РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 3 юли 2014 година
относно държавна помощ SA.33927 (12/C) (ex 11/NN),
приведена в действие от Белгия - Гаранционна схема за защита на дяловете на съдружниците физически лица на финансови кооперации
(нотифицирано под номер C(2014) 1021)
(само текстовете на френски и нидерландски език са автентични)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/686/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
след като прикани заинтересованите страни да представят мненията си съгласно гореспоменатите разпоредби (1) и като разгледа тези мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 7 ноември 2011 г. белгийската държава уведоми Комисията, че е установила гаранционна схема (наричана по-нататък „гаранционната схема за кооперациите“ или „мярката“), която защитава дяловете, притежавани от съдружници, които са физически лица, на оторизираните кооперативни дружества, които са обект на пруденциален надзор от националната банка на Белгия (BNB) или които са инвестирали най-малко половината от своите чуждестранни активи в обект, който подлежи на такъв надзор („финансови кооперации“).
(2)
С писмо от 6 декември 2011 г. Комисията информира Белгия, че мярката представлява потенциална неправомерна държавна помощ (2), и прикани белгийската държава да се въздържа от всякакви по-нататъшни действия по прилагане на мярката. Комисията прикани белгийската държава да представи своите съображения относно нейните предварителни заключения и Белгия ги изпрати с писмо от 22 декември 2011 г.
(3)
С решение от 3 април 2012 г. (наричано по-нататък „решението за откриване на процедурата“) Комисията уведоми Белгия, че е открила процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз („ДФЕС“) по отношение на мярката, и поиска от Белгия в съответствие с член 11, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за определяне на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (3) да преустанови мярката, докато Комисията вземе решение относно съвместимостта ѝ с вътрешния пазар. Комисията поиска от Белгия да прекрати незабавно всякакви действия по прилагането на гаранционната схема за кооперациите и да се въздържа от каквото и да е плащане по мярката. Решението на Комисията за откриване на процедурата - с което Комисията прикани и заинтересованите страни да представят своите мнения относно мярката - бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4).
(4)
С писма от 24 април 2012 г. и 31 май 2012 г. Белгия поиска удължаване на срока за отговор на решението за откриване на процедура; Комисията не се противопостави на това. С писмо от 18 юни 2012 г. Белгия изпрати своите коментари в отговор на решението за откриване на процедурата и приложи писмо от управителя на BNB, адресирано до белгийския министър на финансите с дата 7 октомври 2011 г.
(5)
На 17 август 2012 г. групата Arco („ARCO“ (5)) също предостави своите мнения в отговор на решението за откриване на процедурата. На 29 август 2012 г. Комисията изпрати този документ на Белгия, като по този начин предостави възможност на държавата членка да отговори на мненията на ARCO. На 16 октомври 2012 г. обаче Белгия заяви, че няма да се възползва от тази възможност.
(6)
Комисията зададе допълнителни въпроси по отношение на мярката, по-специално на 17 септември 2012 г. и 24 юли 2013 г., на които Белгия отговори съответно на 5 декември 2012 г. и на 20 септември 2013 г.
2. КОНТЕКСТ
2.1. Контекст на мярката, предмет на уведомлението
(7)
Създаването на гаранционната схема за кооперациите беше свързано с мерки за оздравяване в друго дело за държавна помощ.
(8)
На 30 септември 2008 г. Dexia съобщи за увеличение на капитала с 6,4 млрд. EUR, записан от съществуващите акционери (сред които и ARCO) и от белгийските, френските и люксембургските власти. Пред специалната комисия на белгийския парламент, натоварена да разгледа условията на закриването на Dexia (комисията „Dexia“), белгийският министър на финансите, който е бил на пост към датата на отпускането на държавната помощ в полза на Dexia през 2008 г., обясни, че поради искания за намеса в полза на ARCO от септември/октомври 2008 г. е имало политическо решение за въвеждане на гаранционната схема за кооперациите. Той обясни, че с оглед постигане на споразумение относно Dexia правителството е трябвало да вземе решение едновременно за ARCO и за Ethias (6). Освен това от декларациите на белгийския министър на финансите излиза, че ангажиментът от 2008 г. е бил поет с цел ARCO да даде своето съгласие да участва в спасяването на Dexia (7).
i) Съобщения за пресата
(9)
На 10 октомври 2008 г. белгийското правителство обяви в прессъобщение на министъра на финансите, че е взело следното решение:
-
увеличаване на покритието на съществуващата схема за гарантиране на депозитите за кредитните институции от 20 000 EUR на 100 000 EUR
-
създаване на подобен режим за други финансови продукти (по-специално животозастрахователни продукти от „клас 21“ (8) и дяловете на финансовите кооперации) (9).
(10)
На 21 януари 2009 г. министър-председателят и министърът на финансите потвърдиха в съвместно съобщение за пресата ангажимента на предишното правителство (10) за въвеждане на гаранционна схема за кооперациите (11). В същия ден ARCO публикува това прессъобщение на белгийското правителство на своя интернет сайт. От своя страна, други финансови кооперации се дистанцираха от аналогията между депозитите и дяловете във финансови кооперации, която предполага въвеждане на гаранционната схема за кооперациите (12).
ii) Законодателен процес
(11)
На 15 октомври 2008 г. белгийският парламент прие закон (13), позволяващ на белгийското правителство да предприеме мерки за насърчаване на финансовата стабилност. На 14 ноември 2008 г. (14) Белгия прие кралски указ за увеличаване на 100 000 EUR на сумата, защитена от гаранционната схема на депозити за кредитните институции, като същевременно въведе подобна гаранционна схема за животозастрахователните продукти от „клас 21“. На 29 октомври 2008 г. Комитетът за финансова стабилност беше представил предварително положително становище относно проекта на кралски указ (15).
(12)
На 14 април 2009 г. (16) Белгия измени закона от 15 октомври 2008 г., позволяващ на правителството да въведе с кралски указ гаранционна система за освободения капитал за възстановяване на съдружниците физически лица на тяхната част от капитала във финансовите кооперативни дружества. С кралски указ от 10 октомври 2011 г. (17) Белгия измени кралския указ от 14 ноември 2008 г. Кралският указ от 10 октомври 2011 г. съдържа допълнителни технически разяснения относно гаранционната схема за кооперациите.
(13)
На 7 октомври 2011 г. управителят на BNB написа писмо до тогавашния министър на финансите, за да даде становище относно (проекта на) кралския указ от 10 октомври 2011 г., като тази процедура се изисква съгласно Закона за устава на BNB (18). В това писмо управителят отбелязва, че правителството може законосъобразно да приеме кралски указ относно гаранционна схема за кооперациите „в случай на внезапна криза на финансовите пазари или в случай на сериозен риск от системна криза“. Управителят заключава, че обстоятелствата изглежда отговарят на тези условия и че гаранционната схема за кооперациите би намалила въздействието от такава криза (19). В същото време обаче той нарочно се въздържа от становище по въпроса дали дяловете на физически лица във финансовите кооперации са по същността си депозити (20). Той отбелязва също, че мярката би могла да създаде проблеми по отношение на съвместимостта с правилата за държавните помощи (21), и изразява загриженост относно незадължителния характер на гаранционната схема за кооперациите, който би предизвикал проблеми, свързани с „неблагоприятния подбор“ (22).
(14)
На 13 октомври 2011 г. трите кооперативни дружества на ARCO (ARCOFIN, ARCOPAR и ARCOPLUS) подадоха заявление за членство в гаранционната схема за кооперациите. Белгийското правителство прие това искане с кралски указ от 7 ноември 2011 г. (23) В контекста на това заявление ARCO също плати вноски в общ размер на 2,05 млн. EUR (24).
(15)
Общите събрания на ARCOFIN, ARCOPAR и ARCOPLUS одобриха на 8 декември 2011 г. предложението на техния административен съвет да извърши доброволна ликвидация на дружествата.
2.2. Директива 94/19/ЕО относно схемите за гарантиране на депозити
(16)
Член 3 от Директива 94/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 1994 г. относно схемите за гарантиране на депозити (25) задължава всяка държава членка да:
„осигурява в рамките на нейната територия да бъдат въведени и официално признати една или повече схеми за гарантиране на депозити. С изключение на [някои] случаи […] никоя кредитна институция (26), оторизирана в тази държава членка […], не може да приема депозити (27), ако не участва в такава схема.“
(17)
През 1998 г. Белгия транспонира в националното право Директива 94/19/ЕО и въведе схема за гарантиране на депозитите, обхващаща всички депозити на даден вложител в случай на неналичност. Белгийската схема за гарантиране на депозитите беше поверена на фонд за гарантиране на депозитите. С кралски указ от 14 ноември 2008 г. впоследствие Белгия създаде специален фонд за защита на депозитите, включващ последващите инициативи на Белгия (28).
(18)
Първоначално член 7 от Директива 94/19/ЕО предвиждаше, че съвкупните депозити на даден вложител ще бъдат гарантирани до 20 000 EUR. На заседанието си на 7 октомври 2008 г. Съветът по икономическите и финансовите въпроси прие увеличение на гаранциите по депозитите, предвидени в Директива 94/19/ЕО. Съгласно неговото съобщение за пресата, той реши:
„всички държави членки ще осигуряват първоначално за период от най-малко една година гаранция върху депозитите на гражданите от най-малко 50 000 EUR, като се отчита, че много държави членки са взели решение да увеличат минимума на 100 000 EUR. Приветстваме намерението на Комисията спешно да направи подходящо предложение за насърчаване на сближаването на схемите за гарантиране на депозитите“ (29).
(19)
По отношение на обхвата член 2 от Директива 94/19/ЕО гласи, че схемите за гарантиране на депозитите не защитават капиталовите инструменти, емитирани от кредитните институции (30).
(20)
С Директива 2009/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2009 г. за изменение на Директива 94/19/ЕО относно схемите за гарантиране на депозити по отношение на гарантирания размер и срока за изплащане (31) се увеличава гаранцията за схемите за гарантиране на депозитите (първо на минимум 50 000 EUR, а след това по принцип на 100 000 EUR минимум и максимум до 31 декември 2010 г.).
(21)
Директива 97/9/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 3 март 1997 г. относно схемите за обезщетение на инвеститорите (32) предвижда обезщетение за инвеститорите в случаите, в които инвестиционното дружество не е в състояние да върне активите, принадлежащи на инвеститора. Това обезщетение е налично например в случай на измама или нехайство в дадено предприятие или ако възникнат грешки или проблеми в неговите системи. Въпреки това схемите за обезщетение на инвеститорите не покриват рискове, свързани с инвестицията (например когато инвеститор е купил акции, които впоследствие губят своята стойност).
2.3. Белгийска правна рамка за кооперативните дружества
(22)
Белгийският кодекс за дружествата (33), и по-специално членове 350-436 от него, определя правната рамка за кооперативните дружества. В него се предвижда, че едно кооперативно дружество трябва да избере в своя устав формата „société à responsabilité limitée“ (дружество с ограничена отговорност) (загубите на съдружниците не могат да бъдат по-големи от техните вноски) или „société à responsabilité illimitée“ (дружество с неограничена отговорност) (съдружниците носят лична отговорност за дълговете на дружеството и по този начин могат да загубят повече от своите капиталови инвестиции).
(23)
Белгийският кодекс за дружествата (и по-специално членове 362, 364, 366, 367 и 374) разрешава някои ограничения по отношение на прехвърляемостта на дяловете на едно кооперативно дружество. Дяловете на едно кооперативно дружество са свободно прехвърлими на други съдружници на кооперативното дружество, но в устава на кооперативното дружество могат да бъдат включени условия за такова прехвърляне. Прехвърлянията към трети страни могат да се извършват само при условията и към лицата, установени в член 366 от белгийския кодекс за дружествата.
(24)
Белгийският кодекс за дружествата (член 367) предвижда също, че съдружниците на едно кооперативно дружество имат право да напускат кооперативното дружество само през първите шест месеца на счетоводната годината. Когато това право е упражнено, член 374 от белгийския кодекс за дружествата гласи, че съдружникът има право да получи стойността на дяловете си в размера, съдържащ се в счетоводния баланс в края на годината.
(25)
Докато белгийският кодекс за дружествата установява общата рамка за кооперативните дружества; кралският указ от 8 януари 1962 г. (34) определя критериите за „оторизирани кооперативни дружества“ (35). По-специално дадено оторизирано кооперативно дружество не може да откаже членство на съдружници с цел спекулация или да наложи тяхното изключване. Дяловете в капитала на дружеството, независимо от тяхната стойност, дават същите права. Всички съдружници имат равни гласове в общите годишни събрания (ОГС). Общото годишно събрание трябва да назначи администраторите и комисарите. Оперативният излишък (получен след приспадане на всички разходи) може да бъде разпределен на съдружниците само пропорционално на операциите, които са извършили с дружеството, а дивидентите, изплатени на дяловете от капитала, не могат да превишават определен процент, установен с кралски указ.
(26)
Член 21 от Данъчния кодекс на Белгия гласи, че дивидентите на оторизираните кооперативни дружества са освободени от данъци до определена сума (36).
2.4. Описание на мярката
(27)
Гаранционната схема за кооперациите обхваща освободения капитал (а не евентуалните приходи) от съдружниците физически лица на кооперативните дружества в максимален размер от 100 000 EUR.
(28)
Противно на това, което се предвижда за схемите за гарантиране на депозити на кредитните институции, членството в гаранционната схема за кооперациите е по избор.
(29)
Ако финансовите кооперации желаят да участват в гаранционната схема за кооперациите, те трябва да направят заявление до министъра на финансите. Съветът на министрите разполага с един месец, в който да вземе решение относно заявлението за участие на финансова кооперация в гаранционната схема за кооперациите, като при необходимост определя някои условия. Тези условия могат да включват:
а)
задължението да запазят бъдещите публични оферти за институционалните съдружници;
б)
ангажираността на всички институционални съдружници да не оттеглят действие или сума, платена на кооперативното дружество, и да не се отказват от членство, освен в случай на прехвърляне на акции; както и
в)
таван от 4,5 % годишно върху лихвите, дължими на съдружниците.
(30)
След като дадена финансова кооперация е поискала да бъде покрита, тя трябва да остане в схемата за една година. След изтичане на този срок кооперацията може да прекрати участието си, давайки тримесечно предизвестие. Няма да бъде възможно да си възстанови платените вноски под каквато и да е форма. Ако една кооперация реши да напусне гаранционната схема за кооперациите, тя трябва да изчака три години, преди да има право да участва отново.
(31)
Само кооперативните акции, емитирани преди влизането в сила на кралския указ от 10 октомври 2011 г., са обхванати от мярката.
(32)
Гаранционната схема за кооперациите е запазена за съдружниците, които са физически лица, а не за институционалните съдружници на финансовите кооперации.
(33)
Специалният фонд за защита се финансира от:
i)
годишна вноска, съответстваща на 0,15 % от защитената стойност (платима от всички участници); както и
ii)
еднократна входна такса в размер на 0,10 % от защитената стойност (платима от кооперациите).
(34)
Освен това една финансова кооперация може също да бъде задължена да плати вноска на специалния фонд за защита за капиталовите печалби от акциите, които притежава. Тази вноска може да бъде до 10 % от разликата между продажната цена на въпросните акции (или при отсъствие на продажби през период от три години след прекратяването на защитната система, средната борсова котировка при прекратяването на съответната акция за периода от 30 дни преди третата годишнина) и референтната цена, определена от органите в момента, в който дадена финансова кооперация се включва в гаранционната схема за кооперациите.
(35)
Специалният фонд за защита започва да прави плащания, ако финансова кооперация е в несъстоятелност или ако органът за финансов надзор е уведомил фонда, че финансовата кооперация вече не може да плаща на съдружниците си, които желаят да се оттеглят.
(36)
Ако специалният фонд за защита не разполага с достатъчно средства, за да се намеси, Касата за депозити и консигнации (Caisse des dépôts et consignations), която е публична организация без правен статут, изплаща авансово необходимите средства. В зависимост от това дали неплатежоспособната институция е длъжна да участва или дали става дума за финансова кооперация, това авансово плащане впоследствие ще бъде възстановено чрез разпределяне на:
-
50 % от годишните вноски, платими от институциите, задължени да участват;
-
специална годишна вноска, платима от всички финансови кооперации (участието е по избор).
(37)
Ако специалният фонд за защита се намеси, той поема правата на съдружниците физически лица на кооперацията и му се предоставя статут, равен на този на другите съдружници. Тук има разлика с предишната схема за гарантиране на депозити на кредитните институции, която предвижда, че на фонда се предоставя статут, равен на този на другите кредитори на съответното дружество.
2.5. Описание на ARCO
(38)
Първоначално ARCO е бил акционер в Artesia Banking Corporation NV (наричано по-нататък „Artesia“), която от своя страна е притежавала 100 % от банка BACOB и 82 % от застрахователната компания DVV. След сливането на Artesia с Dexia през 2001 г. ARCO стана най-големият акционер с дял от около 15 % (37).
(39)
ARCO е наименованието на групата, в която участват ARCOPAR, ARCOPLUS и ARCOFIN, които всички са оторизирани кооперативни дружества (38). ARCO има повече от 800 000 членове, от които 99 % са частни лица. Капиталът, притежаван от съдружници физически лица в ARCOPAR, ARCOPLUS и ARCOFIN, беше съответно 1,3 млрд. EUR, 46 млн. EUR и 140 млн. EUR.
(40)
В уставите на ARCOPAR, ARCOPLUS и ARCOFIN се определя, че трите дружества са дружества с ограничена отговорност (39).
(41)
Уставите на трите субекта съдържат разпоредби, отнасящи се до съдружниците, които желаят да се оттеглят.
(42)
Уставът на ARCOPAR гласи например, че кооперацията би могла да ограничи напусканията, ако повече от 10 % от общия инвестиран капитал или 10 % от съдружниците изчезнат през една и съща счетоводна година (40). Съдружник, който желае да се оттегли от ARCOPAR, ще си възстанови капитала. Съдружниците с дялове от категория А, Б и В на ARCOPAR (41) също имат право на резерв бонус (42).
(43)
В член 35 от устава на ARCOPAR се описва на какво имат право неговите съдружници в случай на ликвидация. По същество, ако след изплащане на дълговете и вноските за социално осигуряване салдото е положително, съдружниците ще получат възстановяване (43).
