РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 653/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 май 2014 година
за изменение на Регламент (ЕО) № 1760/2000 по отношение на електронната идентификация на едър рогат добитък и за етикетирането на говеждо месо
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 43, параграф 2 и член 168, параграф 4, буква б) от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
През 1997 г. Регламент (ЕО) № 820/97 на Съвета (3) подсили правилата на Съюза относно идентификацията и проследяването на едър рогат добитък с оглед на епидемията от спонгиформна енцефалопатия по говедата (СЕГ) и породената от нея по-голяма необходимост да бъдат проследявани произходът и придвижванията на животните, като се използват „класически ушни марки“.
(2)
В Регламент (ЕО) № 1760/2000 на Европейския парламент и на Съвета (4) се предвижда всяка държава членка да създаде система за идентификация и регистрация на едър рогат добитък в съответствие с посочения регламент.
(3)
С Регламент (ЕО) № 1760/2000 се създава система за идентификация и регистрация на едър рогат добитък, която се състои от ушни марки, поставени на двете уши на всяко животно, компютризирани бази данни, паспорти на животните и отделни регистри, поддържани във всяко стопанство.
(4)
Проследяването на говеждото месо обратно до неговия източник с помощта на идентификация и регистрация е необходимо условие, за да бъде посочен произходът му върху етикетите по цялата хранителна верига. Тези мерки осигуряват защитата на потребителите и общественото здраве и насърчават доверието на потребителите.
(5)
Регламент (ЕО) № 1760/2000, и по-специално идентификацията на едър рогат добитък и системите за доброволно етикетиране на говеждото месо са посочени като задължения за информиране с особена важност от гледна точка на тежестите, на които предприятията се излагат, в съобщението на Комисията от 22 октомври 2009 г., озаглавено „Програма за действие за намаляване на административните тежести в ЕС - Планове за намаляване по сектори и действия за 2009 г.“
(6)
Използването на системи за електронна идентификация („системи за ЕИ“) потенциално ще рационализира процесите за проследяване чрез автоматизирано и по-прецизно отчитане и записване в регистъра на стопанството. В допълнение това би позволило също автоматизирано докладване за движението на животните в компютризираната база данни, което ще подобри бързината, надеждността и прецизността на системата за проследяване. Използването на системите за ЕИ би подобрило и управлението на някои преки плащания към земеделските стопани.
(7)
Основаваните на радиочестотна идентификация системи за ЕИ бяха значително подобрени през последните десет години. Тази технология осигурява по-бързо и по-точно разчитане на индивидуалните кодове на животните директно в системите за обработка на данни. Това съкращава времето, необходимо за проследяването на потенциално заразени животни или храна, и води до по-голяма надеждност на базите данни и увеличена способност да се реагира бързо в случай на поява на огнища на заболявания, като по този начин спестява разходи за труд, дори и в същото време да повишава разходите за оборудване.
(8)
Настоящият регламент е съгласуван с факта, че системите за ЕИ вече бяха въведени в Съюза за животински видове, различни от едър рогат добитък, като задължителната система, използвана при животни от рода на овцете и козите.
(9)
Предвид технологичния напредък в областта на системите за ЕИ редица държави членки решиха да въведат доброволна ЕИ на едър рогат добитък. Възможно е тези инициативи да доведат до разработването на различни системи от страна на отделните държави членки и заинтересованите страни. На по-късен етап развитието на различни системи би възпрепятствало последващото хармонизиране на техническите стандарти в рамките на Съюза. Следва да се гарантира оперативната съвместимост на системите за ЕИ, прилагани в държавите членки, както и спазването на стандартите ISO или други международни технически стандарти, приети от признати международни организации за определяне на стандарти, с разбирането, че тези международни стандарти могат да гарантират най-малкото по-високо ниво на надеждност и ефективност от ISO стандартите.
(10)
Докладът на Комисията от 25 януари 2005 г. относно възможността за въвеждане на ЕИ на животни от рода на едрия рогат добитък стига до заключението, че са налице доказателства, че радиочестотната идентификация е разработена до степента, необходима, за да бъде вече приложена на практика. В този доклад също така се заключава, че е много желателно да се премине към ЕИ на животни от рода на едрия рогат добитък в рамките на Съюза, тъй като, наред с други ползи, тя би допринесла за намаляване на административната тежест.
(11)
В съответствие със съобщението на Комисията от 10 септември 2008 г., озаглавено „План за действие за изпълнение на стратегията на ЕС за здравето на животните“, Комисията следва да опрости задълженията за информиране, като например воденето на регистри на стопанствата и паспорти на животните в хода на въвеждане на системи за ЕИ.
(12)
В съобщението на Комисията от 19 септември 2007 г., озаглавено„Нова стратегия на Европейския съюз за здравето на животните (2007 - 2013 г.), според която „По-добре превенция, отколкото лечение“ “, се предлага ЕИ да се разглежда като възможно подобрение на съществуващата в Съюза система за идентификация и регистрация, за да се опростят задълженията за информиране, като например воденето на регистри на стопанствата и паспорти на животните, и да се въведе електронен обмен на паспортите на едрия рогат добитък. Този обмен би довел до въвеждането на ЕИ с въвеждане на данни в реално време. Такъв обмен би спестил значителни разходи и усилия на компетентните органи на държавите членки и другите заинтересовани страни и би намалил обема на работата при въвеждането на данните от паспортите на животните в компютризирани бази данни. Настоящия регламент е съгласуван с тази инициатива.
(13)
Настоящият регламент следва да допринесе за постигането на някои ключови цели на основните стратегии на Съюза, включително „Европа 2020 - стратегия за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж“, като подобри икономическия растеж, сближаването и конкурентоспособността.
(14)
Някои трети държави вече установиха правила, позволяващи използването на модерни технологии за ЕИ. Съюзът следва да установи подобни правила, за да се улесни търговията и да се подобри конкурентоспособността на отрасъла.
(15)
В светлината на технологичното развитие на нови типове електронни идентификатори е целесъобразно да се разшири обхватът на средствата за идентификация, предвидени в Регламент (ЕО) № 1760/2000, за да се позволи използването на електронни идентификатори като официално средство за идентификация. Тъй като въвеждането на съответните разпоредби предполага значителни инвестиции, е необходимо да се предвиди преходен период от пет години, който да даде на държавите членки необходимото време за подготовка. През този преходен период класическите ушни марки ще продължат да бъдат единственото официално средство за идентификация на едър рогат добитък.
(16)
Въвеждането на задължителна ЕИ би могло да има неблагоприятно икономическо въздействие върху някои стопански субекти. Поради това е уместно, когато ЕИ бъде призната за официално средство за идентификация, стопаните да могат да я използват на доброволна основа. При такъв доброволен режим ЕИ ще бъде предпочетена от стопаните, които вероятно ще имат икономически ползи от нея, докато останалите стопани следва да могат да продължат да идентифицират своите животни с две класически ушни марки.
(17)
Държавите членки имат твърде различни животновъдни системи, практики и отраслови организации. Затова на държавите членки следва да се предостави възможност да въведат задължителна ЕИ на своя територия само когато преценят, че е уместно, след като отчетат всички тези фактори, включително въздействието върху дребните земеделски стопани, и след като проведат консултации с представителните организации на сектора на едрия рогат добитък. Докато при търговията с животни в рамките на Съюза задължението за електронно идентифициране на дадено животно от рода на едрия рогат добитък следва да е на държавата членка, която е определила като задължително използването на ЕИ на своя територия, това не следва да води до задължение на тази държава членка за повторно идентифициране на животни, които вече са били идентифицирани по електронен път в държавата членка на изпращане.
(18)
Животните и месото, внесени в Съюза от трети държави, следва да отговарят на изисквания за идентификация и проследяване, които осигуряват равностойно равнище на защита.
(19)
При внос на живи животни в Съюза от трети държави за тях, при пристигането им, следва да се прилагат същите изисквания за идентификация, които се прилагат за родените в Съюза животни.
