crediticia un factor a la hora de evaluar la solvencia crediticia de una entidad soberana o de sus instrumentos financieros, y pueden utilizarse para explicar las principales razones que motivan una calificación soberana, no deben autorizarse exigencias o recomendaciones directas o explícitas de parte de las agencias de calificación crediticia para las entidades soberanas en relación con dichas políticas. Las agencias de calificación crediticia deben abstenerse de formular recomendaciones directas o explícitas sobre las políticas de las entidades soberanas.
(46)
Las normas técnicas en el sector de los servicios financieros deben garantizar una protección adecuada de los depositantes, inversores y consumidores en toda la Unión. Como organismo con conocimientos muy especializados, sería eficiente y adecuado confiar a la AEVM la elaboración de proyectos de normas técnicas de regulación y de ejecución, que no impliquen decisiones políticas, para su presentación a la Comisión.
(47)
La Comisión debe adoptar los proyectos de normas técnicas de regulación elaborados por la AEVM en relación con el contenido, la frecuencia y la presentación de la información que deben facilitar los emisores sobre los instrumentos de financiación estructurada; la presentación de la información, incluida su estructura, formato, método y calendario de transmisión, que las agencias de calificación deben comunicar a la AEVM en relación con la Plataforma Europea de Calificación; y el contenido y el formato de la información periódica sobre los honorarios cobrados por las agencias de calificación a efectos de la supervisión permanente efectuada por la AEVM. La Comisión debe adoptar dichas normas mediante actos delegados con arreglo al artículo 290 del TFUE y de conformidad con lo dispuesto en los artículos 10 a 14 del Reglamento (UE) no 1095/2010.
(48)
El Reglamento (CE) no 1060/2009 permite utilizar las calificaciones crediticias emitidas en terceros países con fines reglamentarios si han sido emitidas por agencias de calificación certificadas de conformidad con dicho Reglamento o refrendadas por agencias de calificación establecidas en la Unión, de conformidad con el mismo. Para la certificación es necesario que la Comisión haya adoptado una decisión de equivalencia en relación con el régimen reglamentario del tercer país aplicable a las agencias de calificación; para el refrendo es necesario que la actividad de la agencia de calificación del tercer país cumpla requisitos que sean como mínimo tan estrictos como las normas pertinentes de la Unión. Algunas de las disposiciones que introduce el presente Reglamento no deben aplicarse a las evaluaciones con fines de equivalencia y refrendo. Es el caso de las disposiciones que solo imponen obligaciones a los emisores pero no a las agencias. Además, las disposiciones que se refieren a la estructura del mercado de la calificación crediticia en la Unión y que no establecen normas de conducta para las agencias tampoco deben tenerse en cuenta en este contexto. A fin de que los terceros países dispongan de tiempo suficiente para revisar sus marcos reglamentarios con respecto al resto de las nuevas disposiciones sustantivas, estas deben ser aplicables a efectos de las evaluaciones de equivalencia y refrendo solo a partir del 1 de junio de 2018. A este respecto, es importante recordar que la normativa de un tercer país no tiene por qué contener disposiciones idénticas a las del presente Reglamento. Como ya se establece en el Reglamento (CE) no 1060/2009, para que el régimen reglamentario de un tercer país pueda considerarse equivalente al de la Unión o tan estricto como este, debe ser suficiente con que, en la práctica, alcance el mismo objetivo y surta los mismos efectos.
(49)
Dado que los objetivos del presente Reglamento, a saber: reforzar la independencia de las agencias de calificación crediticia, fomentar el empleo de métodos y procesos sólidos de calificación crediticia, atenuar los riesgos relacionados con las calificaciones soberanas, reducir el riesgo de una dependencia excesiva de los participantes en el mercado con respecto a las calificaciones crediticias y garantizar un derecho de recurso a los inversores, no pueden ser alcanzados de manera suficiente por los Estados miembros y, por consiguiente, debido a la estructura y las repercusiones paneuropeas de las actividades de calificación crediticia que han de supervisarse, pueden lograrse mejor a escala de la Unión, esta puede adoptar medidas, de acuerdo con el principio de subsidiariedad consagrado en el artículo 5 del Tratado de la Unión Europea. De conformidad con el principio de proporcionalidad enunciado en dicho artículo, el presente Reglamento no excede de lo necesario para alcanzar esos objetivos.
(50)
A finales de 2013, la Comisión debe presentar un informe sobre la viabilidad de una red de agencias de calificación crediticia de menor tamaño, a fin de fomentar la competencia en el mercado. Dicho informe debe evaluar el apoyo financiero y no financiero de la Unión y los incentivos para la creación de dicha red, teniendo en cuenta el posible conflicto de intereses que podría suponer una financiación pública de esas características.
(51)
El Supervisor Europeo de Protección de Datos, al que se ha consultado de acuerdo con el artículo 28, apartado 2 del Reglamento (CE) no 45/2001 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 18 de diciembre de 2000, relativo a la protección de las personas físicas en lo que respecta al tratamiento de datos personales por las instituciones y los organismos comunitarios y a la libre circulación de estos datos (14), ha emitido un dictamen (15).
(52)
Procede, por tanto, modificar el Reglamento (CE) no 1060/2009 en consecuencia.
HAN ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
Modificaciones del Reglamento (CE) no 1060/2009
El Reglamento (CE) no 1060/2009 queda modificado como sigue:
1)
El artículo 1 se sustituye por el texto siguiente:
«Artículo 1
Objeto
El presente Reglamento introduce un planteamiento regulador común para mejorar la integridad, la transparencia, la responsabilidad, la buena gobernanza y la independencia de las actividades de calificación crediticia, contribuyendo así a la calidad de las calificaciones crediticias emitidas en la Unión y al correcto funcionamiento del mercado interior, y alcanzando, al mismo tiempo, un elevado nivel de protección de los consumidores e inversores. Establece condiciones para la emisión de calificaciones crediticias y normas relativas a la organización y actuación de las agencias de calificación crediticia, incluidos sus accionistas y socios, a fin de fomentar su independencia, evitar conflictos de intereses y aumentar la protección de los consumidores e inversores.
El presente Reglamento impone también obligaciones a los emisores y a las entidades originadoras y patrocinadoras establecidos en la Unión en lo que respecta a los instrumentos de financiación estructurada.».
2)
En el artículo 2, apartado 1, el artículo 3, apartado 1, letra m), el artículo 4, apartado 2, el artículo 4, apartado 3, parte introductoria, el artículo 4, apartado 4, párrafos primero y segundo, el artículo 5, apartado 1, parte introductoria, el artículo 14, apartado 1, y en el anexo II, punto 1, el término «Comunidad» se sustituye por el término «Unión».