(44)
Рисковете, свързани с инвестирането в дялове на ARCO са например описани в проспекта на ARCOPAR, одобрен от белгийските органи през юни 2008 г. и публикуван по време на операция на капиталовия пазар, която се проведе между 7 юли 2008 г. и 30 септември 2008 г. В проспекта ясно се посочва, че печалбата, дължима на Dexia, представлява над 69 % от нетната печалба на ARCOPAR за счетоводните години 2005/2006, 2006/2007 и 2007/2008. В проспекта се споменава също за риска от масови напускания, като се подчертава, че съдружниците могат да загубят всичко в случай на ликвидация. В същото време, в годишните отчети на дружеството ясно се посочва, че ARCO е увеличило своята задлъжнялост чрез получаване на заем за инвестиции (44).
2.6. Основания за откриване на процедурата
(45)
В своето решение за откриване на процедурата Комисията стигна до предварителното заключение, че мярката, предмет на уведомление, отговаря на четирите (кумулативни) критерия за държавна помощ и изразява съмнение относно това дали мярката може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар.
(46)
Комисията счете, че мярката може да се припише на Белгия, поради това че е била финансирана от специалния фонд за защита. За тази цел Комисията установи, че белгийското законодателство определя вноската, която участниците е трябвало да заплатят в специалния фонд за защита, и определя как тези средства ще бъдат използвани. Освен това Комисията забеляза, че Касата за депозити и консигнации (Caisse des dépôts et consignations) е може да предоставя на капитал на специалния фонд за защита, ако е необходимо. Комисията се запита как Касата за депозити и консигнации би получила възстановяване, тъй като тя не е сигурна, че финансовите кооперации разполагат с достатъчно финансови ресурси. Тя също се запита дали незадължителният характер на участието на финансовите кооперации не би попречило на ефективното рефинансиране на специалния фонд за защита.
(47)
Комисията стигна до заключението, че финансовите кооперации могат да се смятат за предприятия и че мярката им е предоставила избирателно предимство. Що се отнася до предоставянето на избирателно предимство, гаранционната схема за кооперациите изглежда е помогнала на кооперациите да привлекат нов капитал или да запазят съществуващия капитал, като са убедили настоящите си съдружници да не се оттеглят от финансовите кооперации. Такава защита е особено полезна в периоди на финансова несигурност, като този от есента на 2008 г. до датата на приемане на кралския указ, когато финансовите кооперации са били ефективно защитени срещу риска от загуба на големи ресурси поради излизане на съдружници.
(48)
Комисията установи също така, че защитата е била разширена и че Белгия не е взела предвид финансовото състояние на кандидатстващата финансова кооперация в момента, в който да е разрешила нейното влизане в гаранционната схема за кооперациите. В примера на ARCO финансовите кооперации са получили разрешение да се присъединят към гаранционната схема за кооперациите, когато те вече са били неплатежоспособни и скоро след това са били обявени в ликвидация.
(49)
Комисията също така стигна до заключението, че мярката нарушава конкуренцията, тъй като финансовите кооперации са се конкурирали на пазара за инвестиционни продукти на дребно, на който са се ползвали от избирателно предимство, с което не са разполагали другите участници на пазарите, предлагащи подобни продукти.
(50)
Комисията също така счита, че гаранционната схема за кооперациите оказва въздействие върху търговията в Съюза. В действителност много международни доставчици на инвестиционни продукти действат на белгийския пазар и не могат да претендират за същия пазарен дял като този, който една финансова кооперация може да запази благодарение на мярката.
(51)
Комисията се запита дали финансовите кооперации могат да се разглеждат като финансови институции и дали това е оказало влияние върху приложимостта на Съобщението относно банковия сектор от 2008 г. (45) Комисията стигна до заключението, че тъй като финансовите кооперации не изглежда да са финансови институции по смисъла на Съобщението относно банковия сектор от 2008 г., помощта трябва да бъде оценена пряко по силата на Договора.
(52)
По-специално, за да бъде съвместима с вътрешния пазар въз основа на член 107, параграф 3, буква б) от Договора, една мярка трябва да бъде необходима, подходяща и пропорционална. Комисията имаше съмнения по отношение на съвместимостта на мярката с тези три кумулативни критерия. Тя имаше съмнения дали защитата на съдружниците на финансови кооперации е необходима, за да се избегнат сериозни затруднения в белгийската икономика. По отношение на потенциалните вторични ефекти, Комисията отбеляза, че Белгия вече е въвела няколко мерки [напр. увеличаване на гарантирания размер по схемата за гарантиране на депозитите до 100 000 EUR и държавна помощ за няколко банки под различни форми (рекапитализации, парични инжекции, мерки за оздравяване на обезценени активи и други ad hoc мерки)]. Поради това тя не вижда причина защо в допълнение към всички тези мерки е трябвало да се защитят съдружниците на финансовите кооперации.
(53)
Комисията се пита дали е било подходящо да се защитят съдружниците на финансови кооперации. В това отношение тя отбелязва, че финансовите кооперации не са финансови институции и че поради своите размери те не изглежда да са от значение за системата. Комисията поиска Белгия да обясни по каква линия инвестиционните загуби - претърпени също от инвеститорите в общите инвестиционни фондове например - биха оказали силно отрицателно влияние върху белгийската икономика.
(54)
И накрая, Комисията има съмнения относно пропорционалността на мярката. Първо, Комисията не беше сигурна, че финансовите кооперации са заплащали справедлива цена за гаранцията. Второ, Комисията констатира, че свободата да се присъединят към схемата, заедно с липсата на контрол на жизнеспособността, заложени в предвидената от Белгия процедура за участие, предполага, че финансовите кооперации са имали стимул да се присъединят, само когато са били сигурни, че гаранцията ще бъде задействана. Това би могло да доведе до ситуации, в които бенефициерът може да използва гаранцията, като същевременно избягва, до голяма степен, да плаща за това. И накрая, Комисията също така изрази съмнение дали гаранционната схема за кооперациите не нарушава ненужно конкуренцията, като се има предвид, че акционерите на конкурентни дружества не са защитени, което улеснява достъпа до капитал за финансовите кооперации и увеличава техния общ пазарен дял на пазара на инвестиции на дребно.
3. КОМЕНТАРИ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
3.1. Коментари на ARCO
(55)
Според ARCO на 10 октомври 2008 г. белгийските органи са решили и са оповестили въвеждането на гаранционна схема за кооперациите като част от по-широк пакет (увеличаване до 100 000 EUR на гаранцията върху депозитите за спестовни влогове в кредитни институции, разширяване на гаранционната схема за животозастрахователни продукти от клас 21 и за съдружниците физически лица на финансовите кооперации). ARCO твърди, че решението от 10 октомври 2008 г. е въведено със закона от 15 октомври 2008 г. и кралския указ от 14 ноември 2008 г. за продуктите от клас 21 и със закона от 14 април 2009 г. и кралския указ от 10 октомври 2011 г. за акциите, емитирани от финансови кооперации.
(56)
ARCO твърди, че гаранционната схема за кооперациите не представлява държавна помощ, тъй като не предоставя никакво избирателно предимство на финансовите кооперации. ARCO заяви също, че Комисията е направила заключението, че гаранционната схема за продуктите от клас 21 на застрахователните дружества не съдържа никакъв елемент на държавна помощ, тъй като те са отворени за всички застрахователни дружества и следователно не са избирателни (46). В допълнение ARCO твърди, че гаранционната схема за кооперациите е отворена за всички финансови кооперации при същите условия и следователно не е избирателна.
(57)
В съответствие с мненията на белгийските органи ARCO заяви, че всички характеристики на дяловете във финансовите кооперации потвърждават, че те отговарят на същите нужди на клиентите като депозитите и се третират като такива от законодателя. ARCO подчерта, че Белгия се е опасявала от верижен ефект. Ако Белгия не беше въвела гаранционната схема за кооперациите, доверието на инвеститорите щеше да бъде подкопано и това можеше да доведе до масово изтегляне на всички спестовни продукти.
3.2. Мнение на Белгия
(58)
Белгия твърди, че гаранционната схема за кооперациите не отговаря на всички кумулативни критерии за държавна помощ, посочени в член 107, параграф 1 от Договора, и следователно не представлява държавна помощ. По-специално, Белгия заяви, че три от критериите за държавна помощ не са изпълнени. На първо място, Белгия прие позицията, че мярката представлява помощ в полза на физически лица, а не предприятия. Второ, Белгия твърди, че мярката не предоставя избирателно предимство на финансовите кооперации и, на последно място, че съответната мярка не причинява никакво нарушение на конкуренцията.
(59)
По отношение на аргумента, че помощта не облагодетелства предприятия, Белгия твърди, че обикновената схема за гарантиране на депозити за кредитните институции, включително нейното разширяване (гаранционната схема за кооперациите) е приета в съответствие с решенията на Съвета ЕКОФИН и с Директива 94/19/ЕО, изменена с Директива 97/9/ЕО.
(60)
Белгия прие позицията, че дяловете на финансовите кооперации, притежавани от физически лица, имат всички характеристики на депозити и също се придобиват като такива. Тя подчерта следните елементи:
i)
бенефициерите (физически лица) на гаранционната схема за кооперациите заслужават същата защита, както вложителите в други институции, действащи в същия сектор и подложени на същия контрол;
ii)
за целите на данъчното облагане както дивидентите, изплащани от финансовите кооперации, така и платените лихви по депозитите, са освободени от данъци до определен размер (47);
iii)
съдружниците физически лица на финансовите кооперации могат да запишат до определен максимален размер от капитала съгласно устава на финансовата кооперация;
iv)
съдружниците на финансовите кооперации могат да излязат от дружеството едва след първите шест месеца на счетоводната година, и даден съдружник, който желае да се оттегли, има право да получи печалбите на кооперативното дружество в зависимост от участието си. Според белгийската държава стойността на дяловете в една кооперация не отразява стойността на базовите активи на финансовата кооперация и дяловете във финансовите кооперации не се конкурират с инвестиционните продукти като цяло, а само с подгрупа от продукти, които вече се ползват от държавна гаранция (т.е. депозитите и застраховките живот от клас 21);
v)
дяловете на финансовите кооперации са регистрирани и тяхната прехвърляемост е ограничена от закона (48). Те не могат да се продават свободно, за да създават капиталови печалби. Съдружниците на финансовите кооперации имат право само на малки дивиденти (освободени от данъци) и на възстановяване, когато вече не са акционери;
vi)
дяловете на финансовите кооперации не може да се разглеждат като инвестиция в дяловете на котирано на борсата дружество или публична организация;
vii)
дяловете на финансовите кооперации не може да се разглеждат като рискова инвестиция, като се има предвид, че съдружниците на финансовите кооперации могат да претендират за капиталови печалби;
viii)
гаранционната схема за кооперациите защитава само дяловете на физическите лица (за разлика от институционалните съдружници).
(61)
Що се отнася до липсата на избирателно предимство, Белгия съобщи, че гаранционната схема за кооперациите обхваща само дяловете на финансовите кооперации, емитирани преди 10 октомври 2011 г. Белгия отбеляза, че след тази дата, финансовите кооперации не могат да използват гаранционната схема за кооперациите, за да навлязат на даден пазар. Тя също така уточни, че ARCO не е емитирал никакви нови дялове от септември 2008 г.
(62)
Белгия също така отрече, че гаранционната схема за кооперациите е помогнала на финансовите кооперации да запазят съществуващия си капитал. В подкрепа на тази теза Белгия заяви, че прессъобщението от 10 октомври 2008 г. е било само предложение за стратегическа инициатива, което споменава между другото финансовите кооперации. Според Белгия прессъобщението от 10 октомври 2008 г. не представлява подробно споразумение, публикувано в координация с едновременните съобщения за медиите на финансовите кооперации. В този смисъл Белгия направи разграничение между своето съобщение и тези на органите на Обединеното кралство и на Lloyds по делото Lloyds (49), на които Комисията се позовава в решението за откриване на процедурата. Белгия заключи, че прессъобщението от 10 октомври 2008 г. не е мярка, способна да предостави на финансовите кооперации избирателно предимство. Що се отнася до следващото прессъобщение от 21 януари 2009 г., Белгия заяви, че е било нормално ARCO незабавно да публикува на своя уебсайт това прессъобщение на органите, тъй като всички финансови кооперации (сред които и ARCO) са следили отблизо този случай.
(63)
Белгия настоя Комисията да използва същия подход като при делото Ethias и Комисията да заключи, че гаранционната схема за кооперациите не е избирателна. Белгия също изтъкна, че специалният статут на истинските кооперациите вече е признат от Съда в решението му по дело Paint Graphos (50). Тя се позова по-специално на параграф (61) от това решение, от което е видно, че предвид специфичните им характеристики тези кооперации по принцип не могат да се разглеждат като намиращи се в сходно фактическо и правно положение с това на търговските дружества.
(64)
Белгия също така предостави информация за броя на акционерите на ARCO, които са напуснали предприятието от началото на кризата. През финансовите години, довели до процедурата на доброволна ликвидация, броят на съдружниците на ARCO, които са поискали изплащане на своя капитал, е 9 764 през 2007/2008 г., 21 150 през 2008/2009 г. и 23 762 през 2010/2011 г.
(65)
По отношение на нарушаващото въздействие на мярката Белгия твърди, че Комисията е трябвало да обясни в разумна степен кои са финансовите продукти, които са се конкурирали с дяловете на финансовите кооперации, въпреки че Белгия призна, че в рамките на процедура относно държавна помощ Комисията не е длъжна да даде подробно определение на пазара. По същество Белгия твърди, че съдружниците физически лица на финансови кооперации са се ползвали от същото ниво на защита като това, осигурено на инвеститорите във всички подобни депозитни/спестовни продукти.
(66)
Белгия обясни също, че гаранционната схема за кооперациите има същата цел като Директива 94/19/ЕО, а именно защита на депозитите на частните вложители, поддържане на доверието на вложителите и подобряване на стабилността на финансовите пазари. Белгия счита, че схемите за гарантиране на депозитите на други държави членки също понякога обхващат неконвенционални депозитни продукти, и изтъква, че Комисията е трябвало да вземе това предвид (51).
(67)
Белгия подчерта също, че ако Комисията стигне до заключение, че гаранционната схема за кооперациите представляват държавна помощ, помощта следва да се счита за съвместима с вътрешния пазар въз основа на член 107, параграф 3, буква б) от Договора. Тя направено заключението, че не е необходимо да се установява дали ARCO е финансова институция по смисъла на Съобщението относно банковия сектор от 2008 г. Според Белгия ключовият въпрос, който Комисията следва да разгледа, е дали гаранционната схема за кооперациите е подходяща и необходима за предотвратяване на сериозни затруднения в икономиката.
(68)
Белгия защити становището, че мярката е необходима, ефектите от нея са ограничени до необходимия минимум и съществуват механизми за споделяне на тежестта.
(69)
На първо място, Белгия твърди, че гаранционната схема за кооперациите е подходяща и необходима, за да се вдъхне увереност на вложителите в Белгия.
(70)
Белгия призна, че е теоретично възможно институциите, които имат защитени депозити в своя счетоводен баланс, да извлекат непряко предимство от съществуването на такива схеми за защита, тъй като те помагат за избягване на банковата паника. Тя обаче поясни, че схемите за гарантиране на депозитите са необходими с цел избягване на банкова паника и нарушаване на функционирането на финансовите пазари. Белгия също така твърди, че гаранционната схема за кооперациите е била необходима, за да се избегне спад на общественото доверие в белгийската финансова система. Фактът, че дяловете в кооперациите проявяват основните характеристики на спестовните продукти и че повече от половината от капитала на кооперациите се инвестира в банки, увеличава техните прилики с депозитите и подчертава тяхното значение за белгийската банкова система. Неовладяната липса на плащания на финансовите кооперации би имала лавинообразен ефект върху всички финансови институции и върху белгийската икономика. Ако за дяловете във финансовите кооперации не се прилага същото равнище на защита като тази за традиционните депозити, това би довело до същия риск както ако защитата не се прилага по отношение на депозитите. Това би имало значително въздействие и върху общественото доверие във всички депозитни продукти в Белгия и бе довело до системен риск. В подкрепа на доводите си Белгия се позовава на факта, че броят на съдружниците (физически лица) на финансовите кооперации е висок спрямо общия брой на населението на Белгия (52).
(71)
Белгия също така оспори терминологията, използвана от Комисията в нейното решение за откриване на процедурата, по-специално понятията „capital instruments“ (капиталови инструменти) и „risk capital“ (рисков капитал), използвани в съображение 62 и в бележка под линия 35.
(72)
С цел да докаже необходимостта на гаранционната схема за кооперациите, Белгия препрати писма до Комисията от Съвета за финансова стабилност и от управителя на BNB, адресирани до тогавашния министър на финансите, съответно от 29 октомври 2008 г. (53) и 7 октомври 2011 г. (54).
(73)
Относно съвместимостта на мярката с правилата за държавна помощ Белгия първо се позовава на решението на Комисията относно Ethias. Според нея Комисията е разрешила мерките в полза на Ethias, а именно разширяването на схемата за гарантиране на депозитите до продуктите от „клас 21“, като ги е счела за подходящи и необходими, за да се избегнат сериозни затруднения в белгийската икономика.
(74)
На второ място, Белгия потвърди своето становище, че мярката е пропорционална. Финансовите кооперации споделят тежестта, особено чрез вноските си към специалния фонд за защита. Белгия счита, че равнището на възнаграждението за гаранцията е разумно и подобно на вноските в гаранционните режими на други защитени институции. Белгия оспорва факта, че незадължителният характер на гаранционната схема за кооперациите може да направи мярката непропорционална.
(75)
Белгия заяви, че ако Комисията все пак стигне до заключението, че мярката представлява държавна помощ, тя следва да я разглежда като помощ за ликвидация, съвместима с правилата за държавната помощ. Белгия напомни, че в кралския указ от 7 ноември 2011 г. ясно се посочва, че в случай на ликвидация на кооперация специалният фонд за защита е задължен да се намеси и да компенсира само след представяне на окончателното нареждане за ликвидация, одобрено от общото събрание на засегнатите дружества.
(76)
Белгия също така изрази становището, че поради факта, че физическите лица не са предприятия, разпореждането за преустановяване на Комисията не обхваща плащанията към тях след ликвидацията на ARCO.
(77)
Освен това Белгия представи допълнителни мнения в писмо до Комисията от 18 март 2014 г. след определения срок.