(20)
Двете официални средства за идентификация, поставени на едно животно, следва да имат един и същ идентификационен код. Въпреки това по време на началната фаза на адаптиране към използването на електронни идентификатори като официално средство за идентификация не може да се изключи, че в някои случаи техническите ограничения, свързани с конфигурацията на оригиналния идентификационен код на животното, биха възпрепятствали възпроизвеждането му на електронен идентификатор. Това може да се случи, когато съставните елементи на съществуващия идентификационен код на животното възпрепятстват конвертирането на кода в електронен формат. Поради това следва да бъдат предвидени специални преходни дерогации с цел да се позволи поставянето на електронен идентификатор и на такива животни, при условие че се гарантира пълно проследяване и че е възможна тяхната индивидуална идентификация, включително на стопанството, в което са родени.
(21)
В Регламент (ЕО) № 1760/2000 е предвидено компетентният орган да издава паспорт за всяко животно, което трябва да бъде идентифицирано в съответствие със същия регламент. Това създава значителна административна тежест за държавите членки. Компетентните органи в държавите членки имат задължението да създадат компютризирани бази данни в съответствие с членове 14 и 18 от Директива 64/432/ЕИО на Съвета (5). Тъй като тези бази данни трябваше да са започнали да функционират пълноценно от 31 декември 1999 г., те би следвало в достатъчна степен да осигуряват проследяване на придвижването на животни от рода на едрия рогат добитък. Затова следва да се издават паспорти само за животни, предназначени за търговия в рамките на Съюза. Въпреки това настоящият регламент не следва да възпрепятства национални разпоредби от издаването на паспорти за животни, които не са предназначени за търговия в рамките на Съюза.
(22)
BOVEX, пилотният проект за обмен на паспортни данни на едрия рогат добитък, беше разработен от Комисията с цел да се улесни обменът на данни между държавите членки, като същевременно се осигурява проследяване на животните при тяхното движение в рамките на Съюза. След като започне пълноценното функциониране на обмена на данни между националните компютризирани бази данни, изискването за издаване на паспорти на животните на хартиен носител следва да престане да се прилага за животни, предназначени за движение в рамките на Съюза. Това би следвало да допринесе за намаляването на административната тежест за държавите членки и за стопанските субекти.
(23)
В дял II, раздел II от Регламент (ЕО) № 1760/2000 са установени правила за система за доброволно етикетиране на говеждо месо, които предвиждат одобряване на някои спецификации на етикети от компетентния орган в съответната държава членка. Административната тежест и разходите, които трябва да понесат държавите членки и стопанските субекти при прилагането на тази система, не са пропорционални на ползите от системата. Тъй като след приемането на този регламент в сила влезе ново законодателство, специфичните правила относно системата за доброволно етикетиране станаха излишни и поради това следва да бъдат заличени. Въпреки това не следва да се засяга нито правото на стопанските субекти да информират потребителите чрез доброволно етикетиране относно характеристиките на месото, нито правото на потребителите да получават подлежаща на проверка информация. Следователно, както и за всеки друг вид месо, информацията относно говеждото месо, която надхвърля задължителното етикетиране, следва да е съобразена с действащото хоризонтално законодателство, включително Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета (6).
(24)
С цел избягване на риск от измама в областта на етикетирането на месо и защита на европейските потребители приложимият контрол и санкции следва да имат достатъчно възпиращ ефект.
(25)
В съответствие с Регламент (ЕС) № 1169/2011 Комисията е задължена да представи доклад на Европейския парламент и на Съвета относно задължителното посочване на държавата на произход или мястото на произход за месото, използвано като съставка. Този доклад трябва, ако е уместно, да бъде придружен от законодателно предложение с цел да се осигури повече прозрачност в производствената верига на месото и да се информират по-добре европейските потребители. Като се вземат предвид възникналите напоследък проблеми във връзка с етикетирането на месни продукти, които засегнаха функционирането на хранителната верига, Европейския парламент и Съветът очакваха докладът да бъде приет възможно най-рано през втората половина на 2013 г. и той беше приет на 17 декември 2013 г.
(26)
В резултат на влизането в сила на Договора от Лисабон е необходимо правомощията, предоставени на Комисията съгласно Регламент (ЕО) № 1760/2000, да бъдат приведени в съответствие с членове 290 и 291 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС).
(27)
С цел да се гарантира, че се прилагат необходимите правила за правилното функциониране на идентификацията, регистрацията и проследяването на животни от рода на едрия рогат добитък и говеждо месо, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от ДФЕС що се отнася до изискванията за алтернативни средства за идентификация на едър рогат добитък; специалните обстоятелства, при които на държавите членки е позволено да удължават максималния срок за прилагане на средствата за идентификация; изискванията за средствата за идентификация; добавянето на средства за идентификация към списъка, определен в приложение I, правилата относно информацията от компютризираните бази данни, която да се съдържа в паспортите на животните и в отделните регистри, които трябва да се поддържат във всяко стопанство; идентификацията и регистрацията на придвижванията на едър рогат добитък, когато животните се извеждат на сезонна паша, включително сезонната миграция; правилата за етикетиране на определени продукти, които следва да са еквивалентни на правилата, определени в Регламент (ЕО) № 1760/2000; разпоредбите за етикетиране, отнасящи се до опростено представяне на обозначението за произход в случай на много кратък престой на животното в държава членка или трета държава на произход или клане; и определенията и изискванията, приложими към думите или категориите думи, които могат да бъдат изписвани на етикетите на предварително опаковано и замразено говеждо и телешко месо. От особено важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегирани актове, Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи на Европейския парламент и на Съвета.
(28)
С цел да се осигурят еднакви условия за прилагането на Регламент (ЕО) № 1760/2000 по отношение на регистрацията на стопанствата, които използват алтернативни средства за идентификация; техническите характеристики и подробните договорености за обмен на данни между компютризираните бази данни на държавите членки; признаването на пълноценното функциониране на системата за обмен на данни; формàта и конструкцията на средствата за идентификация; техническите процедури и стандарти за прилагането на ЕИ, правилата относно конфигурацията на идентификационния код, максималния размер и състава на определени групи животни, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия. Тези правомощия следва да се упражняват в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (7).
(29)
Следва да се осъществява мониторинг на прилагането на настоящия регламент. Следователно не по-късно от пет години след влизането в сила на настоящия регламент по отношение на разпоредбите, отнасящи се до доброволното етикетиране на говеждото месо, и девет години по отношение на разпоредбите, отнасящи се до ЕИ, Комисията следва да представи на Парламента и на Съвета два доклада, в които се разглежда както прилагането на настоящия регламент, така и техническата и икономическата изпълнимост на въвеждането на задължителна ЕИ навсякъде в Съюза. Тези доклади следва да се придружават по целесъобразност от подходящи законодателни предложения.
(30)
Поради това Регламент (ЕО) № 1760/2000 следва да бъде съответно изменен,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Регламент (ЕО) № 1760/2000 се изменя както следва:
1)
В член 1, параграф 2 второто изречение се заличава.
2)
В член 2 първото тире се заменя със следния текст:
„-
„животно“ означава животно от рода на едрия рогат добитък по смисъла на член 2, параграф 2, букви б) и в) от Директива 64/432/ЕИО, включително животни, които участват в културни и спортни събития,“;
3)
В член 3 първа алинея, буква а) се заменя със следното:
„а)
средства за идентификация с цел индивидуална идентификация на животните;“;
4)
Член 4 се заменя със следното:
„Член 4
Задължение за идентификация на животните
1. Всички животни в дадено стопанство се идентифицират чрез най-малко две средства за идентификация, изброени в приложение I и съответстващи на правилата, приети в изпълнение на параграф 3, и одобрени от компетентния орган. Най-малко едно от средствата за идентификация е видимо и на него е поставен видим идентификационен код.
Първа алинея не се прилага за животни, които са родени преди 1 януари 1998 г. и не са предназначени за търговия в рамките на Съюза. Тези животни се идентифицират чрез най-малко едно средство за идентификация.
С цел да се осигури адаптирането към техническия напредък на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22б по отношение на добавянето на средства за идентификация към списъка, определен в приложение I, като същевременно се гарантира тяхната оперативна съвместимост.
