РЕШЕНИЕ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 16 април 2014 година
относно прехвърлянето на предписани емисионни единици по партидата на страна по Протокола от Киото в регистъра на Финландия
(нотифицирано под номер С(2014) 2475)
(2014/224/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Решение 2002/358/ЕО на Съвета от 25 април 2002 г. за одобрение от името на Европейската общност на Протокола от Киото към Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации по изменението на климата и съвместното изпълнение на задълженията, произтичащи от нея (1), и по-специално член 3 от него,
като има предвид, че:
(1)
В Решение 2006/944/ЕО на Комисията (2) се определят съответните нива на емисиите за Съюза и неговите държави членки за първия период на поети задължения по Протокола от Киото.
(2)
С Решение 2010/778/ЕС на Комисията (3) бе изменено Решение 2006/944/ЕО, като бяха определени съответните окончателни нива на емисиите, разпределени на Съюза и на всяка държава членка, и като бе предвидено окончателната аритметична разлика от 19 357 532 тона еквивалент на въглероден диоксид между количеството емисии на Съюза и сбора от количествата емисии на държавите членки да бъде издадена като предписани количествени единици от Съюза. Освен това, в посоченото решение бе предвидено прехвърлянето на пет милиона предписани емисионни единици по партидата на страна по Протокола от Киото в регистъра на Дания.
(3)
При приемането на Решение 2010/778/ЕС бе отбелязано, че прехвърлянето на пет милиона предписани емисионни единици на Дания не засяга собствеността върху оставащия аритметичен излишък на Съюза.
(4)
През декември 2011 г. на състоялата се в Дърбан 17-а конференция на страните по Рамковата конвенция на ООН по изменение на климата („РКООНИК“) бе прието Решение 2/CMP.7 на Конференцията на страните, разглеждана като среща на страните по Протокола от Киото („Решение от Дърбан“). В посоченото решение бяха установени правила за отчитане на земеползването, промените в земеползването и горското стопанство („LULUCF“) за втория период на поети задължения по Протокола от Киото („Протокол от Киото“) към РКООНИК.
(5)
В Решението от Дърбан е налице значително отклонение от предходните правила за отчитане, договорени по Протокола от Киото за първия период на поети задължения. В решение 16/CMP.1 на Конференцията на страните, разглеждана като среща на страните по Протокола от Киото, приета от 11-а конференция на страните по РКООНИК в Монреал през декември 2005 г., се предвиждат ограничения, както е посочено в приложението към въпросното решение, за целите на ангажиментите на страните по първия период на поети задължения по Протокола от Киото. Освен това в Решение 16/CMP.1 се предвижда възможността страните да надвишат тези лимити чрез компенсиране на нетните емисии („дебити“) вследствие дейностите по залесяване, повторното залесяване и обезлесяването съгласно член 3, параграф 3 от Протокола от Киото, с нетни поглъщания („кредити“) вследствие дейностите по стопанисване на горите в съответствие с член 3, параграф 4 от Протокола от Киото. Това правило за отчитане обикновено се нарича правило на компенсирането. В Решението от Дърбан не се предвижда подобно правило на компенсиране за втория период на поети задължения по Протокола от Киото.
(6)
Правилата за отчитане в Решението от Дърбан предвиждат ограничения за използването на кредити, произтичащи от дейностите по стопанисване на горите, с цел да се отчете ангажиментът за смекчаване на последиците във втория период на ангажименти по Протокола от Киото. Съгласно това решение, дадена страна не може да използва повече кредити, произтичащи от дейностите по стопанисване на горите, от еквивалента на 3,5 % от емисиите на тази страна, без LULUCF, в своята базова година или базов период за изпълнението на своя ангажимент за смекчаване на последиците.
(7)
Промените в правилата за отчитане по отношение на LULUCF, съгласно определеното в Решението от Дърбан, имат значително отражение върху начина, по който страните отчитат дейностите в областта на LULUCF през втория период на поети задължения. Поради географските различия в сектора на земеползването и голямото разнообразие в националните особености в тази връзка, отражението на промените се различава значително между отделните държави членки. Изключването на правилото за обезщетение от правилата за отчитане, изложени в Решението от Дърбан, се отразява на изпълнението на задълженията на страните за втория период на ангажименти по Протокола от Киото. Това важи особено за гъсто залесените страни, като се има предвид, че условията в сектора на LULUCF се различават в отделните страни.
(8)
В заключенията си от 9 март 2012 г. Съветът призна отражението на промените в правилото за отчитане за компенсирането през втория период на ангажименти по Протокола от Киото, чрез признаване на „особеностите на гъсто залесените страни, особено по отношение на ограничените възможности за обхващане на емисиите от залесяване, възстановяване на горите и обезлесяване с нарастващи поглътители в резултат от стопанисването на горите“. В същото време Съветът призова Комисията „да проучи възможностите за намиране на задоволително решение, като същевременно се гарантира екологосъобразността“.