(78)
Белгия счита, че Комисията не може да забрани изпълнението на гаранциите, предоставени на съдружниците, които са физически лица. Тя не може да изисква от държавата да преустанови плащанията по гаранционната схема за кооперациите или да си възстанови плащанията по тази схема, направени в полза на съдружниците, които са физически лица.
(79)
Съдружниците физически лица не са предприятия по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора и изпълнението на гаранцията в полза на съдружниците физически лица не би оказало въздействие върху ARCO или върху перспективите на белгийската държава за възстановяване на помощта, от която са се възползвали тези предприятия.
4. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА
4.1. Бенефициери на мярката
(80)
Най-напред, като предварителна забележка, Комисията припомня, че в съображение (18) от решението за откриване на процедурата тя е заявила, че гаранционната схема за кооперациите е била от полза за финансовите кооперации. При все това един цялостен преглед на хронологията и характеристиките на мярката показва, че ARCO е единственият действителен бенефициер на мярката, както е описано в настоящия раздел.
(81)
В настоящия случай Комисията отбелязва, че има голяма разлика между ARCO и другите финансови кооперации, потенциално допустими в гаранционната схема за кооперациите.
(82)
От описанието на фактите (55) се вижда, че гаранционната схема за кооперациите от самото начало е специално насочена към ARCO, което е имало затруднения поради своите инвестиции в Dexia. ARCO в крайна сметка е била единствената финансова кооперация, която е поискала да участва в мярката.
(83)
Що се отнася до другите финансови кооперации, Комисията отбелязва, че членството в гаранционната схема за кооперациите не е задължително, че Съветът на министрите е можел да реши дали да допусне дадена кооперация в гаранционната схема за кооперациите и евентуално при какви условия, както и че никоя от другите финансови кооперации не е поискала да членува в схемата, а някои активно са се дистанцирали. Комисията констатира още, че никоя друга финансова кооперация не е имала проблеми, свързани с нейните инвестиции в същия размер като тези, с които се е сблъскало ARCO в случая Dexia.
(84)
Следователно Комисията стига до заключението, че единственият действителен бенефициер на гаранционната схема за кооперациите, осъществяващ стопанска дейност, е ARCO.
4.2. Обявяването и привеждането в действие на мярката представляват едно и също действие
(85)
Комисията отбелязва, че мярката е била решена и обявена от правителството на 10 октомври 2008 г. (56) Ясно е, че белгийското правителство е взело решение да предостави на ARCO гаранционна схема за кооперациите по времето, когато се е подготвяла мярката в полза на Dexia през 2008 г. (57). Друго прессъобщение от 21 януари 2009 г. дава повече подробности относно мярката. Едва след това е започнало законовото транспониране на ангажимента на правителството.
(86)
Комисията отбелязва, че използваната формулировка и думи („реши“, „задължението“) в съобщенията за пресата от 10 октомври 2008 г. и от 21 януари 2009 г. недвусмислено означават поет ангажимент и позволяват с основание да се мисли, че мярката ще бъде приведена в действие.
(87)
Съобщения за медиите бяха изпратени и чрез официалните канали: прессъобщението от 10 октомври 2008 г. беше изпратено от министерството на финансите, а това от 10 януари 2009 г. беше изпратено от името на министър-председателя и министъра на финансите. Повтарящият се характер на тези съобщения за пресата засили тяхното основно послание.
(88)
Комисията отбелязва, че още в момента на прессъобщението от 10 октомври 2008 г. е било ясно, че гаранционната схема за кооперациите представлява разширяване на схемата за гарантиране на депозитите. Прессъобщението от 21 януари 2009 г. съдържа повече подробности от техническо естество. Веднага след неговото публикуване ARCO го помести на своя уебсайт с ясната цел да вдъхне доверие у своите съдружници физически лица. Освен това Комисията установи съгласуваността на мярката с течение на времето, тъй като тя не се променя чувствително между първоначалното обявяване на 10 октомври 2008 г. и влизането в сила на окончателния указ.
(89)
В решението си от 19 март 2013 г. по съединени дела C-399/10 P и C-401/10 P (58) Съдът на Европейския съюз постанови, че обявяването на една мярка и нейното ефективно прилагане биха могли да се разглеждат като една-единствена намеса, ако това е доказано от тяхната хронология и тяхната цел, както и от състоянието на предприятието по време на тази намеса. По същия начин за настоящата мярка Белгия реши и обяви на 10 октомври 2008 г. мярка, която бе изпълнена по-късно, със същата цел и по отношение на първоначалния бенефициер. Освен това в собствените си решения Комисията приема обявяването и изпълнението за една-единствена мярка и счита, че мярката създава предимство още от датата на обявяването (59). Накрая, действащият белгийски министър на финансите през май 2014 г. квалифицира разглежданата мярка като ангажимент, поет през 2008 г. (60).
(90)
На базата на информацията, посочена в съображения 85 - 89, Комисията заключава, че обявяването и прилагането на гаранционната схема за кооперациите следва да се разглеждат като една и съща мярка.
4.3. Наличие на помощ
(91)
Както е посочено в член 107, параграф 1 от Договора, „[о]свен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(92)
Както Белгия, така и ARCO твърдят, че Комисията следва да проучи дали ARCO е получило държавна помощ, като се базира на друго свое решение, а именно решението относно Ethias (61). Въпреки това понятието за държавна помощ е обективна концепция, определена в Договора. За да бъде разглеждана като държавна помощ, дадена мярка трябва да изпълнява следните четири (кумулативни) критерия: тя трябва i) да бъде предоставена от държавата или чрез държавни ресурси; ii) да предоставя избирателно предимство на получателя; iii) да нарушава (потенциално) конкуренцията; и iv) да засяга търговията между държавите членки.
(93)
От Комисията се изисква да оцени мярката в светлината на четирите критерия (вж. съображения 94 - 110).
Държавни ресурси
(94)
Комисията трябва да оцени дали гаранционната схема за кооперациите е финансирана чрез държавни ресурси и може да се припише на държавата.
(95)
Съгласно постоянната съдебна практика (62) всички финансови средства, с които публичните органи могат действително да подпомагат предприятия, независимо от това дали въпросните средства са постоянни активи на държавата, попадат в обхвата на член 107, параграф 1 от Договора, при условие че те остават непрекъснато под публичен контрол и следователно са на разположение на компетентните национални органи.
(96)
В частност съществува държавна помощ, ако средствата произхождат от вноски, наложени от държавното законодателство, и се управляват и разпределят в съответствие с това законодателство, дори когато те са управлявани от недържавна институция. Статут на съответния субект или дружество, което предоставя въпросната помощ, не се смята за определящ елемент за прилагането на правилата за държавните помощи.
(97)
По отношение на организацията на гаранционната схема за кооперациите, Комисията отбелязва, че белгийското законодателство определя размера вноските на участниците и как тези средства ще бъдат използвани. Следователно вноските, които захранват специалния фонд за защита, се считат за ресурси на държавата, дори и да произхождат от частни източници.
(98)
Освен това при необходимост Касата за депозити и консигнации, която е публичноправен субект, плаща предварително необходимите средства, за да финансира плащанията, които специалният фонд за защита трябва да извърши. Във всеки случай, този аспект на гаранционната схема за кооперациите представлява достатъчно конкретен икономически риск за обременяване на бюджета на държавата членка, за да може да се заключи, че се използват държавни ресурси по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора (63).
(99)
Що се отнася до това дали мярката може да се припише на Белгия, става ясно, че гаранционната схема за кооперациите не може да се счита за транспониране на Директива 94/19/ЕО. Директивата изисква от държавите членки да въведат схема за гарантиране на депозитите в кредитните институции и член 2 гласи изрично, че всички инструменти, които биха могли да попаднат в рамките на определението за собствен капитал на кредитните институции, са изключени от възстановяване чрез схемите за гарантиране на депозитите. Ако дадена държава членка реши да създаде други схеми за възстановяване за гарантиране на други финансови продукти, такова решение не произтича от правото на Съюза, а представлява инициатива на самата държава членка (64). Комисията също така отбелязва, че Белгия се позовава на гаранционната схема за обезщетяване на инвеститорите, но това сравнение не е подходящо, тъй като тези схеми не са предназначени за покриване на инвестиционния риск. Както вече бе обяснено в съображение 21, схемите за обезщетяване на инвеститорите са предназначени за случаи, при които едно инвестиционно дружество не е в състояние да върне активите, принадлежащи на инвеститора, например в резултат на измами или проблеми в системите на дружеството.
Избирателно предимство
(100)
Комисията заключава, че гаранционната схема за кооперациите е създала предимство за ARCO. Съдът е приел, че предприятията могат да получат предимство под формата на увеличен достъп до капитал, когато дадена мярка, предприета от държава членка в полза на инвеститорите, засилва тяхното желание да инвестират парите си в даден набор от целеви инвестиции (65). В конкретния случай мярката помага на субектите от групата ARCO да запазят съществуващия си капитал, като убеждават съществуващите съдружници на кооперацията да не се оттеглят от нея (66), което представлява предимство, особено важно с оглед на нервността на пазара непосредствено след фалита на „Леман Брадърс“. На 21 януари 2009 г. ARCO публикува прессъобщението на белгийското правителство на своя уебсайт, за да убеди своите партньори, което ясно показва, че възможността да засили доверието на инвеститорите е било важно предимство за ARCO. В това отношение Комисията отбелязва, че в проспекта на ARCOPAR, публикуван през лятото на 2008 г. (67), се споменава също и за риска, поет от съдружниците физически лица, напускащи финансовата кооперация (68) (69).
(101)
Мярката е определено избирателна. Първо, тя се прилага само за акционерите на една финансова кооперация, а не за притежателите на инвестиционни продукти, издадени от конкурентни предприятия. Финансовите участници, които предлагат средства на пазар на защитни облигации или на паричния пазар или общи средства за гарантиран капитал, следователно не са могли да предложат на своите клиенти подобна гаранция. Белгия посочва, че дяловете, притежавани от частни лица във финансовите кооперации, по същество са аналогични на депозити (70). Няколко елемента, представени от Белгия, се отнасят обаче за кооперациите като цяло, а не за финансовите кооперации. Освен това описанието на дяловете във финансовите кооперации, предоставено от Белгия, не съдържа каквото и да било позоваване на подходяща информация, като например рисковете, свързани с инвестициите в тези инструменти (71) - рискове, които не съществуват при депозитите.
(102)
Избирателният характер на мярката проличава и когато се сравнява третирането на финансовите кооперации с третиране на други оторизирани нефинансови кооперации. Белгия се основава на решението по дело Paint Graphos, за да се застъпи за специалното третиране, с което се ползват съдружниците физически лица на финансовите кооперации. Решението по дело Paint Graphos представлява преюдициално решение във връзка с преюдициално запитване, изпратено от италиански съдия, който пита дали данъчните предимства за кооперативните дружества на производители и работници биха могли да представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора. В решението си Съдът постанови, че данъчното предимство трябва да се оценява с оглед на четирите кумулативни критерия за държавна помощ, и даде по-подробни указания относно това как да се прецени дали такова данъчно предимство представлява избирателно предимство (72). Съдът потвърди, че е необходимо да се провери i) дали такова данъчно предимство може да се обоснове с присъщите особености на разглежданата данъчна система (73); ii) дали съществуват подходящи процедури за контрол и мониторинг (74) и iii) дали данъчното предимство е пропорционално и не надхвърлят пределите на необходимото (75).
(103)
Комисията смята, че аргументацията на Белгия не може да бъде приета, тъй като естеството на предимството, предоставено от мярката, е качествено различно от това, което е било разгледано от Съда по делото Paint Graphos. Мярката, приведена в действие от Белгия, включва предоставянето на предимство, а не данъчно облекчение или освобождаване от плащане на такса. Следователно 3-степенният анализ, приет от Съда, за да се прецени дали дадено данъчно предимство или освобождаване от такса е избирателно, не може да се приложи по отношение на тази мярка.
(104)
Във всеки случай, дори ако решението Paint Graphos беше приложимо за въпросната мярка, нейните специфични елементи са такива, че характерът ѝ пак щеше да бъде определен като избирателен.
(105)
Първо, Комисията отбелязва, че делото Paint Graphos се отнася за всички кооперации на производители и работници, а не за един сравнително малък подсектор като този на финансовите кооперации. Ако, както се твърди от Белгия, беше подходящо да се предостави специално третиране на „истинските“ кооперации, това специално третиране трябваше да се прилага за всички оторизирани кооперации. Следователно фактът, че мярката е ограничена до финансовите кооперации, сам по себе си е достатъчно, за да се установи избирателният ѝ характер.
(106)
Второ, Комисията отбелязва, че според Белгия финансовите кооперации изглежда са заслужавали допълнителни предимства още от 10 октомври 2008 г. Комисията отбелязва, че преди тази дата съществуващите оторизирани кооперации са получили по-благоприятно третиране, произтичащо от техния особен статут, под формата на освобождаване от данък (76). В настоящото решение Комисията не взема отношение по въпроса дали данъчното предимство е пропорционално или не, но счита, че нищо не оправдава внезапното въвеждане на 10 октомври 2008 г. на допълнително обезщетение или защита в полза на предприятия, които имат статут на финансови кооперации.
(107)
Накрая, дори ако Комисията извърши анализа, основаващ се на решението по дело Paint Graphos, както настоява Белгия, тя счита, че не са налице основания за предоставяне на 100 % гаранция на съдружниците физически лица на ARCO (а именно част i) от анализа на решението Paint Graphos), чиито членове са дружества с ограничена отговорност. Като се има предвид естеството на тези дружества, както е установено от белгийските общи правила на дружественото право, съдружниците физически лица на ARCO е трябвало да бъдат наясно, че в случай на ликвидация биха изгубили целия си капитал (77). Освен това защита на 100 % от капитала, записан от съдружниците физически лица на финансовите кооперации, не е пропорционална мярка (част iii) от анализа на решението Paint Graphos), тъй като това би било равнозначно на защита срещу всички рискове, като по този начин се създава необосновано предимство за предприятията, в които тези лица са съдружници (78).
Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията между държавите членки
(108)
Гаранционната схема за кооперациите предоставя на финансовите кооперации предимство, което не се предоставя на операторите, предлагащи инвестиционни продукти на дребно, нито на другите оторизирани нефинансови кооперации. Благодарение на мярката ARCO успя да запази пазарния си дял за по-дълъг период от време. ARCO не пострада от изтичане на капитал, с изключение на по-късна дата и на по-ниско равнище, отколкото при отсъствието на мярката. Следователно другите участници, които е трябвало да се конкурират само въз основа на своите качества и не са можели да разчитат на гаранционната схема за кооперациите, не са се възползвали от капиталите, които биха били на разположение за инвестиции. Следователно гаранционната схема за кооперациите нарушава конкуренцията (79).
(109)
Когато държава членка предоставя помощ на дадено предприятие, дейността на националния ѝ пазар може да се запази или да се развие, така че в резултат на това шансовете на предприятията, установени в други държави членки, да навлязат на пазара (в по-голяма степен), са намалени (80). С оглед на големия брой международни доставчици на инвестиционни продукти на белгийския пазар, мярката без никакво съмнение оказва въздействие върху търговията в рамките на Съюза.
Заключение
(110)
Въз основа на анализа, направен в съображения 91 - 109, Комисията заключава, че гаранционната схема за кооперациите включва държавни ресурси и представлява избирателно предимство за ARCO, нарушава конкуренцията и засяга търговията в Съюза; Поради това тя отговаря на всички критерии, за да се счита за държавна помощ. Всички тези елементи са били налице най-късно в момента на приемане на кралският указ от 10 октомври 2011 г., но предимството, създадено от мярката, е съществувало още след обявяването на мярката на 10 октомври 2008 г. Общият размер на предимството следва да се вземе предвид, когато се оценява съвместимостта на помощта и, ако е необходимо, за нейното възстановяване им от бенефициерите.
4.4. Съвместимост на помощта
(111)
След като установи, че гаранционната схема за кооперациите е държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора, Комисията трябва да оцени дали тази помощ може да се счита за съвместима с вътрешния пазар.
(112)
Член 107, параграф 1 от Договора гласи, че всяка помощ, предоставена от държава членка, е несъвместима с вътрешния пазар и поради това е забранена, освен ако не е предвидено друго в Договора. След това в параграфи 2 и 3 се определят две категории помощи за съвместими с вътрешния пазар.
(113)
В член 107, параграф 2 се изброяват категориите държавна помощ, които автоматично отговарят на критериите за дерогация от принципа на забрана; гаранционната схема за кооперациите не попада в нито една от тези категории.
(114)
В член 107, параграф 3 от Договора след това се изброяват някои категории помощи, които могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар. На теория могат да се приложат букви б) или в).
(115)
Що се отнася до член 107, параграф 3, буква в) от Договора, Комисията обясни в насоките как възнамерява да приложи предвиденото в тази разпоредба изключение за някои категории помощ. Комисията отбелязва обаче, че мярката не попада в никоя от категориите помощи, обхванати от насоките. Освен това нито Белгия, нито ARCO са посочили някаква цел от общ интерес, която би позволила да се позоват на тази разпоредба. Следователно Комисията следва да проучи евентуалната съвместимост на мярката само въз основа на член 107, параграф 3, буква б) от Договора.
(116)
Що се отнася до член 107, параграф 3, буква б) от Договора, Комисията отбелязва, че Белгия твърди, че ако Комисията реши, че гаранционната схема за кооперациите представлява държавна помощ, мярката трябва да се преценява с оглед на тази разпоредба, която дава възможност да се обяви помощта за съвместима с вътрешния пазар, ако тя е необходима за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава членка.
(117)
Въпреки това член 107, параграф 3, буква б) от Договора изисква ограничително тълкуване на това какво може да се смята за сериозно затруднение в икономиката на държава членка. Въпросните затруднения трябва да засягат цялата икономика на съответната държава членка, а не само един от регионите ѝ или части от територията ѝ (81).
(118)
Когато финансовата криза достигна първата си връхна точка през есента на 2008 г., Комисията реши в Съобщението относно банковия сектор от 2008 г., че член 107, параграф 3, буква б) от Договора може да се използва, за да се направи оценка на мерките, въведени за справяне с трудностите на финансовите институции (82).
