РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 656/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 май 2014 година
за установяване на правила за наблюдението на външните морски граници в контекста на оперативното сътрудничество, координирано от Европейската агенция за управление на оперативното сътрудничество по външните граници на държавите - членки на Европейския съюз
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 77, параграф 2, буква г) от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (1),
като имат предвид, че:
(1)
Целта на политиката на Съюза в областта на външните граници на Съюза е да гарантира ефективния мониторинг на преминаването на външните граници, включително чрез наблюдение на границите, като същевременно допринася за това да се гарантира защитата и спасяването на човешки живот. Целта на наблюдението на границите е да се предотврати неразрешено преминаване на границите, да се противодейства на трансграничната престъпност и да се залавят лицата, които преминават границите не по предвидения ред, или да се предприемат други мерки срещу тях. Наблюдението на границите следва да е ефективно при предотвратяването и разубеждаването на лицата, които се стремят да избегнат проверките по граничните контролно-пропускателни пунктове. За тази цел наблюдението на границите не се свежда само до разкриването на опити за неразрешено преминаване на граница, а включва и други мерки, например залавянето на плавателни съдове, за които се предполага, че се опитват да проникнат в Съюза, без да преминат гранични проверки, както и мерки за работа в ситуации като издирване и спасяване, които могат да възникнат по време на операция по наблюдение на границите по море, и мерки за извеждане на такава операция до успешен край.
(2)
Политиките на Съюза относно управлението на границите, убежището и имиграцията и тяхното прилагане следва да се ръководят от принципа на солидарност и на справедливо споделяне на отговорностите между държавите членки, съгласно член 80 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС). Когато е необходимо, актовете на Съюза, приети в рамките на тези политики, трябва да съдържат подходящи мерки за прилагането на този принцип и да насърчават разпределението на тежестта, включително посредством прехвърляне на доброволна основа на лица, на които е предоставена международна закрила.
(3)
Обхватът на настоящия регламент следва да се ограничи до операции по наблюдение на границите, извършвани от държавите членки по техните външни морски граници в контекста на оперативното сътрудничество, координирано от Европейската агенция за управление на оперативното сътрудничество по външните граници на държавите - членки на Европейския съюз („Агенцията“), създадена с Регламент (ЕО) № 2007/2004 на Съвета (2). Мерките по разследване и наказателните мерки се уреждат от националното наказателно право и действащите инструменти за правна взаимопомощ в областта на съдебното сътрудничество по наказателноправни въпроси в Съюза.
(4)
Агенцията отговаря за координирането на оперативното сътрудничество между държавите членки в областта на управлението на външните граници, включително по отношение наблюдението на границите. Агенцията отговаря и за подпомагането на държавите членки при обстоятелства, изискващи увеличена техническа помощ по външните граници, като се отчита обстоятелството, че някои случаи могат да включват хуманитарни извънредни ситуации и спасяване в морето. За по-нататъшното укрепване на това сътрудничество са необходими специални правила по отношение на дейностите по наблюдение на границите, осъществявани от морски, наземни или въздушни екипи на една държава членка по морските граници на друга държава членка или в открито море в контекста на оперативното сътрудничество, координирано от Агенцията.
(5)
Сътрудничеството със съседни трети държави е от решаващо значение за предотвратяването на неразрешеното преминаване на границите, за борбата с трансграничната престъпност и за предотвратяването на човешки жертви в морето. В съответствие с Регламент (ЕО) № 2007/2004 и доколкото напълно се гарантира зачитането на основните права на мигрантите, Агенцията може да си сътрудничи с компетентните органи от трети държави, по-специално по отношение на анализа на риска и обучението, и следва да подпомага оперативното сътрудничество между държавите членки и трети държави. Когато сътрудничеството с трети държави се осъществява на територията или в териториалните води на тези държави, държавите членки и Агенцията следва да спазват норми и стандарти, най-малкото равностойни на определените в правото на Съюза.
(6)
Европейската система за наблюдение на границите (Eurosur), създадена с Регламент (ЕС) № 1052/2013 на Европейския парламент и на Съвета (3), има за цел да засили обмена на информация и оперативното сътрудничество между държавите членки и с Агенцията. С това се гарантира, че осведомеността за обстановката и способността за реакция на държавите членки се подобряват значително, включително с подкрепата на Агенцията, за целите на разкриването, предотвратяването и борбата с незаконната имиграция и трансграничната престъпност и на приноса за гарантирането на защитата и спасяването на живота на мигрантите по външните граници на държавите членки. При координирането на операциите по наблюдение на границите Агенцията следва да предоставя на държавите членки информация и анализ относно тези операции в съответствие с посочения регламент.
(7)
Настоящият регламент заменя Решение 2010/252/ЕС на Съвета (4), което беше отменено от Съда на Европейския съюз („Съда“) с решение от 5 септември 2012 г. по дело C-355/10. В това решение Съдът постановява, че действието на Решение 2010/252/ЕС се запазва до влизането в сила на нови правила. Следователно от деня на влизане в сила на настоящия регламент посоченото решение престава да поражда правно действие.
(8)
По време на операции за наблюдение на границите по море държавите членки следва да спазват съответните си задължения по международното право, и по-конкретно Конвенцията на ООН по морско право, Международната конвенция за безопасност на човешкия живот на море, Международната конвенция за търсене и спасяване по море, Конвенцията на ООН срещу транснационалната организирана престъпност и Протокола към нея срещу незаконния трафик на мигранти по суша, море и въздух, Конвенцията на ООН за статута на бежанците, Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, Международния пакт за граждански и политически права, Конвенцията на ООН против изтезанията и други форми на жестоко, нечовешко или унизително отнасяне или наказание, Конвенцията на ООН за правата на детето и други имащи отношение международни инструменти.
(9)
При координирането на операции за наблюдение на границите по море Агенцията следва да изпълнява възложените ѝ задачи при пълно спазване на съответното право на Съюза, включително Хартата за основните права на Европейския съюз („Хартата“), и на съответното международно право, и по-конкретно посоченото в съображение 8.
(10)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 562/2006 на Европейския парламент и на Съвета (5) и с общите принципи на правото на Съюза всяка мярка, предприета в хода на операция по наблюдение, следва да бъде пропорционална на поставените цели, да бъде недискриминационна и да зачита изцяло човешкото достойнство, основните права и правата на бежанците и на търсещите убежище лица, включително принципа на забрана за връщане. Държавите членки и Агенцията са обвързани от разпоредбите на достиженията на правото на Съюза в областта на убежището, и по-специално от Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (6) по отношение на молбите за международна закрила, подадени на територията на държавите членки, включително на границата, в териториалните води или в транзитните зони.
(11)
Прилагането на настоящия регламент не следва да засяга Директива 2011/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (7), особено що се отнася до помощта, която следва да се оказва на жертвите на трафика на хора.
(12)
Настоящият регламент следва да се прилага при пълно спазване на принципа на забраната за връщане, както е определен в Хартата и тълкуван в съдебната практика на Съда и на Европейския съд по правата на човека. В съответствие с този принцип никое лице не следва да бъде сваляно на брега, да бъде принуждавано да влиза, да бъде водено или по друг начин предавано на властите на държава, в която, наред с другото, съществува сериозна опасност да му бъде наложено смъртно наказание, да бъде подложено на изтезания, преследване или друго нечовешко или унизително отношение или наказание, или в която съществува заплаха за живота или свободата му поради неговата раса, вероизповедание, националност, сексуална ориентация, принадлежност към определена социална група или политически възгледи, или в която съществува сериозна опасност за експулсиране, извеждане или екстрадиране в друга държава в разрез с принципа на забраната за връщане.
(13)
Евентуалното наличие на споразумение между държава членка и трета държава не освобождава държавите членки от техните задължения съгласно правото на Съюза и международното право, по-специално по отношение на спазването на принципа на забрана за връщане, когато им е известно или би трябвало да им е известно, че системните недостатъци на процедурата за предоставяне на убежище и условията за приемане на търсещи убежище лица в тази трета държава съставляват сериозни основания да се смята, че лицето, търсещо убежище, е изложено на сериозна опасност от нечовешко или унизително отношение, или когато знаят или би трябвало да знаят, че тази трета държава участва в практики, които противоречат на принципа на забрана за връщане.
(14)
По време на операция за наблюдение на границите по море може да възникне ситуация, при която да бъде необходимо да се окаже помощ на бедстващи лица. В съответствие с международното право всяка държава трябва да изисква от капитана на плавателен съд, плаващ под нейното знаме, да оказва незабавно помощ на всяко открито в морето лице, което е застрашено от смърт, и да пристъпва възможно най-бързо към спасяването на бедстващи лица, доколкото това може да се извърши без сериозна опасност за плавателния съд, екипажа или пътниците. Тази помощ следва да бъде оказана без значение на гражданството или статута на нуждаещите се лица или на обстоятелствата, при които са открити. На капитана на кораба и екипажа не следва да бъдат налагани наказания заради това, че са спасили бедстващи в морето лица и са ги отвели на безопасно място.
(15)
Задължението за оказване на помощ на бедстващи лица следва да се изпълнява от държавите членки в съответствие с приложимите разпоредби на международните правни инструменти, уреждащи ситуациите на издирване и спасяване, и в съответствие с изискванията по отношение на защитата на основните права. Настоящият регламент не следва да засяга отговорностите на органите по издирване и спасяване, включително за гарантиране, че координацията и сътрудничеството се осъществяват по такъв начин, че спасените лица да бъдат транспортирани до безопасно място.
(16)
Когато оперативният район на морска операция включва региона на издирване и спасяване на трета държава, при планирането на морска операция следва да се търси установяване на канали за комуникация с органите по издирване и спасяване на тази трета държава, като по този начин се гарантира, че тези органи ще бъдат в състояние да се отзоват при случаи на издирване и спасяване, възникващи в техния регион на издирване и спасяване.
(17)
Съгласно Регламент (ЕО) № 2007/2004 операциите по наблюдение на границите, координирани от Агенцията, се провеждат в съответствие с оперативен план. Съобразно с това по отношение на морските операции оперативният план следва да включва конкретна информация за прилагането на съответната компетентност и законодателство в географската област, в която се провежда съвместната операция, пилотният проект или бързата намеса, включително позовавания на правото на Съюза и международното право относно залавянето, спасяването по море и свалянето на брега. Оперативният план следва да се изготвя в съответствие с разпоредбите на настоящия регламент, уреждащи откриването, спасяването по море и свалянето на брега в контекста на координирани от Агенцията операции за наблюдение на границите по море, и като се вземат предвид конкретните обстоятелства около въпросната операция. Оперативният план следва да включва процедури, гарантиращи установяването и предоставянето на подходяща помощ, включително на достъп до международна закрила, на лица, които се нуждаят от международна закрила, на жертви на трафик на хора, непридружавани непълнолетни и малолетни лица и други уязвими лица.
(18)
Практиката по Регламент (ЕО) № 2007/2004 е, че за всяка морска операция се създава координационна структура в рамките на приемащата държава членка, в чийто състав са включени служители от приемащата държава членка, гост-служители и представители на Агенцията, включително координиращият служител на Агенцията. Тази координационна структура, обикновено наричана Международен координационен център, следва да се използва като средство за комуникация между служителите, участващи в морската операция, и съответните органи.
(19)
Настоящият регламент зачита основните права и съблюдава принципите, признати в членове 2 и 6 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) и в Хартата, и по-конкретно зачитането на човешкото достойнство, правото на живот, забраната на изтезанията и на нечовешкото или унизително отношение или наказание, забраната на трафика на хора, правото на свобода и сигурност, правото на защита на личните данни, правото на убежище и на закрила в случай на извеждане и експулсиране, принципите на забрана за връщане и недискриминация, правото на ефективни правни средства за защита и правата на детето. Настоящият регламент следва да се прилага от държавите членки и Агенцията в съответствие с тези права и принципи.