3)
El artículo 3 queda modificado como sigue:
a)
el apartado 1 queda modificado como sigue:
i)
la letra g) se sustituye por el texto siguiente:
«g) “fines reglamentarios”: el uso de calificaciones crediticias con el propósito específico de cumplir el Derecho de la Unión, o con el Derecho de la Unión tal como haya sido incorporado a la legislación nacional de los Estados miembros;»,
ii)
se insertan las letras siguientes:
«p bis) “entidad de crédito”: la entidad de crédito según la definición del artículo 4, punto 1, de la Directiva 2006/48/CE;
p ter) “empresa de inversión”: la empresa de inversión según la definición del artículo 4, punto 1, de la Directiva 2004/39/CE;
p quater) “empresa de seguros”: la empresa de seguros según la definición del artículo 13, punto 1, de la Directiva 2009/138/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 25 de noviembre de 2009, sobre el seguro de vida, el acceso a la actividad de seguro y de reaseguro y su ejercicio (Solvencia II) (16);
p quinquies) “empresa de reaseguros”: la empresa de reaseguros según la definición del artículo 13, punto 4, de la Directiva 2009/138/CE;
p sexies) “fondo de pensiones de empleo”: el fondo de pensiones de empleo según la definición del artículo 6, letra a), de la Directiva 2003/41/CE;
p septies) “sociedad de gestión”: la sociedad de gestión según la definición del artículo 2, apartado 1, letra b), de la Directiva 2009/65/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 13 de julio de 2009, por la que se coordinan las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas sobre determinados organismos de inversión colectiva en valores mobiliarios (OICVM) (17);
p octies) “sociedad de inversión”: la sociedad de inversión autorizada de conformidad con la Directiva 2009/65/CE;
p nonies) “gestor de fondos de inversión alternativos”: el GFIA según la definición del artículo 4, apartado 1, letra b), de la Directiva 2011/61/UE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 8 de junio de 2011, relativa a los gestores de fondos de inversión alternativos (18);
p decies) “entidad de contrapartida central”: la entidad de contrapartida central según la definición del artículo 2, punto 1, del Reglamento (UE) no 648/2012 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 4 de julio de 2012, relativo a los derivados extrabursátiles, las entidades de contrapartida central y los registros de operaciones (19), autorizada con arreglo al artículo 14 de dicho Reglamento;
p undecies) “folleto”: el folleto publicado en virtud de la Directiva 2003/71/CE y del Reglamento (CE) no 809/2004.
iii)
las letras q) y r) se sustituyen por el texto siguiente:
«q) “legislación sectorial”: los actos legislativos de la Unión a que se refieren las letras p bis) a p undecies);
r) “autoridades sectoriales competentes”: las autoridades nacionales competentes designadas de conformidad con la legislación sectorial pertinente para la supervisión de las entidades de crédito, las empresas de inversión, las empresas de seguros, las empresas de reaseguros, los fondos de pensiones de empleo, las sociedades de gestión, las sociedades de inversión, los gestores de fondos de inversión alternativos, las entidades de contrapartida central y los folletos;»,
iv)
se añaden las letras siguientes:
«s) “emisor”: emisor según la definición del artículo 2, apartado 1, letra h), de la Directiva 2003/71/CE;
t) “entidad originadora”: entidad originadora según la definición del artículo 4, punto 41, de la Directiva 2006/48/CE;
u) “entidad patrocinadora”: entidad espónsor tal como se define en el artículo 4, punto 42, de la Directiva 2006/48/CE;
v) “calificación soberana”:
i)
calificación crediticia en la que la entidad calificada es un Estado o una autoridad regional o local de un Estado,
ii)
calificación crediticia en la que el emisor de la deuda u obligación financiera, el instrumento de deuda u otro instrumento financiero es un Estado o una autoridad regional o local de un Estado, o una entidad con fines especiales de un Estado o de una autoridad regional o local,
iii)
calificación crediticia en la que el emisor es una entidad financiera internacional establecida por dos o más Estados miembros y cuyo cometido consista en movilizar recursos financieros y prestar ayuda financiera en favor de aquellos miembros de dicha entidad financiera internacional que experimenten graves dificultades de financiación o se vean amenazados por ellas;
w) “perspectiva de calificación crediticia”: dictamen acerca de la evolución probable de una calificación crediticia a corto o medio plazo, o ambos;
x) “calificación crediticia no solicitada” y “calificación soberana no solicitada”: calificación crediticia o calificación soberana, respectivamente, emitida por una agencia de calificación sin que haya sido solicitada;
y) “puntuación crediticia”: medición de la solvencia crediticia obtenida mediante la síntesis y la expresión de datos basados exclusivamente en un sistema o modelo estadístico preestablecido, sin que el analista de calificaciones realice ninguna otra aportación analítica sustancial;
z) “mercado regulado”: el mercado regulado según la definición del artículo 4, apartado 1, punto 14, de la Directiva 2004/39/CE y que está establecido en la Unión;
aa) “retitulización”: la retitulización según la definición del artículo 4, punto 40 bis, de la Directiva 2006/48/CE.»;
b)
se añade el apartado siguiente:
«3. A los efectos del presente Reglamento, el término “accionistas” abarcará a los titulares reales, tal como se definen en el artículo 3, punto 6, de la Directiva 2005/60/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 26 de octubre de 2005, relativa a la prevención de la utilización del sistema financiero para el blanqueo de capitales y para la financiación del terrorismo (20).
4)
El artículo 4 queda modificado como sigue:
a)
en el apartado 1, el primer párrafo se sustituye por el siguiente texto:
«1. Las entidades de crédito, las empresas de inversión, las empresas de seguros, las empresas de reaseguros, los fondos de pensiones de empleo, las sociedades de gestión, las sociedades de inversión, los gestores de fondos de inversión alternativos, y las entidades de contrapartida central, solo podrán utilizar con fines reglamentarios calificaciones crediticias que hayan sido emitidas por agencias de calificación crediticia establecidas en la Unión y registradas de conformidad con el presente Reglamento.
Si un folleto contiene una referencia a una o varias calificaciones crediticias, el emisor, el oferente o la persona que solicita la admisión a negociación en un mercado regulado deberá garantizar que el folleto incluya también información clara y destacada sobre si dicha calificación crediticia ha sido emitida o no por una agencia de calificación crediticia establecida en la Unión y registrada de conformidad con el presente Reglamento.»;
b)
en el apartado 3, la letra b) se sustituye por el texto siguiente:
«b)
que la agencia de calificación crediticia haya verificado y pueda demostrar de manera continuada a la Autoridad Europea de Supervisión (Autoridad Europea de Valores y Mercados) (AEVM), creada por el Reglamento (UE) no 1095/2010 del Parlamento Europeo y del Consejo (21), que la realización, por parte de la agencia de calificación crediticia del tercer país, de las actividades de calificación crediticia que dan lugar a la emisión de la calificación crediticia que vaya a refrendarse cumple unos requisitos al menos tan rigurosos como los que figuran en los artículos 6 a 12, y el anexo I, a excepción de los artículos 6 bis, 6 ter, 8 bis, 8 ter, 8 quater y 11 bis, y del anexo I, sección B, punto 3, letra b bis, y puntos 3 bis y 3 ter.