(9)
Специфичният случай на гъсто залесените страни бе също признат от Съвета през 2012 г. в рамките на процеса, довел до приемането на Решение № 529/2013/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2013 г. относно правила за отчитане на емисиите и поглъщанията на парникови газове, дължащи се на дейности във връзка със земеползването, промените в земеползването и горското стопанство и относно информация за действията, свързани с тези дейности (4), както разкрива позоваването на условията на околната среда в гъсто залесените страни, в преамбюла на посоченото решение.
(10)
Финландия многократно изрази своята загриженост по отношение на своите дебити от обезлесяване за сектора на LULUCF вследствие промяната в правилото за компенсиране с Решението от Дърбан. Финландия изглежда засегната по специфичен и особен начин от прилагането на Решението от Дърбан. По текущи оценки Финландия е единствената държава членка, чийто годишен лимит от 3,5 % би означавал, че тя не може да покрие своите дебити, вследствие дейностите по залесяване, повторно залесяване и обезлесяване с кредитите, вследствие дейностите по стопанисване на горите, при отчитането на ангажимента си през втория период на ангажименти по Протокола от Киото.
(11)
С оглед съобразяване със специалния случай на Финландия, Съюзът следва да прехвърли на Финландия общо количество, което не надвишава десет милиона предписани емисионни единици от аритметичния излишък, предвиден в Решение 2006/944/ЕО, изменено с Решение 2010/778/ЕС. Това общо количество следва да послужи единствено за еднократна компенсация на Финландия във връзка с въздействието, което оказва промяната в правилото за компенсиране, в рамките на необходимото, за да се позволи на Финландия да изпълни ангажиментите си през втория период на поети задължения по Протокола от Киото.
(12)
Това прехвърляне следва да се извърши колкото е възможно по-скоро и преди края на периода на проверка за първия период на поети задължения по Протокола от Киото, при условие че са налични предписани емисионни единици в регистъра на ЕС и когато задължението относно Хърватия, както е посочено в Протокола относно някои разпоредби, отнасящи се до възможно еднократно прехвърляне на Република Хърватия на предписани емисионни единици, издадени съгласно Протокола от Киото към Рамковата конвенция на Обединените нации по изменението на климата, както и съответната компенсация по Договора за присъединяване на Република Хърватия към Европейския съюз (5), бъдат изпълнени или уредени.
(13)
При използването на тези предписани емисионни единици Финландия не трябва да надвишава кредитите вследствие дейностите по стопанисване на горите във Финландия, които са забранени за използване в съответствие с параграф 13 от приложението към Решението от Дърбан. Комисията е отчела надлежно поетите от Финландия ангажименти за анулиране на получените вследствие на това прехвърляне предписани емисионни единици, които не са изразходвани към края на втория период на поети задължения.
(14)
Мерките, предвидени в настоящото решение, са в съответствие със становището на Комитета по изменение на климата,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Максимум десет милиона (10 000 000) от предписаните емисионни единици, посочени в член 2 от Решение 2006/944/ЕО, се предоставят, за да се позволи на Финландия да изпълни ангажиментите си през втория период на поети задължения по Протокола от Киото.
Централният администратор на регистъра на Съюза ще прехвърли, колкото е възможно по-скоро и преди края на периода на проверка за първия период на поети задължения по Протокола от Киото, въпросното общо количество, което не може да надвишава десет милиона (10 000 000) предписани количествени единици по партидата на страна по Протокола от Киото в регистъра на Финландия.
2. Прехвърлянето, посочено в параграф 1, се извършва, при условие че са налични предписани емисионни единици в регистъра на ЕС и когато задължението относно Хърватия, както е посочено в Протокола относно някои разпоредби, отнасящи се до възможно еднократно прехвърляне на Република Хърватия на предписани емисионни единици, издадени съгласно Протокола от Киото към Рамковата конвенция на Обединените нации по изменението на климата, както и съответната компенсация по Договора за присъединяване на Република Хърватия към Европейския съюз бъдат изпълнени или уредени.
Член 2
Адресати на настоящото решение са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 16 април 2014 година.