Средствата за идентификация се предоставят на стопанствата, разпределят се и се поставят на животните по начин, определен от компетентния орган.
Двете средства за идентификация, разрешени в съответствие с приетите съгласно параграф 3 и настоящия параграф делегирани актове и актовете за изпълнение и поставени на едно животно, носят един и същ уникален идентификационен код, който - заедно с регистрацията на животните - прави възможно идентифицирането на всяко отделно животно и на стопанството, в което е родено
2. Чрез дерогация от параграф 1, в случай че съставните елементи на идентификационния код не позволяват поставяне на електронен идентификатор със същия уникален идентификационен код, съответните държавите членки могат - под надзора на компетентния орган - да разрешат върху второто средство за идентификация да бъде нанесен различен код, при условие че е изпълнено всяко от следните условия:
а)
животното е родено преди датата на влизане в сила на актовете за изпълнение, посочени в параграф 3, втора алинея, буква в),
б)
е гарантирано пълно проследяване,
в)
е възможна индивидуалната идентификация на животното, включително стопанството, в което то е родено,
г)
животното не е предназначено за търговия в рамките на Съюза.
3. С цел да се гарантира адекватно проследяване и приспособимост към техническия напредък, както и оптималното функциониране на системата за идентификация, Комисията приема делегирани актове в съответствие с член 22б относно изискванията по отношение на средствата за идентификация, посочени в приложение I, и преходните мерки, необходими за въвеждането на конкретно средство за идентификация.
Въз основа на съответните ISO стандарти или други международни технически стандарти, приети от признати международни организации за определяне на стандарти, с уговорката, че тези международни стандарти могат да гарантират най-малко по-високо ниво на надеждност и ефективност от ISO стандартите, Комисията определя посредством актове за изпълнение необходимите правила относно:
а)
формàта и конструкцията на средствата за идентификация,
б)
техническите процедури за електронната идентификация на животни от рода на едрия рогат добитък; и
в)
конфигурацията на идентификационния код.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.
4. Считано от … 18 юли 2019 г., държавите членки гарантират, че разполагат с необходимата инфраструктура с цел осигуряване на идентификацията на животните въз основа на електронен идентификатор като официално средство за идентификация в съответствие с настоящия регламент.
Считано от … 18 юли 2019 г., държавите членки могат да въведат национални разпоредби, с които да направят задължително използването на електронен идентификатор като едно от двете средства за идентификация, предвидени в параграф 1.
Държавите членки, които се възползват от възможността, посочена във втора алинея, предоставят на Комисията текста на съответните си национални разпоредби и осигуряват достъп до тази информация в интернет. Комисията подпомага държавите членки при предоставянето на обществен достъп до тази информация, като предоставя на своята интернет страница връзки към съответните интернет страници на държавите членки.
5. Чрез дерогация от параграф 1, едрият рогат добитък, предназначен за културни и спортни събития, различни от панаири и изложения, може да се обозначава чрез алтернативни средства за идентификация, отговарящи на норми за идентификация, еквивалентни на предвидените в посочения параграф.
Стопанствата, които използват алтернативните средства за идентификация, посочени в първа алинея, се регистрират в компютризираната база данни, предвидена в член 5.
Комисията определя необходимите правила за тази регистрация посредством актове за изпълнение. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.
С цел да се осигури проследяване въз основа на нормите за идентификация, еквивалентни на предвидените в параграф 1, Комисията се оправомощава да приема делегирани актове в съответствие с член 22б относно изискванията за алтернативните средства за идентификация, посочени в първа алинея, включително преходните мерки, изисквани за тяхното въвеждане.
Комисията може да определи посредством актове за изпълнение правилата относно формàта и конструкцията на алтернативните средства за идентификация, посочени в първата алинея, включително преходните мерки, необходими за тяхното въвеждане. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.
6. Държавите членки съобщават една на друга и на Комисията модела на средствата за идентификация, използвани на тяхна територия. Те осигуряват достъп до тази информация в интернет. Комисията подпомага държавите членки при осигуряването на обществен достъп до тази информация, като предоставя на своята интернет страница връзки към съответните интернет страници на държавите членки.“;
5)
Вмъкват се следните членове:
„Член 4а
Срокове за поставяне на средства за идентификация
1. Предвидените в член 4, параграф 1 средства за идентификация се поставят на животното преди изтичането на максимален срок, който се определя от държавата членка, в която животното е било родено. Максималният срок се определя от датата на раждане на животното и не надвишава 20 дни.
Чрез дерогация от първа алинея, поради причини, свързани с физиологичното развитие на животните, този срок може да бъде удължен за второто средство за идентификация до 60 дни, считано от раждането на животното.
Нито едно животно не може да напусне стопанството, в което е родено, преди да му бъдат поставени двете средства за идентификация.
2. С цел да се даде възможност за поставяне на средствата за идентификация при специални обстоятелства, включващи практически затруднения, Комисията се оправомощава да приема делегирани актове в съответствие с член 22б, за да определи тези специални обстоятелства, при които държавите членки могат да удължават максималните срокове за поставяне на средствата за идентификация, както е предвидено в параграф 1, първа и втора алинея. Държавите членки уведомяват Комисията, винаги когато се възползват от тази възможност.
Член 4б
Идентификация на животни от трети държави
1. Всички животни, които подлежат на ветеринарни проверки съгласно Директива 91/496/ЕИО, влиза в Съюза от трети държави и предназначени за стопанство по местоназначение, намиращо се на територията на Съюза, се идентифицират в стопанството по местоназначение посредством средствата за идентификация, предвидени в член 4, параграф 1.
Първоначалната идентификация, поставена на животното в третата държава на произход, се вписва в компютризираната база данни, предвидена в член 5, заедно с уникалния идентификационен код на средствата за идентификация, определен на животното от държавата членка по местоназначение.
Първа алинея не се прилага по отношение на животни, предназначени директно за кланица, разположена в държава членка, при условие че животните биват заклани в срок от 20 дни след посочените ветеринарни проверки съгласно Директива 91/496/ЕИО.
2. Средствата за идентификация на животни, посочени в член 4, параграф 1, се поставят в рамките на максимален срок, който се определя от държавата членка, в която се намира стопанството по местоназначение. Този срок не трябва да надвишава 20 дни след извършването на ветеринарните проверки, посочени в параграф 1.
Чрез дерогация от първа алинея, поради причини, свързани с физиологичното развитие на животните, този срок може да бъде удължен до 60 дни, считано от раждането на животното, за второто средство за идентификация.
При всички случаи двете средства за идентификация по член 4, параграф 1, първа алинея се поставят на животните, преди да напуснат стопанството по местоназначение.
3. Когато стопанството по местоназначение се намира в държава членка, въвела национални разпоредби съгласно член 4, параграф 4, втора алинея за задължително използване на електронни идентификатори, животните се идентифицират посредством този електронен идентификатор в стопанството на местоназначение в Съюза в срок, който се определя от държавата членка по местоназначение. Този срок не трябва да надвишава 20 дни след извършването на ветеринарните проверки, посочени в параграф 1.
Чрез дерогация от първа алинея, поради причини, свързани с физиологичното развитие на животните, този срок може да бъде удължен за второто средство за идентификация до 60 дни, считано от раждането на животното.
При всички случаи електронният идентификатор се поставя на животните, преди да напуснат стопанството по местоназначение.
Член 4в
Идентификация на животните, преместени от една държава членка в друга
1. Животните, преместени от една държава членка в друга, запазват първоначалните средства за идентификация, които са им поставени съгласно член 4, параграф 1.
Въпреки това, чрез дерогация от първа алинея, считано от … 18 юли 2019 г. датата, компетентните органи на държавата членка по местоназначение могат да разрешат:
а)
замяната на едно от средствата за идентификация с електронен идентификатор, без да се променя първоначалният уникален идентификационен код на животното;
б)
замяната на двете средства за идентификация с две нови средства за идентификация, като и двете трябва да имат един и същ, нов уникален идентификационен код. Настоящата дерогация може да се прилага до пет години след … 18 юли 2019 г., в случай че съставните елементи на идентификационния код на класическата ушна марка на животното не позволяват поставянето на електронен идентификатор със същия уникален идентификационен код, и при условие че животното е родено преди датата на влизане в сила на актовете за изпълнение, посочени в член 4, параграф 3, втора алинея, буква в).