(119)
Извън финансовия сектор Комисията е разработила също, въз основа на член 107, параграф 3, буква б) от Договора, Временната общностна рамка за мерките за държавна помощ за подпомагане на достъпа до финансиране при настоящата финансова и икономическа криза (83). Тази рамка обаче не се прилага за въпросната мярка. Тя е насочена към реалната икономика, като позволява на държавите членки да предприемат адекватни мерки за подобряване на достъпа до финансиране на предприятията, желаещи да инвестират по време на финансовата криза в момент, когато банковото финансиране беше намалено. Проблемите на ARCO не са свързани с липсата на финансиране чрез банковия сектор, а с активи (акциите на Dexia), чиято стойност е трябвало да бъде намалена. Освен това гаранционната схема за кооперациите, която гарантира 100 % от инструмент, който фигурира като пасив, не попада в нито една от категориите помощи, посочени в в точка 4.3 от рамката.
(120)
Финансовите кооперации не са финансови институции за целите на Съобщението относно банковия сектор от 2008 г. (84) и следователно помощта трябва да бъде оценена пряко по силата на Договора. За да отговаря на общите критерии за съвместимост по член 107, параграф 3 от Договора, дадена мярка трябва да отговаря на следните условия (85):
а) Целесъобразност на помощта : помощта трябва да бъде добре насочена, така че целта за преодоляване на сериозни затруднения в икономиката да бъде ефективно постигната, което не е така, ако въпросната мярка не е уместна за преодоляване на ситуацията.
б) Необходимост : по своя размер и форма мярката трябва да бъде необходима за постигане на целта. Нейният размер също трябва да бъде ограничен до необходимия минимум за постигане на целта и формата ѝ трябва да бъде най-подходящата за преодоляване на затрудненията.
в) Пропорционалност : положителното въздействие от мярката трябва адекватно да компенсира нарушенията на конкуренцията, така че те да бъдат ограничени до минимума, необходим за постигане на целите на мярката.
(121)
Що се отнася до целесъобразността на мярката, Комисията отбелязва, че въздействието от финансовите кооперации за цялата икономика е коренно различно от това на традиционните банки, които са изложени на риск от масово изтегляне на вложенията. Ако всички вложители решат да изтеглят парите си едновременно, банката ще бъде задължена да прехвърли всички свои ликвидни активи в кратък срок (чрез извършването на „спешни продажби“), което ще има сериозни последствия върху кредитирането на реалната икономика и би могло да създаде низходяща спирала на цените на активите. От друга страна, финансовите кооперации не кредитират реалната икономика. Те имат също правото да ограничат по закон оттеглянето на съдружниците (86), така че по принцип е възможно да се избегне неорганизираното прехвърлянето на активи. Последният елемент изтъква значителната разлика между депозитите и дружествените дялове във връзка с тяхното въздействие върху системата.
(122)
Също така е ясно, че от юридическа гледна точка съдружниците на финансовите кооперации са акционери на „дружество с ограничена отговорност“. Поради този статут съдружниците физически лица на финансовите кооперации са правно изложени на възможността да загубят цялата или част от своята инвестиция. В това отношение Комисията също отбелязва факта, че управителят на BNB не е потвърдил, че дяловете на финансовите кооперации са сравними със спестовни депозити в кредитни институции (87).
(123)
Комисията отбелязва също така, че позицията на съдружниците физически лица на финансовите кооперации в „каскадната структура“ (88) в случай на ликвидация или обявяване в несъстоятелност на тези предприятия е твърде различна от позицията на собствениците на спестовни депозити в една кредитна институция. Кредитните институции са регулирани образувания, за които регулаторният орган следи за наличността на определен размер на капитала. Този капитал поема първия удар в случай на ликвидация или обявяване в несъстоятелност. От друга страна съдружниците на финансови кооперации не се ползват от никаква защита от този вид. В случай на ликвидация или несъстоятелност те са първите засегнати.
(124)
Въз основа на аргументите, изложени в съображения 121 - 123, Комисията заключава, че гаранционната схема за кооперациите защитава само финансовите кооперации и техните съдружници физически лица от последствията от миналите им инвестиции. Тя обаче не представлява подходяща мярка, за да се избегнат сериозни затруднения в белгийската икономика.
(125)
Що се отнася до необходимостта на мярката, Комисията припомня, че Белгия вече е предприела важни мерки за предотвратяване на затрудненията в белгийската икономика. Тя вече е въвела допълнителни мерки за стабилизиране на финансовата система, и в частност на банките и другите финансови институции, в които инвестират финансовите кооперации. Белгийската схема за гарантиране на депозитите е защитавала депозитите до 100 000 EUR и Белгия е помогнала Fortis, KBC, Dexia и Ethias чрез рекапитализации, парични инжекции, мерки за оздравяване на обезценени активи и ad hoc мерки. Комисията заключава, че не е било необходимо да се защитават определени съдружници физически лица в случая на финансовите кооперации, които в крайна сметка са дружества с ограничена отговорност.
(126)
По отношение на писмото от управителя на BNB, споменато от Белгия, Комисията отбелязва, че то датира от октомври 2011 г., т.е. доста след 10 октомври 2008 г. - датата, на която мярката е обявена, и в него не се посочва, че мярката е необходима, за да се избегне сериозно затруднение в белгийската икономика, а само че то би ограничило (89) отрицателните последици от (системната) криза. Що се отнася до писмото от Комитета за финансова стабилност, Комисията отбелязва, че в него само се споменава за увеличаването на покритието на схемата за гарантиране на депозитите, както и въвеждането на схемата за гарантиране на застрахователните продукти от „клас 21“.
(127)
Що се отнася до пропорционалността на мярката, Комисията отбелязва, че по начина, по който е замислена, мярката не защитава достатъчно срещу неблагоприятния подбор (90). Доброволният характер на гаранционната схема за кооперациите, съчетан с очевидната липса на тест за жизнеспособност, създава стимул за използване на процедурата, щом стане ясно, че гаранцията ще бъде изпълнена. При такъв сценарий бенефициерът може да използва гаранцията, като избягва до голяма степен изплащането на премии за гаранцията до последния момент преди ликвидацията.
(128)
Комисията също така счита, че гаранционната схема за кооперациите да наруша ненужно нормалното функциониране на пазара. Мярката е дала възможност на ARCO да защити своята позиция на пазара за финансови продукти на дребно, което е имало или е можело да има отрицателно въздействие върху пазарния дял и рентабилността на конкурентите на ARCO, които не са могли да се ползват от гаранционната схема за кооперациите.
(129)
В заключение, мярката не може да се счита за съвместима с вътрешния пазар, тъй като тя не е нито целесъобразна, нито необходима, нито пропорционална за целите на прилагането на член 107, параграф 3, буква б) от Договора и не попада в обхвата на никоя друга разпоредба относно съвместимостта на държавни помощи с вътрешния пазар.
4.5. Изчисляване на помощта
(130)
За изчисляването на ползата, която следва да бъде възстановена от ARCO, Комисията взема предвид следните параметри и факти (91):
-
максималният размер на изходящите капитали, определен в устава на ARCO, който представлява 10 % от общия капитал или 10 % от съдружниците (92),
-
фактът, че само съдружниците физически лица са обхванати от гаранционната схема за кооперациите,
-
своеобразието на гаранционната схема за кооперациите, която, от една страна, е незадължителна, предоставяйки на финансовите кооперации свобода да участват или не, и, от друга страна, е отворена към финансовите кооперации с висока степен на риск от несъстоятелност или ликвидация (в случая скоро след като кооперациите са били допуснати до схемата, общите събрания на ARCOFIN, ARCOPAR и ARCOPLUS са одобрили на 8 декември 2011 г. предложението на своя административен съвет да пристъпят към доброволна ликвидация на дружествата),
-
фактът, че много преди ARCO да започне доброволна ликвидация, то вече е било в критично финансово положение, защото - както е посочено в съображения 38, 44 и 82 - е направило значителни инвестиции в акции на Dexia, банка, която през есента на 2008 г. трябваше да бъде спасена от фалит от белгийските, френските и люксембургските власти, вследствие на което всеки значителен спад в стойността на акциите на Dexia продължи да вреди на финансовото състояние на ARCO, по-специално защото ARCO беше финансирало участието си в оздравяването на Dexia чрез поемане на част от нейния дълг,
-
и фактът, че през 2011 г. ARCO е платило премията за участие („входната такса“) и годишната гаранционна премия.
(131)
Ползата, получена от ARCO, е защита срещу изтичане на капитали, което ARCO иначе не би било в състояние да спре единствено чрез прилагане на разпоредбите на своя устав, след достигане на тавана от 10 % (93) от неговия капитал или 10 % от неговите съдружници. Изтичане или оттегляне от такава величина можеше да настъпи веднага щом ARCO се беше озовало в положение на свръхзадлъжнялост или беше участвало в производство по несъстоятелност или ликвидация - или обективно, или по-субективно, както в някои други случаи на масово теглене на депозити (94) - веднага щом неговите съдружници преценят, че дружеството вече не е сигурна инвестиция, например поради високата си експозиция към финансовото положение и пазарната стойност на Dexia.
(132)
Комисията използва предпазлив подход (95), за да се изчисли ползата, която е получило ARCO, като взе предвид потенциалните изходящи потоци на капитал само за една година, а не за няколко периода. По този начин резултатът от изчислението следва да отразява минималния ефект на гаранционната схема за кооперациите, въпреки че в действителност гаранцията също е помогнала на ARCO да избегне няколко пъти изходящи потоци или оттегляне на съдружници до тавана на разрешения максимум. Уставът на ARCO позволява на кооперацията да блокира изходящите капиталови потоци след изтеглянето на 10 % от капитала или след отказването на 10 % от съдружниците. За целите на изчисляването на размера на помощта Комисията предполага, че ARCO би избрало най-ефективния вариант, а именно този, които би му помогнал да запази най-високото равнище на капитал. За варианта, свързан с оттеглянето на съдружници, Комисията ще се базира на най-ниския брой съдружници физически лица през периода, през който е било създадено предимство (от 10 октомври 2008 г.), което представлява консервативна хипотеза, и ще припише на тези съдружници средния дял от капитала през съответната година. За варианта, свързан с изтичането на капитали, Комисията също ще се базира на годината, през която капиталът е най-нисък.
(133)
Комисията също така взема предвид факта, че предимството, предоставено от мярката, е било частично намалено, защото ARCO, състоящо се от три юридически лица, ARCOPAR, ARCOFIN и ARCOPLUS, е трябвало да плати еднократна премия за участие и гаранционна премия за една година, макар и плащанията да са били направени едва през есента на 2011 г., непосредствено преди ARCO да излезе в доброволна ликвидация.
(134)
Предимството, получено от мярката, е по-малката от двете суми, произтичащи от следните две изчисления: а) 10 % от капитала за годината, през която той е бил най-нисък, в рамките на периода между 10 октомври 2008 г. и 8 декември 2011 г., минус общата сума на вече платените премии; и б) 10 % от най-ниския брой съдружници в периода между 10 октомври 2008 г. и 8 декември 2011 г., умножено по средния дял на капитала, държан от всеки съдружник през същата година, минус общата сума на вече платените премии.
(135)
В абсолютно изражение вероятността инвеститорите да изтеглят своя капитал се увеличава с времето, което прави по-трудно изчисляването на лихвите, които трябва да бъдат платени за полученото предимство. С цел да се гарантира премахването на цялото предимство, получено от ARCO, като същевременно се позволи на държавата членка да разполага с оперативен метод за изчисляване на лихвения процент, приложим за възстановяването (96), Комисията счита, че пълният размер на предимството е бил изцяло на разположение поне от 8 декември 2011 г., и настоява сумите, които подлежат на възстановяване, да носят лихва за периода от 8 декември 2011 г. до тяхното пълно възстановяване.
(136)
За да може да провери изчислението на помощта, Комисията изисква от Белгия да ѝ представи списък, съдържащ броя на съдружниците, съответно на ARCOPAR, ARCOFIN и ARCOPLUS, записани в края на всяка година, в периода между 10 октомври 2008 г. и 8 декември 2011 г.
(137)
В допълнителните коментари, представени повече от година и половина след крайния срок за представяне на мнения относно решението за откриване на процедурата, белгийските органи не представиха никаква нова информация по същество. Те считат, че Комисията не може да забрани изпълнението на гаранциите, предоставени на съдружниците, които са физически лица. Тя не може да изисква от държавата да преустанови плащанията по гаранционната схема за кооперациите или да си възстанови плащанията по тази схема. направени в полза на съдружниците, които са физически лица.
(138)
В подкрепа на това мнение белгийските органи припомнят, че съдружниците физически лица не са предприятия по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора, и считат, че изпълнението на гаранцията в полза на съдружниците физически лица не би оказало въздействие върху ARCO или върху перспективите на белгийската държава за възстановяване на помощта.
(139)
В отговор Комисията посочва, че сумите, които настоящото решение разпорежда да бъдат възстановени, представляват помощ в полза на ARCO.
(140)
Тя подчертава, че в приложение на член 108, параграф 2 от Договора констатацията, че помощ, предоставена от държавата, е несъвместима с вътрешния пазар, е достатъчна, за да оправдае нареждането тази помощ да бъде премахната от държавата (97). Поради това белгийските органи не могат да твърдят, че забраната на изпълнението на гаранция, определена като несъвместима помощ, е в противоречие с правото на Съюза.
(141)
Следователно те е трябвало да се съобразят с разпореждането, посочено в решението за откриване на процедурата, да спрат изпълнението на разглежданата мярка, което означава, което означава, че не е трябвало да извършват никакви плащания.
(142)
Поради това е оправдано също така Белгия да продължава да се въздържа от каквото и да е плащане по мярката за помощ.
Заключение
(143)
Комисията отбелязва, че гаранционната схема за кооперациите представлява държавна помощ в полза на ARCOPAR, ARCOFIN и ARCOPLUS, неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Затова Белгия следва да отмени законодателния акт, на който се основава гаранционната схема за кооперациите (по-специално закона от 14 април 2009 г. и кралския указ от 10 октомври 2011 г.), и да събере предоставеното предимство от ARCOPAR, ARCOFIN и ARCOPLUS,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Гаранционната схема, неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз в полза на финансовите кооперации на ARCO, и по-специално в полза на ARCOFIN, ARCOPLUS и ARCOPAR, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. Белгия е длъжна да накара бенефициерите да възстановят неправомерната помощ, посочена в член 1, чийто размер е резултатът от по-малкото от следните две изчисления:
а)
10 % от капитала за годината, през която капиталът е бил на най-ниско равнище, в периода между 10 октомври 2008 г. и 8 декември 2011 г., минус общия размер на вече платените премии; или
б)
10 % от най-ниския брой съдружници в периода между 10 октомври 2008 г. и 8 декември 2011 г., умножено по средния дял на капитала, държан от всеки съдружник през същата година, минус общата сума на вече платените премии.
2. Сумите, които подлежат на възстановяване, носят лихва за периода от 8 декември 2011 г. до тяхното пълно възстановяване.
3. Лихвеният процент се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. за прилагането на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета относно определянето на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за създаване на Европейската общност (98).
4. Белгия продължава да се въздържа от извършването на всякакви плащания по мярката за помощ, посочена в член 1, считано от датата на уведомяване за настоящото решение.
Член 3
1. Белгия прекратява посочената в член 1 мярка за помощ, доколкото тя е несъвместима с вътрешния пазар.
2. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, се извършва незабавно и ефективно.
3. Белгия е длъжна да приведе в изпълнение настоящото решение в срок от четири месеца от датата на неговото оповестяване.
Член 4
1. До два месеца след уведомяването за това решение Белгия изпраща следната информация на Комисията:
а)
подробно описание на мерките, които вече са предприети и които са планирани, за спазване на настоящото решение;
б)
документи, доказващи, че на бенефициерите е наредено да възстановят помощта.
2. Белгия е длъжна да информира Комисията за напредъка на националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. Тя предоставя незабавно, при поискване от страна на Комисията, информация относно вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя също подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от бенефициерите.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Кралство Белгия.
Съставено в Брюксел на 3 юли 2014 година.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 3 de julio de 2014
relativa a la Ayuda estatal SA.33927 (12/C) (ex 11/NN)
concedida por Bélgica - Sistema de garantía destinado a proteger las participaciones de los socios personas físicas en las cooperativas financieras
[notificada con el número C(2014) 1021]
(Los textos en lenguas francesa y neerlandesa son los únicos auténticos)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2014/686/UE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 108, apartado 2, párrafo primero,
Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo y, en particular, su artículo 62, apartado 1, letra a),
Después de haber emplazado a los interesados para que presentaran sus observaciones, de conformidad con los citados artículos (1) y teniendo en cuenta dichas observaciones,
Considerando lo siguiente:
1. PROCEDIMIENTO
(1)
Por carta de 7 de noviembre de 2011, el Estado belga notificó a la Comisión que había establecido un sistema de garantía («el sistema de garantía de las cooperativas» o «la medida») destinado a proteger las participaciones de los socios personas físicas en las cooperativas financieras reconocidas, ya sea sometidas a supervisión prudencial del Banco Nacional de Bélgica («BNB») o que hayan invertido como mínimo la mitad de sus activos en una entidad sujeta a dicha supervisión («las cooperativas financieras»).
(2)
Por carta de 6 de diciembre de 2011, la Comisión informó a Bélgica de que la medida constituía potencialmente una ayuda estatal ilegal (2) y le pidió que se abstuviera de cualquier acción adicional para aplicarla. La Comisión pidió al Estado belga que le comunicara sus observaciones sobre las conclusiones preliminares, lo que este hizo por carta de 22 de diciembre de 2011.
(3)
Mediante Decisión de 3 de abril de 2012 («la Decisión de incoación»), la Comisión informó a Bélgica de que había incoado el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea («el Tratado») en relación con la medida e instó a Bélgica, de conformidad con el artículo 11, apartado 1, del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo, de 22 de marzo de 1999, por el que se establecen normas detalladas para la aplicación del artículo 108 del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea (3), a suspender la medida hasta que la Comisión se pronuncie sobre su compatibilidad con el mercado interior. La Comisión pidió a Bélgica que interrumpiera inmediatamente cualquier acción encaminada a continuar la aplicación del sistema de garantía de las cooperativas y a que se abstuviera de efectuar cualquier pago al amparo de la medida. La Decisión de la Comisión de incoar el procedimiento, en la que invitaba a las partes interesadas a formular sus observaciones sobre la medida, se publicó en el Diario Oficial de la Unión Europea (4).