(20)
Доколкото целта на настоящия регламент, а именно приемането на специални правила за наблюдение на морските граници от служителите на граничната охрана, чиято дейност е координирана от Агенцията, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки вследствие на различията в тяхното право и практики, а поради многонационалния характер на операциите може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тази цел.
(21)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към ДЕС и към ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящия регламент и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане. Доколкото настоящият регламент представлява развитие на достиженията на правото от Шенген, в срок от шест месеца след вземането на решение от Съвета относно настоящия регламент Дания взема решение, в съответствие с член 4 от посочения протокол, дали да го въведе в националното си право.
(22)
По отношение на Исландия и Норвегия настоящият регламент представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Споразумението, сключено от Съвета на Европейския съюз, от една страна, и Република Исландия и Кралство Норвегия, от друга страна, за асоциирането на последните в процеса на изпълнение, прилагане и развитие на достиженията на правото от Шенген (8), които попадат в областта, посочена в член 1, буква А от Решение 1999/437/ЕО на Съвета (9).
(23)
По отношение на Швейцария настоящият регламент представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Споразумението между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария относно асоциирането на Конфедерация Швейцария към изпълнението, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген (10), които попадат в областта, посочена в член 1, буква А от Решение 1999/437/ЕО във връзка с член 3 от Решение 2008/146/ЕО на Съвета (11).
(24)
По отношение на Лихтенщайн настоящият регламент представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Протокола между Европейския съюз, Европейската общност, Конфедерация Швейцария и Княжество Лихтенщайн относно присъединяването на Княжество Лихтенщайн към Споразумението между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария относно асоциирането на Конфедерация Швейцария към изпълнението, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген (12), които попадат в областта, посочена в член 1, буква А от Решение 1999/437/ЕО във връзка с член 3 от Решение 2011/350/ЕС на Съвета (13).
(25)
Настоящият регламент представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген, в които Обединеното кралство не участва в съответствие с Решение 2000/365/ЕО на Съвета (14); следователно Обединеното кралство не участва в неговото приемане и не е обвързано от него, нито от неговото прилагане.
(26)
Настоящият регламент представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген, в които Ирландия не участва в съответствие с Решение 2002/192/ЕО на Съвета (15); следователно Ирландия не участва в неговото приемане и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Обхват
Настоящият регламент се прилага за операции по наблюдение на границите, извършвани от държавите членки по техните външни морски граници в контекста на оперативното сътрудничество, координирано от Европейската агенция за управление на оперативното сътрудничество по външните граници на държавите - членки на Европейския съюз.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1)
„Агенцията“ означава Европейската агенция за управление на оперативното сътрудничество по външните граници на държавите - членки на Европейския съюз, създадена с Регламент (ЕО) № 2007/2004;
2)
„морска операция“ означава съвместна операция, пилотен проект или бърза намеса, провеждани от държавите членки за наблюдение на техните външни морски граници и координирани от Агенцията;
3)
„приемаща държава членка“ означава държава членка, в която се провежда дадена морска операция или от която морската операция е започнала;
4)
„участваща държава членка“ означава държава членка, която участва в морска операция, като предоставя техническо оборудване, служители на граничната охрана, разположени като част от европейските екипи за гранична охрана, или друг подходящ персонал, но която не е приемаща държава членка;
5)
„участващ екип“ означава морски, наземен или въздушен екип под отговорността на приемащата държава членка или на участваща държава членка, който участва в морска операция;
6)
„Международен координационен център“ означава координационната структура, създадена в рамките на приемащата държава членка за координирането на морската операция;
7)
„национален координационен център“ означава националния координационен център, създаден за целите на Европейската система за наблюдение на границите (Eurosur) в съответствие с Регламент (ЕС) № 1052/2013;
8)
„оперативен план“ означава оперативния план, посочен в членове 3а и 8д от Регламент (ЕО) № 2007/2004;
9)
„плавателен съд“ означава всякакъв плавателен съд, включително лодки, надуваеми лодки, плаващи платформи, съдове на въздушна възглавница и хидроплани, които се използват или могат да бъдат използвани в морето;
10)
„плавателен съд без националност“ означава плавателен съд, който е без националност или може да бъде смятан за плавателен съд без националност, ако никоя държава не му е дала право да плава под нейно знаме или ако плава под знамената на две или повече държави, използвайки знамето на едната или на другата според ситуацията;
11)
„Протокол срещу незаконния трафик на мигранти“ означава Протоколът срещу незаконния трафик на мигранти по суша, море и въздух, допълващ Конвенцията на Организацията на обединените нации срещу транснационалната организирана престъпност и подписан в Палермо, Италия, през декември 2000 г.;
12)
„безопасно място“ означава място, където се смята, че спасителните операции са приключили, и където безопасността на живота на спасените лица не е застрашена, където техните основни човешки потребности могат да бъдат задоволени и откъдето може да бъде организирано транспортирането им до следващото или до крайното им местоназначение, като се вземе предвид защитата на основните им права в съответствие с принципа на забрана за връщане;
13)
„център за координация на спасителните дейности“ означава екип, отговарящ за насърчаване на ефикасното организиране на услугите по издирване и спасяване и за координация на провеждането на операциите по издирване и спасяване в рамките на района на издирване и спасяване, както е определен в Международната конвенция за търсене и спасяване по море;
14)
„прилежаща зона“ означава зона, прилежаща към териториалното море съгласно определеното в член 33 от Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право, където е официално обявена;
15)
„крайбрежна държава членка“ означава държава членка, в чието териториално море или прилежаща зона става залавянето.
ГЛАВА II
ОБЩИ ПРАВИЛА
Член 3
Безопасност в морето
Мерките, предприети за целите на морска операция, се провеждат по начин, който при всички случаи гарантира безопасността на заловените или спасените лица, безопасността на участващите екипи или на трети страни.
Член 4
Защита на основните права и принцип на забрана за връщане
1. Никое лице не може, в нарушение на принципа на забрана за връщане, да бъде сваляно на брега, да бъде принуждавано да влиза, да бъде водено или по друг начин предавано на властите на държава, в която, наред с другото, съществува сериозна опасност да му бъде наложено смъртно наказание, да бъде подложено на изтезания, преследване или друго нечовешко или унизително отношение или наказание, или в която съществува заплаха за живота или свободата му поради неговата раса, вероизповедание, националност, сексуална ориентация, принадлежност към определена социална група или политически възгледи; или в която съществува сериозна опасност за такова експулсиране, извеждане или екстрадиране в друга държава в разрез с принципа на забрана за връщане.
2. Когато се разглежда възможността за сваляне на брега в трета държава, в контекста на планирането на морска операция приемащата държава членка, в координация с участващите държави членки и Агенцията, взема предвид общата ситуация в тази трета държава.
Оценката на общата ситуация в дадена трета държава се основава на информация, взета от широк кръг източници, които може да включват други държави членки, органи, служби и агенции на Съюза и съответните международни организации, и може да отразява също наличието на споразумения и проекти в областта на миграцията и убежището, осъществявани в съответствие с правото на Съюза и посредством фондове на Съюза. Тази оценка е част от оперативния план, предоставя се на участващите екипи и се актуализира съобразно необходимостта.
Заловените или спасени лица не могат да бъдат сваляни на брега, принуждавани да влизат, водени или по друг начин предавани на властите на трета държава, когато приемащата държава членка или участващите държави членки знаят или би трябвало да знаят, че тази трета държава участва в практики съгласно описаното в параграф 1.
3. По време на морската операция, преди заловените или спасени лица да бъдат свалени на брега, принудени да влязат, заведени или по друг начин предадени на властите на трета държава и като вземат предвид оценката на общата ситуация в тази трета държава в съответствие с параграф 2, участващите екипи, без да се засяга член 3, използват всички средства за идентифициране на заловените или спасени лица, преценяват личното им положение, уведомяват ги за тяхното местоназначение по начин, който тези лица разбират или за който с основание може да се предположи, че разбират и им дават възможност да изразят всички основания, поради които смятат, че свалянето на брега на предложеното място би било в нарушение на принципа на забрана за връщане.
За тези цели в оперативния план се предоставят допълнителни подробности, включително при необходимост за наличието на брега на медицински лица, устни преводачи, правни консултанти и съответни други експерти на приемащата и участващата държава членка. Във всеки участващ екип има най-малко едно лице, преминало основно обучение за оказване на първа помощ.
Посоченият в член 13 доклад, включва въз основа на осигурената от приемащата и участващата държава членка информация допълнителни подробности за случаите на сваляне на брега в трети държави и относно това по какъв начин всеки елемент от предвидените в първа алинея от настоящия параграф процедури е бил приложен от участващите екипи с оглед да се гарантира спазване на принципа на забрана за връщане.
4. По време на цялата морска операция участващите екипи отчитат специалните нужди на децата, включително на непридружаваните непълнолетни и малолетни лица, жертвите на трафик на хора, лицата, нуждаещи се от спешна медицинска помощ, лицата с увреждания, лицата, нуждаещи се от международна закрила, и другите лица в особено уязвимо положение.
5. Обменът с трети държави на лични данни, получени по време на морска операция за целите на настоящия регламент, се ограничава строго до най-необходимото и се извършва в съответствие с Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (16), Рамково решение 2008/977/ПВР на Съвета (17) и относимите национални разпоредби за защита на данните.
Обменът с трети държави на лични данни по отношение на заловени или спасени лица, получени по време на морска операция, се забранява, когато има сериозен риск от нарушаване на принципа на забрана за връщане.
6. При изпълнението на задълженията си участващите екипи зачитат напълно човешкото достойнство.
7. Настоящият член се прилага за всички мерки, предприети от държавите членки или Агенцията в съответствие с настоящия регламент.
8. Служителите на граничната охрана и други служители, участващи в морска операция, преминават обучение относно съответните разпоредби за основните права, правото за бежанците и международния правен режим за търсене и спасяване в съответствие с член 5, втора алинея от Регламент (ЕО) № 2007/2004.
ГЛАВА III
СПЕЦИАЛНИ ПРАВИЛА
Член 5
Задържане
1. При откриване на плавателен съд, за който съществува подозрение, че превозва лица, които избягват или възнамеряват да избегнат проверките по гранични контролно-пропускателни пунктове, или че участва в незаконен трафик на мигранти по море, участващите екипи се приближават до него, за да го идентифицират и установят националността му, и до предприемането на допълнителни мерки наблюдават плавателния съд от безопасно разстояние, като вземат всички необходими предохранителни мерки. Участващите екипи събират информация за съответния плавателен съд и я съобщават незабавно на Международния координационен център, включително, когато е възможно, информация за състоянието на лицата на борда, по-специално за това дали съществува непосредствена опасност за техния живот или дали има лица, нуждаещи се от спешна медицинска помощ. Международният координационен център предава тази информация на националния координационен център на приемащата държава членка.
2. Когато плавателен съд се готви да навлезе или е навлязъл в териториалното море или в прилежащата зона на държава членка, която не участва в морската операция, участващите екипи събират и съобщават информацията за този плавателен съд на Международния координационен център, който предава тази информация на националния координационен център на съответната държава членка.
3. Участващите екипи събират и съобщават информация за всеки плавателен съд, за който съществува подозрение, че извършва незаконни дейности по море, които са извън обхвата на морската операция, на Международния координационен център, който предава тази информация на националния координационен център на съответната държава членка.