5)
El artículo 5 queda modificado como sigue:
a)
en el apartado 6, párrafo segundo, la letra b) se sustituye por el texto siguiente:
«b)
las agencias de calificación crediticia de ese tercer país están sometidas a normas jurídicamente vinculantes equivalentes a las establecidas en los artículos 6 a 12 y el anexo I, a excepción de los artículos 6 bis, 6 ter, 8 bis, 8 ter, 8 quater y 11 bis, y del anexo I, sección B, punto 3, letra b bis, y puntos 3 bis y 3 bis ter, y»;
b)
el apartado 8 se sustituye por el texto siguiente:
«8. Los artículos 20, 23 ter y 24 se aplicarán a las agencias de calificación crediticia certificadas con arreglo al artículo 5, apartado 3, y a las calificaciones crediticias emitidas por las mismas.».
6)
Se añaden los artículos siguientes que se insertarán en el Título I:
«Artículo 5 bis
Dependencia excesiva de las calificaciones crediticias por parte de las entidades financieras
1. Las entidades a que se hace referencia en el artículo 4, apartado 1, deberán realizar su propia evaluación del riesgo de crédito y no depender de forma exclusiva o automática de las calificaciones crediticias para evaluar la calidad crediticia de una entidad o un instrumento financiero.
2. Las autoridades sectoriales competentes encargadas de supervisar a las entidades a que se hace referencia en el artículo 4, apartado 1, teniendo en cuenta la naturaleza, la escala y la complejidad de sus actividades, controlarán la adecuación de los procesos de evaluación del riesgo crediticio de las empresas, evaluarán la utilización de referencias contractuales a las calificaciones crediticias y, cuando proceda, las animarán a mitigar el impacto de dichas referencias, con miras a la reducción de la dependencia exclusiva y automática respecto de las calificaciones crediticias, en consonancia con la legislación sectorial específica.
Artículo 5 ter
Utilización de las calificaciones crediticias por las Autoridades Europeas de Supervisión y la Junta Europea de Riesgo Sistémico
1. La Autoridad Europea de Supervisión (Autoridad Bancaria Europea, ABE), creada por el Reglamento (UE) no 1093/2010 del Parlamento Europeo y del Consejo (22), la Autoridad Europea de Supervisión (Autoridad Europea de Seguros y Pensiones de Jubilación, (AESPJ), creada por el Reglamento (UE) no 1094/2010 del Parlamento Europeo y del Consejo (23), y la AEVM no se referirán a las calificaciones crediticias en sus directrices, recomendaciones y proyectos de normas técnicas cuando esas referencias puedan dar lugar a que las autoridades competentes, las autoridades sectoriales competentes, las entidades a que se hace referencia en el artículo 4, apartado 1, párrafo primero, u otros participantes en los mercados de servicios financieros dependan de forma exclusiva o automática de las calificaciones crediticias. En consecuencia, la ABE, la AESPJ y la AEVM revisarán y eliminarán, en su caso, a más tardar el 31 de diciembre de 2013 todas las referencias a las calificaciones crediticias que figuren en las directrices y recomendaciones existentes.
2. La Junta Europea de Riesgo Sistémico (JERS), creada por el Reglamento (UE) no 1092/2010 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 24 de noviembre de 2010, relativo a la supervisión macroprudencial del sistema financiero en la Unión Europea y por el que se crea una Junta Europea de Riesgo Sistémico (24), no se referirá a las calificaciones crediticias en sus avisos y recomendaciones cuando dichas referencias puedan dar lugar a una utilización exclusiva o automática de las calificaciones crediticias.
Artículo 5 quater
Dependencia excesiva de las calificaciones crediticias en el Derecho de la Unión
Sin perjuicio de su derecho de iniciativa, la Comisión seguirá revisando las referencias a las calificaciones crediticias en la legislación de la Unión que inciten o puedan incitar a una dependencia exclusiva o automática de las calificaciones crediticias por parte de las autoridades competentes, las autoridades sectoriales competentes, las entidades a que se hace referencia en el artículo 4, apartado 1, párrafo primero, u otros participantes en los mercados de servicios financieros, con vistas a suprimir, a más tardar el 1 de enero de 2020, todas las referencias a las calificaciones crediticias que figuren en el Derecho de la Unión con fines reglamentarios, a condición de que se determinen y apliquen alternativas adecuadas para la evaluación del riesgo de crédito.
7)
El artículo 6 queda modificado como sigue:
a)
el apartado 1 se sustituye por el texto siguiente:
«1. Las agencias de calificación crediticia adoptarán todas las medidas necesarias para velar por que la emisión de una calificación crediticia o de una perspectiva de calificación crediticia no se vea afectada por ningún conflicto de intereses ni ninguna relación comercial, reales o potenciales, que impliquen a la propia agencia emisora de la calificación crediticia o de la perspectiva de calificación crediticia, sus accionistas, administradores, analistas, empleados o cualquier otra persona física cuyos servicios estén puestos a disposición o sometidos a control de la agencia, o cualquier persona que tenga, directa o indirectamente, con ella un vínculo de control.»;
b)
en el apartado 3, la parte introductoria se sustituye por el texto siguiente:
«3. A petición de una agencia de calificación crediticia, la AEVM podrá eximir a una agencia de calificación crediticia del cumplimiento de los requisitos establecidos en el anexo I, sección A, puntos 2, 5, 6 y 9, así como del artículo 7, apartado 4, si la agencia de calificación crediticia puede demostrar que dichos requisitos son desproporcionados a la vista de la naturaleza, dimensión y complejidad de su actividad, así como de la naturaleza y el alcance de las calificaciones crediticias que emite, y que:»;
c)
se añade el apartado siguiente:
«4. Las agencias de calificación crediticia establecerán, mantendrán, aplicarán y documentarán una estructura de control interno eficaz que regule la aplicación de políticas y procedimientos a la prevención y a la atenuación de posibles conflictos de intereses y garantice la independencia de las calificaciones crediticias, los analistas y los equipos de calificación con respecto a los accionistas, órganos de administración y gestión y actividades de venta y comercialización. Las agencias de calificación crediticia establecerán procedimientos de trabajo normalizados sobre la gobernanza de las empresas, la organización y la gestión de los conflictos de intereses. Supervisarán y revisarán regularmente dichos procedimientos a fin de evaluar su eficacia y Valorar si deben actualizarse.».
8)
Se insertan los artículos siguientes:
«Artículo 6 bis
Conflictos de intereses relacionados con inversiones en agencias de calificación crediticia
1. Un accionista o socio de una agencia de calificación crediticia que posea por lo menos un 5 % del capital o de los derechos de voto en dicha agencia de calificación crediticia o en una sociedad que tenga la facultad de ejercer control o una influencia dominante sobre tal agencia de calificación crediticia no podrá:
a)
poseer un 5 % o más del capital de cualquier otra agencia de calificación crediticia;
b)
tener el derecho o la facultad de ejercer un 5 % o más de los derechos de voto en cualquier otra agencia de calificación crediticia;
c)
tener el derecho o la facultad de nombrar o destituir a los miembros del órgano de administración, de dirección o de supervisión de cualquier otra agencia de calificación crediticia;
d)
ser miembro del órgano de administración o de supervisión de cualquier otra agencia de calificación crediticia;
e)
tener la facultad de ejercer, o ejercer de forma efectiva, una influencia dominante sobre cualquier otra agencia de calificación crediticia.