(4)
Por cartas de 24 de abril de 2012 y de 31 de mayo de 2012, Bélgica solicitó un plazo adicional para responder a la Decisión de incoación. La Comisión no formuló objeciones a este respecto. Por carta de 18 de junio de 2012, Bélgica envió sus observaciones como respuesta a la Decisión de incoación y, en concreto, adjuntó una carta del Gobernador del BNB dirigida al ministro de Hacienda belga, de fecha 7 de octubre de 2011.
(5)
El 17 de agosto de 2012, el Grupo Arco («ARCO») (5) también hizo llegar sus observaciones en respuesta a la Decisión de incoación. El 29 de agosto de 2012, la Comisión transmitió este documento a Bélgica, dándole así a este Estado miembro la posibilidad de responder a las observaciones de ARCO. Sin embargo, el 16 de octubre de 2012 Bélgica indicó que no haría uso de esta posibilidad.
(6)
La Comisión hizo además preguntas complementarias sobre la medida, en particular el 17 de septiembre de 2012 y el 24 de julio de 2013, a las que Bélgica respondió el 5 de diciembre de 2012 y el 20 de septiembre de 2013, respectivamente.
2. RESUMEN DE LOS HECHOS
2.1. Antecedentes de la medida notificada
(7)
La institución del sistema de garantía de las cooperativas estaba vinculada a medidas de rescate de otro expediente de ayudas estatales.
(8)
El 30 de septiembre de 2008, Dexia anunció una ampliación de capital de 6 400 millones EUR, suscrita por sus accionistas existentes (entre ellos, ARCO) y por las autoridades belgas, francesas y luxemburguesas. Ante la Comisión Especial del Parlamento belga encargada de examinar las circunstancias del desmantelamiento de Dexia («la Comisión Dexia»), el ministro belga de Hacienda competente en el momento de la concesión de la ayuda estatal a Dexia en 2008 explicó que, a raíz de las peticiones de intervención en favor de ARCO, desde septiembre/octubre de 2008 se había adoptado una decisión política de establecer el sistema de garantía de las cooperativas. El ministro explicó que, para llegar a un acuerdo sobre Dexia, el Gobierno había tenido que tomar al mismo tiempo una decisión sobre ARCO y Ethias (6). De las declaraciones del actual ministro de Hacienda belga también se desprende que el compromiso de 2008 fue adoptado para que ARCO aceptara participar en el rescate de Dexia (7).
i) Declaraciones a la prensa
(9)
El 10 de octubre de 2008, el Gobierno belga anunció en un comunicado de prensa del ministro de Hacienda que había adoptado la decisión siguiente:
-
aumentar la cobertura ofrecida por el sistema de garantía de depósitos existente para las entidades de crédito de 20 000 a 100 000 EUR;
-
establecer un sistema similar para otros productos financieros (en particular los productos de seguro de vida dependientes del «ramo 21» (8) y las participaciones de las cooperativas financieras (9).
(10)
El 21 de enero de 2009, el Primer ministro y el ministro de Hacienda confirmaron en un comunicado de prensa conjunto el compromiso asumido por el Gobierno anterior (10) de introducir un sistema de garantía de las cooperativas (11). El mismo día, ARCO publicó este comunicado de prensa del Gobierno belga en su sitio internet. En cambio, otras cooperativas financieras se distanciaron de la analogía entre depósitos y participaciones en cooperativas financieras en la que se basa el sistema de garantía de las cooperativas (12).
ii) Procedimiento legislativo
(11)
El 15 de octubre de 2008, el Parlamento belga aprobó una ley (13) que permite al Gobierno belga adoptar medidas para fomentar la estabilidad financiera. El 14 de noviembre de 2008 (14), Bélgica publicó un Real Decreto por el que se aumentaba el importe cubierto por el sistema de garantía de depósitos para las entidades de crédito a 100 000 EUR, a la vez que introducía un sistema de garantía similar para los productos de seguro de vida del «ramo 21». El 29 de octubre de 2008, el Consejo de Estabilidad Financiera ya había emitido un dictamen favorable sobre el proyecto de Real Decreto (15).
(12)
El 14 de abril de 2009 (16), Bélgica modificó la Ley de 15 de octubre de 2008, autorizando al Gobierno a implantar, mediante Real Decreto, un sistema de garantía del capital liberado para el reembolso a los socios personas físicas de su participación en el capital de sociedades cooperativas financieras. Mediante Real Decreto de 10 de octubre de 2011 (17), Bélgica modificó el Real Decreto de 14 de noviembre de 2008. El Real Decreto de 10 de octubre de 2011 contiene información técnica suplementaria sobre el sistema de garantía de las cooperativas.
(13)
El 7 de octubre de 2011, el gobernador del BNB escribió una carta al entonces ministro de Hacienda para emitir un dictamen sobre el proyecto de Real Decreto de 10 de octubre de 2011, procedimiento requerido en virtud de la Ley sobre el estatuto orgánico del BNB (18). En dicha carta, el gobernador señala que el Gobierno legalmente puede adoptar un Real Decreto sobre un sistema de garantía de las cooperativas «en caso de crisis repentina de los mercados financieros o de amenaza grave de crisis sistémica». El gobernador concluye que las circunstancias parecen responder a esas condiciones y que un sistema de garantía de las cooperativas permitiría limitar los efectos de una crisis de este tipo (19). Al mismo tiempo, no obstante, se abstiene expresamente de pronunciarse sobre la cuestión de si las participaciones de socios personas físicas en cooperativas financieras son, por naturaleza, depósitos (20). Indica también que la medida podría plantear problemas de compatibilidad con las normas en materia de ayudas estatales (21) y expresa su preocupación en cuanto al carácter facultativo del sistema de garantía de las cooperativas, que podría dar lugar a problemas de «selección adversa» (22).
(14)
El 13 de octubre de 2011, las tres sociedades cooperativas de ARCO (Arcofin, Arcopar y Arcoplus) presentaron su solicitud de adhesión al sistema de garantía de las cooperativas. El Gobierno belga aceptó esta solicitud mediante Real Decreto de 7 de noviembre de 2011 (23). En el marco de dicha solicitud, ARCO pagó también contribuciones por un importe total de 2,05 millones EUR (24).
(15)
El 8 de diciembre de 2011, las asambleas generales de Arcofin, Arcopar y Arcoplus aprobaron la propuesta de su Consejo de Administración de proceder a la liquidación voluntaria de las sociedades.
2.2. Directiva 94/19/CE relativa a los sistemas de garantía de depósitos
(16)
El artículo 3 de la Directiva 94/19/CE del Parlamento Europeo y del Consejo (25) obliga a cada Estado miembro a:
«velar por la implantación y el reconocimiento oficial en su territorio de uno o más sistemas de garantía de depósitos.Excepto en [algunos] casos […], ninguna de las entidades de crédito (26) aprobadas en dicho Estado miembro […], podrá recibir depósitos (27) a menos que sea miembro de uno de dichos sistemas.»
(17)
En 1998, Bélgica incorporó la Directiva 94/19/CE a su legislación nacional y creó un sistema de garantía de depósitos que cubre la totalidad de los depósitos de un mismo depositante en caso de indisponibilidad. El sistema belga de garantía de depósitos se confió a un fondo de garantía de depósitos. Mediante Real Decreto de 14 de noviembre de 2008, Bélgica creó un «fondo especial de protección de depósitos», que cubre las iniciativas posteriores de Bélgica (28).
(18)
En principio, el artículo 7 de la Directiva 94/19/CE disponía que debía asegurarse una cobertura de hasta 20 000 EUR para los depósitos agregados de un mismo depositante. En su reunión de 7 de octubre de 2008, el Consejo Ecofin aceptó aumentar las garantías de depósitos establecidas en la Directiva 94/19/CE. En su comunicado de prensa, el Consejo Ecofin convino en que:
«todos los Estados ofrecerían a los particulares, por un período inicial de al menos un año, una garantía de depósito de un mínimo de 50 000 EUR, tomando a la vez nota de que muchos Estados miembros prevén elevar su mínimo nacional a 100 000 EUR. Nos felicitamos de la intención de la Comisión de presentar con urgencia una propuesta apropiada para promover la convergencia de los sistemas de garantía de depósitos» (29).
(19)
En términos de cobertura, el artículo 2 de la Directiva 94/19/CE prevé que los sistemas de garantía de depósitos no protejan los instrumentos de capital de las entidades de crédito (30).
(20)
La Directiva 2009/14/CE del Parlamento Europeo y del Consejo (31) ha aumentado el nivel de garantía de los sistemas de garantía de depósitos (primero a 50 000 EUR luego, en principio, a un mínimo de 100 000 EUR y máximo a 31 de diciembre de 2010).
(21)
La Directiva 97/9/CE del Parlamento Europeo y del Consejo (32) prevé la indemnización de los inversores cuando una empresa se halle en la imposibilidad de restituir los activos pertenecientes a un inversor. Esta indemnización está disponible, por ejemplo, en caso de fraude o de negligencia en una empresa o en caso de errores o problemas en sus sistemas. No obstante, los sistemas de indemnización de inversores no cubren los riesgos ligados a la inversión (por ejemplo, si un inversor adquirió acciones que luego pierden valor).
2.3. Marco jurídico belga de las sociedades cooperativas
(22)
El Code belge des sociétés (33) (Código de sociedades belga) y, en particular, sus artículos 350 a 436, define el marco jurídico de las sociedades cooperativas. El Código prevé que una sociedad cooperativa debe optar en sus estatutos entre adoptar la forma de «sociedad de responsabilidad limitada» (las pérdidas de los socios no pueden ser superiores a sus aportaciones) o de «sociedad de responsabilidad ilimitada» (los socios responden personalmente de las deudas sociales de la empresa y, por lo tanto, pueden perder más que su inversión en capital).
(23)
El Código de sociedades belga (y, en particular, sus artículos 362, 364, 366, 367 y 374) autoriza ciertas restricciones en cuanto a la transferibilidad de las participaciones de una sociedad cooperativa. Las participaciones de una sociedad cooperativa son libremente transferibles a otros socios de la cooperativa, pero los estatutos de la cooperativa pueden imponer condiciones a estas transferencias. Las transferencias a terceros únicamente podrán efectuarse en las condiciones y a las personas definidas en el artículo 366 del Código de sociedades belga.
(24)
El Código de sociedades belga (artículo 367) prevé también que los socios de una cooperativa solo tienen derecho a dimitir de la cooperativa en los seis primeros meses del ejercicio. Cuando se ejerce ese derecho, el artículo 374 del Código de sociedades belga prevé que un socio tendrá derecho a recibir el valor de sus participaciones que resulte del balance del ejercicio.
(25)
Mientras que el Código de sociedades belga establece el marco general aplicable a las sociedades cooperativas, el Real Decreto de 8 de enero de 1962 (34) define los criterios para las «sociedades cooperativas reconocidas» (35). En concreto, una sociedad cooperativa reconocida no podrá negar la entrada a socios ni excluirlos por motivos especulativos; todas las participaciones en el capital social, sea cual fuere su valor, conferirán los mismos derechos; todos los socios tendrán la misma voz en las asambleas generales anuales (AGA); la AGA debe nombrar a los administradores y comisarios; el excedente de explotación (obtenido tras la deducción de todos los gastos) solo se podrá distribuir a los socios a prorrata de las operaciones que hayan realizado con la sociedad y los dividendos concedidos a las participaciones en el capital no podrán sobrepasar un determinado porcentaje establecido por Real Decreto.
(26)
El artículo 21 del Código fiscal belga prevé que los dividendos de sociedades cooperativas reconocidas estarán libres de impuestos hasta un determinado importe (36).
2.4. Descripción de la medida
(27)
El sistema de garantía de las cooperativas cubre el capital desembolsado (y no las posibles plusvalías) por los socios personas físicas de sociedades cooperativas hasta 100 000 EUR.
(28)
A diferencia de lo establecido en los sistemas de garantía de depósitos para entidades de crédito, la participación en el sistema de garantía de las cooperativas es facultativa.
(29)
Si las cooperativas financieras desean participar en dicho sistema de garantía, deben presentar una solicitud al ministro de Hacienda. El Consejo de ministros dispone de un mes para pronunciarse sobre la solicitud de participación de la cooperativa financiera en el sistema de garantía, con algunas condiciones si es necesario. Entre dichas condiciones están:
a)
la obligación de reservar las ofertas públicas futuras a los socios institucionales;
b)
el compromiso de todos los socios institucionales de no retirar acciones ni importes abonados a la cooperativa y de no dimitir como socio, salvo en el marco de una transferencia de acciones, y
c)
un límite máximo anual del 4,5 % sobre los intereses que deben abonarse a los socios.
(30)
Una vez que una cooperativa financiera ha solicitado ser incluida, tiene que permanecer en el sistema durante un año. Transcurrido ese plazo, la cooperativa puede poner fin a su participación, dando un preaviso de tres meses. No podrá recuperar las cuotas pagadas, en ninguna de sus formas. Si una cooperativa decide abandonar el sistema de garantía, debe esperar tres años antes de poder participar de nuevo.
(31)
Solo las acciones cooperativas emitidas antes de la entrada en vigor del Real Decreto de 10 de octubre de 2011 están cubiertas por la medida.
(32)
El sistema de garantía de las cooperativas está reservado a los socios personas físicas y no a los socios institucionales de las cooperativas financieras.
(33)
El Fondo de Protección Especial se financiará mediante:
i)
una contribución anual equivalente al 0,15 % del importe cubierto (a pagar por todos los participantes), y
ii)
una cuota única de entrada correspondiente al 0,10 % del importe cubierto (a pagar por las cooperativas).
(34)
Además, las cooperativas financieras también pueden estar obligadas a pagar una contribución al Fondo de Protección Especial por las plusvalías sobre las acciones cotizadas que poseen. Esta contribución podrá alcanzar el 10 % de la diferencia entre el precio de venta de las acciones en cuestión (o, si no hay ventas durante un período de tres años tras la expiración del sistema de protección, la cotización bursátil media en el momento del cierre de la acción durante un período de 30 días antes del tercer aniversario) y el precio de referencia fijado por las autoridades cuando una cooperativa financiera entre en el sistema de garantía de las cooperativas.
(35)
El Fondo de Protección Especial empieza a efectuar pagos si la cooperativa financiera está en quiebra o si la autoridad de supervisión financiera le ha notificado que la cooperativa financiera ya no puede reembolsar a los socios que deseen retirarse.
(36)
Si el Fondo de Protección Especial no dispone de medios suficientes para intervenir, la Caisse des dépôts et consignations, que es un organismo público sin personalidad jurídica, adelantará los fondos necesarios. Dependiendo de si la entidad en quiebra está obligada a participar o si se trata de una cooperativa financiera, este anticipo se reembolsará posteriormente destinando:
-
el 50 % de las contribuciones anuales pagaderas por las entidades obligadas a participar,
-
una contribución anual especial de las cooperativas financieras (cuya participación es optativa).
(37)
Si interviene el Fondo de Protección Especial, asume los derechos de los socios personas físicas de la cooperativa y se le confiere el mismo rango que a los demás socios. Esto supone una diferencia con respecto al sistema de garantía de depósitos para las entidades de crédito, que establece que al Fondo se le confiere el mismo rango que a los demás acreedores de la sociedad en cuestión.
2.5. Descripción de ARCO
(38)
Inicialmente, ARCO era el accionista de Artesia Banking Corporation NV (en lo sucesivo, denominada «Artesia»), que poseía a su vez el 100 % del banco BACOB y el 82 % de la compañía de seguros DVV. A raíz de la fusión de Artesia con Dexia en 2001, ARCO pasó a ser el principal accionista de Dexia con una participación cercana al 15 % (37).
(39)
ARCO es el nombre del grupo que engloba a Arcopar, Arcoplus y Arcofin, todas ellas sociedades cooperativas reconocidas (38). ARCO cuenta con más de 800 000 miembros, de los cuales el 99 % son particulares. El capital en poder de los socios personas físicas en Arcopar, Arcoplus y Arcofin ascendía respectivamente a 1 300 millones EUR, 46 millones EUR y 140 millones EUR.
(40)
Los Estatutos de Arcopar, Arcoplus y Arcofin disponen que las tres entidades son sociedades de responsabilidad limitada (39).
(41)
Los Estatutos de las tres entidades contienen disposiciones que se refieren a los socios que deseen dimitir.
(42)
Los Estatutos de Arcopar disponen, por ejemplo, que la cooperativa puede limitar las dimisiones si desapareciera más del 10 % del capital o de los socios en el curso de un mismo ejercicio (40). Un socio que quisiera dimitir de Arcopar recuperaría su capital. Los socios con participaciones de categoría A, B y C de Arcopar (41) tienen también derecho a una reserva extraordinaria (42).
(43)
El artículo 35 de los Estatutos de Arcopar explica a qué tienen derecho sus socios en caso de liquidación. En esencia, si tras el pago de las deudas y las cargas sociales el saldo es positivo, los socios serán reembolsados (43).
(44)
Los riesgos relacionados con la inversión en participaciones de ARCO, por ejemplo, se describen en el folleto de Arcopar aprobado por las autoridades belgas en junio de 2008 y publicado con motivo de una operación en el mercado de capitales que tuvo lugar entre el 7 de julio de 2008 y el 30 de septiembre de 2008. Este folleto establece claramente que el beneficio adeudado a Dexia representaba más del 69 % del beneficio neto de Arcopar para los ejercicios 2005/2006, 2006/2007 y 2007/2008. El folleto se refiere también al riesgo de dimisiones masivas, resaltando que los socios podrían perderlo todo en caso de liquidación. Al mismo tiempo, los informes anuales de la empresa indicaban claramente que ARCO había aumentado su tasa de endeudamiento al recurrir a empréstistos para invertir (44).
2.6. Motivos para incoar el procedimiento
(45)
En su Decisión de incoación, la Comisión llegó a la conclusión preliminar de que la medida notificada cumplía los cuatro criterios (acumulativos) en materia de ayudas estatales y dudaba de que la medida pudiera declararse compatible con el mercado interior.