Член 6
Залавяне в териториалното море
1. В териториалното море на приемащата държава членка или съседна участваща държава членка същата държава разрешава на участващите екипи да предприемат една или повече от следните мерки, когато са налице разумни основания да се подозира, че определен плавателен съд може да превозва лица, които възнамеряват да избегнат проверките по граничните контролно-пропускателни пунктове, или се занимава с незаконен трафик на мигранти по море:
а)
изискване на информация и документи относно собствеността, регистрацията и подробности за пътуването на плавателния съд и относно самоличността, гражданството и съответни други данни за лицата на борда, включително дали има лица, нуждаещи се от спешна медицинска помощ, и уведомяване на лицата на борда, че може да не им бъде разрешено да преминат границата;
б)
спиране, качване на борда и претърсване на плавателния съд, на товара и лицата на борда, както и разпитване на тези лица, и уведомяването им, че лицата, управляващи плавателния съд, могат да бъдат подведени под отговорност за улесняване на пътуването.
2. Ако бъде намерено доказателство, потвърждаващо това подозрение, въпросната приемаща държава членка или съседна участваща държава членка може да разреши на участващите екипи да предприемат една или повече от следните мерки:
а)
задържане на плавателния съд и на лицата на борда;
б)
отправяне на заповед към плавателния съд да промени курса си към напускане на териториалното море или прилежащата зона или към местоназначение, различно от териториалното море или прилежащата зона, включително придружаване на плавателния съд или оставане в близост до него, докато не бъде потвърдено, че плавателният съд се придържа към зададения курс;
в)
отвеждане на плавателния съд или на лицата на борда до крайбрежната държава членка в съответствие с оперативния план.
3. Всяка мярка, предприета в съответствие с параграф 1 или 2, трябва да е пропорционална и да не надхвърля необходимото за постигане на целите на настоящия член.
4. За целите на параграфи 1 и 2 приемащата държава членка инструктира участващия екип по подходящ начин чрез Международния координационен център.
Участващият екип информира приемащата държава членка чрез Международния координационен център, когато капитанът на плавателния съд иска да бъде уведомен дипломатически служител или консулско длъжностно лице на държавата на знамето.
5. Когато има разумни основания за подозрение, че плавателен съд без националност превозва лица, които имат намерение да избегнат проверките по граничните контролно-пропускателни пунктове, или извършва незаконен трафик на мигранти по море, приемащата държава членка или съседната участваща държава членка, в чието териториално море е задържан плавателният съд без националност, разрешава една или повече от мерките, предвидени в параграф 1, и може да разреши една или повече от мерките, предвидени в параграф 2. Приемащата държава членка инструктира участващия екип по подходящ начин чрез Международния координационен център.
6. Всички оперативни дейности в териториалното море на държава членка, която не участва в морската операция, се извършват в съответствие с разрешението на тази държава членка. Приемащата държава членка инструктира участващия екип чрез Международния координационен център въз основа на курса на действие, разрешен от тази държава членка.
Член 7
Залавяне в открито море
1. В открито море, когато са налице разумни основания да се подозира, че даден плавателен съд извършва незаконен трафик на мигранти по море, участващите екипи предприемат една или повече от следните мерки, при условие че получат разрешение от държавата на знамето в съответствие с Протокола срещу незаконния трафик на мигранти и според случая - националното и международното право:
а)
изискване на информация и документи относно собствеността, регистрацията и подробности за пътуването на плавателния съд и относно самоличността, гражданството и съответни други данни за лицата на борда, включително дали има лица, нуждаещи се от спешна медицинска помощ;
б)
спиране, качване на борда и претърсване на плавателния съд, на товара и лицата на борда, както и разпитване на тези лица, и уведомяването им, че лицата, управляващи плавателния съд, могат да бъдат подведени под отговорност за улесняване на пътуването.
2. Ако бъдат намерени доказателства, потвърждаващи това подозрение, участващите екипи може да предприемат една или повече от следните мерки, при условие че получат разрешение от държавата на знамето, в съответствие с Протокола срещу незаконния трафик на мигранти и според случая - националното и международното право:
а)
задържане на плавателния съд и на лицата на борда;
б)
предупреждаване и отправяне на заповед към плавателния съд да не навлиза в териториалното море или прилежащата зона и при необходимост - отправяне на искане към плавателния съд да промени курса си към местоназначение, различно от териториалното море или прилежащата зона;
в)
отвеждане на плавателния съд или на лицата на борда до трета държава или предаване по друг начин на плавателния съд или на лицата на борда на органите на трета държава;
г)
отвеждане на плавателния съд или на лицата на борда до приемащата държава членка или до съседна участваща държава членка.
3. Всяка мярка, предприета в съответствие с параграф 1 или 2, трябва да е пропорционална и да не надхвърля необходимото за постигане на целите на настоящия член.
4. За целите на параграфи 1 и 2 приемащата държава членка инструктира участващия екип по подходящ начин чрез Международния координационен център.
5. Когато плавателният съд плава под знамето на приемащата държава членка или на участваща държава членка или носи обозначение за регистрация в приемащата държава членка или в участваща държава членка, тази държава членка, след потвърждаване на националността на плавателния съд, може да разреши една или повече от мерките, предвидени в параграфи 1 и 2. В такъв случай приемащата държава членка инструктира участващия екип по подходящ начин чрез Международния координационен център.
6. Ако плавателният съд плава под знамето на държава членка, която не участва в морската операция, или на трета държава, или ако носи обозначение за регистрация в държава членка, която не участва в морската операция, или в трета държава, приемащата държава членка или участваща държава членка, в зависимост от това чий участващ екип е задържал този плавателен съд, уведомява държавата на знамето, иска потвърждаване на регистрацията и ако националността бъде потвърдена, отправя искане към държавата на знамето да предприеме действия за прекратяване използването на нейния плавателен съд за незаконен трафик на мигранти. Ако държавата на знамето не желае или не може да направи това пряко или с помощта на държавата членка, към която принадлежи участващият екип, тази държава членка иска от държавата на знамето разрешение да предприеме някоя от мерките, установени в параграфи 1 и 2. Приемащата държава членка или участващата държава членка уведомява Международния координационен център за всяка комуникация с държавата на знамето и за планираните действия или мерки, разрешени от държавата на знамето. В такъв случай приемащата държава членка инструктира участващия екип по подходящ начин чрез Международния координационен център.
7. Когато, макар да плава под чуждо знаме или да отказва да покаже знамето си, има разумни основания да се подозира, че всъщност плавателният съд е със същата националност като тази на участващ екип, този участващ екип проверява правото на плавателния съд да плава под това знаме. За тази цел той може да се доближи до плавателния съд, за който съществуват подозрения. Ако подозренията останат, екипът може да извърши по-нататъшно обследване на борда на плавателния съд, като действа с нужното внимание.
8. Когато, макар да плава под чуждо знаме или да отказва да покаже знамето си, има разумни основания да се подозира, че всъщност плавателният съд е с националността на приемащата държава членка или на участваща държава членка, участващият екип проверява правото на плавателния съд да плава под нейното знаме.
9. Ако в случаите, посочени в параграф 7 или 8, подозренията относно националността на плавателния съд се потвърдят, тази приемаща държава членка или участваща държава членка може да разреши една или повече от мерките, предвидени в параграфи 1 и 2. В такъв случай приемащата държава членка инструктира участващия екип по подходящ начин чрез Международния координационен център.
10. До получаване на разрешение от държавата на знамето или в отсъствието на такова плавателният съд се наблюдава от безопасно разстояние. Не се предприемат никакви други мерки без изричното разрешение на държавата на знамето освен необходимите за отстраняване на непосредствена опасност за човешки живот или такива, които произтичат от съответни двустранни или многостранни споразумения.
11. Когато са налице разумни основания да се подозира, че плавателен съд без националност извършва незаконен трафик на мигранти по море, участващият екип може да се качи на борда на плавателния съд и да го претърси, за да удостовери липсата на националност. Ако бъде намерено доказателство, потвърждаващо това подозрение, участващият екип уведомява приемащата държава членка, която може да предприеме, пряко или с помощта на държавата членка, към която принадлежи участващият екип, по-нататъшни подходящи мерки, както е предвидено в параграфи 1 и 2, в съответствие с националното и международното право.
12. Държава членка, чийто участващ екип е предприел мярка в съответствие с параграф 1, незабавно уведомява държавата на знамето за резултатите от тази мярка.
13. Националният служител, представляващ приемащата държава членка или участваща държава членка в Международния координационен център, отговаря за улесняването на комуникацията със съответните органи на тази държава членка в усилията за получаване на разрешение да се извърши проверка на правото на плавателен съд да плава под нейното знаме или за предприемане на някоя от мерките, посочени в параграфи 1 и 2.
14. Когато основанията за подозрение, че даден плавателен съд извършва незаконен трафик на мигранти в открито море, се окажат неоснователни или когато участващият екип няма компетентност за действие, но продължава да съществува основателно подозрение, че плавателният съд превозва лица, които възнамеряват да достигнат до границата на държава членка и да избегнат проверките на гранично-пропускателните пунктове, този плавателен съд продължава да бъде наблюдаван. Международният координационен център съобщава информацията за този плавателен съд на националния координационен център на държавите членки, към които той се е насочил.
Член 8
Залавяне в прилежащата зона
1. В прилежащата зона на приемащата държава членка или на съседна участваща държава членка, мерките, предвидени в член 6, параграфи 1 и 2, се предприемат в съответствие с тези параграфи и с параграфи 3 и 4 от същия член. Разрешението, посочено в член 6, параграфи 1 и 2, може да бъде дадено само за мерки, които са необходими за предотвратяването на нарушение на съответните законови и подзаконови разпоредби в рамките на територията или териториалното море на тази държава членка.
2. Мерките, предвидени в член 6, параграфи 1 и 2, не се предприемат в прилежащата зона на държава членка, която не участва в морската операция, без разрешение на тази държава членка. Международният координационен център се уведомява за всяка комуникация с тази държава членка и за последващите действия, които са разрешени от тази държава членка. Ако тази държава членка не даде разрешение и ако съществуват разумни основания за подозрение, че плавателният съд превозва лица, които възнамеряват да достигнат границата на държава членка, се прилага член 7, параграф 14.
3. Когато плавателен съд без националност преминава транзитно през прилежащата зона, се прилага член 7, параграф 11.
Член 9
Ситуации на издирване и спасяване
1. Държавите членки спазват задължението за оказване на помощ на всеки бедстващ в морето плавателен съд или лице и по време на морска операция те правят необходимото техните участващи екипи да спазват това задължение в съответствие с международното право и зачитането на основните права. Екипите оказват помощ независимо от националността или статута на лицето или обстоятелствата, при които то е открито.