2. Ако стопанството по местоназначение се намира в държава членка, въвела национални разпоредби за задължително използване на електронен идентификатор, животните се идентифицират посредством електронен идентификатор най-късно в стопанството по местоназначение в рамките на максимален срок, който се определя от държавата членка, в която се намира стопанството по местоназначение. Максималният срок не трябва да надвишава 20 дни, считано от датата на пристигането на животните в стопанството по местоназначение.
Чрез дерогация от първа алинея, поради причини, свързани с физиологичното развитие на животните, този срок може да бъде удължен за второто средство за идентификация до 60 дни, считано от раждането на животното.
При всички случаи електронният идентификатор се поставя на животните, преди да напуснат стопанството по местоназначение.
Първа алинея обаче не се прилага по отношение на животни, предназначени директно за кланица, разположена на територията на държавата членка, която е въвела национални разпоредби за задължително използване на електронен идентификатор.
Член 4г
Отстраняване, промяна или замяна на средствата за идентификация
Нито едно средство за идентификация не може да бъде премахнато, променено или заменено без разрешението на компетентния орган. Такова разрешение може да бъде издадено само ако премахването, промяната или замяната не излагат на риск проследяването на животното и когато е възможна индивидуалната му идентификация, включително на стопанството, в което е родено.
Всяка замяна на даден идентификационен код се вписва в компютризираната база данни, предвидена в член 5, заедно с уникалния идентификационен код на първоначалното средство за идентификация на животното.“;
6)
Член 5 се заменя със следното:
„Член 5
Компетентният орган в държавите членки създава компютризирана база данни в съответствие с членове 14 и 18 от Директива 64/432/ЕИО.
Държавите членки могат да обменят данни в електронен вид между своите компютризирани бази данни от датата, на която Комисията признае пълната оперативност на системата за обмен на данни. Този обмен се осъществява по начин, който да гарантира защита на данните и предотвратяване на всякакъв вид злоупотреба с тях, за да се запазят интересите на съответния стопанин.
За да се гарантира електронният обмен на информация между държавите членки, Комисията приема делегирани актове в съответствие с член 22б, за да установи правилата по отношение данните, които да бъдат обменяни между компютризираните бази данни на държавите членки.
Чрез актове за изпълнение Комисията определя техническите условия и ред за такъв обмен и признава пълната оперативност на системата за обмен на данни. Актовете за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.“;
7)
Член 6 се заменя със следното:
„Член 6
1. Ако дадена държава членка не участва в обмена на електронни данни с другите държави членки в рамките на системата за електронен обмен, посочена в член 5, се прилага следното:
а)
за всяко животно, предназначено за търговия в рамките на Съюза, компетентният орган на тази държава членка издава паспорт въз основа на информацията, съдържаща се в компютризираната база данни, създадена в същата държава членка;
б)
всяко животно с издаден паспорт се придружава от него при преместване на животното от една държава членка в друга;
в)
при пристигането на животното в стопанството по местоназначение паспортът му се предава на компетентните органи на държавата членка, в която се намира стопанството по местоназначение.
2. С оглед да се даде възможност за проследяване на движението на животните обратно до стопанството на произход, разположено в държава членка, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22б за установяване на правила относно информацията от компютризираната база данни, която да се включва в паспорта на животното, включително преходните мерки, необходими за тяхното въвеждане.“;
8)
Вмъква се следният член:
„Член 6а
Настоящият регламент не възпрепятства национални разпоредби на държава членка от издаването на паспорти за животни, които не са предназначени за търговия в рамките на Съюза.“;
9)
Член 7 се изменя както следва:
а)
параграф 1 се изменя както следва:
i)
второто тире се заменя със следното:
„-
да докладва на компетентния орган за всички придвижвания до и от стопанството и за всички раждания и смъртни случаи на животни в стопанството, заедно с датите на тези събития, в рамките на максимален срок, определен от съответната държава членка; този максимален срок е най-малко три дни и не надвишава седем дни от настъпването на едно от тези събития; Държавите членки могат да поискат Комисията да удължи максималния срок от седем дни.“;
ii)
добавя се следната алинея:
„С цел вземането предвид на практически затруднения в изключителни случаи Комисията се оправомощава да приема делегирани актове в съответствие с член 22б, за да определи изключителните обстоятелства, при които държавите членки могат да удължат максималния срок от седем дни, предвиден във второто тире на първа алинея, както и максималната продължителност на удължаването, която не надвишава 14 дни, считано от изтичането на седемдневния срок, посочен във второто тире на първа алинея.“;
б)
параграф 2 се заменя със следното:
„2. С цел да се осигури адекватно и ефективно проследяване на животните от рода на едрия рогат добитък, когато последните се извеждат на сезонна паша, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22б по отношение на държавите членки или част от държавите членки, в които се прилагат специални правила за сезонна паша, включително за срока, специфичните задължения на стопаните и правилата за регистрация на стопанствата и регистрация на движението на такива животни от рода на едрия рогат добитък, включително преходните мерки, необходими за тяхното въвеждане.“;
в)
добавят се следните параграфи:
„5. Чрез дерогация от параграф 4 поддържането на регистър е по избор за всеки стопанин, който:
а)
разполага с достъп до компютризираната база данни, предвидена в член 5, вече съдържаща информацията, която трябва да бъде включена в регистъра; и
б)
въвежда актуална информация или разполага с въведена директно в компютризираната база данни, предвидена в член 5.
6. С цел да се гарантира точността и надеждността на информацията, която следва да се съдържа в регистъра на стопанството, предвиден в настоящия член, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22б, за да определи необходимите правила относно тази информация, включително преходните мерки, необходими за тяхното въвеждане.“;
10)
Член 8 се заличава;
11)
Добавя се следният член:
„Член 9а
Обучение
Държавите членки гарантират, че всяко лице, което отговаря за идентификацията и регистрацията на животни, е получило указания и насоки относно съответните разпоредби на настоящия регламент и на всички делегирани актове и актове за изпълнение, приети от Комисията съгласно настоящия регламент.
Когато релевантните разпоредби се изменят, съответната информация се предоставя на разположение на лицето, посочено в първа алинея.
Държавите членки гарантират наличието на подходящи курсове за обучение.
Комисията улеснява обмена на най-добри практики с цел да се подобри качеството на информацията и обучението в целия Съюз.“;
12)
Член 10 се заличава;
13)
Член 12 се заменя със следното:
„Член 12
За целите на настоящия дял се прилагат следните дефиниции:
1)
„говеждо месо“ означава всички продукти, които попадат в кодове по КН 0201, 0202, 0206 10 95 и 0206 29 91;
2)
„етикетиране“ означава прикачването на етикет към отделно парче или парчета месо, или тяхната опаковка, или при неопаковани предварително продукти - представянето на подходяща информация в писмена и видима форма за потребителя на мястото на продажбата,
3)
„организация“ означава група от стопански субекти в една и съща или в различни сфери на търговията с говеждо месо,
4)
„мляно месо“ означава обезкостено месо, което е смляно на парченца, съдържа по-малко от 1 % сол и попада в кодове по КН 0201, 0202, 0206 10 95 и 0206 29 91,
5)
„изрезки“ означава малки парчета месо, признати за годни за консумация от човека, произведени изключително по време на транжиране, на обезкостяване на кланични трупове или при разфасоване на месо;
6)
„транжирано месо“ означава месо, което е било разделено на малки кубчета, на резени или други индивидуални порции, които не изискват по-нататъшно транжиране от стопанския субект, преди да бъдат закупени от крайния потребител, и които могат да се използват пряко от потребителя. Тази дефиниция не включва мляно месо и изрезки.“;
14)
Член 13 се изменя, както следва:
а)
параграфи 3 и 4 се заличават;
б)
в параграф 5 уводното изречение на буква а) се заменя със следното:
„а)
стопанските субекти и организациите обозначават на етикета също така:“;
в)
добавя се следният параграф:
„6. С цел да се избегне ненужното повторение на посочването върху етикета за говеждото месо на държави членки или трети страни, в които е осъществено отглеждането, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22б, отнасящи се до опростено представяне за случаи на много кратък престой на животното в държава членка или трета страна на раждане или на клане.