(46)
La Comisión consideró que la medida era imputable a Bélgica dado que estaba financiada por el Fondo de Protección Especial. A tal efecto, la Comisión observó que la legislación belga fijaba la contribución que los participantes debían abonar al Fondo de Protección Especial y determinaba también la manera en que se utilizarían estos fondos. Además, la Comisión observó que la Caisse des dépôts et consignations adelantaría capital al Fondo de Protección Especial si fuera necesario. La Comisión se preguntaba cómo se reembolsaría a la Caisse des dépôts et consignations, ya que no era seguro que las cooperativas financieras contaran con medios financieros suficientes. La Comisión también se preguntaba si el carácter optativo de la participación de las cooperativas financieras no obstaculizaría la refinanciación efectiva del Fondo de Protección Especial.
(47)
La Comisión concluyó que las cooperativas financieras podían ser consideradas empresas y que la medida les confería una ventaja selectiva. Por lo que se refiere a la ventaja selectiva, el sistema de garantía de las cooperativas parece haberles ayudado a atraer nuevos capitales o a preservar su capital existente, al convencer a sus socios de no darse de baja de la cooperativa financiera. Esta protección es especialmente útil en momentos de incertidumbre financiera, como entre el otoño de 2008 y la fecha de adopción del Real Decreto, cuando las cooperativas financieras estaban efectivamente protegidas contra el riesgo de importantes desembolsos debido a las bajas de socios.
(48)
La Comisión ha constatado asimismo que la protección era extensa y que Bélgica no tenía en cuenta la salud financiera de la cooperativa financiera candidata en el momento de autorizar su entrada en el sistema de garantía de las cooperativas. En el ejemplo de ARCO, las cooperativas financieras habían sido autorizadas a entrar en el sistema de garantía de las cooperativas pese a que ya eran insolventes, y al final entraron en liquidación poco después.
(49)
La Comisión también ha llegado a la conclusión de que la medida falseaba la competencia ya que las cooperativas financieras competían en el mercado de productos de inversión minorista en el que se beneficiaron de una ventaja selectiva de la que no disponían los demás agentes del mercado que ofrecían productos similares.
(50)
La Comisión consideraba, además, que el sistema de garantía de las cooperativas afectaba a los intercambios comerciales dentro de la Unión. En efecto, en el mercado belga están presentes numerosos proveedores internacionales de productos de inversión, que no pueden aspirar a una cuota de mercado como la que puede conservar una cooperativa financiera gracias a la medida.
(51)
La Comisión se preguntaba si las cooperativas financieras podían considerarse entidades financieras y si este hecho tenía consecuencias en cuanto a la aplicabilidad de la Comunicación bancaria de 2008 (45). La Comisión concluyó que, puesto que las cooperativas financieras no parecen ser entidades financieras a efectos de la Comunicación bancaria de 2008, la ayuda debe evaluarse directamente con arreglo al Tratado.
(52)
En concreto, para ser compatible con el mercado interior sobre la base del artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado, una medida debe ser necesaria, adecuada y proporcionada. La Comisión tenía dudas en cuanto a la conformidad de la medida con estos tres criterios acumulativos. Se preguntaba si la protección de los socios de las cooperativas financieras era necesaria para evitar una grave perturbación de la economía belga. Por lo que se refiere a los potenciales efectos colaterales, la Comisión señaló que Bélgica ya había introducido varias medidas, [como aumentar la cobertura en virtud del sistema de garantía de depósitos a 100 000 EUR y conceder ayudas estatales a varios bancos en diversas formas (recapitalización, aportaciones de liquidez, medidas de rescate de activos deteriorados y otras medidas ad hoc)]. La Comisión no veía por qué, además de todas estas medidas, había que proteger a los socios de las cooperativas financieras.
(53)
La Comisión se preguntaba si era apropiado proteger a los socios de las cooperativas financieras. A este respecto, observaba que las cooperativas financieras no eran entidades financieras y que, por su tamaño, no parecían tener una importancia sistémica. La Comisión pidió a Bélgica que explicara por qué canales las pérdidas de inversión -igualmente sufridas por los inversores en fondos comunes de inversión, por ejemplo- habrían tenido efectos colaterales negativos importantes para la economía belga.
(54)
Por último, la Comisión dudaba de que la medida fuera proporcionada. En primer lugar, la Comisión no estaba convencida de que las cooperativas financieras pagaran una remuneración equitativa como contrapartida de la garantía. En segundo lugar, la Comisión observó que la libertad de pertenecer al sistema, junto con que no hubiera un control de la viabilidad en el procedimiento de entrada establecido por Bélgica, suponía que a las cooperativas financieras solo les interesaba pertenecer al sistema si estaban seguras de que se ejecutaría la garantía. Esto podría dar lugar a situaciones en las que los beneficiarios podrían utilizar la garantía evitando, en gran medida, pagar por ello. Por último, la Comisión también se preguntaba si el sistema de garantía de las cooperativas no falseaba indebidamente la competencia, habida cuenta de que los accionistas de sociedades competidoras no están protegidos, lo que facilita el acceso a la financiación a las cooperativas financieras y aumenta su cuota global en el mercado de inversiones minoristas.
3. OBSERVACIONES DE LAS PARTES INTERESADAS SOBRE LA DECISIÓN DE INCOACIÓN
3.1. Observaciones de ARCO
(55)
Según ARCO, el 10 de octubre de 2008, las autoridades belgas decidieron y anunciaron la creación de un sistema de garantía de las cooperativas que forma parte de un paquete más amplio (aumento a 100 000 EUR de la garantía de depósitos para los depósitos de ahorro de las entidades de crédito, ampliación del sistema de garantía a los productos de seguro de vida «ramo 21» y a los socios personas físicas de las cooperativas financieras). ARCO alegó que la Decisión de 10 de octubre de 2008 fue aplicada por la Ley de 15 de octubre de 2008 y el Real Decreto de 14 de noviembre de 2008, en lo relativo a los productos del ramo 21, y de la Ley de 14 de abril de 2009 y el Real Decreto de 10 de octubre de 2011, en lo relativo a los certificados de depósito emitidos por cooperativas financieras.
(56)
ARCO alegó que el sistema de garantía de las cooperativas no constituía una ayuda estatal, puesto que no confiere ninguna ventaja selectiva a las cooperativas financieras. ARCO también sostenía que la Comisión había estimado que un sistema de garantía para los productos del ramo 21 de las compañías de seguros no contenía elementos de ayuda estatal ya que están abiertos a todas las compañías de seguros y no son, por lo tanto, selectivos (46). Además, ARCO aduce el hecho de que el sistema de garantía de las cooperativas está abierto al conjunto de las cooperativas financieras en las mismas condiciones y, por lo tanto, no es selectivo.
(57)
En la línea de las observaciones de Bélgica, ARCO sostenía que todas las características de las participaciones en las cooperativas financieras confirman que satisfacen las mismas necesidades de los clientes que los depósitos y que el legislador las considera como tales. ARCO resaltó que Bélgica temía un efecto de contagio. Si Bélgica no hubiera introducido el sistema de garantía de las cooperativas, la confianza de los inversores se habría visto defraudada, lo que habría podido dar lugar a una desbandada en todos los productos de ahorro.
3.2. Observaciones de Bélgica
(58)
Bélgica alegó que el sistema de garantía de las cooperativas no cumplía todos los criterios acumulativos en materia de ayudas estatales según lo dispuesto en el artículo 107, apartado 1, del Tratado y, por lo tanto, no constituía ayuda estatal. En concreto, Bélgica afirmaba que no se reunían tres criterios en materia de ayudas estatales. En primer lugar, Bélgica argumentó que la medida constituía una ayuda únicamente a particulares y no a empresas. A continuación, Bélgica alegaba que la medida no otorgaba ninguna ventaja selectiva a las cooperativas financieras y, por último, sostenía que la medida no provocaba falseamientos.
(59)
Por lo que se refiere al argumento de que la ayuda no beneficia a las empresas, Bélgica alegó que el sistema general de garantía de depósitos para las entidades de crédito, incluida su extensión (a saber, el sistema de garantía de las cooperativas), se había adoptado en aplicación y cumplimiento de las Decisiones del Consejo Ecofin, de la Directiva 94/19/CE modificada y de la Directiva 97/9/CE.
(60)
Bélgica ha defendido la posición de que las participaciones de las cooperativas financieras propiedad de personas físicas presentan todas las características de los depósitos y también son adquiridas como tales. La Comisión ha destacado los siguientes puntos:
i)
los beneficiarios (personas físicas) del sistema de garantía de las cooperativas merecen la misma protección que los depositantes en otras entidades del mismo sector y sujetas al mismo control,
ii)
por razones fiscales, los dividendos pagados por las cooperativas financieras y los intereses a pagar sobre los depósitos están, hasta un importe fijo, exentos del impuesto sobre el capital mobiliario (47),
iii)
los socios personas físicas de las cooperativas financieras solo pueden suscribir un importe máximo específico de capital, de conformidad con las disposiciones de los estatutos de la cooperativa financiera,
iv)
los socios de las cooperativas financieras solo pueden salir de la sociedad durante los seis primeros meses del ejercicio y un socio que desee dimitir no puede reclamar plusvalías generadas por la cooperativa a prorrata de su participación. Según el Estado belga, el valor de las participaciones en una cooperativa no refleja el valor de los activos de la cooperativa financiera y, por tanto, las participaciones en las cooperativas financieras no hacen la competencia a los productos de inversión en general, sino solo al subgrupo de productos que ya disfrutan de una garantía estatal (es decir, los depósitos y los seguros de vida de tipo «ramo 21»),
v)
las participaciones de las cooperativas financieras están registradas y su transferibilidad está limitada por ley (48); no pueden venderse libremente para obtener plusvalías; los socios de las cooperativas financieras solo tienen derecho a un modesto dividendo (exento de impuestos) y a un reembolso cuando dejen de ser accionistas,
vi)
las participaciones de las cooperativas financieras no pueden considerarse una inversión en las participaciones de una sociedad o de una entidad cotizada,
vii)
las participaciones de las cooperativas financieras no pueden considerarse una inversión de riesgo dado que sus socios no pueden reclamar plusvalías,
viii)
el sistema de garantía de las cooperativas protege únicamente las participaciones de las personas físicas (por oposición a los socios institucionales).
(61)
En lo que se refiere a la ausencia de ventaja selectiva, Bélgica señaló que el sistema de garantía de las cooperativas solo cubre las participaciones de las cooperativas financieras emitidas antes del 10 de octubre de 2011. Bélgica ha señalado que, después de esta fecha, las cooperativas financieras ya no podían utilizar el sistema de garantía de las cooperativas para implantarse en un mercado. También precisó que ARCO no había emitido nuevas participaciones desde septiembre de 2008.
(62)
Bélgica negó asimismo el hecho de que el sistema de garantía de las cooperativas hubiera ayudado a las cooperativas financieras a mantener su capital existente. En apoyo de esta alegación, Bélgica declaró que el comunicado de prensa de 10 de octubre de 2008 no era sino una propuesta de iniciativa estratégica que mencionaba de pasada las cooperativas financieras. Según Bélgica, el comunicado de prensa de 10 de octubre de 2008 no constituía un acuerdo detallado publicado en coordinación con los comunicados de prensa concomitantes de cooperativas financieras. A este respecto, Bélgica distinguía entre su comunicado y los de las autoridades británicas y de Lloyds en el asunto Lloyds (49), a los que la Comisión se refiere en la Decisión de incoación. Bélgica concluía que el comunicado de prensa de 10 de octubre de 2008 no es una medida que pueda conferir una ventaja selectiva a las cooperativas financieras. Por lo que se refiere al comunicado de prensa siguiente de 21 de enero de 2009, Bélgica consideró que era normal que ARCO pusiera inmediatamente en su sitio web este comunicado de las autoridades, dado que todas las cooperativas financieras (entre ellas, ARCO) estaban muy pendientes de este asunto en aquel momento.
(63)
Bélgica insistió en el hecho de que la Comisión debería adoptar el mismo enfoque que en el asunto Ethias y que debía concluir que el sistema de garantía de las cooperativas no es selectivo. Bélgica también adujo que el estatuto particular de las auténticas cooperativas ya fue reconocido por el Tribunal de Justicia en la sentencia Paint Graphos (50). Bélgica remitía, en particular, al apartado 61 de esta sentencia, del que se desprende claramente que, habida cuenta de sus características específicas, no puede considerarse, en principio, que esas sociedades cooperativas se encuentren en una situación de hecho y de Derecho comparable a la de las sociedades comerciales.
(64)
Bélgica facilitó también información sobre el número de accionistas de ARCO que han abandonado la entidad desde el comienzo de la crisis. Durante los ejercicios financieros que condujeron a la liquidación voluntaria, el número de socios de ARCO que solicitó el reembolso de su capital ascendía a 9 764 en 2007/2008, a 21 150 en 2008/2009 y a 23 762 en 2010/2011.
(65)
En lo que se refiere a los efectos de falseamiento de la medida, Bélgica afirmó que la Comisión debería haber explicado en una medida razonable cuáles eran los productos financieros a los que hacían la competencia las participaciones de las cooperativas financieras, aunque reconoció que, en un procedimiento relativo a ayudas estatales, la Comisión no está obligada a dar una definición detallada del mercado. En esencia, Bélgica pretendía que los socios personas físicas de las cooperativas financieras tuvieron el mismo nivel de protección del que gozan los inversores de todos los productos de depósitos o de ahorro similares.
(66)
Bélgica explicó también que el sistema de garantía de las cooperativas persigue el mismo objetivo que la Directiva 94/19/CE, a saber, la protección de los depósitos de los ahorradores particulares, mantener la confianza de los depositantes y la estabilidad de los mercados financieros. Bélgica considera que los sistemas de garantía de depósitos de otros Estados miembros cubren también a veces productos de depósitos no convencionales y afirmó que la Comisión debería tenerlo en cuenta (51).
(67)
Bélgica insistió asimismo en el hecho de que, si la Comisión llegara a la conclusión de que el sistema de garantía de las cooperativas constituye ayuda estatal, esta ayuda debería considerarse compatible con el mercado interior sobre la base del artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado. El Tribunal de Justicia consideró que no era necesario determinar si ARCO era una entidad financiera a tenor de la Comunicación bancaria de 2008. Según Bélgica, la cuestión esencial a la que debería responder la Comisión es saber si el sistema de garantía de las cooperativas constituye una intervención adecuada y necesaria para evitar una perturbación grave de la economía.
(68)
Bélgica ha defendido el punto de vista de que la medida es necesaria, sus efectos se limitan al mínimo necesario y existen mecanismos de reparto de las cargas.
(69)
En primer lugar, Bélgica sostiene que el sistema de garantía de las cooperativas era adecuado y necesario para tranquilizar a los depositantes en Bélgica.
(70)
Bélgica ha admitido que teóricamente era posible que las entidades que tienen depósitos protegidos en su balance puedan sacar una ventaja indirecta de la existencia de ese tipo de sistemas de protección, ya que contribuyen a evitar el pánico bancario. No obstante, Bélgica explicó que los sistemas de garantía de depósitos eran necesarios para evitar el pánico bancario y las turbulencias en los mercados financieros. Bélgica ha afirmado asimismo que el sistema de garantía de las cooperativas era necesario para evitar una disminución de la confianza de los ciudadanos en el sistema financiero belga. El hecho de que las participaciones de las cooperativas presenten las características fundamentales de los productos de ahorro y que más de la mitad de los fondos de las cooperativas se inviertan en bancos refuerza sus puntos comunes con los depósitos y subraya su importancia para el sistema bancario belga. Un impago no controlado de las cooperativas financieras habría producido un efecto de avalancha en todos los establecimientos financieros y en la economía belga. No aplicar a las participaciones de cooperativas financieras el mismo nivel de protección que a los depósitos normales habría supuesto el mismo riesgo que no aplicar una protección a los depósitos. Habría tenido un fuerte impacto en la confianza del público en todos los productos de depósito en Bélgica y creado un riesgo sistémico. En respaldo de sus argumentos, Bélgica mencionó el hecho de que el número de socios (personas físicas) de las cooperativas financieras era elevado en comparación con la población total de Bélgica (52).
(71)
Bélgica también mostró su rotundo desacuerdo con la terminología utilizada por la Comisión en su Decisión de incoación, en particular las palabras «capital instruments» (instrumentos de capital) y «risk capital» (capital riesgo), utilizados respectivamente en el considerando 62 y la nota 35 a pie de página.
(72)
Para demostrar la necesidad del sistema de garantía de las cooperativas, Bélgica también transmitió a la Comisión cartas del Consejo de Estabilidad Financiera y del Gobernador del BNB dirigidas al entonces ministro de Hacienda, fechadas respectivamente el 29 de octubre de 2008 (53) y el 7 de octubre de 2011 (54).
(73)
En cuanto a la compatibilidad de la medida con las normas sobre ayudas estatales, Bélgica se remite en primer lugar a la Decisión de la Comisión relativa a Ethias. En su opinión, la Comisión autorizó medidas en favor de Ethias; concretamente, la ampliación del sistema de garantía de depósitos a los productos del «ramo 21», al considerarlas apropiadas y necesarias para evitar una grave perturbación de la economía belga.
(74)
En segundo lugar, Bélgica reiteró su punto de vista de que la medida era proporcionada. Las cooperativas financieras comparten la carga, en particular, con su contribución al Fondo de Protección Especial. Bélgica consideró que el nivel de remuneración de la garantía era razonable y similar a las contribuciones de los sistemas de garantía de otras entidades protegidas. Bélgica no estaba de acuerdo con que el carácter facultativo del sistema de garantía de las cooperativas hiciera que la medida fuera desproporcionada.
(75)
Bélgica afirmó que, si la Comisión llegara a la conclusión de que la medida constituye ayuda estatal, debería considerar que se trata de una ayuda a la liquidación compatible con las normas en materia de ayudas estatales. Bélgica recordó que el Real Decreto de 7 de noviembre de 2011 dispone claramente que, en caso de liquidación de la cooperativa, el Fondo de Protección Especial solo está obligado a intervenir y a indemnizar una vez presentada el acta definitiva de liquidación, aprobada por la Asamblea General de las sociedades en cuestión.
(76)
Bélgica también ha defendido el punto de vista de que, como las personas físicas no son empresas, el requerimiento de suspensión de la Comisión no cubría los pagos a su favor tras la liquidación de ARCO.
(77)
Además, Bélgica presentó observaciones complementarias en una nota a la Comisión de 18 de marzo de 2014, después del plazo fijado.
(78)
Bélgica considera que la Comisión no puede prohibir la ejecución de las garantías concedidas a los socios personas físicas. La Comisión no puede pedir al Estado que suspenda todos los pagos en virtud del sistema de garantía de las cooperativas ni recuperar los pagos realizados en virtud de dicho sistema en favor de los socios personas físicas.