2. За целите на справяне със ситуации на издирване и спасяване, които може да възникнат по време на морска операция, в оперативния план се съдържат, в съответствие с относимото международно право, включително правото в областта на издирването и спасяването, най-малко следните разпоредби:
а)
когато в хода на морска операция участващите екипи имат основания да смятат, че са изправени пред състояние на несигурност, тревога или бедствие по отношение на даден плавателен съд или което и да е лице на борда, те предават незабавно цялата налична информация на центъра за координация на спасителните дейности, отговорен за района на издирване и спасяване, в който възниква ситуацията, и се поставят на разположение на този център за координация на спасителните дейности;
б)
участващите екипи информират Международния координационен център във възможно най-кратък срок за всеки контакт с центъра за координация на спасителните дейности и за действията, предприети от тях;
в)
плавателен съд или лицата на борда се считат за намиращи се в състояние на несигурност, по-конкретно когато:
i)
лицето е обявено за изчезнало или плавателният съд закъснява; или
ii)
лицето или плавателният съд не са се появили на очакваното място или не е представен доклад за безопасност;
г)
плавателен съд или лицата на борда се считат за намиращи се в състояние на тревога, по-конкретно когато:
i)
след ситуация на несигурност опитите за установяване на контакт с лицето или плавателния съд са се провалили, а запитванията, отправени към други подходящи източници, са били безуспешни; или
ii)
е получена информация, която показва, че оперативната ефективност на плавателния съд е нарушена, но не до степен, при която е вероятно настъпването на бедствено положение;
д)
плавателен съд или лицата на борда се считат за намиращи се в състояние на бедствие, по-конкретно когато:
i)
е получена сигурна информация, че лицето или плавателният съд се намира в опасност и се нуждае от незабавна помощ; или
ii)
след състояние на тревога по-нататъшните безуспешни опити за установяване на контакт с лицето или плавателния съд и по-широкомащабните безуспешни запитвания сочат вероятно наличие на бедствено положение; или
iii)
е получена информация, която показва, че оперативната ефективност на плавателния съд е била нарушена до степен, при която е вероятно настъпването на бедствено положение;
е)
с цел да се прецени дали даден плавателен съд е в състояние на несигурност, тревога или бедствие, участващите екипи вземат под внимание и предават цялата съответна информация и наблюдения на отговорния център за координация на спасителните дейности, включително информация относно:
i)
наличието на искане за помощ, въпреки че такова искане не е единственият фактор, за да се приеме, че е налице бедствено положение;
ii)
плавателната годност на плавателния съд и вероятността той да не достигне крайното си местоназначение;
iii)
броя лица на борда с оглед на вида на плавателния съд и неговото състояние;
iv)
наличието на необходимите за достигане до брега запаси като гориво, вода и храна;
v)
присъствието на квалифициран екипаж и команден състав на плавателния съд;
vi)
наличието на оборудване за безопасност и на навигационно и комуникационно оборудване и неговия капацитет;
vii)
присъствието на лица на борда, нуждаещи се от спешна медицинска помощ;
viii)
наличието на починали лица на борда;
ix)
присъствието на бременни жени или на деца на борда;
x)
метеорологичните условия и условията за корабоплаване, включително прогнозите за тези условия;
ж)
в очакване на инструкции от центъра за координация на спасителните дейности участващите екипи предприемат всички подходящи мерки за гарантиране на безопасността на съответните лица;
з)
когато плавателен съд се смята за намиращ се в положение на несигурност, тревога или бедствие, но лицата на борда отказват да приемат помощ, участващият екип уведомява отговорния център за координация на спасителните дейности и следва указанията му. Участващият екип продължава да полага дължимата грижа, като наблюдава плавателния съд и предприема всички необходими мерки за гарантиране на безопасността на засегнатите лица, като същевременно избягва да предприема каквито и да е действия, които биха могли да влошат ситуацията или да увеличат риска от нараняване или загуба на човешки живот;
и)
когато центърът за координация на спасителните дейности на трета държава, отговарящ за района на търсене и спасяване, не реагира на информацията, предадена от участващия екип, екипът се свързва с центъра за координация на спасителните дейности на приемащата държава членка, освен ако същият участващ екип не прецени, че друг международно признат център за координация на спасителните дейности е в състояние по-добре да поеме координацията на ситуацията, свързана с търсенето и спасяването.
Оперативният план може да съдържа подробности, съобразени с особеностите на съответната морска операция.
3. Когато ситуацията на търсене и спасяване е приключила, участващият екип, след консултация с Международния координационен център, възобновява морската операция.
Член 10
Сваляне на брега
1. В съответствие с международното право и при зачитане на основните права оперативният план съдържа най-малко следните условия за сваляне на брега на заловените или спасени при морска операция лица:
а)
в случай на залавяне в териториалното море или в прилежащата зона, както е посочено в член 6, параграф 1, 2 или 6 или в член 8, параграф 1 или 2, свалянето на брега се осъществява в крайбрежната държава членка, без да се засяга член 6, параграф 2, буква б);
б)
в случай на залавяне в открито море, както е предвидено в член 7, свалянето на брега може да се извърши в третата държава, от която се предполага, че е отпътувал плавателният съд. Ако това не е възможно, тогава свалянето на брега се осъществява в приемащата държава членка;
в)
в случай на ситуации на търсене и спасяване, както е предвидено в член 9, и без да се засяга отговорността на центъра за координация на спасителните дейности, приемащата държава членка и участващите държави членки си сътрудничат с отговорния център за координация на спасителните дейности с цел определяне на безопасно място, а когато отговорният център за координация на спасителните дейности определи такова безопасно място, вземат необходимите мерки свалянето на брега на спасените лица да се извърши бързо и ефективно.
Ако не е възможно участващият екип да бъде освободен от задължението си по член 9, параграф 1 възможно най-бързо, като се отчита безопасността на спасените лица и на самия участващ екип, на екипа се разрешава да свали на брега спасените лица в приемащата държава членка.
Тези условия за сваляне на брега не пораждат задължения за държавите членки, които не участват в морската операция, освен в случай че те изрично предоставят разрешение за предприемане на мерки в тяхното териториално море или прилежаща зона в съответствие с член 6, параграф 6 или член 8, параграф 2.
Оперативният план може да съдържа подробности, съобразени с особеностите на съответната морска операция.
2. Участващите екипи информират Международния координационен център за присъствието на лица по смисъла на член 4 и Международният координационен център предава тази информация до компетентните национални органи на държавата, в която се извършва свалянето на брега.
Оперативният план съдържа данните за контакт на тези компетентни национални органи, които предприемат подходящи последващи действия.
Член 11
Изменение на Регламент (ЕО) № 2007/2004
В края на буква й) съответно от член 3а, параграф 1 и член 8д, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 2007/2004 се добавя следното изречение:
„В това отношение оперативният план се установява в съответствие с Регламент (ЕС) № 656/2014 на Европейския парламент и на Съвета (18);
Член 12
Механизми за солидарност
1. Държава членка, която е изправена пред ситуация на спешен и извънреден натиск на външната си граница, може да отправя искане:
а)
за разполагане на европейски екипи за гранична охрана в съответствие с член 8а от Регламент (ЕО) № 2007/2004 за предоставяне на бърза оперативна помощ на тази държава членка;
б)
към Агенцията за техническа и оперативна помощ в съответствие с член 8 от Регламент (ЕО) № 2007/2004 с цел да получи помощ по въпроси, свързани с координацията между държавите членки и/или разполагането на експерти с цел оказване на помощ на компетентните национални органи;
в)
за спешна помощ съгласно член 14 от Регламент (ЕС) № 515/2014 на Европейския парламент и на Съвета (19) за посрещане на неотложни и специфични нужди в случай на извънредна ситуация.
2. Държава членка, изложена на миграционен натиск, който подлага на извънредно натоварване местата за настаняване на мигрантите и системите за убежище на тази държава, може да отправи искане:
а)
към Европейската служба за подкрепа в областта на убежището - за разполагане на екип за подкрепа в областта на убежището в съответствие с член 13 от Регламент (ЕС) № 439/2010 на Европейския парламент и на Съвета (20) за предоставяне на експертни знания, по-специално във връзка с услугите за устен превод, информация относно държавите на произход и познания в областта на обработката и управлението на делата за убежище;
б)
за спешна помощ съгласно член 21 от Регламент (ЕС) № 516/2014 на Европейския парламент и на Съвета (21) с оглед на спешните и специфични потребности в случай на извънредна ситуация.
Член 13
Доклад
1. Агенцията представя доклад на Европейския парламент, Съвета и Комисията относно практическото прилагане на настоящия регламент до 18 юли 2015 г. и всяка година след това.
2. Докладът включва описание на процедурите, въведени от Агенцията за прилагане на настоящия регламент по време на морски операции, заедно с информация относно практическото прилагане на настоящия регламент, включително подробна информация относно съответствието с основните права и въздействието върху тях, както и всякакви евентуални инциденти, които може да са възникнали.
ГЛАВА IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 14
Действие на Решение 2010/252/ЕС
Решение 2010/252/ЕС престава да поражда действие, считано от датата на влизане в сила на настоящия регламент.
Член 15
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в държавите членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Брюксел на 15 май 2014 година.
REGLAMENTO (UE) No 656/2014 DEL PARLAMENTO EUROPEO Y DEL CONSEJO
de 15 de mayo de 2014
por el que se establecen normas para la vigilancia de las fronteras marítimas exteriores en el marco de la cooperación operativa coordinada por la Agencia Europea para la Gestión de la Cooperación Operativa en las Fronteras Exteriores de los Estados miembros de la Unión Europea
EL PARLAMENTO EUROPEO Y EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 77, apartado 2, letra d),
Vista la propuesta de la Comisión Europea,
Previa transmisión del proyecto de acto legislativo a los Parlamentos nacionales,
De conformidad con el procedimiento legislativo ordinario (1),
Considerando lo siguiente:
(1)
El objetivo de la política de la Unión en el ámbito de las fronteras exteriores de la Unión es garantizar el control eficaz del cruce de las fronteras exteriores, inclusive mediante la vigilancia de fronteras, contribuyendo al mismo tiempo a proteger y a salvar vidas. La vigilancia de fronteras tiene por objeto impedir el cruce no autorizado de las fronteras, luchar contra la delincuencia transfronteriza y detener a las personas que cruzan ilegalmente las fronteras o adoptar contra ellas otro tipo de medidas. La vigilancia de fronteras debería ser capaz de impedir que las personas se sustraigan a las inspecciones en los pasos fronterizos, y disuadirlas de hacerlo. Con este propósito, la vigilancia de fronteras no se limita a la detección de los intentos de cruce no autorizado de las fronteras, sino que engloba también medidas positivas como la interceptación de embarcaciones sospechosas de intentar entrar en la Unión sin someterse a controles fronterizos, así como disposiciones dirigidas a abordar las situaciones de búsqueda y salvamento que pueden surgir durante una operación de vigilancia marítima de fronteras y disposiciones destinadas a finalizar con éxito esas operaciones.
(2)
Las políticas de la Unión en materia de gestión de fronteras, asilo e inmigración y su aplicación deben regirse por el principio de solidaridad y de reparto equitativo de la responsabilidad entre los Estados miembros, en virtud del artículo 80 del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea (TFUE). Siempre que sea necesario, los actos de la Unión adoptados en el marco de esas políticas han de incluir medidas apropiadas para la aplicación de ese principio y promover el reparto de la carga, en particular a través del traslado, de forma voluntaria, de los beneficiarios de protección internacional.
(3)
El ámbito de aplicación del presente Reglamento debe limitarse a las operaciones de vigilancia de fronteras llevadas a cabo por los Estados miembros en sus fronteras marítimas exteriores en el marco de la cooperación operativa coordinada por la Agencia Europea para la Gestión de la Cooperación Operativa en las Fronteras Exteriores de los Estados miembros de la Unión Europea («la Agencia») creada en virtud del Reglamento (CE) no 2007/2004 del Consejo (2). Las medidas de investigación y las medidas punitivas se rigen por el Derecho penal nacional y los instrumentos existentes sobre asistencia judicial mutua en el campo de la cooperación judicial en materia penal en la Unión.
(4)
La Agencia es la encargada de coordinar la cooperación entre los Estados miembros en el ámbito de la gestión de las fronteras exteriores, también por lo que se refiere a la vigilancia de fronteras. La Agencia tiene también la misión de ayudar a los Estados miembros en circunstancias que requieran una mayor asistencia técnica y operativa en las fronteras exteriores, teniendo en cuenta el hecho de que algunas situaciones pueden implicar emergencias humanitarias y salvamento marítimo. Para reforzar dicha cooperación, es necesario establecer normas específicas para las actividades de vigilancia fronteriza llevadas a cabo por unidades marítimas, terrestres y aéreas de un Estado miembro en la frontera marítima de otros Estados miembros o en alta mar en el marco de la cooperación operativa coordinada por la Agencia.