Посредством актове за изпълнение Комисията приема правила относно максималния размер и състав на групата животни, посочена в параграф 1 и параграф 2, буква а), като взема предвид ограниченията по отношение на хомогенността на групите от животни, от които идват транжираното месо и изрезките. Актовете за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.“;
15)
В член 14 четвърта алинея се заменя със следното:
„С цел да гарантира спазване на хоризонталните правила относно етикетирането в настоящия раздел Комисията се оправомощава да приема делегирани актове в съответствие с член 22б, въз основа на натрупания опит с мляното месо, за да установи правила, еквивалентни на посочените в първите три алинеи от настоящия член, по отношение на изрезки от говеждо месо или транжирано говеждо месо.“;
16)
Член 15 се заменя със следното:
„Член 15
Задължително етикетиране на говеждо месо от трети държави
Чрез дерогация от член 13 говеждо месо, внесено на територията на Съюза, за което не е налична цялата информация, предвидена в член 13, се етикетира с обозначение:
„произход: от държава извън ЕС“ и „Заклано в: (име на третата държава)“.“;
17)
Считано от 13 декември 2014 г.:
а)
заглавието на дял II, раздел II се замества с думите „Доброволно етикетиране“;
б)
членове 16, 17 и 18 се заличават; и
в)
следният член се вмъква в дял II, раздел II.
„Член 15а
Общи правила
Данните за храните, различни от предвидените в членове 13, 14 и 15, добавени на етикетите доброволно от стопанските субекти или организациите, занимаващи се с продажбата на говеждо месо, трябва да са обективни, проверими от компетентните органи и разбираеми за потребителите.
Тази информация трябва да съответства на хоризонталното законодателство относно етикетирането, и по-специално на Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета (8).
Когато стопански субекти или организации, които търгуват с говеждо месо, не спазват задълженията, посочени в първа и втора алинея, компетентният орган прилага подходящи наказания, както е посочено в член 22.
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22б относно дефинициите и изискванията, които се прилагат към думи или категории думи, които могат да бъдат поставяни на етикетите на предварително опаковано прясно и замразено говеждо и телешко месо.
(8) Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 г. за предоставянето на информация за храните на потребителите, за изменение на регламенти (ЕО) № 1924/2006 и (ЕО) № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 87/250/ЕИО на Комисията, Директива 90/496/ЕИО на Съвета, Директива 1999/10/ЕО на Комисията, Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, директиви 2002/67/ЕО и 2008/5/ЕО на Комисията и на Регламент (ЕО) № 608/2004 на Комисията (ОВ L 304, 22.11.2011 г., стр. 18).“;" 						
18)
Член 19, 20 и 21 се заличават;
19)
Член 22 се заменя със следното:
„Член 22
1. Държавите членки вземат всички необходими мерки, за да осигурят спазването на разпоредбите на настоящия регламент.
Предвиденият контрол не засяга друг вид контрол, който Комисията може да осъществява в съответствие с член 9 от Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95.
Всички наказания, налагани от държава членка на стопанина, стопанския субект или организацията, които търгуват с говеждо месо, трябва да бъдат ефикасни, възпиращи и пропорционални.
Компетентният орган извършва всяка година минимален брой официални проверки във връзка с идентификацията и регистрацията на животни, които обхващат поне 3 % от стопанствата.
Компетентният орган незабавно увеличава минималното ниво на официалните проверки, посочени във втора алинея, когато се установи, че разпоредбите относно идентификацията и регистрацията на животните не са спазени.
Подборът на стопанства за инспектиране от компетентния орган се извършва на базата на анализ на риска.
До 31 август всяка държава членка предава на Комисията годишен доклад относно прилагането на официалните проверки през предходната година.
2. Независимо от разпоредбите на параграф 1 компетентният орган налага на даден стопанин следните административни санкции:
а)
ако едно или повече животни в дадено стопанство не отговарят на нито една от разпоредбите, предвидени в дял I, върху движението на всички животни от и към стопанството на този стопанин се налага ограничение;
б)
в случай на животни, по отношение на които изискванията за идентифициране и регистрация, предвидени в дял I, не са изцяло изпълнени, незабавно се налага ограничение върху движението само на съответните животни, докато тези изисквания не се изпълнят изцяло;
в)
ако в едно стопанство броят на животните, по отношение на които изискванията за идентифициране и регистрация, предвидени в дял I, не са изцяло изпълнени, надхвърля 20 %, върху движението на всички животни, намиращи се в това стопанство, се налага незабавно ограничение; по отношение на стопанства от не повече от 10 животни тази мярка се прилага само ако повече от две животни не са напълно идентифицирани в съответствие с разпоредбите на дял I;
г)
ако стопанинът на дадено животно не може да представи доказателство за идентификацията и проследяването му, когато е уместно и въз основа на оценка на рисковете за здравето на животните и безопасността на храните, се издава заповед за унищожаването на животното без право на обезщетение;
д)
ако стопанин не изпълни задължението си да докладва на компетентния орган движението на животни от и към неговото стопанство в съответствие с член 7, параграф 1, второ тире, компетентният орган ограничава движението на животни от и към неговото стопанство;
е)
ако стопанин не изпълни задължението си да докладва на компетентния орган за раждане или смърт на животно съгласно член 7, параграф 1, второ тире, компетентният орган ограничава движението на животни от и към неговото стопанство;
ж)
в случаи на продължаващо неспазване на задължението за плащане на разноските, посочени в член 9, държавите членки могат да ограничат движението на животни от и към стопанството на конкретния стопанин.
3. Независимо от параграф 1, когато стопански субекти и организации, които търгуват с говеждо месо, са етикетирали говеждо месо, без да спазят своите задължения, определени в дял II, държавите членки, когато е целесъобразно и в съответствие с принципа на пропорционалност, налагат отстраняването на говеждото месо от пазара.В допълнение към санкциите, предвидени в параграф 1, държавите членки могат:
а)
ако засегнатото месо отговаря на съответните ветеринарни и санитарни правила, които разрешават:
i)
пускането на това говеждо месо на пазара, след като е било правилно етикетирано в съответствие с изискванията на Съюза, или
ii)
прякото изпращане на това месо за преработка в продукти, различни от посочените в член 12, първо тире;
б)
да наредят спирането на действието или оттеглянето на одобрението на съответните стопански субекти и организации.
4. Експерти на Комисията, съвместно с компетентните органи:
а)
проверяват дали държавите членки се съобразяват с изискванията на настоящия регламент;
б)
извършват проверки на място, за да гарантират, че извършването на проверки става в съответствие с настоящия регламент.
5. Държава членка, на чиято територия се провежда проверка на място, осигурява на експертите от Комисията всяка помощ, от която имат нужда при изпълнение на своите задачи. Резултатът от проведените проверки се обсъжда с компетентния орган на дадената държава членка, преди да бъде изготвен и разпространен окончателният доклад. Когато е необходимо, този доклад съдържа препоръки към държавите членки за подобряване на съответствието с изискванията на настоящия регламент.“
20)
Вмъкват се следните членове:
„Член 22а
Компетентни органи
Държавите членки определят компетентния орган или компетентните органи, които отговарят за осигуряване на спазването на настоящия регламент, както и на всички актове, приети от Комисията на негова основа.
Те информират Комисията и другите държави членки кои точно са тези органи.