(79)
En efecto, los socios personas físicas no son empresas a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado y la ejecución de la garantía en beneficio de los socios personas físicas no influiría en ARCO ni en las perspectivas del Estado belga de recuperar la ayuda de la que se hubieran beneficiado esas sociedades.
4. EVALUACIÓN DE LA MEDIDA
4.1. Beneficiario de la medida
(80)
En primer lugar, con carácter preliminar, la Comisión recuerda que, en el considerando 18 de la Decisión de incoación, declaró que el sistema de garantía de las cooperativas beneficiaba a las cooperativas financieras. No obstante, un examen a fondo de la cronología y las características de la medida ha permitido concluir que ARCO era el único verdadero beneficiario de la medida, como se describe en la presente sección.
(81)
En el presente asunto, la Comisión observa que existe una gran diferencia entre ARCO y las demás cooperativas financieras que potencialmente podían acogerse al sistema de garantía de las cooperativas.
(82)
De la descripción de los hechos (55) se desprende claramente que el sistema de garantía de las cooperativas desde un principio estaba hecho a medida para Arco, que había tenido dificultades debido a sus inversiones en Dexia. En definitiva, ARCO ha sido la única cooperativa financiera que solicitó participar en la medida.
(83)
Por lo que respecta a las demás cooperativas financieras, la Comisión señala que la adhesión al sistema de garantía de las cooperativas es facultativa, que el Consejo de Ministros podía decidir admitir o no una sociedad cooperativa en el sistema de garantía de las cooperativas y, en tal caso, en qué condiciones, que ninguna otra cooperativa financiera solicitó participar en el sistema y que algunas de ellas se distanciaron activamente del mismo. La Comisión señala asimismo que ninguna otra cooperativa financiera tuvo problemas relacionados con sus inversiones de la misma magnitud que los de ARCO con Dexia.
(84)
Por consiguiente, la Comisión concluye que el único verdadero beneficiario del sistema de garantía de las cooperativas que ejercen actividades económicas es ARCO.
4.2. El anuncio y la aplicación de medidas constituyen una única intervención
(85)
La Comisión observa que la medida fue decidida y anunciada por el Gobierno el 10 de octubre de 2008 (56). Es evidente que el Gobierno belga tomó la decisión de que ARCO se beneficiara de un sistema de garantía de las cooperativas en el momento en que se elaboró la medida en favor de Dexia en 2008 (57). Otro comunicado de prensa de 21 de enero de 2009 daba más detalles sobre la medida. La transposición jurídica del compromiso del Gobierno no se inició hasta más tarde.
(86)
La Comisión observa que la formulación y los términos empleados («decidido», «el compromiso») en los comunicados de prensa de 10 de octubre de 2008 y de 21 de enero de 2009 demuestran inequívocamente el compromiso y permiten pensar legítimamente que la medida iba a aplicarse.
(87)
Los comunicados de prensa también se enviaron por los canales oficiales: el de 10 de octubre de 2008 fue enviado por los servicios del Ministerio de Hacienda, mientras que el de 10 de enero de 2009 se envió en nombre del primer ministro y del ministro de Hacienda. El carácter repetitivo de dichos comunicados de prensa reforzaba su mensaje subyacente.
(88)
La Comisión observa que ya era evidente en el momento del comunicado de prensa de 10 de octubre de 2008 que el sistema de garantía de las cooperativas constituiría una ampliación del sistema de garantía de depósitos. El comunicado de prensa de 21 de enero de 2009 contenía, por su parte, otras precisiones de orden técnico. En cuanto se publicó, ARCO lo puso en su página web, con el fin evidente de tranquilizar a sus socios personas físicas. Además, la Comisión constata la coherencia de la medida a lo largo del tiempo, puesto que no cambió sensiblemente desde su anuncio inicial el 10 de octubre de 2008 hasta la promulgación del Real Decreto definitivo.
(89)
En su sentencia de 19 de marzo de 2013 en los asuntos acumulados C-399/10 P y C-401/10 P (58), el Tribunal de Justicia afirmó que el anuncio de una medida y su aplicación efectiva pueden considerarse una única intervención si estuviera justificado a la luz de su cronología y de su finalidad, así como de la situación de la empresa en el momento de dicha intervención. Del mismo modo, por lo que se refiere a la presente medida, Bélgica decidió y anunció, el 10 de octubre de 2008, una medida que aplicó más tarde, con el mismo objetivo en lo que respecta al beneficiario inicialmente elegido. Además, en sus propias decisiones, la Comisión ha considerado el anuncio y la aplicación como una única medida y ha estimado que la medida confería una ventaja desde la fecha del anuncio (59). Por último, en mayo de 2014 el ministro belga de Hacienda calificó la medida en cuestión de compromiso asumido en 2008 (60).
(90)
Sobre la base de la información mencionada en los considerandos 85 a 89, la Comisión concluye que el anuncio y la aplicación del sistema de garantía de las cooperativas deben considerarse una única medida.
4.3. Existencia de ayuda
(91)
Con arreglo al artículo 107, apartado 1, del Tratado, «salvo que los Tratados dispongan otra cosa, serán incompatibles con el mercado interior, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones».
(92)
Tanto Bélgica como ARCO afirman que la Comisión debería examinar si ARCO se ha beneficiado de una ayuda estatal basándose en otra de sus decisiones, a saber, la Decisión relativa a Ethias (61). Ahora bien, el concepto de ayuda estatal es un concepto objetivo definido en el Tratado. Para ser considerada ayuda estatal, una medida debe cumplir los cuatro criterios (acumulativos) siguientes: debe i) ser otorgada por el Estado o mediante fondos estatales, ii) proporcionar una ventaja selectiva a su beneficiario, iii) falsear (potencialmente) la competencia, y iv) afectar a los intercambios comerciales entre Estados miembros.
(93)
La Comisión debe evaluar la medida a la luz de estos cuatro criterios [véanse los considerandos 94 a 110].
Fondos estatales
(94)
La Comisión debe evaluar si la medida o el sistema de garantía de las cooperativas se financia mediante fondos estatales y es imputable al Estado.
(95)
Según reiterada jurisprudencia (62), todos los medios económicos que las autoridades públicas pueden efectivamente utilizar para apoyar a las empresas, independientemente de que dichos medios pertenezcan o no de modo permanente al patrimonio del Estado, entran en el ámbito de aplicación del artículo 107, apartado 1, del Tratado, siempre y cuando permanezcan constantemente bajo control público y, por tanto, a disposición de las autoridades nacionales competentes.
(96)
En particular, existe ayuda estatal cuando los fondos proceden de contribuciones impuestas por la legislación del Estado y están gestionados y distribuidos conforme a dicha legislación, aunque sean administrados por entidades distintas del Estado. El Estatuto de la entidad o la empresa que concede la ayuda en cuestión no se considera un factor decisivo para la aplicación de las normas en materia de ayudas estatales.
(97)
Por lo que se refiere a la organización del sistema de garantía de las cooperativas, la Comisión señala que la legislación belga determina las contribuciones que deben aportar los participantes y el modo en que se utilizarán estos fondos. En consecuencia, las contribuciones para alimentar el Fondo de Protección Especial se consideran fondos estatales aunque procedan de fuentes privadas.
(98)
Además, si es necesario, la Caisse des dépôts et consignations, una entidad pública, anticipa los fondos necesarios para financiar los pagos que debe efectuar el Fondo de Protección Especial. En cualquier caso, este aspecto del sistema de garantía de las cooperativas supone un riesgo económico suficientemente concreto de cargas que pueden grabar el presupuesto del Estado miembro para que pueda concluirse la utilización de fondos estatales a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado (63).
(99)
Por lo que se refiere a la imputabilidad de la medida a Bélgica, es evidente que el sistema de garantía de las cooperativas no puede considerarse una incorporación de la Directiva 94/19/CE. Esta Directiva únicamente exige a los Estados miembros que establezcan un sistema de garantía de depósitos para los depósitos de las entidades de crédito y su artículo 2 dispone explícitamente que todos los instrumentos que entren en la definición de fondos propios de las entidades de crédito queden excluidos de cualquier reembolso con cargo a los sistemas de garantía de depósitos. En caso de que un Estado miembro decida establecer otros sistemas de reembolso para otros productos financieros, esa decisión no se deriva del Derecho de la Unión, sino que constituye una iniciativa del propio Estado miembro (64). La Comisión señala también que Bélgica hace referencia al sistema de garantía de indemnización de los inversores, pero esta comparación no es pertinente dado que estos regímenes no están destinados a cubrir los riesgos vinculados a las inversiones. Como ya se ha explicado en el considerando 21, los sistemas de indemnización de los inversores están pensados únicamente para aquellos casos en que una empresa se halla en la imposibilidad de restituir los activos pertenecientes a un inversor, por ejemplo, debido a un fraude o a problemas en los sistemas de la empresa.
Ventaja selectiva
(100)
La Comisión concluye que el sistema de garantía de las cooperativas ha otorgado una ventaja a ARCO. El Tribunal de Justicia ha aceptado que las empresas puedan obtener una ventaja consistente en un mayor acceso a los capitales cuando una medida adoptada por un Estado miembro en favor de los inversores refuerce la voluntad de estos de invertir su dinero en un conjunto dado de inversiones específicas (65). En el presente asunto, la medida ha contribuido a que las entidades del grupo ARCO mantuvieran su capital existente, convenciendo a los socios de las cooperativas existentes de que no se retiraran de ellas (66), lo que ha supuesto una ventaja especialmente importante, teniendo en cuenta el nerviosismo del mercado en el período inmediatamente posterior a la quiebra de Lehman Brothers. El 21 de enero de 2009, ARCO publicó un comunicado de prensa del Gobierno belga en su sitio web para tranquilizar a sus socios, lo que muestra claramente que el hecho de poder tranquilizar a los inversores constituyó una ventaja importante para ARCO. A este respecto, la Comisión observa que el folleto de Arcopar publicado en el verano de 2008 (67) menciona también el riesgo que supone para los socios personas físicas dejar la cooperativa financiera (68) (69).
(101)
La medida es también claramente selectiva. En primer lugar, solo se aplica a los titulares de participaciones en una cooperativa financiera y no a los titulares de productos de inversión emitidos por empresas competidoras. Por tanto, los operadores financieros que ofrecían fondos en el mercado de obligaciones defensivas o en el mercado monetario o incluso fondos comunes de inversión de capital garantizado no podían ofrecer a sus clientes una garantía similar. Bélgica afirma que las participaciones propiedad de particulares de las cooperativas financieras son por naturaleza asimilables a los depósitos (70). Sin embargo, varios de los datos presentados por Bélgica remiten a las cooperativas en general y no a las cooperativas financieras. Además, la descripción de las participaciones de cooperativas financieras proporcionada por Bélgica no hace ninguna referencia a información pertinente, como los riesgos asociados a las inversión en esos instrumentos (71), riesgos que no tienen los depósitos.
(102)
La naturaleza selectiva de la medida se ve también al comparar el trato dispensado a las cooperativas financieras con el trato aplicable a otras cooperativas reconocidas no financieras. Bélgica se basa en la sentencia Paint Graphos para defender el trato especial dispensado a los socios personas físicas de las cooperativas financieras. La sentencia Paint Graphos es una decisión prejudicial relativa a un auto de remisión de un órgano jurisdiccional italiano que quería saber si las ventajas fiscales de las que disfrutaban las cooperativas de producción y de trabajo podían asimilarse a una ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado. En su sentencia, el Tribunal de Justicia concluyó que la ventaja fiscal debía evaluarse a la luz de los cuatro criterios acumulativos relativos a las ayudas estatales y dio orientaciones más detalladas, en particular sobre el modo de evaluar si dicha ventaja fiscal constituía una ventaja selectiva (72). El Tribunal de Justicia declaró que procedía determinar i) si tal ventaja fiscal podía justificarse por las características inherentes del sistema fiscal de que se trate (73), ii) si existían procedimientos de control y vigilancia apropiados (74), y iii) si la ventaja fiscal era proporcional y no excedía los límites de lo necesario (75).
(103)
La Comisión considera que la argumentación de Bélgica no puede aceptarse porque la naturaleza de la ventaja conferida por la medida es cualitativamente diferente de la examinada por el Tribunal de Justicia en el asunto Paint Graphos. La medida aplicada por Bélgica implica la concesión de una ventaja y no una exención fiscal ni la exención del pago de una tasa. Por consiguiente, el análisis en tres fases adoptado por el Tribunal de Justicia para evaluar si una ventaja fiscal o una exención fiscal es selectiva no puede aplicarse a esta medida de ayuda.
(104)
En cualquier caso, aun cuando la jurisprudencia Paint Graphos fuera aplicable a la medida en cuestión, sus elementos específicos son tales que seguiría siendo de carácter selectivo.
(105)
En primer lugar, la Comisión señala que el asunto Paint Graphos se refiere a todas las cooperativas de producción y de trabajo y no a un subsector relativamente reducido como el de las cooperativas financieras. Si, como afirma Bélgica, procede deparar un trato especial a las «verdaderas» cooperativas, este trato especial debería aplicarse a todas las cooperativas reconocidas. El mero hecho de que la medida esté restringida a las cooperativas financieras es de por sí suficiente para establecer su carácter selectivo.
(106)
En segundo lugar, la Comisión señala que, en opinión de Bélgica, las cooperativas financieras parecen haber merecido ventajas suplementarias a partir del 10 de octubre de 2008. La Comisión observa que, con anterioridad a dicha fecha, las cooperativas reconocidas históricas obtuvieron una forma de trato favorable derivado de su estatuto especial, consistente en la exención del impuesto sobre el capital mobiliario (76). En el marco de la presente Decisión, la Comisión no se pronuncia sobre el carácter proporcionado o no de la ventaja fiscal, pero considera que no estaba justificado introducir de repente, el 10 de octubre de 2008, una compensación adicional o una protección en favor de las empresas que tengan el estatuto de cooperativas financieras.
(107)
Por último, aunque la Comisión debería realizar, como preconiza Bélgica, un análisis basado en la sentencia Paint Graphos, estima que no se justifica la concesión de la garantía del 100 % a los socios personas físicas de ARCO [es decir, la parte i) del análisis de la sentencia Paint Graphos] cuyas entidades eran sociedades de responsabilidad limitada. Habida cuenta de la naturaleza de dichas sociedades, determinada por las normas belgas en materia de Derecho de sociedades, los socios personas físicas de ARCO tendrían que haber sido conscientes de que podrían perder la totalidad de su capital en caso de liquidación (77). Por otra parte, proteger el 100 % del capital suscrito por los socios personas físicas de cooperativas financieras no es una medida proporcionada [parte iii) del análisis de la sentencia Paint Graphos] puesto que equivaldría a protegerlos de todos los riesgos, creando así una ventaja injustificada para las empresas de las que son socios (78).
Falseamiento de la competencia y los intercambios comerciales entre Estados miembros
(108)
El sistema de garantía de las cooperativas procura a las cooperativas financieras una ventaja de la que no se benefician los operadores que ofrecen productos de inversión al por menor ni las demás cooperativas reconocidas no financieras. Gracias a la medida, ARCO ha podido mantener su cuota de mercado durante un período más prolongado. ARCO no ha sufrido salidas de capitales, salvo posteriormente y a un nivel más bajo de lo que hubiera sido el caso de no existir la medida. En consecuencia, los demás operadores, que tenían que hacer frente a la competencia solo con sus propios méritos y no podían contar con el sistema de garantía de las cooperativas, no se han podido beneficiar de los capitales que habrían estado disponibles para la inversión. El sistema de garantía de las cooperativas, por tanto, falsea la competencia (79).
(109)
Cuando un Estado miembro concede una ayuda a una empresa, la actividad interna puede mantenerse o aumentar en consecuencia, de tal manera que las posibilidades de las empresas establecidas en otros Estados miembros de penetrar (más) en el mercado se reducen (80). Visto el gran número de proveedores internacionales de productos de inversión presentes en el mercado belga, la medida tiene sin duda un efecto en los intercambios comerciales en el conjunto de la Unión.
Conclusión
(110)
Sobre la base del análisis efectuado en los considerandos 91 a 109, la Comisión concluye que el sistema de garantía de las cooperativas implica recursos estatales, representa una ventaja selectiva para ARCO, falsea la competencia y afecta a los intercambios comerciales en el interior de la Unión; por tanto, cumple todos los criterios para ser considerado una ayuda estatal. Todos estos elementos ya existían como mínimo cuando fue adoptado el Real Decreto de 10 de octubre de 2011, pero la ventaja creada por la medida ya existía tras el anuncio de la creación de la medida el 10 de octubre de 2008. El importe total de la ventaja debe tenerse en cuenta en el examen de compatibilidad de la ayuda y, si procede, para su recuperación de los beneficiarios.
4.4. Compatibilidad de la ayuda
(111)
Habiendo establecido que el sistema de garantía de las cooperativas era una ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado, la Comisión debe determinar si esta ayuda puede considerarse compatible con el mercado interior.
(112)
En su apartado 1, el artículo 107 del Tratado establece que toda ayuda concedida por un Estado miembro será incompatible con el mercado interior y, por tanto, estará prohibida, salvo que el Tratado disponga otra cosa. En sus apartados 2 y 3, pasa a definir dos categorías de ayudas compatibles con el mercado interior.
(113)
El artículo 107, apartado 2, enumera las categorías de ayudas estatales que se benefician automáticamente de una excepción al principio de prohibición; el sistema de garantía de las cooperativas no está incluido en ninguna de estas categorías.
(114)
El artículo 107, apartado 3, del Tratado enumera a continuación varias categorías de ayudas que pueden considerarse compatibles con el mercado interior. En teoría, podrían aplicarse sus letras b) o c).
(115)
En lo que respecta al artículo 107, apartado 3, letra c), del Tratado, la Comisión ha explicado en sus Directrices cómo piensa aplicar la exención establecida por esta disposición a determinadas categorías de ayudas. Sin embargo, la Comisión observa que la medida no corresponde a ninguna de las categorías de ayuda contempladas en dichas Directrices. Además, ni Bélgica ni ARCO han aportado la menor indicación de un objetivo de interés común que permita acogerse a esta disposición. Por lo tanto, la Comisión debe examinar la posible compatibilidad de la medida únicamente sobre la base del artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado.