(5)
La cooperación con terceros países vecinos resulta esencial a la hora de impedir el cruce no autorizado de las fronteras, de luchar contra la delincuencia transfronteriza y prevenir la pérdida de vidas humanas en el mar. De conformidad con el Reglamento (CE) no 2007/2004 y en la medida en que se garantice el pleno respeto de los derechos fundamentales de los migrantes, la Agencia puede cooperar con las autoridades competentes de terceros países, en particular en el análisis del riesgo y la formación, y debe facilitar la cooperación operativa entre los Estados miembros y terceros países. Cuando la cooperación con terceros países tenga lugar en el territorio o en el mar territorial de dichos países, los Estados miembros y la Agencia han de respetar normas y requisitos al menos equivalentes a los establecidos por el Derecho de la Unión.
(6)
El Sistema Europeo de Vigilancia de Fronteras (Eurosur) establecido por el Reglamento (UE) no 1052/2013 del Parlamento Europeo y del Consejo, (3) se propone reforzar el intercambio de información y la cooperación operativa entre los Estados miembros y con la Agencia. Con ello se trata de mejorar considerablemente, también con la ayuda de la Agencia, el conocimiento de la situación y la capacidad de reacción de los Estados miembros, a efectos de detectar, prevenir y combatir la inmigración ilegal y la delincuencia transfronteriza y contribuir a garantizar la protección y salvamento de las vidas de los migrantes en sus fronteras exteriores. Al coordinar las operaciones de vigilancia de fronteras, la Agencia debe proporcionar a los Estados miembros información y análisis sobre esas operaciones, de conformidad con dicho Reglamento.
(7)
El presente Reglamento sustituye a la Decisión 2010/252/UE del Consejo (4) que fue anulada por el Tribunal de Justicia de la Unión Europea («el Tribunal») en su sentencia de 5 de septiembre de 2012 en el asunto C-355/10. En dicha sentencia, el Tribunal mantuvo los efectos de la Decisión 2010/252/UE hasta que entraran en vigor nuevas normas. Por consiguiente, desde la fecha de entrada en vigor del presente Reglamento, la citada Decisión deja de surtir efectos.
(8)
Durante las operaciones de vigilancia marítima de fronteras, los Estados miembros deben respetar sus obligaciones respectivas en virtud del Derecho internacional, en particular la Convención de las Naciones Unidas sobre el Derecho del Mar, el Convenio Internacional para la Seguridad de la Vida Humana en el Mar, el Convenio Internacional sobre Búsqueda y Salvamento Marítimos, la Convención de las Naciones Unidas contra la Delincuencia Organizada Transnacional y su Protocolo contra el tráfico ilícito de migrantes por tierra, mar y aire, la Convención de las Naciones Unidas sobre el Estatuto de los Refugiados, el Convenio Europeo para la Protección de los Derechos Humanos y de las Libertades Fundamentales, el Pacto Internacional de Derechos Civiles y Políticos, la Convención contra la tortura y otros tratos o penas crueles, inhumanos o degradantes, la Convención de las Naciones Unidas sobre los Derechos del Niño y otros instrumentos internacionales aplicables.
(9)
A la hora de coordinar operaciones de vigilancia marítima de fronteras, la Agencia debe desempeñar sus funciones ateniéndose plenamente a la normativa aplicable de la Unión, incluida la Carta de los Derechos Fundamentales de la Unión Europea («la Carta»), y el Derecho internacional aplicable, en particular los actos mencionados en el considerando 8.
(10)
De acuerdo con el Reglamento (CE) no 562/2006 del Parlamento Europeo y del Consejo (5) y los principios generales del Derecho de la Unión, las medidas adoptadas en el transcurso de una operación de vigilancia deben ser proporcionales a los objetivos perseguidos, no discriminatorias y deben respetar plenamente la dignidad humana, los derechos fundamentales y los derechos de los refugiados y de los solicitantes de asilo, incluyendo el principio de no devolución. Tanto los Estados miembros como la Agencia deben cumplir las disposiciones del acervo en materia de asilo, y especialmente las de la Directiva 2013/32/UE del Parlamento Europeo y del Consejo (6) por lo que se refiere a las solicitudes de protección internacional presentadas en el territorio, con inclusión de la frontera, en las aguas territoriales o en las zonas de tránsito de los Estados miembros.
(11)
La aplicación del presente Reglamento debe entenderse sin perjuicio de la Directiva 2011/36/UE del Parlamento Europeo y del Consejo (7), en particular por lo que se refiere a la ayuda que debe prestarse a las víctimas de trata de seres humanos.
(12)
El presente Reglamento debe aplicarse observando plenamente el principio de no devolución definido en la Carta, tal como ha sido interpretado por la jurisprudencia del Tribunal y del Tribunal Europeo de Derechos Humanos. Con arreglo a dicho principio, ninguna persona debe ser desembarcada en un país, forzada a entrar en él ni entregada, de la manera que sea, a sus autoridades cuando exista un riesgo grave de que se vea expuesta a sufrir pena de muerte, tortura, persecución o cualquier otra pena o trato inhumano o degradante, entre otros casos, o cuando su vida o su libertad estén amenazadas por motivos de raza, religión, nacionalidad, orientación sexual, pertenencia a un determinado grupo social u opinión política, o cuando exista un riesgo grave de que sea expulsada, trasladada o extraditada a otro país incumpliendo el principio de no devolución.
(13)
La posible existencia de un acuerdo entre un Estado miembro y un tercer país no exime a los Estados miembros de las obligaciones que le incumben en virtud del Derecho de la Unión e internacional, especialmente las relativas al cumplimiento del principio de no devolución, en los casos en que sepan o deban saber que las deficiencias sistémicas en el procedimiento de asilo y en las condiciones de acogida de los solicitantes de asilo en ese tercer país constituyen una razón válida para creer que el solicitante de asilo se enfrentaría a un riesgo grave de ser sometido a un trato inhumano o degradante o cuando sepan o deban saber que ese tercer país lleva a cabo prácticas que violan el principio de no devolución.
(14)
Durante las operaciones de vigilancia marítima de fronteras, pueden presentarse situaciones en las que sea necesario prestar auxilio a personas en peligro. De acuerdo con el Derecho internacional, todo Estado debe exigir al capitán de un buque que enarbole su pabellón que, siempre que pueda hacerlo sin grave peligro para el buque, su tripulación o sus pasajeros, preste auxilio sin demora a cualquier persona que se encuentre en peligro de desaparecer en el mar, y que se dirija a la mayor velocidad posible a prestar auxilio a las personas que estén en peligro. Dicho auxilio debe prestarse independientemente de cuál sea la nacionalidad o el estatuto de las personas necesitadas de auxilio o de las circunstancias en que estas se encuentren. El patrón del buque y su tripulación no deben verse expuestos a que se les impongan condenas penales por el mero hecho de haber rescatado a personas que se hallen en peligro en el mar y haberlas trasladado a un lugar seguro.
(15)
Los Estados miembros deben cumplir la obligación de prestar auxilio a personas en peligro de conformidad con las disposiciones aplicables de los instrumentos internacionales que regulan las situaciones de búsqueda y salvamento, y de acuerdo con los requisitos relativos a la protección de los derechos fundamentales. El presente Reglamento no debe afectar a las responsabilidades de las autoridades de búsqueda y salvamento, incluida la de garantizar que la coordinación y la cooperación se lleven a cabo de tal modo que se pueda conducir a las personas rescatadas a un lugar seguro.
(16)
En caso de que la zona operativa de una operación marítima abarque la zona de búsqueda y salvamento de un tercer país, debe procurarse el establecimiento de canales de comunicación con las autoridades de búsqueda y salvamento de ese tercer país a la hora de planificar una operación marítima, de forma que se garantice que esas autoridades puedan responder a los casos de búsqueda y salvamento que se produzcan en su zona de búsqueda y salvamento.
(17)
Con arreglo al Reglamento (CE) no 2007/2004, las operaciones de vigilancia de fronteras coordinadas por la Agencia se llevan a cabo de acuerdo con un plan operativo. Así pues, por lo que respecta a las operaciones marítimas, el plan operativo debe incluir información específica sobre la aplicación de la jurisdicción y la legislación pertinentes en la zona geográfica en que tiene lugar la operación conjunta, el proyecto piloto o la intervención rápida, incluidas las referencias al Derecho de la Unión e internacional en relación con la interceptación, el salvamento en el mar y el desembarque. El plan operativo debe establecerse de conformidad con las disposiciones del presente Reglamento que regulan la interceptación, el salvamento en el mar y el desembarque en el contexto de las operaciones de vigilancia marítima de las fronteras coordinadas por la Agencia, y teniendo en cuenta las circunstancias particulares de la operación de que se trate. El plan operativo debe incluir procedimientos para garantizar que se identifique a las personas que necesiten protección internacional, a las víctimas de trata de seres humanos, a los menores no acompañados y otras personas vulnerables y se les preste la asistencia adecuada, incluido el acceso a la protección internacional.
(18)
La práctica conforme al Reglamento (CE) no 2007/2004 es que, para cada operación marítima, se establezca una estructura de coordinación en el Estado miembro de acogida, integrada por funcionarios del Estado miembro de acogida, agentes invitados y representantes de la Agencia, incluido el Coordinador de la Agencia. Esta estructura de coordinación -normalmente denominada «Centro de Coordinación Internacional»- debe utilizarse como canal de comunicación entre los agentes que participan en la operación marítima y las autoridades competentes.
(19)
El presente Reglamento respeta los derechos fundamentales y los principios reconocidos en los artículos 2 y 6 del Tratado de la Unión Europea (TUE) y en la Carta, y en particular la dignidad humana, el derecho a la vida, la prohibición de la tortura y de las penas o los tratos inhumanos o degradantes, la prohibición de la trata de seres humanos, el derecho a la libertad y a la seguridad, el derecho a la protección de los datos de carácter personal, el derecho de asilo y la protección en caso de devolución y expulsión, los principios de no devolución y no discriminación, el derecho a la tutela judicial efectiva y los derechos del niño. Los Estados miembros y la Agencia deben aplicar el presente Reglamento de acuerdo con estos derechos y principios.
(20)
Dado que el objetivo del presente Reglamento, a saber, la adopción de normas específicas para la vigilancia marítima de las fronteras por agentes de la guardia de fronteras que operan bajo la coordinación de la Agencia, no puede ser alcanzado de manera suficiente por los Estados miembros debido a las diferencias que existen en sus legislaciones y prácticas, sino que, debido al carácter multinacional de las operaciones, puede lograrse mejor a escala de la Unión, esta está facultada para adoptar medidas de acuerdo con el principio de subsidiariedad establecido en el artículo 5 del TUE. De acuerdo con el principio de proporcionalidad establecido en el mismo artículo, el presente Reglamento no excede de lo necesario para alcanzar dicho objetivo.
(21)
De conformidad con lo dispuesto en los artículos 1 y 2 del Protocolo no 22 sobre la posición de Dinamarca, anejo al TUE y al TFUE, Dinamarca no participa en la adopción del presente Reglamento y no queda vinculada por el mismo ni sujeta a su aplicación. Dado que el presente Reglamento desarrolla el acervo de Schengen, Dinamarca, de conformidad con el artículo 4 de dicho Protocolo, decidirá, dentro de un período de seis meses a partir de que el Consejo haya tomado una decisión sobre el presente Reglamento, si lo incorpora a su ordenamiento jurídico interno.