La prohibición a que se refiere la letra a) del párrafo primero no se aplicará a las participaciones en organismos de inversión colectiva diversificada, incluidos los fondos gestionados, como los fondos de pensiones y los seguros de vida, a condición de que las participaciones en dichos organismos no le permitan ejercer una influencia dominante en las actividades económicas de tales organismos.
2. El presente artículo no se aplicará a las inversiones en otras agencias de calificación crediticia pertenecientes al mismo grupo de agencias.
Artículo 6 ter
Duración máxima de la relación contractual con una agencia de calificación crediticia
1. Si una agencia de calificación crediticia suscribe un contrato para la emisión de calificaciones crediticias sobre retitulizaciones, no emitirá calificaciones crediticias sobre nuevas retitulizaciones con activos subyacentes de la misma entidad originadora durante un período de más de cuatro años.
2. Si una agencia de calificación crediticia suscribe un contrato para calificar retitulizaciones, solicitará al emisor que:
a)
determine el número de agencias de calificación crediticia que hayan establecido una relación contractual para la emisión de calificaciones crediticias sobre retitulizaciones con activos subyacentes de la misma entidad originadora;
b)
calcule el porcentaje del número total de retitulizaciones calificadas en circulación con activos subyacentes de la misma entidad originadora para las que cada agencia de calificación crediticia emita calificaciones crediticias.
Si al menos cuatro agencias de calificación crediticia califican, cada una, más del 10 % del número total de retitulizaciones calificadas en circulación, no se aplicarán las limitaciones establecidas en el apartado 1.
La exención establecida en el párrafo segundo seguirá aplicándose al menos hasta que la agencia de calificación crediticia suscriba un nuevo contrato para calificar retitulizaciones con activos subyacentes de la misma entidad originadora. Si, cuando se celebre dicho contrato, no se cumplen los requisitos establecidos en el presente párrafo, el período mencionado en el apartado 1 se calculará a partir de la fecha en que se suscribió el nuevo contrato.
3. A partir de la fecha de vencimiento de un contrato contemplado en el apartado 1, la agencia de calificación crediticia no deberá celebrar un nuevo contrato para la emisión de calificaciones crediticias sobre retitulizaciones con activos subyacentes de la misma entidad originadora durante un período de la misma duración que el contrato que ha vencido, pero no superior a cuatro años.
Lo dispuesto en el párrafo primero será aplicable asimismo a:
a)
las agencias de calificación crediticia que pertenezcan al mismo grupo que la agencia a que se refiere el apartado 1;
b)
las agencias de calificación crediticia que sean accionistas o socios de la agencia a que se refiere el apartado 1;
c)
las agencias de calificación crediticia de las que la agencia a que se refiere el apartado 1 sea accionista o socio.
4. No obstante lo dispuesto en el apartado 1, si la calificación crediticia de una retitulización se ha emitido antes de que finalice la duración máxima de la relación contractual mencionada en el apartado 1, las agencias de calificación crediticia podrán seguir supervisando y actualizando esas calificaciones, previa solicitud, durante el período de vigencia de la retitulización.
5. El presente artículo no se aplicará a aquellas agencias de calificación crediticia en las que haya menos de 50 empleados, a nivel de grupo, dedicados a actividades de calificación crediticia o en las que las actividades de calificación crediticia generen, a nivel de grupo, un volumen de negocios anual inferior a 10 millones EUR.
6. Cuando una agencia de calificación crediticia suscriba un contrato para la emisión de calificaciones crediticias sobre retitulizaciones antes del 20 de junio de 2013, el período mencionado en el apartado 1 se calculará a partir de dicha fecha.».
9)
En el artículo 7, el apartado 5 se sustituye por el texto siguiente:
«5. La retribución y la evaluación de los resultados de los empleados que intervengan en actividades de calificación crediticia o en la elaboración de perspectivas de calificación crediticia, así como de las personas responsables de aprobar las calificaciones crediticias o las perspectivas de calificación crediticia, no estarán subordinadas a la cuantía de ingresos que la agencia de calificación crediticia obtenga de las entidades calificadas o de terceros vinculados.».
10)
El artículo 8 queda modificado como sigue:
a)
el apartado 2 se sustituye por el texto siguiente:
«2. Las agencias de calificación crediticia adoptarán, aplicarán y harán cumplir medidas adecuadas para velar por que las calificaciones crediticias y las perspectivas de calificación crediticia que emitan se basen en un análisis completo de toda la información de que dispongan y que sea pertinente para su análisis con arreglo a los métodos de calificación aplicables. Adoptarán cuantas medidas resulten necesarias para que la información que utilicen a efectos de la asignación de una calificación crediticia o de una perspectiva de calificación crediticia sea de suficiente calidad y provenga de fuentes fiables. La agencia de calificación crediticia emitirá calificaciones crediticias y perspectivas de calificación crediticia que estipulen que la calificación es su dictamen y que solo hay que basarse en ella de forma limitada.
2 bis. Las modificaciones en las calificaciones crediticias se emitirán de acuerdo con los métodos de calificación publicados por la agencia de calificación crediticia.»;
b)
en el apartado 5, se añade el párrafo siguiente:
«Las calificaciones soberanas deberán revisarse al menos cada seis meses.»;
c)
se inserta el apartado 5 bis siguiente:
«5 bis. Las agencias de calificación crediticia que se propongan modificar sustancialmente sus métodos, modelos o hipótesis fundamentales de calificación existentes o utilizar otros nuevos que puedan afectar a las calificaciones crediticias deberán publicar las modificaciones sustanciales proyectadas o los nuevos métodos de calificación proyectados en su sitio web, invitando a las partes interesadas a formular observaciones en el plazo de un mes, y explicando de forma detallada la motivación y las implicaciones de las modificaciones sustanciales o de los nuevos métodos de calificación proyectados.»;
d)
el apartado 6 queda modificado como sigue:
i)
la parte introductoria se sustituye por el texto siguiente:
«6. En el supuesto de que se modifiquen los métodos, los modelos o las hipótesis fundamentales de calificación utilizados en las actividades de calificación crediticia de conformidad con el artículo 14, apartado 3, la agencia de calificación crediticia deberá:»,
ii)
se insertan las letras siguientes:
«a bis)
informar inmediatamente a la AEVM y publicar en su sitio web los resultados de la consulta y los nuevos métodos, explicándolos de forma detallada, así como la fecha de aplicación de los mismos;
a ter)
publicar inmediatamente en su sitio web las respuestas a la consulta a que se refiere el apartado 5 bis, salvo en los casos en que el destinatario de la consulta solicite confidencialidad;»;
e)
se añade el apartado siguiente:
«7. Si una agencia de calificación crediticia tuviese conocimiento de errores en sus métodos o en su aplicación, procederá inmediatamente a:
a)
notificar los errores a la AEVM y a todas las entidades calificadas afectadas, explicando las repercusiones que pueden tener en las calificaciones de la agencia e indicando la necesidad de revisar calificaciones ya emitidas;
b)
publicar los errores en su sitio web, en caso de que tengan repercusiones en sus calificaciones crediticias;
c)
corregir los errores en los métodos de calificación, y
d)
aplicar las medidas contempladas en el apartado 6, letras a), b) y c).».