(116)
En lo que respecta al artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado, la Comisión observa que Bélgica sostiene que, si la Comisión llegara a la conclusión de que el sistema de garantía de las cooperativas implica ayuda estatal, la medida debería examinarse a la luz de esta disposición, que permite declarar la ayuda compatible con el mercado interior si es necesaria para poner remedio a una grave perturbación en la economía de un Estado miembro.
(117)
No obstante, el artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado debe interpretarse de forma restrictiva respecto a lo que puede considerarse una perturbación grave de la economía de un Estado miembro. La perturbación en cuestión debe afectar al conjunto de la economía del Estado miembro de que se trate, y no únicamente a la de una región o parte de su territorio (81).
(118)
Cuando la crisis financiera alcanzó su punto culminante en el otoño de 2008, la Comisión decidió, en la Comunicación bancaria de 2008, que el artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado podría utilizarse para evaluar las medidas adoptadas para poner remedio a las dificultades de las entidades financieras (82).
(119)
Fuera del sector financiero, la Comisión también ha elaborado, sobre la base del artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado, el Marco temporal aplicable a las medidas de ayuda estatal para facilitar el acceso a la financiación en el actual contexto de crisis económica y financiera (83). Este marco no se aplica, sin embargo, a la medida en cuestión. De hecho, va dirigido a la economía real, permitiendo a los Estados miembros adoptar las medidas adecuadas para mejorar el acceso a la financiación para las empresas que desearan invertir durante la crisis financiera, en un momento en que la financiación bancaria era más escasa. Los problemas de ARCO no se deben a la falta de financiación por parte del sector bancario, sino a activos (las acciones de Dexia), cuyo valor ha tenido que revisarse a la baja. Por otra parte, el sistema de garantía de las cooperativas, que garantiza el 100 % de un instrumento del pasivo - no está comprendido en ninguna de las categorías de ayudas contempladas en el apartado 4.3. del Marco
(120)
Dado que las cooperativas financieras no son entidades financieras a efectos de la Comunicación bancaria de 2008 (84), la ayuda debe apreciarse directamente a la luz del Tratado. Para cumplir los criterios generales de compatibilidad establecidos en el artículo 107, apartado 3, del Tratado, la medida debe respetar las siguientes condiciones (85):
a) idoneidad de la ayuda : la ayuda debe ser específica, de modo que el objetivo de poner remedio a una perturbación grave de la economía pueda alcanzarse eficazmente; no será así si la medida en cuestión no constituye un medio adecuado para poner remedio a esta situación;
b) necesidad : la medida debe, por su importe y su forma, ser necesaria para lograr el objetivo. Asimismo, su importe debe fijarse en el mínimo necesario para alcanzar el objetivo y su forma debe ser la idónea para poner remedio a la perturbación;
c) proporcionalidad : los efectos positivos de la medida deben compensar adecuadamente los falseamientos de la competencia, de manera que estos se limiten al mínimo necesario para alcanzar los objetivos perseguidos por la medida.
(121)
Por lo que se refiere a la idoneidad o no de la medida, la Comisión observa que la repercusión de las cooperativas financieras sobre el conjunto de la economía es esencialmente diferente de la de los bancos, que están expuestos a la retirada masiva de fondos. Si todos los depositantes de un banco decidiesen retirar su dinero al mismo tiempo, el banco se vería obligado a ceder todos sus activos no líquidos en poco tiempo (procediendo a «ventas de emergencia»), lo que tendría consecuencias graves para el crédito a la economía real y también podría crear una espiral a la baja de los precios de los activos. En cambio, las cooperativas financieras no prestan a la economía real. Tienen además el derecho de limitar estatutariamente las dimisiones de los socios (86), de modo que, en principio, es posible evitar cualquier cesión desordenada de activos. Este último elemento pone de manifiesto una importante diferencia entre los depósitos y las participaciones de los socios desde el punto de vista de sus efectos en el sistema.
(122)
También es evidente que, desde un punto de vista jurídico, los socios de cooperativas financieras son accionistas de una «sociedad de responsabilidad limitada». La consecuencia de este estatuto es que los socios personas físicas de cooperativas financieras están jurídicamente expuestos a la posibilidad de perder una parte o la totalidad de su inversión. A este respecto, la Comisión también toma nota del hecho de que el Gobernador del BNB no ha confirmado que las participaciones de cooperativas financieras fueran asimilables a los depósitos de ahorro de una entidad de crédito (87).
(123)
La Comisión observa también que la posición de los socios personas físicas de las cooperativas financieras en la «estructura en cascada» (88) en caso de liquidación o de quiebra de tales entidades es muy diferente a la de los titulares de depósitos de ahorro en una entidad de crédito. Las entidades de crédito son entidades reguladas y la autoridad de regulación vela por que dispongan de un determinado importe de capital. Este capital sirve para absorber el primer impacto en caso de liquidación o de quiebra. Los socios financieros en cambio no se benefician de una protección de este tipo. En caso de liquidación o de quiebra, son los primeros afectados.
(124)
Sobre la base de los argumentos expuestos en los considerandos 121 a 123, la Comisión concluye que el sistema de garantía de las cooperativas simplemente protege a las cooperativas financieras y a sus socios personas físicas de las consecuencias de sus inversiones anteriores. Sin embargo, no constituye una medida adecuada para evitar una grave perturbación de la economía belga.
(125)
En lo que respecta a la necesidad de la medida, la Comisión recuerda que Bélgica ya había adoptado importantes medidas para prevenir una perturbación de la economía belga. Ya había introducido otras medidas para estabilizar el sistema financiero, en particular los bancos y otras entidades financieras en las que invertían las cooperativas financieras. El sistema belga de garantía de depósitos protegía los depósitos hasta 100 000 EUR y Bélgica ayudó a Fortis, KBC, Dexia y Ethias mediante recapitalizaciones, aportaciones de liquidez, medidas de rescate de activos deteriorados y medidas ad hoc. La Comisión concluye que no era necesario proteger a determinados socios personas físicas en el caso de las cooperativas financieras que, en definitiva, son sociedades de responsabilidad limitada.
(126)
Por lo que respecta a la carta del Gobernador del BNB mencionada por Bélgica, la Comisión observa que data de octubre de 2011, es decir, muy posterior al 10 de octubre de 2008, fecha en que se anunció la medida, y que no indica que la medida fuera necesaria para evitar una grave perturbación de la economía belga, sino tan solo que permitiría (89) limitar los efectos negativos de la crisis (sistémica). Por lo que respecta a la carta del Comité de Estabilidad Financiera, la Comisión observa que simplemente menciona el aumento de la cobertura del sistema de garantía de depósitos y la introducción del sistema de garantía de los productos de seguros del «ramo 21».
(127)
En lo que se refiere a la proporcionalidad de la medida, la Comisión observa que el modo en que se concibió la medida no ofrece una protección adecuada contra la selección adversa (90). El carácter facultativo del sistema de garantía de las cooperativas junto con la aparente falta de una prueba de viabilidad incita a acogerse al sistema cuando se vea que se ejecutará la garantía. En tal situación, el beneficiario puede recurrir a la garantía, evitando en gran medida el pago de primas de garantía hasta el último momento antes de la liquidación.
(128)
La Comisión considera también que el sistema de garantía de las cooperativas falsea indebidamente el funcionamiento normal del mercado. La medida permitió a ARCO proteger su posición en el mercado de los productos financieros al por menor, lo que tuvo o habría podido tener una incidencia negativa en la cuota de mercado y la rentabilidad de los competidores de ARCO que no podían beneficiarse del sistema de garantía de las cooperativas.
(129)
En conclusión, la medida no puede considerarse compatible con el mercado interior porque no es ni adecuada ni necesaria ni proporcionada a efectos de la aplicación del artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado y no entra en el ámbito de aplicación de ninguna otra disposición que regule la compatibilidad de las ayudas estatales con el mercado interior.
4.5. Cálculo de la ayuda
(130)
Para el cálculo de la ventaja que debe recuperarse de ARCO, la Comisión tendrá en cuenta los parámetros y hechos siguientes (91):
-
el importe máximo de las salidas de capital fijado en los estatutos de ARCO, que representa el 10 % del capital total o el 10 % de la base de socios (92),
-
el hecho de que solo los socios personas físicas estén cubiertos por el sistema de garantía de las cooperativas,
-
el diseño concreto del sistema de garantía de las cooperativas, que, por una parte, era facultativo, dejando a las cooperativas financieras la libertad de participar o no, y, por otra, estaba abierto a las cooperativas financieras con un elevado riesgo de quiebra o de liquidación (en el presente asunto, poco después de que las cooperativas hubieran sido aceptadas para beneficiarse del sistema, las asambleas generales de Arcofin, Arcopar y Arcoplus aprobaron, el 8 de diciembre de 2011, la propuesta de su Consejo de administración de proceder a la liquidación voluntaria de las sociedades),
-
el hecho de que, mucho antes de que ARCO entrara en liquidación voluntaria, ya se encontraba en una situación financiera crítica, puesto que, como se indica en los considerandos 38, 44 y 82, había invertido mucho en acciones de Dexia, un banco que, en otoño de 2008, tuvo que ser rescatado de la quiebra por los Estados belga, francés y luxemburgués, y, como consecuencia, toda caída importante del valor de las acciones de Dexia seguía perjudicando la posición financiera de ARCO, en particular porque esta última había financiado su participación en el rescate de Dexia asumiendo parte de su deuda,
-
y el hecho de que, en 2011, ARCO pagó la prima de entrada («derecho de entrada») y la prima de garantía anual.
(131)
La ventaja obtenida por ARCO era la protección frente a las salidas de capital, que de otro modo solo habría podido impedir mediante la aplicación de las disposiciones de sus Estatutos una vez alcanzado el límite del 10 % (93) de su capital y el 10 % de su base de socios. Salidas o dimisiones de esa magnitud podrían producirse puesto que ARCO se habría encontrado en situación de endeudamiento excesivo o en un procedimiento de quiebra o liquidación, ya fuera objetivamente o de forma más subjetiva, como en algunos otros casos de retirada masiva de depósitos (94), en cuanto sus socios hubieran considerado que ya no constituía una inversión segura, por ejemplo por su fuerte exposición a la situación financiera y al valor de mercado de Dexia.
(132)
La Comisión adopta un enfoque prudente (95) para calcular la ventaja que obtuvo ARCO, teniendo en cuenta las retiradas de capital potenciales en un solo período anual en lugar de varios períodos. De esta forma, el resultado del cálculo debería reflejar el efecto mínimo del sistema de garantía de las cooperativas, aunque, en realidad, la garantía también haya podido evitar a ARCO sufrir varias veces la retirada de capitales o dimisiones hasta el máximo permitido. Los estatutos de ARCO permitían a la cooperativa bloquear la retirada de capitales, bien tras la retirada del 10 % del capital o después de la dimisión de un 10 % de sus socios. A efectos del cálculo del importe de la ayuda, la Comisión supone que ARCO habría elegido la opción más beneficiosa, es decir, la que le hubiera permitido mantener el nivel de capital más elevado. Para la opción relacionada con la dimisión de socios, la Comisión se basará en el número de socios personas físicas más bajo durante el período durante el cual existió una ventaja (a partir del 10 de octubre de 2008), lo que constituye otra hipótesis prudente, y asignará a esos socios la participación media del capital en el año en cuestión. Para la opción relacionada con la retirada de capitales, la Comisión tendrá en cuenta también el año en que el capital era menos elevado.
(133)
La Comisión también tiene en cuenta el hecho de que la ventaja derivada de la medida se vio parcialmente disminuida debido a que ARCO, compuesta por tres entidades jurídicas, Arcopar, Arcofin y Arcoplus, tuvo que pagar una prima de entrada única y una prima de garantía por un año, aun cuando estos pagos no se efectuaron hasta el otoño de 2011, justo antes de que ARCO entrara en liquidación voluntaria.
(134)
La ventaja derivada de la medida es, por tanto, el menor de los dos importes resultantes de los cálculos siguientes: a) el 10 % del capital del año en que este era el menos elevado en el período comprendido entre el 10 de octubre de 2008 y el 8 de diciembre de 2011, menos el total de las primas ya pagadas; y b) el 10 % del número de socios más bajo durante el período comprendido entre el 10 de octubre de 2008 y el 8 de diciembre de 2011, multiplicado por la participación media del capital en poder de cada socio durante el mismo año, menos el total de las primas ya pagadas.
(135)
En términos absolutos, la probabilidad de que los inversores retiren su capital aumenta con el tiempo, lo que dificulta el cálculo del interés que debe pagarse por la ventaja obtenida. Con el fin de garantizar la eliminación de la totalidad de la ventaja obtenida por ARCO, permitiendo al mismo tiempo al Estado miembro disponer de un método operativo para calcular el tipo de interés aplicable a la recuperación (96), la Comisión considera que la totalidad de la ventaja fue plenamente disponible al menos a partir del 8 de diciembre de 2011, y pide que las cantidades que deben recuperarse produzcan intereses a partir del 8 de diciembre de 2011 hasta su recuperación efectiva.
(136)
Para poder verificar el cálculo de la ayuda, la Comisión solicita a Bélgica que facilite una lista indicando el número de socios de Arcopar, Arcofin y Arcoplus registrados al final de cada año durante el período comprendido entre el 10 de octubre de 2008 y el 8 de diciembre de 2011.
(137)
En sus observaciones adicionales presentadas más de un año y medio después de la expiración del plazo para presentar observaciones sobre la Decisión de incoación, las autoridades belgas no aportan datos nuevos de fondo. Dichas autoridades alegan que la Comisión no puede prohibir la ejecución de las garantías concedidas a los socios personas físicas. La Comisión no puede ordenar al Estado que suspenda todos los pagos en virtud del sistema de garantía de las cooperativas ni recuperar los pagos realizados en virtud de dicho sistema en favor de los socios personas físicas.
(138)
Para respaldar estas observaciones, las autoridades belgas recuerdan que los socios personas físicas no son empresas a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado y consideran que la ejecución de la garantía en beneficio de los socios personas físicas no influiría en ARCO ni en las perspectivas del Estado belga de recuperar la ayuda.
(139)
En respuesta, la Comisión indica que las cantidades cuya recuperación ordena la presente Decisión forman parte de la ayuda en beneficio de ARCO.
(140)
La Comisión subraya que, en aplicación del artículo 108, apartado 2, del Tratado, la constatación de que una ayuda estatal es incompatible con el mercado interior es suficiente para justificar que se ordene al Estado su supresión (97). Por tanto, las autoridades belgas no pueden pretender que la prohibición de ejecutar una garantía calificada de ayuda incompatible sea contraria al Derecho de la Unión.
(141)
Por tanto, debían respetar el requerimiento que figuraba en la Decisión de incoación de suspender la ejecución de la medida en cuestión, lo que significa que no podría haberse hecho ningún pago.
(142)
Por tanto, también está justificado que Bélgica siga absteniéndose de proceder a cualquier pago en virtud de la medida de ayuda.
Conclusión
(143)
La Comisión constata que el sistema de garantía de las cooperativas constituye una ayuda estatal a favor de Arcopar, Arcofin y Arcoplus ejecutada ilegalmente por Bélgica, infringiendo el artículo 108, apartado 3, del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea. Por tanto, Bélgica debe retirar el acto legislativo sobre el que se basa el sistema de garantía de las cooperativas (en particular, la Ley de 14 de abril de 2009 y el Real Decreto de 10 de octubre de 2011) y recuperar la ventaja de Arcopar, Arcofin y Arcoplus.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
El sistema de garantía concedido ilegalmente por Bélgica, infringiendo el artículo 108, apartado 3, del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea en favor de las cooperativas financieras de ARCO y, en particular, en favor de Arcopar, Arcofin y Arcoplus es incompatible con el mercado interior.
Artículo 2
1. Bélgica deberá recuperar de los beneficiarios la ayuda incompatible contemplada en el artículo 1, cuyo importe asciende al resultado más bajo de los dos cálculos siguientes:
a)
el 10 % del capital del año en que este era el menos elevado durante el período comprendido entre el 10 de octubre de 2008 y el 8 de diciembre de 2011, menos el total de las primas ya pagadas, o
b)
el 10 % del número de socios más bajo durante el período comprendido entre el 10 de octubre de 2008 y el 8 de diciembre de 2011, multiplicado por la participación media del capital en poder de cada socio durante el mismo año, menos el total de las primas ya pagadas.
2. Las cantidades que se deben recuperar devengarán intereses desde el 8 de diciembre de 2011 hasta su recuperación efectiva.
3. Los intereses se calcularán sobre una base compuesta de conformidad con el capítulo V del Reglamento (CE) no 794/2004 de la Comisión,de 21 de abril de 2004, por el que se establecen disposiciones de aplicación del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo por el que se establecen disposiciones de aplicación del artículo 93 del Tratado CE (98).
4. Bélgica seguirá absteniéndose de proceder a cualquier pago en virtud de la medida de ayuda mencionada en el artículo 1, a partir de la fecha de notificación de la presente Decisión.
Artículo 3
1. Bélgica pondrá fin a la medida de ayuda contemplada en el artículo 1 en la medida en que sea incompatible con el mercado interior.
2. La recuperación de la ayuda mencionada en el artículo 1 será inmediata y efectiva.
3. Bélgica garantizará que la presente Decisión se aplique en el plazo de cuatro meses a partir de la fecha de su notificación.
Artículo 4
1. En el plazo de dos meses a partir de la notificación de la presente Decisión, Bélgica comunicará a la Comisión la siguiente información:
a)
una descripción detallada de las medidas ya adoptadas y de las medidas previstas para el cumplimiento de la presente Decisión;
b)
documentos que demuestren que se ha ordenado a los beneficiarios que reembolsen la ayuda.
2. Bélgica mantendrá informada a la Comisión del avance de las medidas nacionales adoptadas en aplicación de la presente Decisión hasta que la recuperación de la ayuda mencionada en el artículo 1 haya concluido. Bélgica presentará inmediatamente, a petición de la Comisión, información sobre las medidas ya adoptadas y las medidas previstas para el cumplimiento de la presente Decisión. También proporcionará información detallada sobre los importes de la ayuda y los intereses ya recuperados de los beneficiarios.
Artículo 5
El destinatario de la presente Decisión será el Reino de Bélgica.
Hecho en Bruselas, el 3 de julio de 2014.