(22)
Por lo que respecta a Islandia y a Noruega, el presente Reglamento constituye un desarrollo de las disposiciones del acervo de Schengen en el sentido del Acuerdo celebrado por el Consejo de la Unión Europea, la República de Islandia y el Reino de Noruega sobre la asociación de estos dos Estados a la ejecución, aplicación y desarrollo del acervo de Schengen (8), que entran en el ámbito mencionado en el artículo 1, punto A, de la Decisión 1999/437/CE del Consejo (9).
(23)
Por lo que respecta a Suiza, el presente Reglamento constituye un desarrollo de las disposiciones del acervo de Schengen en el sentido del Acuerdo entre la Unión Europea, la Comunidad Europea y la Confederación Suiza sobre la asociación de la Confederación Suiza a la ejecución, aplicación y desarrollo del acervo de Schengen (10), que entran en el ámbito mencionado en el artículo 1, punto A, de la Decisión 1999/437/CE, leído en relación con el artículo 3 de la Decisión 2008/146/CE del Consejo (11).
(24)
Por lo que respecta a Liechtenstein, el presente Reglamento constituye un desarrollo de las disposiciones del acervo de Schengen en el sentido del Protocolo entre la Unión Europea, la Comunidad Europea, la Confederación Suiza y el Principado de Liechtenstein sobre la adhesión del Principado de Liechtenstein al Acuerdo entre la Unión Europea, la Comunidad Europea y la Confederación Suiza sobre la asociación de la Confederación Suiza a la ejecución, aplicación y desarrollo del acervo de Schengen (12), que entran en el ámbito mencionado en el artículo 1, punto A, de la Decisión 1999/437/CE, leído en relación con el artículo 3 de la Decisión 2011/350/UE del Consejo (13).
(25)
El presente Reglamento constituye un desarrollo de las disposiciones del acervo de Schengen en las que el Reino Unido no participa de conformidad con la Decisión 2000/365/CE del Consejo (14); por lo tanto, el Reino Unido no participa en su adopción y no está vinculado por el mismo ni sujeto a su aplicación.
(26)
El presente Reglamento constituye un desarrollo de las disposiciones del acervo de Schengen en las que Irlanda no participa de conformidad con la Decisión 2002/192/CE del Consejo (15); por lo tanto, Irlanda no participa en su adopción y no está vinculada por el mismo ni sujeta a su aplicación.
HAN ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
CAPÍTULO I
DISPOSICIONES GENERALES
Artículo 1
Ámbito de aplicación
El presente Reglamento se aplicará a las operaciones de vigilancia de fronteras llevadas a cabo por los Estados miembros en sus fronteras marítimas exteriores en el marco de la cooperación operativa coordinada por la Agencia Europea para la Gestión de la Cooperación Operativa en las Fronteras Exteriores de los Estados miembros de la Unión Europea.
Artículo 2
Definiciones
A efectos del presente Reglamento se entenderá por:
1) «Agencia»: la Agencia Europea para la Gestión de la Cooperación Operativa en las Fronteras Exteriores de los Estados miembros de la Unión Europea, creada en virtud del Reglamento (CE) no 2007/2004;
2) «operación marítima»: una operación conjunta, un proyecto piloto o una intervención rápida llevados a cabo por los Estados miembros para la vigilancia de sus fronteras marítimas exteriores bajo la coordinación de la Agencia;
3) «Estado miembro de acogida»: un Estado miembro en el que tiene lugar o desde el que se inicia una operación marítima;
4) «Estado miembro participante»: un Estado miembro que participa en una operación marítima proporcionando equipos técnicos, guardias de fronteras desplegados como parte de equipos europeos de agentes de la guardia de fronteras u otro personal que sea pertinente, pero que no es un Estado miembro de acogida;
5) «unidad participante»: una unidad marítima, terrestre o aérea bajo la responsabilidad del Estado miembro de acogida o de un Estado miembro participante, que participa en una operación marítima;
6) «Centro de Coordinación Internacional»: la estructura de coordinación establecida en el Estado miembro de acogida para la coordinación de la operación marítima;
7) «Centro de Coordinación Nacional»: el centro de coordinación nacional establecido a los efectos del Sistema Europeo de Vigilancia de Fronteras (Eurosur) de acuerdo con el Reglamento (UE) no 1052/2013.
8) «plan operativo»: el plan operativo mencionado en el artículo 3 bis o el artículo 8 sexies del Reglamento (CE) no 2007/2004;
9) «buque»: cualquier tipo de embarcación, con inclusión de los botes, lanchas neumáticas, plataformas flotantes, embarcaciones sin desplazamiento e hidroaviones, que se utilice o pueda utilizarse en el mar;
10) «buque apátrida»: un buque sin nacionalidad o asimilado a un buque sin nacionalidad cuando ningún Estado le ha concedido el derecho a enarbolar su pabellón, o cuando el barco navega bajo los pabellones de dos o más Estados, utilizándolos según su conveniencia;
11) «Protocolo contra el tráfico ilícito de migrantes»: el Protocolo contra el tráfico ilícito de migrantes por tierra, mar y aire, que complementa la Convención de las Naciones Unidas contra la Delincuencia Organizada Transnacional, firmada en Palermo, Italia, en diciembre de 2000;
12) «lugar seguro»: un lugar en el que se considera que finaliza una operación de salvamento y donde la seguridad de la vida de los supervivientes no está amenazada, y donde pueden satisfacerse sus necesidades humanas básicas y encontrarse medios de transporte para su traslado a su destino próximo o final, teniendo en cuenta la protección de sus derechos fundamentales de conformidad con el principio de no devolución;
13) «Centro de Coordinación de Salvamento»: una unidad responsable de promover la organización eficiente de los servicios de búsqueda y salvamento, y de coordinar el desarrollo de las operaciones de búsqueda y salvamento en una zona de búsqueda y salvamento en el sentido definido en el Convenio internacional sobre búsqueda y salvamento marítimos;
14) «zona contigua»: una zona contigua al mar territorial con arreglo a la definición del artículo 33 de la Convención de las Naciones Unidas sobre el Derecho del Mar, cuando haya sido proclamado formalmente;
15) «Estado miembro ribereño»: un Estado miembro en cuyo mar territorial o en cuya zona contigua se lleve a cabo una interceptación.
CAPÍTULO II
DISPOSICIONES GENERALES
Artículo 3
Seguridad en el mar
Las medidas que se adopten a efectos de una operación marítima se llevarán a cabo de tal modo que, en todos los casos, se garantice la seguridad de las personas interceptadas o rescatadas, la de las unidades participantes o la de terceros.
Artículo 4
Protección de los derechos fundamentales y principio de no devolución
1. Ninguna persona será desembarcada en un país, forzada a entrar en él, conducida o entregada de algún otro modo a sus autoridades, incumpliendo el principio de no devolución cuando, entre otros supuestos, exista un riesgo grave de que se vea expuesta a sufrir pena de muerte, tortura, persecución o cualquier otra pena o trato inhumano o degradante o cuando su vida o su libertad estén amenazadas por motivos de raza, religión, nacionalidad, orientación sexual, pertenencia a un determinado grupo social u opinión política, o cuando exista un riesgo grave de que sea expulsada, trasladada o extraditada a otro país incumpliendo el principio de no devolución.
2. A la hora de estudiar la posibilidad de desembarco en un tercer país en el contexto de la planificación de una operación marítima, el Estado miembro de acogida, en coordinación con los Estados miembros participantes y la Agencia, tendrá en cuenta la situación general imperante en ese tercer país.
La evaluación de la situación general imperante en un tercer país podrá basarse en información emanada de una amplia gama de fuentes, que puede incluir a otros Estados miembros, órganos, oficinas y agencias de la Unión y organizaciones internacionales pertinentes, y podrá tener en cuenta la existencia de acuerdos y proyectos en materia de migración y asilo, ejecutados de conformidad con la legislación de la Unión y a través de fondos de la Unión. Dicha evaluación formará parte del plan operativo, se facilitará a las unidades participantes y se actualizará siempre que sea necesario.
Las personas interceptadas o rescatadas no serán desembarcadas ni obligadas a entrar en un tercer país, conducidas o entregadas de algún otro modo a las autoridades de un tercer país cuando el Estado miembro de acogida o los Estados miembros participantes sepan o deban saber que ese tercer país lleva a cabo alguna de las prácticas descritas en el apartado 1.
3. Durante la operación marítima, antes de que las personas interceptadas o rescatadas sean desembarcadas, obligadas a entrar en un tercer país, conducidas o entregadas de algún otro modo a las autoridades de un tercer país y teniendo en cuenta la evaluación de la situación general en ese tercer país, de conformidad con el apartado 2, las unidades participantes deberán, sin perjuicio del artículo 3, utilizar todos los medios para identificar a las personas interceptadas o rescatadas, evaluar sus circunstancias personales, informarles de su destino de una manera que las personas comprendan, o sea razonable presumir que comprenden y darles la oportunidad de expresar las razones para creer que el desembarco en el lugar propuesto representaría un incumplimiento del principio de no devolución.
A tal efecto, el plan operativo incluirá, en caso necesario, mayores detalles sobre la disponibilidad en tierra de personal sanitario, intérpretes, asesores jurídicos y otros expertos pertinentes del Estado miembro de acogida y de los Estados miembros participantes. Cada unidad participante incluirá, como mínimo, a una persona con formación básica de primeros auxilios.
El informe mencionado en el artículo 13 deberá, con base en la información que facilite el Estado miembro de acogida y los Estados miembros participantes, incluir más detalles sobre los casos de desembarco en terceros países y sobre cómo fue aplicado por las unidades participantes cada elemento de los procedimientos establecidos en el párrafo primero del presente apartado para garantizar el cumplimiento del principio de no devolución.
4. Durante toda la operación marítima, las unidades participantes atenderán las necesidades específicas de los niños, en particular las de los menores no acompañados, de las víctimas de la trata de seres humanos, de las personas que requieran una asistencia médica urgente, de las personas con discapacidad, de las personas necesitadas de protección internacional y de cualesquiera otras personas que se encuentren en una situación especialmente vulnerable.
5. Cualquier intercambio con terceros países de datos de carácter personal obtenidos durante una operación marítima a efectos del presente Reglamento se limitará estrictamente a lo absolutamente necesario y se llevará a cabo de conformidad con la Directiva 95/46/CE del Parlamento Europeo y del Consejo (16), la Decisión marco 2008/977/JAI del Consejo (17) y las disposiciones nacionales aplicables en materia de protección de datos.
Queda prohibido el intercambio con terceros países de datos de carácter personal en relación con las personas interceptadas o rescatadas obtenidos durante una operación marítima cuando exista un grave peligro de violación del principio de no devolución.
6. Las unidades participantes, en el ejercicio de sus funciones, respetarán plenamente la dignidad humana.
7. El presente artículo se aplicará a todas las medidas adoptadas por los Estados miembros o por la Agencia de conformidad con el presente Reglamento.
8. Los guardias de fronteras y demás personal que participen en una operación marítima recibirán formación sobre las disposiciones pertinentes relacionadas con los derechos fundamentales, la legislación sobre los refugiados y el régimen jurídico internacional de búsqueda y salvamento, con arreglo al segundo párrafo del artículo 5 del Reglamento (CE) no 2007/2004.