11)
Se insertan los artículos siguientes:
«Artículo 8 bis
Calificaciones soberanas
1. Las calificaciones soberanas se emitirán de forma que permita garantizar que se ha analizado la especificidad individual de un Estado miembro determinado. Se prohibirán las declaraciones que anuncien la revisión de un grupo determinado de países, si no van acompañadas de informes individuales por países. Dichos informes se pondrán a disposición del público.
2. Las comunicaciones públicas que no sean calificaciones crediticias, perspectivas de calificación crediticia, los comunicados de prensa o informes correspondientes, con arreglo al anexo I, sección D, parte I, punto 5, y que estén relacionadas con posibles modificaciones de las calificaciones de la deuda soberana no se basarán en información que pertenezca al ámbito de la entidad calificada y se haya difundido sin el consentimiento de la entidad, salvo que se pueda obtener de fuentes generalmente accesibles o que la entidad calificada no tenga razones legítimas para no otorgar su consentimiento a la difusión de la información.
3. Las agencias de calificación crediticia, teniendo en cuenta las disposiciones del artículo 8, apartado 5, párrafo segundo, publicarán en su sitio web y remitirán a la AEVM cada año, con arreglo a lo dispuesto en el anexo I, sección D, parte III, punto 3, a finales de diciembre y para los 12 meses siguientes, un calendario con tres fechas como máximo para la publicación de las calificaciones soberanas no solicitadas y de las perspectivas de calificación relacionadas, así como las fechas de publicación de las calificaciones soberanas y las perspectivas de calificación relacionadas solicitadas. Dichas fechas corresponderán a viernes.
4. La publicación de las calificaciones soberanas o de las perspectivas de calificación relacionadas solo podrá desviarse del calendario cuando sea necesario para que la agencia de calificación crediticia cumpla sus obligaciones derivadas del artículo 8, apartado 2, el artículo 10, apartado 1, y el artículo 11, apartado 1, y se deberá presentar una explicación detallada de las razones que han motivado la desviación respecto al calendario anunciado.».
Artículo 8 ter
Información sobre los instrumentos de financiación estructurada
1. El emisor, la entidad originadora y la entidad patrocinadora de un instrumento de financiación estructurada establecidos en la Unión deberán hacer pública, conjuntamente, en la página web creada por la AEVM de conformidad con el apartado 4, la información sobre la calidad crediticia y la evolución de los activos subyacentes de dicho instrumento, la estructura de la operación de titulización, los flujos de tesorería y las garantías reales que, en su caso, respalden una exposición de titulización, así como cuanta información resulte necesaria para realizar pruebas de resistencia minuciosas y documentadas respecto de los flujos de tesorería y el valor de las garantías reales que respaldan las exposiciones subyacentes.
2. La obligación establecida el apartado 1 de hacer pública la información no se hará extensiva a la publicación de información que vulnere las disposiciones de Derecho nacional o de la Unión que regulan la protección de la confidencialidad de las fuentes de información o el tratamiento de los datos personales.
3. La AEVM elaborará proyectos de normas técnicas de regulación para especificar:
a)
la información que las personas contempladas en el apartado 1 deben hacer públicas a fin de cumplir con la obligación derivada de dicho apartado de conformidad con el apartado 2;
b)
la frecuencia con la que debe actualizarse la información a que se refiere la letra a);
c)
la presentación de la información a que se refiere la letra a) mediante un modelo normalizado.
La AEVM presentará estos proyectos de normas técnicas de regulación a la Comisión a más tardar el 21 de junio de 2014.
Se delegan en la Comisión los poderes para adoptar las normas técnicas de regulación a que se refiere el párrafo primero de conformidad con el procedimiento establecido en los artículos 10 a 14 del Reglamento (UE) no 1095/2010.
4. La AEVM creará una página web para la publicación de la información sobre los instrumentos de financiación estructurada a que se refiere el apartado 1.
Artículo 8 quater
Doble calificación crediticia de los instrumentos de financiación estructurada
1. En los casos en que un emisor o un tercero vinculado se proponga solicitar la calificación crediticia de un instrumento de financiación estructurada, designará por lo menos a dos agencias de calificación crediticia que presenten calificaciones crediticias de forma independiente.
2. Los emisores o terceros vinculados a que se refiere el apartado 1 deberán garantizar que las agencias de calificación crediticias designadas cumplen las condiciones siguientes:
a)
no deben pertenecer al mismo grupo de agencias de calificación crediticia;
b)
no son accionistas o socios de cualquiera de las demás agencias de calificación crediticia;
c)
no tienen el derecho o la facultad de ejercer derechos de voto en cualquiera de las demás agencias de calificación crediticia;
d)
no tienen el derecho o la facultad de nombrar o destituir a los miembros del órgano de administración o de supervisión de cualquiera de las demás agencia de calificación crediticia;
e)
ninguno de los miembros de sus órganos de administración o de supervisión es miembro del órgano de administración o de supervisión de cualquiera de las demás agencias de calificación crediticia;
f)
no ejercen ni tienen el poder de ejercer control o una influencia dominante sobre cualquiera de las demás agencias de calificación crediticia.
Artículo 8 quinquies
Uso de múltiples agencias de calificación crediticia
1. Cuando un emisor o un tercero vinculado se proponga designar por lo menos a dos agencias de calificación crediticia para la calificación crediticia de la misma emisión o entidad, el emisor o un tercero vinculado considerará designar por lo menos a una agencia de calificación crediticia con una cuota no superior al 10 % del mercado total y que pueda ser evaluada por el emisor o un tercero vinculado como capaz de calificar la emisión o la entidad en cuestión, siempre y cuando, según la lista de la AEVM mencionada en el apartado 2, haya una agencia de calificación crediticia disponible para calificar la emisión o la entidad en cuestión. Se harán constar los casos en que el emisor o un tercero vinculado no designe por lo menos a una agencia de calificación crediticia con una cuota inferior al 10 % del mercado total.
2. A fin de facilitar la evaluación por parte del emisor o un tercero vinculado prevista en el apartado 1, la AEVM publicará anualmente en su sitio web una lista de las agencias de calificación crediticia registradas, con sus cuotas totales de mercado y los tipos de calificaciones crediticias emitidas, que el emisor podrá emplear como punto de partida para realizar su evaluación.
3. A efectos del presente artículo, la cuota total de mercado se calculará en función del volumen de negocios anual generado por las actividades de calificación crediticia y servicios auxiliares, a nivel de grupo.».