DECISIÓN DE EJECUCIÓN DE LA COMISIÓN
de 16 de abril de 2014
relativa a la transferencia de unidades de cantidad atribuida a la cuenta de haberes de Parte del Protocolo de Kioto en el registro de Finlandia
[notificada con el número C(2014) 2475]
(2014/224/UE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea,
Vista la Decisión 2002/358/CE del Consejo, de 25 de abril de 2002, relativa a la aprobación, en nombre de la Comunidad Europea, del Protocolo de Kioto de la Convención Marco de las Naciones Unidas sobre el Cambio Climático y al cumplimiento conjunto de los compromisos contraídos con arreglo al mismo (1), y, en particular, su artículo 3,
Considerando lo siguiente:
(1)
La Decisión 2006/944/CE de la Comisión (2) establece los niveles de emisión respectivos de la Unión y sus Estados miembros para el primer período de compromiso con arreglo al Protocolo de Kioto.
(2)
La Decisión 2010/778/UE de la Comisión (3) modifica la Decisión 2006/944/CE fijando los niveles definitivos de emisión asignados a la Unión y a cada uno de sus Estados miembros y estableciendo que la Unión emitirá como unidades de cantidad atribuida la diferencia aritmética definitiva de 19 357 532 toneladas equivalentes de dióxido de carbono entre los niveles de emisión de la Unión y la suma de los niveles de emisión de los Estados miembros. Además, dicha Decisión prevé la transferencia de cinco millones de esas unidades de cantidad atribuida del registro de la Unión a la cuenta de haberes de Parte del Protocolo de Kioto en el registro de Dinamarca.
(3)
En el contexto de la adopción de la Decisión 2010/778/UE, se reconoció que la transferencia de cinco millones de unidades de cantidad atribuida a Dinamarca se entendía sin perjuicio de la titularidad del excedente aritmético restante de la Unión.
(4)
En diciembre de 2011, la 17a Conferencia de las Partes en la Convención Marco de las Naciones Unidas sobre el Cambio Climático («CMNUCC»), celebrada en Durban, adoptó la Decisión 2/CMP.7 de la Conferencia de las Partes en calidad de reunión de las Partes del Protocolo de Kioto («Decisión de Durban»). En esa Decisión se establece un conjunto de normas contables aplicables al sector del uso de la tierra, cambio de uso de la tierra y silvicultura (LULUCF) en el segundo período de compromiso del Protocolo de Kioto («Protocolo de Kioto») de la CMNUCC.
(5)
La Decisión de Durban se desvía considerablemente de las normas contables anteriores acordadas en el marco del Protocolo de Kioto respecto al primer período de compromiso. La Decisión 16/CMP.1 de la Conferencia de las Partes en calidad de reunión de las Partes del Protocolo de Kioto, adoptada en la 11a Conferencia de las Partes en la CMNUCC, celebrada en Montreal en diciembre de 2005, establecía en su anexo los límites aplicables respecto a los compromisos de las Partes del primer período de compromiso del Protocolo de Kioto. Además, aquella Decisión preveía la posibilidad de que las Partes rebasaran esos límites compensando las emisiones netas («débitos») resultantes de las actividades de forestación, reforestación y deforestación contempladas en el artículo 3, apartado 3, del Protocolo de Kioto con absorciones netas («créditos») resultantes de las actividades de gestión forestal contempladas en el artículo 3, apartado 4, del Protocolo de Kioto. Esa norma contable se conoce habitualmente como la «regla de compensación». La Decisión de Durban no recoge este tipo de regla de compensación respecto al segundo período de compromiso del Protocolo de Kioto.
(6)
Las normas contables fijadas en la Decisión de Durban prevén un límite al uso de créditos resultantes de las actividades de gestión forestal para contabilizar un compromiso de reducción en el segundo período de compromiso del Protocolo de Kioto. De acuerdo con esa Decisión, a efectos del cumplimiento de su compromiso de reducción, una Parte no puede utilizar más créditos resultantes de actividades de gestión forestal que los equivalentes al 3,5 % de sus emisiones, excluidas las actividades LULUCF, en su año o período de referencia.
(7)
Las modificaciones de las normas contables del sector LULUCF que aporta la Decisión de Durban repercuten de manera significativa en el modo en que las Partes contabilizan las actividades LULUCF en el segundo período de compromiso. Dada la diversidad geográfica y la gran variedad de circunstancias nacionales que caracterizan al sector de la tierra, las repercusiones difieren mucho entre Estados miembros. La exclusión de la regla de compensación de las normas contables establecidas en la Decisión de Durban incide en los compromisos de las Partes del segundo período de compromiso del Protocolo de Kioto. Esta situación adquiere especial relevancia en el caso de los países ricos en bosques, pues las condiciones del sector LULUCF varían de un país a otro.
(8)
En sus conclusiones de 9 de marzo de 2012, el Consejo confirmaba el impacto de la modificación de la regla de compensación contable para el segundo período de compromiso del Protocolo de Kioto, al reconocer «las particularidades de los países ricos en bosques, especialmente por lo que se refiere a las posibilidades limitadas de cubrir las emisiones procedentes de la forestación, reforestación y deforestación aumentado los sumideros destinados a la gestión forestal». Al mismo tiempo, el Consejo invitaba a la Comisión «a explorar las opciones para encontrar una solución satisfactoria que garantice la integridad medioambiental».