Член 22б
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието за приемане на делегирани актове, посочено в член 4, параграфи 1, 3 и 5, член 4а, параграф 2, член 5, член 6, параграф 2, член 7, параграфи 1, 2 и 6, член 13, параграф 6, член 14, параграф 4 и член 15а, се предоставя на Комисията за петгодишен срок, считано от … 17 юли 2014 г.. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възрази срещу подобно продължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 4, параграфи 1, 3 и 5, член 4а, параграф 2, член 5, член 6, параграф 2, член 7, параграфи 1, 2 и 6, член 13, параграф 6, член 14, параграф 4 и член 15а във всеки един момент може да бъде оттеглено от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То влиза в сила в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на посочена в него по-късна дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага щом приеме делегиран акт, Комисията уведомява за това едновременно Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 4, параграфи 1, 3 и 5, член 4а, параграф 2, член 5, член 6, параграф 2, член 7, параграфи 1, 2 и 6, член 13, параграф 6, член 14, параграф 4 и член 15а, влиза в сила само ако Европейският парламент или Съветът не са изразили възражение в срок от два месеца, след като са получили уведомление за него, или ако преди изтичането на този срок Европейският парламент и Съветът са уведомили Комисията, че нямат възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.“
21)
Член 23 се заменя със следното:
„Член 23
Процедура на комитета
1. Комисията се подпомага за актовете за изпълнение, приети съгласно член 4, параграфи 3 и 5, член 5 и член 13, параграф 6, от Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните, създаден по силата на член 58 от Регламент (ЕО № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета (9).
Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (10).
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Когато становището на комитета трябва да бъде получено чрез писмена процедура, тази процедура се прекратява без резултат, ако в рамките на определения срок за предаване на становището председателят на комитета вземе такова решение или обикновено мнозинство от членовете на комитета поиска това.
(9) Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 г. за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (ОВ L 31, 1.2.2002 г., стр. 1)." 						
(10) Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (ОВ L 55, 28.2.2011 г., стр. 13).“;" 						
22)
Добавя се следният член:
„Член 23а
Докладване и развитие на законодателството
Не по-късно от:
-
18 юли 2019 г. за разпоредбите за доброволното етикетиране и
-
18 юли 2023 г. за разпоредбите за електронна идентификация,
Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета съответните доклади, в които се разглежда изпълнението и въздействието на настоящия регламент, включително, в първия случай - възможността за преразглеждане на предвидените разпоредби за доброволно етикетиране, а във втория случай - техническата и икономическа възможност за въвеждане на задължителна електронна идентификация навсякъде в Съюза.
При необходимост докладът може да бъде придружен от подходящи законодателни предложения.“
23)
Вмъква се следното приложение:
„ПРИЛОЖЕНИЕ I
СРЕДСТВА ЗА ИДЕНТИФИКАЦИЯ
А)
КЛАСИЧЕСКА УШНА МАРКА
СЧИТАНО ОТ 18 ЮЛИ 2019 г.:
Б)
ЕЛЕКТРОНЕН ИДЕНТИФИКАТОР ПОД ФОРМАТА НА ЕЛЕКТРОННА УШНА МАРКА
В)
ЕЛЕКТРОНЕН ИДЕНТИФИКАТОР ПОД ФОРМАТА НА ТЪРБУШЕН БОЛУС
Г)
ЕЛЕКТРОНЕН ИДЕНТИФИКАТОР ПОД ФОРМАТА НА ТРАНСПОНДЕР, КОЙТО СЕ ИНЖЕКТИРА“;
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 15 май 2014 година
REGLAMENTO (UE) no 653/2014 DEL PARLAMENTO EUROPEO Y DEL CONSEJO
de 15 de mayo de 2014
por el que se modifica el Reglamento (CE) no 1760/2000 en lo referente a la identificación electrónica de los animales de la especie bovina y al etiquetado de la carne de vacuno
EL PARLAMENTO EUROPEO Y EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 43, apartado 2, y su artículo 168, apartado 4, letra b),
Vista la propuesta de la Comisión Europea,
Previa transmisión del proyecto de acto legislativo a los Parlamentos nacionales,
Visto el dictamen del Comité Económico y Social Europeo (1),
Previa consulta al Comité de las Regiones,
Actuando de conformidad con el procedimiento legislativo ordinario (2),
Considerando lo siguiente:
(1)
En 1997, a raíz de la crisis de la encefalopatía espongiforme bovina (EEB) y de la creciente necesidad de rastrear mediante marcas auriculares convencionales el origen y los desplazamientos de los animales, el Reglamento (CE) no 820/97 del Consejo (3) endureció la normativa de la Unión en materia de identificación y trazabilidad de dichos animales.
(2)
El Reglamento (CE) no 1760/2000 del Parlamento Europeo y del Consejo (4) establece que cada Estado miembro ha de establecer un sistema de identificación y registro de animales de la especie bovina de conformidad con dicho Reglamento.
(3)
El Reglamento (CE) no 1760/2000 establece un sistema de identificación y registro de los animales de la especie bovina consistente en marcas auriculares en ambas orejas del animal, en bases de datos informatizadas, en pasaportes para los animales y registros individuales de cada explotación.
(4)
La trazabilidad del origen de la carne de vacuno a través de un sistema de identificación y registro es un requisito indispensable para incluir la mención del origen de la carne de vacuno en la etiqueta a lo largo de toda la cadena alimentaria. Con estas medidas se garantiza la protección de los consumidores y de la salud pública y se fomenta la confianza del consumidor.
(5)
En la Comunicación de la Comisión de 22 de octubre de 2009 titulada «Programa de Acción para la Reducción de las Cargas Administrativas en la Unión Europea - Planes de reducción sectoriales y acciones en 2009», el Reglamento (CE) no 1760/2000 y, más concretamente, los sistemas de identificación de los bovinos y de etiquetado facultativo de la carne de vacuno, figuraban como uno de los deberes de notificación más gravosos por la carga administrativa que suponen para las empresas.
(6)
El uso de sistemas de identificación electrónica permitiría racionalizar en las explotaciones los procedimientos de trazabilidad gracias a una lectura y registro automatizados más precisos. También permitiría el registro automatizado de los desplazamientos de los animales en la base de datos informatizada, lo que agilizaría el sistema de trazabilidad y mejoraría su fiabilidad y precisión, y mejoraría asimismo la gestión de determinados pagos directos abonados a los ganaderos. El uso de sistemas de identificación electrónica también mejoraría la gestión de determinados pagos directos a los ganaderos.
(7)
Los sistemas de identificación electrónica por radiofrecuencia han mejorado considerablemente en los diez últimos años. Esa tecnología permite una lectura más rápida y precisa de los códigos de identidad individuales de los animales directamente en los sistemas de procesamiento de datos y eso reduce el tiempo necesario para detectar los animales o los alimentos potencialmente infectados, con lo cual se dispone de mejores bases de datos y de una mayor capacidad para reaccionar rápidamente en caso de brotes de enfermedades, lo que supone un ahorro en mano de obra si bien implica un encarecimiento de los costes de equipamiento.
(8)
El presente Reglamento es coherente con el hecho de que los sistemas de identificación electrónica ya han sido introducidos en la Unión en especies animales no bovinas, como es el caso del sistema obligatorio utilizado en ovinos y caprinos.
(9)
Habida cuenta de los avances tecnológicos en materia de sistemas de identificación electrónica, varios Estados miembros han decidido empezar a aplicar con carácter facultativo la identificación electrónica de los bovinos. Con tales iniciativas se pueden acabar implantando diferentes sistemas en función de cada Estado miembro y por diferentes partes interesadas. Tal implantación impediría una posterior armonización de las normas técnicas en la Unión. Conviene garantizar la interoperabilidad de los sistemas de identificación electrónica de los Estados miembros, así como su coherencia con las normas ISO pertinentes u otras normas técnicas internacionales aprobadas por organizaciones internacionales con capacidad normativa reconocidas, entendiéndose que esas normas internacionales pueden garantizar, como mínimo, un mayor nivel de rendimiento que las normas ISO.
(10)
El informe de la Comisión, de 25 de enero de 2005, sobre la posible introducción de la identificación electrónica para animales de la especie bovina concluye que la identificación por radiofrecuencia ha alcanzado un estado de desarrollo tal que ya se puede pensar en su utilización práctica. Dicho informe también concluye que sería muy conveniente implantar la identificación electrónica de los bovinos en la Unión porque, entre otras ventajas, contribuiría a reducir la carga administrativa.
(11)
Según la Comunicación de la Comisión, de 10 de septiembre de 2008, titulada «Plan de acción para la aplicación de la Estrategia de Salud Animal de la UE», la Comisión tiene previsto, a medida que se introducen los sistemas de identificación electrónica, simplificar deberes de notificación tales como los registros de las explotaciones y los pasaportes para animales.