12)
En el artículo 10, los apartados 1 y 2 se sustituyen por el texto siguiente:
«1. Las agencias de calificación crediticia divulgarán cualquier calificación crediticia o perspectiva de calificación crediticia, así como toda decisión de suspender una calificación crediticia, de forma no selectiva y sin demora. En caso de que se decida suspender una calificación crediticia, la información divulgada incluirá una motivación exhaustiva de tal decisión.
Lo dispuesto en el párrafo primero será aplicable asimismo a las calificaciones crediticias distribuidas por suscripción.
2. Las agencias de calificación crediticia velarán por que las calificaciones crediticias y las perspectivas de calificación crediticia se presenten y traten de conformidad con los requisitos establecidos en el anexo I, sección D, y solo presentarán factores relacionados con las calificaciones crediticias.
2 bis. Hasta que se divulguen al público, las calificaciones crediticias, las perspectivas de calificación crediticia y la información relacionada se considerarán información privilegiada, según la definición y de conformidad con de la Directiva 2003/6/CE.
El artículo 6, apartado 3, de dicha Directiva se aplicará mutatis mutandis a las agencias de calificación crediticias en lo que respecta a su deber de confidencialiddad y su obligación de llevar una lista de personas que tienen acceso a sus calificaciones crediticias, perspectivas de calificación crediticia o información relacionada antes de su divlgación.
La lista de las personas a las que se comunican las calificaciones crediticias, las perspectivas de calificación crediticia y la información relacionada antes de su divulgación deberá estar limitada a las personas designadas por cada entidad calificada al efecto.».
13)
En el artículo 10, apartado 5, el párrafo primero se sustituye por el texto siguiente:
«5. Si una agencia de calificación crediticia emite una calificación crediticia no solicitada, indicará de forma destacada en la calificación crediticia, utilizando un código de color diferente que se distinga claramente para la categoría de calificación, si la entidad calificada o terceros vinculados participaron o no en el proceso de calificación crediticia y si la agencia de calificación crediticia tuvo acceso a las cuentas, la gestión y otros documentos internos pertinentes para la entidad calificada o terceros vinculados.».
14)
En el artículo 11, el apartado 2 se sustituye por el texto siguiente:
«2. Toda agencia de calificación crediticia registrada o certificada comunicará a un registro central creado por la AEVM información acerca de sus datos históricos de resultados incluida la frecuencia de transición de las calificaciones e información sobre calificaciones crediticias emitidas en el pasado y sobre los cambios de las mismas. Las agencias de calificación crediticia facilitarán la información a este registro en un formulario tipo, según lo previsto por la AEVM. La AEVM pondrá esa información a disposición del público y publicará anualmente un resumen de los principales cambios observados.».
15)
Se inserta el artículo siguiente:
«Artículo 11 bis
Plataforma Europea de Calificación
1. Cuando emitan una calificación crediticia o una perspectiva de calificación crediticia, las agencias de calificación registradas y certificadas deberán comunicar a la AEVM información sobre la calificación, incluida la calificación crediticia y la perspectiva de calificación crediticia atribuida al instrumento calificado, así como información sobre el tipo de calificación, el tipo de decisión de calificación, y la fecha y la hora de la publicación.
2. La AEVM publicará en un sitio web cada una de las calificaciones crediticias que se le comuniquen de conformidad con el apartado 1 (“Plataforma Europea de Calificación”).
El registro central previsto en el artículo 11, apartado 2, se incorporará a la Plataforma Europea de Calificación.
3. El presente artículo no se aplicará a las calificaciones crediticias ni a las perspectivas de calificación crediticia que se elaboren exclusivamente para los inversores y se comuniquen únicamente a estos a cambio del pago de honorarios.».
16)
En el artículo 14, apartado 3, se añade el párrafo siguiente:
«Sin perjuicio de lo dispuesto en el párrafo segundo, la agencia de calificación crediticia notificará a la AEVM las modificaciones sustanciales previstas de los métodos, modelos o hipótesis fundamentales de calificación, o los nuevos métodos, modelos o hipótesis fundamentales de calificación proyectados, cuando publique las modificaciones o novedades proyectadas de sus métodos de calificación en su sitio web de conformidad con el artículo 8, apartado 5 bis. Al término del período de consulta, la agencia de calificación crediticia notificará a la AEVM todo cambio derivado de la consulta.».
17)
En el artículo 18, el apartado 2 se sustituye por el texto siguiente:
«2. La AEVM comunicará a la Comisión, a la ABE, a la AESPJ, a las autoridades competentes y a las autoridades sectoriales competentes cualquier decisión adoptada con arreglo a los artículos 16, 17 o 20.».
18)
En el artículo 19, el apartado 1 se sustituye por el texto siguiente:
«1. La AEVM cobrará a las agencias de calificación crediticia una tasa de conformidad con el presente Reglamento y con el Reglamento de la Comisión a que se refiere el apartado 2. Dicha tasa cubrirá íntegramente los gastos que deba realizar la AEVM para el registro, la certificación y la supervisión de las agencias de calificación crediticia y para reembolsar cualquier gasto que puedan realizar las autoridades competentes en aplicación del presente Reglamento, en particular como resultado de cualquier delegación de tareas de conformidad con el artículo 30.».
19)
El artículo 21 queda modificado como sigue:
a)
el apartado 4 queda modificado como sigue:
i)
la parte introductoria se sustituye por el texto siguiente:
«4. La AEVM elaborará proyectos de normas técnicas de regulación para especificar:»,
ii)
la letra e) se sustituye por el texto siguiente:
«e)
el contenido y el formato de los informes periódicos sobre los datos relativos a las calificaciones que deberán solicitarse a las agencias de calificación crediticia registradas y certificadas a efectos de la supervisión permanente por parte de la AEVM.»,
iii)
después de la letra e), se añaden los párrafos siguientes:
«La AEVM presentará estos proyectos de normas técnicas de regulación a la Comisión a más tardar el 21 de junio de 2014.
Se delegan en la Comisión los poderes para adoptar las normas técnicas de regulación a que se refiere el párrafo primero de conformidad con el procedimiento establecido en los artículos 10 a 14 del Reglamento (UE) no 1095/2010.»;
b)
se insertan los apartados siguientes:
«4 bis. La AEVM elaborará proyectos de normas técnicas de regulación para especificar:
a)
el contenido y la presentación de la información que las agencias de calificación crediticia deberán comunicar a la AEVM, en particular su estructura, formato, método y calendario de notificación, de conformidad con el artículo 11 bis, apartado 1, y
b)
el contenido y el formato de la información periódica sobre los honorarios cobrados por las agencias de calificación crediticia a efectos de la supervisión permanente por parte de la AEVM.
La AEVM presentará estos proyectos de normas técnicas de regulación a la Comisión a más tardar el 21 de junio de 2014.
Se delegan en la Comisión los poderes para adoptar las normas técnicas de regulación a que se refiere el párrafo primero de conformidad con el procedimiento establecido en los artículos 10 a 14 del Reglamento (UE) no 1095/2010.