CAPÍTULO III
DISPOSICIONES ESPECÍFICAS
Artículo 5
Detección
1. Si las unidades participantes detectan un buque sospechoso de transportar personas eludiendo o pretendiendo eludir las inspecciones en los pasos fronterizos, o de estar involucrado en el tráfico ilícito de migrantes por mar, las unidades participantes procederán a una aproximación para determinar su identidad y nacionalidad y, a la espera de otras medidas, vigilarán dicho buque a una distancia prudente tomando todas las precauciones oportunas. Las unidades participantes recabarán la información relativa a dicho buque y la notificarán inmediatamente al Centro de Coordinación Internacional, con inclusión, en lo posible, de información sobre la situación de las personas que se encuentren a bordo, especialmente acerca de si existe un peligro inminente para su vida o si dichas personas precisan de asistencia médica urgente. El Centro de Coordinación Internacional transmitirá esa información al Centro de Coordinación Nacional del Estado miembro de acogida.
2. Si un buque ha entrado o está a punto de entrar en el mar territorial o en la zona contigua de un Estado miembro que no participe en la operación marítima, las unidades participantes recabarán y notificarán la información relativa a dicho buque al Centro de Coordinación Internacional, que a su vez la transmitirá al Centro de Coordinación Nacional del Estado miembro afectado.
3. Las unidades participantes recabarán y notificarán la información relativa a cualquier buque sospechoso de realizar actividades ilegales en el mar que queden fuera del alcance de la operación marítima al Centro de Coordinación Internacional, que a su vez la transmitirá al Centro de Coordinación Nacional del Estado miembro afectado.
Artículo 6
Interceptación en el mar territorial
1. En el mar territorial del Estado miembro de acogida o de un Estado miembro vecino participante, dicho Estado autorizará a las unidades participantes, cuando existan indicios razonables para sospechar que un buque puede llevar a bordo personas que pretenden eludir las inspecciones en los pasos fronterizos o que está involucrado en el tráfico ilícito de migrantes por mar, a que adopten una o varias de las siguientes medidas:
a)
solicitar información y documentación sobre la propiedad, la matrícula y elementos relacionados con la travesía del buque, así como sobre la identidad, la nacionalidad y otros datos pertinentes de las personas a bordo, incluido si hay personas que necesiten urgentemente asistencia médica, y haciendo saber a las personas que se encuentren a bordo que podrían no ser autorizadas a cruzar la frontera;
b)
detener, abordar y registrar el buque, su carga y las personas a bordo, e interrogar a las personas que se encuentren a bordo, e informarles de que quienes dirigen el buque pueden ser sancionados por facilitar el viaje.
2. De hallarse elementos probatorios que confirmen la sospecha, el Estado miembro de acogida o un Estado miembro vecino participante podrá autorizar a las unidades participantes a que adopten una o varias de las siguientes medidas:
a)
apresar el buque y aprehender a las personas a bordo;
b)
ordenar al buque que modifique su rumbo para salir del mar territorial o la zona contigua o dirigirse a un destino distinto, inclusive escoltándolo o navegando junto a él hasta que se confirme que el buque se atiene a ese itinerario indicado;
c)
conducir al buque o a las personas a bordo hacia el Estado miembro ribereño con arreglo al plan operativo.
3. Toda medida que se adopte de conformidad con los apartados 1 o 2 deberá ser proporcionada y no exceder de lo necesario para cumplir con los objetivos del presente artículo.
4. A efectos de lo dispuesto en los apartados 1 y 2, el Estado miembro de acogida impartirá las instrucciones oportunas a la unidad participante a través del Centro de Coordinación Internacional.
La unidad participante deberá informar al Estado miembro de acogida, a través del Centro de Coordinación Internacional, en el caso de que el capitán del buque interceptado solicite que se notifique a un agente diplomático o consular del Estado de abanderamiento.
5. Cuando existan indicios razonables para sospechar que un buque apátrida lleva a bordo personas que pretenden eludir las inspecciones en los pasos fronterizos o que está involucrado en el tráfico ilícito de migrantes por mar, el Estado miembro de acogida o el Estado miembro participante vecino en cuyo mar territorial se haya interceptado al buque apátrida podrá autorizar una o varias de las medidas indicadas en el apartado 1 y podrá autorizar una o varias de las medidas indicadas en el apartado 2. El Estado miembro de acogida dará las oportunas instrucciones a la unidad participante a través del Centro de Coordinación Internacional.
6. Cualquier actividad operativa desarrollada en el mar territorial de un Estado miembro que no participe en la operación marítima deberá realizarse con la autorización de ese Estado miembro. El Estado miembro de acogida dará instrucciones a la unidad participante a través del Centro de Coordinación Internacional, basadas en la línea de actuación autorizada por dicho Estado miembro.
Artículo 7
Interceptación en alta mar
1. Cuando, en alta mar, existan indicios razonables para sospechar que un buque está involucrado en el tráfico ilícito de migrantes por mar, las unidades participantes adoptarán una o varias de las siguientes medidas, a reserva de la autorización del Estado de abanderamiento, de conformidad con el Protocolo contra el tráfico ilícito de migrantes y, en su caso, del Derecho nacional e internacional:
a)
solicitar información y documentación sobre la propiedad, la matrícula y elementos relacionados con la travesía del buque, así como sobre la identidad, la nacionalidad y otros datos pertinentes de las personas a bordo, en particular sobre si hay personas que necesitan urgentemente asistencia médica;
b)
detener, abordar y registrar el buque, su carga y las personas a bordo, e interrogar a las personas que se encuentren a bordo, e informarlas de que quienes guían el buque pueden ser sancionados por facilitar el viaje.
2. De hallarse elementos probatorios que confirmen la sospecha, las unidades participantes podrán adoptar una o más de las siguientes medidas, a reserva de la autorización del Estado de abanderamiento, de acuerdo con el Protocolo contra el tráfico ilícito de migrantes y, si procede, con el Derecho nacional e internacional:
a)
apresar el buque y aprehender a las personas a bordo;
b)
advertir y ordenar al buque que no entre en el mar territorial o en la zona contigua y, si fuera necesario, exigir al buque que cambie su rumbo hacia un destino que no sea el mar territorial o la zona contigua;
c)
conducir al buque o a las personas a bordo a un tercer país o, alternativamente, entregar el buque o las personas a bordo a las autoridades de un tercer país;
d)
conducir al buque o a las personas a bordo al Estado miembro de acogida o a un Estado vecino participante.
3. Toda medida que se adopte de conformidad con los apartados 1 o 2 deberá ser proporcionada y no exceder de lo necesario para alcanzar los objetivos del presente artículo.
4. A efectos de lo dispuesto en los apartados 1 y 2, el Estado miembro de acogida impartirá las instrucciones oportunas a la unidad participante a través del Centro de Coordinación Internacional.
5. Si el buque enarbola el pabellón o lleva la matrícula de la nacionalidad del Estado miembro de acogida o de un Estado miembro participante, ese Estado miembro podrá autorizar, tras confirmar la nacionalidad del buque, una o varias de las medidas contempladas en los apartados 1 y 2. El Estado miembro de acogida dará a continuación las oportunas instrucciones a la unidad participante a través del Centro de Coordinación Internacional.
6. Si el buque enarbola el pabellón o lleva la matrícula de la nacionalidad de un Estado miembro que no está participando en la operación marítima o de un tercer país, el Estado miembro de acogida o un Estado miembro participante, dependiendo de qué unidad participante haya interceptado el buque, lo notificará al Estado de abanderamiento, pedirá la confirmación de la matrícula y, si se confirma la nacionalidad, pedirá al Estado de abanderamiento que tome medidas para impedir la utilización de su buque para el tráfico ilícito de migrantes. En caso de que el Estado de abanderamiento no desee o no pueda hacerlo, ya sea directamente o bien con la ayuda del Estado miembro al que pertenezca la unidad participante, este último Estado miembro solicitará la autorización del Estado de abanderamiento para adoptar cualquiera de las medidas indicadas en los apartados 1 y 2. El Estado miembro de acogida o el Estado miembro participante informará al Centro de Coordinación Internacional de las eventuales comunicaciones con el Estado de abanderamiento, así como de las acciones o medidas previstas autorizadas por este. El Estado miembro de acogida dará a continuación las oportunas instrucciones a la unidad participante a través del Centro de Coordinación Internacional.
7. Si, con respecto a un buque que enarbola pabellón extranjero o que se niega a mostrar su pabellón, existen motivos razonables para sospechar que tiene en realidad la misma nacionalidad que una unidad participante, esta procederá a verificar el derecho del buque a enarbolar su pabellón. Con este propósito, podrá abordar el buque sospechoso. Si persisten las sospechas, la unidad efectuará una inspección más completa a bordo del buque, que se llevará a cabo con la mayor consideración posible.
8. Si, con respecto a un buque que enarbola pabellón extranjero o que se niega a mostrar su pabellón, existen motivos razonables para sospechar que tiene en realidad la nacionalidad del Estado miembro de acogida o de un Estado miembro participante, la unidad participante verificará el derecho del buque a enarbolar su pabellón.
9. Si, en los casos mencionados en los apartados 7 u 8, aparecieran pruebas que confirmaran que las sospechas con respecto a la nacionalidad del buque estaban fundadas, dicho Estado miembro de acogida o dicho Estado miembro participante podrá autorizar una o varias de las medidas contempladas en los apartados 1 y 2. El Estado miembro de acogida dará a continuación las oportunas instrucciones a la unidad participante a través del Centro de Coordinación Internacional.
10. A la espera o en ausencia de autorización del Estado de abanderamiento, el buque será sometido a vigilancia a una prudente distancia. No se adoptarán otras medidas sin la autorización expresa del Estado de abanderamiento, salvo las que sean necesarias para atenuar un peligro inminente para la vida de las personas o las que se deriven de los acuerdos bilaterales o multilaterales pertinentes.
11. Si existen motivos razonables para sospechar que un buque apátrida está involucrado en el tráfico ilícito de migrantes por mar, la unidad participante podrá visitar y registrar el buque con vistas a verificar su ausencia de nacionalidad. De hallarse elementos probatorios que confirmen la sospecha, la unidad participante informará de ello al Estado miembro de acogida, que podrá adoptar, ya sea directamente o bien con la ayuda del Estado miembro al que pertenezca la unidad participante, otras medidas adecuadas conforme a lo dispuesto en los apartados 1 y 2, con arreglo al Derecho nacional e internacional.
12. Todo Estado miembro cuya unidad participante haya adoptado alguna de las medidas previstas en el apartado 1 informará sin demora al Estado de abanderamiento del resultado de la medida en cuestión.
13. El funcionario nacional que represente al Estado miembro de acogida o a un Estado miembro participante en el Centro de Coordinación Internacional será responsable de facilitar las comunicaciones con las autoridades competentes de dicho Estado miembro para solicitar autorización para verificar el derecho de un buque a enarbolar su pabellón o adoptar cualquiera de las medidas contempladas en los apartados 1 y 2.
14. Cuando se compruebe que los motivos para sospechar que un buque está involucrado en el tráfico ilícito de migrantes en alta mar carecen de fundamento, o cuando la unidad participante no tenga competencia para actuar pero persista la sospecha razonable de que el buque lleva a bordo a personas que pretenden alcanzar la frontera de un Estado miembro y eludir las inspecciones en los pasos fronterizos, dicho buque seguirá sometido a vigilancia. El Centro de Coordinación Internacional comunicará la información sobre el buque al Centro de Coordinación Nacional de los Estados miembros hacia los que se dirige.
Artículo 8
Interceptación en la zona contigua
1. En la zona contigua del Estado miembro de acogida o de un Estado miembro vecino participante, las medidas contempladas en el artículo 6, apartados 1 y 2, se adoptarán de acuerdo con lo dispuesto en dichos apartados y en los apartados 3 y 4 del mismo artículo. Solo se concederá una autorización de las referidas en el artículo 6, apartados 1 y 2, para adoptar las medidas que sean necesarias para impedir la contravención de las disposiciones legales y reglamentarias aplicables dentro del territorio o del mar territorial de dicho Estado miembro.