(12)
La Comunicación de la Comisión, de 19 de septiembre de 2007, titulada «Una nueva Estrategia de Salud Animal para la Unión Europea (2007-2013) en la que «más vale prevenir que curar» » sugiere que la aplicación de la identificación electrónica a los animales de la especie bovina puede constituir una mejora del sistema europeo de identificación y registro para simplificar los deberes de notificación, tales como los registros de explotaciones y los pasaportes para animales, y sugiere llevar a cabo un intercambio electrónico de pasaportes de bovinos. Este intercambio permitiría la introducción del sistema de identificación electrónica con una inserción de datos en tiempo real, así como considerables ahorros en términos de costes y de esfuerzos de las autoridades competentes de los Estados miembros y demás partes interesadas, y reduciría la carga de trabajo al transferir los datos de los pasaportes de los animales directamente a bases de datos informatizadas. El presente Reglamento es coherente con esa iniciativa.
(13)
Se espera por lo tanto que el presente Reglamento contribuya a lograr algunos de los objetivos clave de las principales estrategias de la Unión, incluida la estrategia Europa 2020 para un crecimiento inteligente, sostenible e integrador, impulsando el crecimiento económico, la cohesión y la competitividad.
(14)
Algunos terceros países ya han adoptado normas que permiten la utilización de avanzadas tecnologías de identificación electrónica. La Unión Europea debería adoptar normas similares para facilitar el comercio y mejorar la competitividad del sector de referencia.
(15)
A la luz del desarrollo tecnológico de nuevos tipos de dispositivos de identificación electrónica, conviene ampliar el alcance de los medios de identificación previstos en el Reglamento (CE) no 1760/2000 con el fin de permitir el uso de dispositivos de identificación electrónica como medio de identificación oficial. Dado que la introducción de las correspondientes disposiciones comporta una inversión considerable, es necesario permitir un período transitorio de cinco años que deje a los Estados miembros tiempo suficiente para prepararse. Durante dicho período transitorio, las marcas auriculares convencionales van a seguir siendo el único medio de identificación oficial para bovinos.
(16)
Ahora bien, generalizar con carácter obligatorio la identificación electrónica en toda la Unión Europea podría tener efectos económicos adversos para algunos explotadores. Conviene, por lo tanto, que, una vez que la identificación electrónica se convierta en medio oficial de identificación, los poseedores de los animales puedan utilizarla con carácter facultativo. En virtud de dicho régimen facultativo, los poseedores de los animales que puedan obtener beneficios económicos con su uso elegirían la identificación electrónica, mientras que otros poseedores han de poder continuar identificando a sus animales mediante dos marcas auriculares convencionales.
(17)
Los Estados miembros disponen de sistemas de cría, prácticas agrarias y organizaciones sectoriales muy distintos. Procede, por lo tanto, autorizar a los Estados miembros a imponer la identificación electrónica con carácter obligatorio en su territorio únicamente cuando lo estimen apropiado y tras haber estudiado todos esos factores, incluidas las repercusiones para los pequeños ganaderos, y tras consultar a las organizaciones que representan al sector ganadero. En los movimientos comerciales de un animal dentro de la Unión la obligación de identificar electrónicamente a un animal de la especie bovina debe corresponder al Estado miembro que haya impuesto el uso de la identificación electrónica en su territorio. Ello no ha de implicar que ese Estado miembro esté obligado a volver a identificar a animales que ya estén identificados electrónicamente en el Estado miembro de origen.
(18)
Los animales y la carne que entren en la Unión procedentes de terceros países deben ser sometidos a requisitos de identificación y trazabilidad que ofrezcan un nivel de protección equivalente.
(19)
Al importar animales vivos en la Unión procedentes de terceros países, estos deben ser sometidos, a su llegada, a los mismos requisitos de identificación que los que se aplican a los animales nacidos en la Unión.
(20)
Los dos medios de identificación oficiales asignados a un animal deben llevar el mismo código de identificación. Sin embargo, durante la fase inicial de adaptación al uso de dispositivos electrónicos como medio oficial de identificación, no puede excluirse que, en determinados casos, las limitaciones técnicas relacionadas con la configuración del código de identificación original de un animal impidan la réplica del código en un dispositivo de identificación electrónica. Esto podría suceder cuando la combinación de números de un código de identificación existente de un animal impida la conversión del código en un formato electrónico. Por consiguiente, deben preverse excepciones transitorias específicas a fin de que también se pueda aplicar un dispositivo de identificación electrónica en esos animales, siempre que se garantice la plena trazabilidad y que sea posible identificar individualmente a los animales, incluida la explotación en que hayan nacido.
(21)
El Reglamento (CE) no 1760/2000 establece que la autoridad competente debe expedir un pasaporte para cada animal que deba ser identificado con arreglo a dicho Reglamento. Ello genera una carga administrativa considerable a los Estados miembros. Las autoridades competentes de los Estados miembros tienen la obligación de constituir una base de datos informatizada de conformidad con lo dispuesto en los artículos 14 y 18 de la Directiva 64/432/CEE del Consejo (5). Dado que dichas bases de datos tenían que estar plenamente operativas antes del 31 de diciembre de 1999, deben garantizar suficientemente la trazabilidad de los desplazamientos de bovinos por el territorio nacional. Por lo tanto, habría que expedir pasaportes únicamente para los animales destinados al comercio en el interior de la Unión. No obstante, el presente Reglamento no debe impedir que haya disposiciones nacionales en relación con la expedición de pasaportes para animales no destinados al comercio dentro de la Unión.
(22)
La Comisión puso en marcha Bovex, el proyecto piloto para el intercambio de pasaportes para bovinos entre Estados miembros, con el fin de facilitar el intercambio de datos entre Estados miembros garantizando, al mismo tiempo, la trazabilidad de los animales durante sus desplazamientos dentro de la Unión. En cuanto el intercambio electrónico de datos entre las bases de datos nacionales sea plenamente operativo, el requisito de expedir pasaportes para animales en formato papel ya no debe aplicarse a los animales destinados a los desplazamientos dentro de la Unión. Esto ha de contribuir a reducir la carga administrativa para los Estados miembros y los agentes económicos.
(23)
El título II, sección II, del Reglamento (CE) no 1760/2000 establece una serie de normas reguladoras del sistema de etiquetado facultativo de la carne de vacuno que requieren la aprobación por parte de las autoridades competentes del Estado miembro de que se trate de determinadas especificaciones del etiquetado. La carga administrativa soportada y los costes en que incurren los Estados miembros y los agentes económicos a la hora de aplicar este sistema no son proporcionados en relación con los beneficios del sistema. Al haber entrado en vigor nuevas normas a raíz de la adopción de dicho Reglamento, las normas específicas sobre el sistema de etiquetado facultativo se han vuelto superfluas y por lo tanto procede suprimirlas. No obstante, el derecho de los agentes económicos a informar a los consumidores mediante un etiquetado facultativo acerca de las características de la carne y el derecho de los consumidores a recibir información verificable no deben verse comprometidos. En consecuencia, al igual que sucede con otros tipos de carne, la información sobre la carne de vacuno adicional a la del etiquetado obligatorio debe respetar la legislación horizontal en vigor, incluido el Reglamento (UE) no 1169/2011 del Parlamento Europeo y del Consejo (6).
(24)
A fin de evitar riesgos de fraude en el etiquetado de la carne y de proteger a los consumidores europeos, los controles y sanciones aplicables deben tener suficiente efecto disuasorio.
(25)
De conformidad con el Reglamento (UE) no 1169/2011, la Comisión presentó un informe al Parlamento Europeo y al Consejo en relación con la indicación obligatoria del país de origen o el lugar de procedencia de la carne utilizada como ingrediente. Dicho informe iba acompañado de la propuesta legislativa pertinente, con el fin de garantizar más transparencia en toda la cadena de la carne e informar mejor a los consumidores europeos. Tomando en consideración los últimos problemas relativos al etiquetado de los productos cárnicos que han afectado al funcionamiento de la cadena alimentaria, el Parlamento Europeo y el Consejo esperaban que el informe se adoptase lo antes posible durante el segundo semestre de 2013, siendo finalmente adoptado el 17 de diciembre de 2013.