4 ter. La AEVM elaborará un informe sobre la posibilidad de establecer uno o varios cuadros de correspondencias de las calificaciones crediticias comunicadas de conformidad con el artículo 11 bis, apartado 1, y lo presentará a la Comisión a más tardar el 21 de junio de 2015. En este informe se evaluará, en particular:
a)
la posibilidad, el coste y el beneficio de establecer uno o varios cuadros de correspondencias;
b)
la forma de establecer uno o varios cuadros de correspondencias sin que la existencia de diferentes métodos de calificación dé lugar a un falseamiento de las calificaciones;
c)
todos los efectos que los cuadros de correlación pudieran tener en las normas técnicas de regulación elaboradas hasta la fecha en relación con el artículo 21, apartado 4 bis, letras b) y c).
La AEVM consultará a la ABE y la AESPJ en relación con lo dispuesto en el párrafo primero, letras a) y b).»;
c)
el apartado 5 se sustituye por el texto siguiente:
«5. La AEVM publicará un informe anual sobre la aplicación del presente Reglamento. El informe incluirá, en particular, una evaluación de la aplicación del anexo I por las agencias de calificación crediticia registradas al amparo del presente Reglamento, y una evaluación de la aplicación del mecanismo de refrendo a que se refiere el artículo 4, apartado 3.».
20)
En el artículo 22 bis el título se sustituye por el texto siguiente:
«Verificación del cumplimiento de los requisitos relativos a los métodos».
21)
El artículo 25 bis se sustituye por el texto siguiente:
«Artículo 25 bis
Autoridades sectoriales competentes responsables de supervisar y hacer cumplir el artículo 4, apartado 1, y los artículos 5 bis, 8 ter, 8 quater y 8 quinquies
Las autoridades sectoriales competentes serán responsables de supervisar y hacer cumplir el artículo 4, apartado 1, y los artículos 5 bis, 8 ter, 8 quater y 8 quinquies, de conformidad con la legislación sectorial pertinente.».
22)
Se inserta el título siguiente:
«TÍTULO III BIS
RESPONSABILIDAD CIVIL DE LAS AGENCIAS DE CALIFICACIÓN CREDITICIA
Artículo 35 bis
Responsabilidad civil
1. Si una agencia de calificación crediticia ha cometido de forma deliberada o por negligencia grave alguna de las infracciones enumeradas en el anexo III que afecte a una calificación crediticia, los inversores o emisores podrán reclamar a dicha agencia de calificación crediticia indemnización por los daños y perjuicios que hayan sufrido a causa de tal infracción.
Un inversor podrá reclamar daños y perjuicios, con arreglo al presente artículo, si demuestra que se ha basado en una calificación crediticia de manera razonable, en el sentido del artículo 5 bis, apartado 1, o la ha utilizado con el debido cuidado para tomar la decisión de invertir en un instrumento financiero cubierto por la calificación crediticia o de conservarlo o dejar de conservarlo.
Un emisor podrá reclamar daños y perjuicios, con arreglo al presente artículo, si demuestra que él o sus instrumentos financieros están cubiertos por la calificación crediticia y que la infracción no ha sido debida a una información engañosa o inexacta proporcionada por el emisor a la agencia de calificación crediticia de forma directa o mediante datos a disposición pública.
2. Corresponderá al inversor o al emisor presentar información precisa y detallada que indique que la agencia de calificación ha cometido una infracción del presente Reglamento y que tal infracción ha afectado a la calificación crediticia emitida.
Corresponderá al órgano jurisdiccional nacional competente evaluar aquello que constituye información precisa y detallada, teniendo en cuenta que el inversor o el emisor puede no tener acceso a Información que pertenezca estrictamente al ámbito de la agencia de calificación crediticia.
3. La responsabilidad civil de las agencias de calificación crediticia a que se refiere el apartado 1 únicamente se limitará de antemano si dicha limitación:
a)
es razonable y proporcionada, y
b)
está autorizada por el Derecho nacional aplicable, de conformidad con lo dispuesto en el apartado 4.
La limitación o exclusión de responsabilidad civil carecerá de efectos jurídicos si no cumple las condiciones contempladas en el párrafo primero.
4. Los términos “daños y perjuicios”, “de forma deliberada”, “negligencia grave”, “basarse de manera razonable”, “debido cuidado”, “afectar”, “razonable” y “proporcionada”, empleados, sin ser definidos, en el presente artículo, se interpretarán y aplicarán de conformidad con el Derecho nacional aplicable, determinado por las disposiciones pertinentes del Derecho internacional privado. Las cuestiones relativas a la responsabilidad civil de las agencias de calificación crediticia que no estén cubiertas por el presente Reglamento se regirán por el Derecho nacional aplicable, determinado por las disposiciones pertinentes del Derecho internacional privado. El órgano jurisdiccional competente para resolver una reclamación de responsabilidad civil presentada por un inversor o un emisor se determinará de conformidad con las disposiciones pertinentes del Derecho internacional privado.
5. El presente artículo no excluye otras reclamaciones de responsabilidad civil que puedan interponerse de conformidad con el Derecho nacional.
6. El derecho de resarcimiento establecido en el presente artículo no impedirá que la AEVM desempeñe plenamente sus funciones establecidas en el artículo 36 bis.».
23)
En el artículo 36 bis, apartado 2, el párrafo primero queda modificado como sigue:
a)
las letras a) y b) se sustituyen por el texto siguiente:
«a)
las infracciones a que se refiere el anexo III, sección I, puntos 1 a 5, 11 a 15, 19, 20, 23, 26 bis a 26 quinquies, 28, 30, 32, 33, 35, 41, 43, 50, 51 y 55 a 62, se sancionarán con multas de entre 500 000 EUR y 750 000 EUR;
b)
las infracciones a que se refiere el anexo III, sección I, puntos 6, 7, 8, 16, 17 18, 21, 22, 22 bis, 24, 25, 27, 29, 31, 34, 37 a 40, 42, 42 bis, 42 ter, 45 a 49 bis, 52, 53 y 54, se sancionarán con multas de entre 300 000 EUR y 450 000 EUR;»;
b)
las letras d) y e) se sustituyen por el texto siguiente:
«d)
las infracciones a que se refiere el anexo III, sección II, puntos 1, 6, 7, 8 y 9, se sancionarán con multas de entre 50 000 EUR y 150 000 EUR;
e)
las infracciones a que se refiere el anexo III, sección II, puntos 2, 3 bis a 5, se sancionarán con multas de entre 25 000 EUR y 75 000 EUR»;
c)
la letra h) se sustituye por el texto siguiente:
«h)
las infracciones a que se refiere el anexo III, sección I, punto 20 bis, y sección III, puntos 4 a 4 quater, 6, 8 y 10, se sancionarán con multas de entre 90 000 EUR y 200 000 EUR;».