2. Las medidas contempladas en el artículo 6, apartados 1 y 2, no deberán adoptarse en la zona contigua de un Estado miembro que no esté participando en la operación marítima sin la autorización de dicho Estado miembro. Se informará al Centro de Coordinación Internacional sobre cualquier comunicación con ese Estado miembro y sobre la línea de actuación posterior autorizada por este. En caso de que dicho Estado miembro no conceda su autorización, y de que existan motivos razonables para sospechar que el buque lleva a bordo personas que pretenden alcanzar la frontera de un Estado miembro, será de aplicación el artículo 7, apartado 14.
3. En los casos en que un buque apátrida esté transitando por la zona contigua, será de aplicación el artículo 7, apartado 11.
Artículo 9
Situaciones de búsqueda y salvamento
1. Los Estados miembros cumplirán con su obligación de prestar ayuda a cualquier buque o persona en situación de peligro en el mar y durante una operación marítima, y velarán por que sus unidades participantes cumplan con dicha obligación, con arreglo al Derecho internacional y respetando los derechos fundamentales. Este auxilio deberá prestarse sean cuales fueren la nacionalidad o la condición jurídica de tales personas o las circunstancias en que hayan sido encontradas.
2. A efectos de la gestión de situaciones de búsqueda y salvamento que puedan presentarse en el curso de una operación marítima, el plan operativo contendrá, de conformidad con el Derecho internacional pertinente, incluido el relativo a la búsqueda y el salvamento, al menos las siguientes disposiciones:
a)
cuando en el transcurso de una operación marítima las unidades participantes tengan motivos para suponer que se enfrentan a una fase de incertidumbre, alerta o peligro con relación a un buque o alguna persona a bordo, transmitirán con rapidez toda la información disponible al Centro de Coordinación de Salvamento responsable de la zona de búsqueda y salvamento en la que se haya producido la situación, y se pondrán a disposición de dicho Centro de Coordinación de Salvamento;
b)
las unidades participantes deberán informar cuanto antes al Centro de Coordinación Internacional sobre cualquier contacto entablado con el Centro de Coordinación de Salvamento y sobre la línea de acción que hayan adoptado;
c)
en concreto, se considerará que un buque o las personas a bordo están en una fase de incertidumbre cuando:
i)
se haya notificado la desaparición de una persona o un buque tenga retraso, o
ii)
una persona o un buque no hayan llegado a una posición prevista o no hayan informado sobre su seguridad;
d)
en concreto, se considerará que un barco o las personas a bordo están en una fase de alerta cuando:
i)
tras una fase de incertidumbre, no haya sido posible entablar contacto con la persona o con el buque y las indagaciones efectuadas en otras fuentes adecuadas hayan sido infructuosas, o
ii)
se reciba información que indique que la eficiencia operativa de un buque se ha visto comprometida, pero no hasta un punto en que resulte probable la existencia de una situación de peligro;
e)
en concreto, se considerará que un barco o las personas a bordo están en una fase de peligro cuando:
i)
se reciba información confirmada de que una persona o un buque están en peligro y requieren asistencia inmediata, o
ii)
tras una fase de alerta, nuevas tentativas infructuosas de entablar contacto con una persona o con un buque y nuevas indagaciones más amplias e infructuosas apunten a la probabilidad de que exista una situación de peligro, o
iii)
se reciba información que indique que la eficiencia operativa de un barco se ha visto afectada hasta un punto en que resulte probable la existencia de una situación de peligro;
f)
con objeto de determinar si el buque se encuentra en una fase de incertidumbre, de alerta o de peligro, las unidades participantes tendrán en cuenta y transmitirán toda la información y las observaciones pertinentes al Centro de Coordinación de Salvamento responsable, incluida la información sobre:
i)
la existencia de una solicitud de ayuda, aunque tal solicitud no constituirá el único factor para determinar la existencia de una situación de peligro,
ii)
la navegabilidad del buque y la probabilidad de que no alcance su destino final,
iii)
el número de personas presentes a bordo con relación al tipo y estado del buque,
iv)
la disponibilidad de suministros necesarios para llegar a la costa, como combustible, agua y alimentos,
v)
la presencia en el buque de un mando y una tripulación cualificados,
vi)
la disponibilidad de equipos de seguridad, navegación y comunicación, y su capacidad,
vii)
la presencia de personas a bordo que precisen asistencia médica urgente,
viii)
la presencia a bordo de personas fallecidas,
ix)
la presencia a bordo de mujeres embarazadas o niños,
x)
las condiciones meteorológicas y del mar, incluyendo las previsiones meteorológicas y marítimas;
g)
a la espera de instrucciones del Centro de Coordinación de Salvamento, las unidades participantes deberán adoptar todas las medidas apropiadas para garantizar la seguridad de las personas de que se trate;
h)
en los casos en que se considere que un buque se encuentra en una situación de incertidumbre, alerta o peligro pero las personas a bordo se nieguen a aceptar la ayuda, la unidad participante informará de ello al Centro de Coordinación de Salvamento responsable y seguirá las instrucciones de este. La unidad participante seguirá cumpliendo su obligación de asistencia vigilando el buque y adoptando cualquier medida necesaria para la seguridad de las personas de que se trate, aunque evitando emprender cualquier acción que pueda agravar la situación o aumentar las posibilidades de lesión o pérdida de vidas;
i)
en los casos en que el Centro de Coordinación de Salvamento del tercer país responsable de la zona de búsqueda y salvamento no responda a la información transmitida por la unidad participante, esta última se pondrá en contacto con el Centro de Coordinación de Salvamento del Estado miembro de acogida a menos que dicha unidad participante considere que otro Centro de Coordinación de Salvamento reconocido internacionalmente está en mejores condiciones para asumir la coordinación de la situación de búsqueda y salvamento.
El plan operativo podrá contener detalles adaptados a las circunstancias de la operación marítima de que se trate.
3. Una vez que haya concluido la situación de búsqueda y salvamento, la unidad participante reanudará la operación marítima tras consultar al Centro de Coordinación Internacional.
Artículo 10
Desembarco
1. El plan operativo contendrá, con arreglo al Derecho internacional y respetando los derechos fundamentales, al menos las siguientes modalidades relativas al desembarco de las personas interceptadas o rescatadas en una operación marítima:
a)
en caso de interceptación en el mar territorial o en la zona contigua, según se contempla en el artículo 6, apartados 1, 2 o 6, o en el artículo 8, apartados 1 o 2, el desembarco se realizará en el Estado miembro ribereño, sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo 6, apartado 2, letra b);
b)
en caso de interceptación en alta mar según lo establecido en el artículo 7, el desembarco podrá realizarse en el tercer país del que se suponga que haya partido el buque. Si esto no es posible, el desembarco se producirá en el Estado miembro de acogida;
c)
en el caso de las situaciones de búsqueda y salvamento contempladas en el artículo 9, y sin perjuicio de la responsabilidad del Centro de Coordinación de Salvamento, el Estado miembro de acogida y los Estados miembros participantes cooperarán con el Centro de Coordinación de Salvamento responsable para determinar un lugar seguro, y cuando el Centro de Coordinación de Salvamento responsable designe tal lugar seguro, velarán por que el desembarco de las personas rescatadas se efectúe de manera rápida y efectiva.
Si no resulta posible que la unidad participante quede exonerada de su obligación contemplada en el artículo 9, apartado 1, tan pronto como sea razonablemente posible y teniendo en cuenta la seguridad de las personas rescatadas y la de la propia unidad participante, esta deberá ser autorizada a desembarcar a las personas rescatadas en el Estado miembro de acogida.
Estas modalidades de desembarco no tendrán por efecto imponer obligaciones a los Estados miembros que no participan en la operación marítima, a menos que ellos mismos autoricen expresamente que se adopten medidas en su mar territorial o en su zona contigua de acuerdo con lo dispuesto en el artículo 6, apartado 6, o en el artículo 8, apartado 2.
El plan operativo podrá contener detalles adaptados a las circunstancias de la operación marítima de que se trate.
2. Las unidades participantes informarán al Centro de Coordinación Internacional de la presencia de cualquier persona según lo definido en el artículo 4 y el Centro de Coordinación Internacional transmitirá esa información a las autoridades nacionales competentes del país en el que se efectúe el desembarco.
El plan operativo contendrá los datos de contacto de dichas autoridades nacionales competentes, que deberán aplicar las medidas de seguimiento oportunas.
Artículo 11
Modificaciones del Reglamento (CE) no 2007/2004
En el artículo 3 bis, apartado 1, y en el artículo 8 sexies, apartado 1, del Reglamento (CE) no 2007/2004, al final de la letra j) respectivamente, se añade la siguiente frase:
«A tal efecto, el plan operativo se establecerá conforme al Reglamento (UE) no 656/2014 del Parlamento Europeo y del Consejo (18);
Artículo 12
Mecanismos de solidaridad
1. Todo Estado miembro que se enfrente a una situación de presión urgente y excepcional en sus fronteras exteriores podrá solicitar:
a)
el despliegue de equipos europeos de agentes de la guardia de fronteras, de conformidad con el artículo 8 bis del Reglamento (CE) no 2007/2004, con miras a prestar una asistencia operativa rápida a dicho Estado miembro;
b)
la asistencia operativa y técnica de la Agencia, de conformidad con el artículo 8 del Reglamento (CE) no 2007/2004, con miras a obtener asistencia en cuestiones de coordinación entre Estados miembros y/o el despliegue de expertos que apoyen a las autoridades nacionales competentes;
c)
la ayuda de emergencia prevista en el artículo 14 del Reglamento (UE) no 515/2014 del Parlamento Europeo y del Consejo (19), con miras a atender necesidades imperiosas y específicas en caso de situación de emergencia.
2. Un Estado miembro sometido a presiones migratorias fuertes que conlleven un recurso urgente a sus instalaciones de acogida y sus sistemas de asilo podrá solicitar:
a)
a la Oficina Europea de Apoyo al Asilo el despliegue de un equipo de apoyo al asilo de conformidad con el artículo 13 del Reglamento (UE) no 439/2010 del Parlamento Europeo y del Consejo (20), a fin de que este le asesore, en relación con los servicios de interpretación, la información sobre los países de origen y la tramitación y gestión de los procedimientos de asilo;
b)
la ayuda de emergencia prevista en el artículo 21 del Reglamento (UE) no 516/2014 del Parlamento Europeo y del Consejo (21), con miras a atender necesidades urgentes y específicas en caso de situación de emergencia;
Artículo 13
Informe
1. La Agencia presentará un informe al Parlamento Europeo, el Consejo y la Comisión sobre la aplicación práctica del presente Reglamento, a más tardar el 18 de julio de 2015 y cada año a partir de entonces.
2. El informe incluirá una descripción de los procedimientos establecidos por la Agencia para aplicar el presente Reglamento durante las operaciones marítimas e información sobre la aplicación del presente Reglamento en la práctica, incluyendo información detallada sobre el cumplimiento de los derechos fundamentales y las repercusiones en dichos derechos, y cualesquiera incidentes que hayan podido producirse.
CAPÍTULO IV
DISPOSICIONES FINALES
Artículo 14
Efectos de la Decisión 2010/252/UE
La Decisión 2010/252/UE dejará de surtir efectos desde la fecha de entrada en vigor del presente Reglamento.
Artículo 15
Entrada en vigor
El presente Reglamento entrará en vigor a los veinte días de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro de conformidad con los Tratados.
Hecho en Bruselas, el 15 de mayo de 2014.