(9)
También en 2012, el Consejo reconoció la situación específica de los países ricos en bosques en el proceso que condujo a la adopción de la Decisión no 529/2013/UE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 21 de mayo de 2013, sobre normas contables aplicables a las emisiones y absorciones de gases de efecto invernadero resultantes de actividades relativas al uso de la tierra, el cambio de uso de la tierra y la silvicultura y sobre la información relativa a las acciones relacionadas con dichas actividades (4), tal como reflejaba la referencia que se hacía en el preámbulo de dicha Decisión a las condiciones ambientales de los países de gran riqueza forestal.
(10)
Finlandia ha expresado reiteradamente su preocupación por sus débitos resultantes de la deforestación para el sector LULUCF como consecuencia de la modificación de la regla de compensación en la Decisión de Durban. La aplicación de esta Decisión parece afectar a Finlandia de manera específica y única. Las evaluaciones efectuadas muestran que Finlandia es el único Estado miembro para el que la aplicación del límite anual del 3,5 % haría inviable la cobertura de sus débitos resultantes de las actividades de forestación, reforestación y deforestación con créditos resultantes de actividades de gestión forestal a efectos de contabilización de su compromiso del segundo período de compromiso.
(11)
Para responder a la situación especial y única de Finlandia, la Unión debe transferirle una cantidad no superior a diez millones de unidades de cantidad atribuida del excedente aritmético previsto en la Decisión 2006/944/CE, modificada por la Decisión 2010/778/UE. Esa cantidad total debe servir exclusivamente para compensar una única vez a Finlandia por las repercusiones de la modificación de la regla de compensación, en la medida en que resulta necesario para permitir a ese Estado miembro cumplir los compromisos del segundo período de compromiso del Protocolo de Kioto.
(12)
Esa transferencia debe realizarse lo antes posible, antes de finalizado el período de ajuste (true-up) del primer período de compromiso con arreglo al Protocolo de Kioto, a reserva de la disponibilidad de unidades de cantidad atribuida en el registro de la Unión y una vez satisfecho o resuelto el compromiso relativo a Croacia establecido en el Protocolo sobre determinadas disposiciones relativas a una posible transferencia única a la República de Croacia de unidades de la cantidad atribuida expedidas con arreglo al Protocolo de Kioto de la Convención Marco de las Naciones Unidas sobre el cambio climático, así como a la compensación conexa, del Tratado relativo a la adhesión de la República de Croacia a la Unión Europea (5).
(13)
La utilización de esas unidades de cantidad atribuida por parte de Finlandia no debe exceder de los créditos resultantes de las actividades de gestión forestal en Finlandia que, de conformidad con el punto 13 del anexo de la Decisión de Durban, no pueden utilizarse. La Comisión ha prestado la debida consideración al compromiso de Finlandia de cancelar las unidades de cantidad atribuida que puedan quedar de esta transferencia al final del segundo período de compromiso.
(14)
Las medidas previstas en la presente Decisión se ajustan al dictamen del Comité del Cambio Climático.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
1. Se pondrá a disposición una cantidad máxima de diez millones (10 000 000) de las unidades de cantidad atribuida a que se refiere el artículo 2 de la Decisión 2006/944/CE con objeto de permitir el cumplimiento por parte de Finlandia de sus compromisos relativos al segundo período de compromiso con arreglo al Protocolo de Kioto.
El Administrador Central del registro de la Unión transferirá con la mayor brevedad, antes de finalizado el período de ajuste relativo al primer período de compromiso con arreglo al Protocolo de Kioto, una cantidad total no superior a diez millones (10 000 000) de esas unidades de cantidad atribuida a la cuenta de haberes de Parte del Protocolo de Kioto en el registro de Finlandia.
2. La transferencia contemplada en el apartado 1 estará condicionada a la disponibilidad de unidades de cantidad atribuida en el registro de la Unión y se llevará a cabo una vez satisfecho o resuelto el compromiso relativo a Croacia establecido en el Protocolo sobre determinadas disposiciones relativas a una posible transferencia única a la República de Croacia de unidades de la cantidad atribuida expedidas con arreglo al Protocolo de Kioto de la Convención Marco de las Naciones Unidas sobre el cambio climático, así como a la compensación conexa, del Tratado relativo a la adhesión de la República de Croacia a la Unión Europea.
Artículo 2
Los destinatarios de la presente Decisión serán los Estados miembros.
Hecho en Bruselas, el 16 de abril de 2014.