24)
El artículo 39 queda modificado como sigue:
a)
se suprimen los apartados 1 y 3;
b)
se añaden los apartados siguientes:
«4. La Comisión, previa obtención de las recomendaciones técnicas de la AEVM, examinará la situación del mercado de la calificación crediticia de instrumentos de financiación estructurada, en particular el mercado de la calificación crediticia sobre retitulizaciones. Tras ese examen, la Comisión presentará al Parlamento Europeo y al Consejo, a más tardar el 1 de julio de 2016, un informe, acompañado, si procede, de una propuesta legislativa, en el que evalúe, en particular:
a)
si se dispone de una oferta suficiente que permita cumplir los requisitos establecidos en los artículos 6 ter y 8 quater;
b)
si resulta oportuno acortar o alargar la duración máxima de la relación contractual a la que hace referencia el artículo 6 ter, apartado 1, y el período mínimo que ha de transcurrir según el artículo 6 ter, apartado 4, antes de que la agencia de calificación crediticia pueda volver a celebrar con el emisor o un tercer vinculado un contrato para la emisión de calificaciones crediticias de retitulizaciones;
c)
si resulta oportuno modificar la exención a que se refiere el artículo 6 ter, apartado 2, párrafo segundo.
5. A más tardar el 1 de enero de 2016, la Comisión, previa obtención de las recomendaciones técnicas de la AEVM, examinará la situación del mercado de la calificación crediticia. Tras ese examen, la Comisión presentará al Parlamento Europeo y al Consejo un informe, acompañado, si procede, de una propuesta legislativa, en el que evalúe, en particular:
a)
si es necesario ampliar el ámbito de aplicación de las obligaciones a que se refiere el artículo 8 ter a fin de incluir cualquier otro producto financiero de crédito;
b)
si los requisitos a que se refieren los artículos 6, 6 bis y 7 han mitigado de manera suficiente los conflictos de intereses;
c)
si conviene que el mecanismo de rotación a que se refiere el artículo 6 ter se haga extensivo a otras categorías de activos, y si resulta oportuno utilizar períodos de duración diferenciada para cada categoría de activos;
d)
la idoneidad de los modelos de retribución existentes y alternativos;
e)
si es necesario aplicar otras medidas para fomentar la competencia en el mercado de las calificaciones crediticias;
f)
la idoneidad de iniciativas suplementarias para promover la competencia en el mercado de la calificación crediticia en el contexto de la evolución de la estructura del sector;
g)
si es necesario proponer medidas para evitar el exceso de confianza contractual en las calificaciones crediticias;
h)
el nivel de concentración del mercado, los riesgos derivados de una concentración elevada y su impacto en la estabilidad global del sector financiero.
6. La Comisión informará al Parlamento Europeo y al Consejo, al menos una vez al año, de todas las nuevas decisiones en materia de equivalencia, con arreglo al artículo 5, apartado 6, adoptadas durante el período cubierto por el informe.».
25)
El artículo 39 bis se sustituye por el texto siguiente:
«Artículo 39 bis
Personal y recursos de la AEVM
A más tardar el 21 de junio de 2014, la AEVM evaluará sus necesidades de personal y recursos derivadas de la asunción de sus poderes y obligaciones de conformidad con el presente Reglamento y presentará un informe al Parlamento Europeo, el Consejo y la Comisión.».
26)
Se inserta el artículo siguiente:
«Artículo 39 ter
Obligaciones en materia de información
1. A más tardar el 31 de diciembre de 2015, la Comisión presentará un informe al Parlamento Europeo y al Consejo sobre:
a)
las medidas adoptadas para suprimir las referencias a las calificaciones crediticias que induzcan o puedan inducir a una dependencia exclusiva o automática de ellas, y
b)
las herramientas que puedan permitir a los inversores evaluar ellos mismos el riesgo de crédito de los emisores y de los instrumentos financieros,
para suprimir, a más tardar el 1 de enero de 2020, todas las referencias a las calificaciones crediticias que figuren en el Derecho de la Unión con fines reglamentarios, siempre y cuando se determinen y apliquen alternativas adecuadas. La AEVM prestará asesoramiento técnico a la Comisión en el marco del presente apartado.
2. Teniendo en cuenta la situación del mercado, la Comisión, a más tardar el 31 de diciembre de 2014, presentará un informe al Parlamento Europeo y al Consejo sobre la idoneidad del desarrollo de una evaluación de la solvencia crediticia europea de la deuda soberana.
Teniendo en cuenta las conclusiones del informe a que hace referencia el párrafo primero y la situación del mercado, la Comisión, a más tardar el 31 de diciembre de 2016, presentará un informe al Parlamento Europeo y al Consejo sobre la idoneidad y la viabilidad de establecer una agencia europea de calificación crediticia dedicada a evaluar la solvencia crediticia de la deuda soberana de los Estados miembros o una fundación europea de calificación crediticia para todas las demás calificaciones crediticias.
3. A más tardar el 31 de diciembre de 2013, la Comisión presentará un informe al Parlamento Europeo y al Consejo sobre la viabilidad de una red de pequeñas agencias de calificación crediticia a fin de incrementar la competencia en el mercado. Dicho informe evaluará el apoyo financiero y no financiero para la creación de dicha red, teniendo en cuenta los posibles conflictos de intereses que podría suponer una financiación pública de esas características. A la luz de las conclusiones de dicho informe y tras el asesoramiento técnico de la AEVM, la Comisión podrá volver a evaluar las disposiciones del artículo 8 quinquies y proponer su modificación.».
27)
El anexo I queda modificado con arreglo a lo dispuesto en el anexo I del presente Reglamento.
28)
El anexo III queda modificado con arreglo a lo dispuesto en el anexo II del presente Reglamento.
Artículo 2
Entrada en vigor
El presente Reglamento entrará en vigor a los veinte días de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
No obstante lo dispuesto en el párrafo primero:
1)
el artículo 1, punto 7, letra a), puntos 9 y 10, y punto 11 en relación con el artículo 8 quinquies del Reglamento (CE) no 1060/2009, y puntos 12 y 27, del presente Reglamento serán aplicables a partir del 1 de junio de 2018 a efectos de la evaluación a que se refieren:
a)
al artículo 4, apartado 3, letra b), del Reglamento (CE) no 1060/2009 en cuanto a si los requisitos de un tercer país son como mínimo tan estrictos como los contemplados en esa letra, y
b)
al artículo 5, apartado 6, párrafo segundo, letra b), del Reglamento (CE) no 1060/2009 en cuanto a si las agencias de calificación crediticia de terceros países están sujetas a normas jurídicamente vinculantes equivalentes a las previstas en esa letra;
2)
el artículo 1, punto 8, del presente Reglamento, leído en relación con el artículo 6 bis, apartado 1, letra a), del Reglamento (CE) no 1060/2009, será aplicable a partir del 21 de junio de 2014 en lo que atañe a los accionistas o socios de una agencia de calificación crediticia que a 15 de noviembre de 2011 posean un 5 % o más del capital de varias agencias de calificación crediticia;
3)
el artículo 1, punto 15, será aplicable a partir del 21 de junio de 2015.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Estrasburgo, el 21 de mayo de 2013.