(26)
A raíz de la entrada en vigor del Tratado de Lisboa, procede adaptar a los artículos 290 y 291 del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea (TFUE) los poderes delegados en la Comisión en virtud del Reglamento (CE) no 1760/2000.
(27)
A fin de garantizar la aplicación de las normas necesarias para el correcto funcionamiento de la identificación, del registro y de la trazabilidad de los bovinos y de la carne de vacuno, deben delegarse en la Comisión los poderes para adoptar actos con arreglo al artículo 290 del TFUE por lo que respecta a los requisitos relativos a medios alternativos de identificar a los bovinos; a las circunstancias concretas en las que se ha de permitir a los Estados miembros prorrogar el plazo máximo previsto para la aplicación de los medios de identificación a los datos que hay que intercambiar entre las bases de datos informatizadas de los Estados miembros; al plazo previsto para determinados informes obligatorios; a los requisitos aplicables a los medios de identificación; a la adición de medios de identificación a la lista que figura en el anexo I; a las normas relativas a la información procedente de las bases de datos informatizadas que debe figurar en los pasaportes para animales y en los registros individuales que deben llevarse en cada explotación; a la identificación y registro de los desplazamientos de los bovinos a los pastos estacionales incluida la trashumancia; a las normas de etiquetado de determinados productos que deben ser equivalentes a las establecidas en el Reglamento (CE) no 1760/2000; a las disposiciones del etiquetado relativas a la presentación simplificada de la mención del origen para los casos de estancias muy cortas del animal en el Estado miembro o tercer país de nacimiento o de sacrificio, y la definición y los requisitos aplicables a términos o categorías de términos que pueden incluirse en las etiquetas de buey y ternera frescos y congelados preenvasados. Reviste especial importancia que la Comisión lleve a cabo las consultas oportunas durante la fase preparatoria, en particular con expertos. Al preparar y elaborar actos delegados, la Comisión debe garantizar que los documentos pertinentes se transmitan al Parlamento Europeo y al Consejo de manera simultánea, oportuna y adecuada.
(28)
A fin de garantizar condiciones uniformes de ejecución del Reglamento (CE) no 1760/2000 por lo que se refiere al registro de las explotaciones que recurran a medios alternativos de identificación; a las características técnicas y a las modalidades del intercambio de datos entre las bases de datos informatizadas de los Estados miembros; al reconocimiento de la plena operatividad de los sistemas de intercambio de datos, al formato y al diseño de los medios de identificación; a los procedimientos y normas técnicas necesarias para la puesta en práctica de la identificación electrónica; a las normas relativas a la configuración del código de identificación, al tamaño máximo y la composición de determinados grupos de animales, deben conferirse a la Comisión competencias de ejecución. Dichas competencias deben ejercerse de conformidad con el Reglamento (UE) no 182/2011 del Parlamento Europeo y del Consejo (7).
(29)
La aplicación del presente Reglamento debe ser objeto de seguimiento. En consecuencia, a más tardar cinco años después de la entrada en vigor del presente Reglamento, por lo que se refiere a las disposiciones relativas al etiquetado facultativo de la carne de vacuno, y nueve años por lo que se refiere a las disposiciones relativas a la identificación electrónica, la Comisión debe presentar al Parlamento Europeo y al Consejo dos informes tanto sobre la aplicación del presente Reglamento como sobre la viabilidad técnica y económica de la introducción de la identificación electrónica obligatoria en todo el territorio de la Unión. Dichos informes han de acompañarse, en caso necesario, de las correspondientes propuestas legislativas.
(30)
Procede, por tanto, modificar el Reglamento (CE) no 1760/2000 en consecuencia.
HAN ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
El Reglamento (CE) no 1760/2000 queda modificado como sigue:
1)
En el artículo 1, apartado 2, se suprime la segunda frase.
2)
En el artículo 2, el primer guion se sustituye por el texto siguiente:
«- "animal": el animal de la especie bovina, tal como se define en artículo 2, apartado 2, letras b) y c), de la Directiva 64/432/CEE, incluidos los animales que participan en espectáculos culturales o deportivos,».
3)
En el artículo 3, párrafo primero, la letra a) se sustituye por el texto siguiente:
«a)
los medios de identificación destinados a identificar a cada animal individualmente;».
4)
El artículo 4 se sustituye por el texto siguiente:
«Artículo 4
Obligación de identificar a los animales
1. Se identificará a todos los animales de una explotación como mínimo mediante dos medios de identificación enumerados en el anexo I y conformes a las normas adoptadas con arreglo al apartado 3 y aprobados por la autoridad competente. Al menos uno de los medios de identificación deberá ser visible y llevar un código de identificación visible.
El párrafo primero no se aplicará a los animales que hayan nacido antes del 1 de enero de 1998 y que no estén destinados al comercio dentro de la Unión. Dichos animales se identificarán mediante, por lo menos, un medio de identificación.
Con el fin de garantizar la adaptación a los avances técnicos, se otorgan a la Comisión los poderes para adoptar actos delegados con arreglo al artículo 22 ter en lo referente a la adición de medios de identificación a la lista definida en el anexo I, garantizando al mismo tiempo su interoperabilidad.
Los medios de identificación serán asignados a la explotación y distribuidos y aplicados a los animales del modo que determinen las autoridades competentes.
Los dos medios de identificación autorizados de conformidad con los actos delegados y los actos de ejecución adoptados con arreglo al apartado 3 y al presente apartado y que se apliquen a un animal llevarán un mismo y único código de identificación que, junto con el registro de los animales, permita identificar individualmente a cada animal y a la explotación en que haya nacido.
2. No obstante lo dispuesto en el apartado 1, cuando los caracteres que forman el código de identificación del animal no permitan la aplicación de un dispositivo de identificación electrónica con el mismo código de identificación único, el Estado miembro de que se trate podrá permitir, bajo la supervisión de la autoridad competente, que el segundo medio de identificación lleve un código diferente siempre que se cumpla cada una de las siguientes condiciones:
a)
el animal haya nacido antes de la entrada en vigor de los actos de ejecución a que se refiere el apartado 3, párrafo segundo, letra c);
b)
se garantice la plena trazabilidad;
c)
resulte posible la identificación individual del animal, incluida la explotación en que haya nacido;
d)
el animal no esté destinado al comercio dentro de la Unión.
3. Con el fin de garantizar una trazabilidad y una adaptabilidad a los avances técnicos que sean adecuadas y para permitir un óptimo funcionamiento del sistema de identificación, la Comisión adoptará actos delegados con arreglo al artículo 22 ter relativos a los requisitos aplicables a los medios de identificación definidos en el anexo I y a las medidas transitorias necesarias para la introducción de un concreto medio de identificación.
Sobre la base de las normas ISO pertinentes u otras normas técnicas internacionales adoptadas por organizaciones internacionales con capacidad normativa reconocidas, entendiéndose que esas normas internacionales pueden como mínimo garantizar un mayor nivel de seguridad y rendimiento que las normas ISO, la Comisión fijará, mediante actos de ejecución, las normas necesarias relativas a:
a)
el formato y el diseño de los medios de identificación;
b)
los procedimientos técnicos para la identificación electrónica de los animales de la especie bovina, y
c)
la configuración del código de identificación.
Dichos actos de ejecución se adoptarán con arreglo al procedimiento de examen a que se refiere el artículo 23, apartado 2.
4. Con efectos a partir del 18 de julio de 2019, los Estados miembros garantizarán que se disponga de la infraestructura necesaria que permita la identificación de los animales sobre la base de un dispositivo de identificación electrónica como medio de identificación oficial de conformidad con el presente Reglamento.
Con efectos a partir del 18 de julio de 2019, los Estados miembros podrán establecer disposiciones nacionales que hagan obligatorio el uso de un dispositivo de identificación electrónica como uno de los dos medios de identificación contemplados en el apartado 1.
Los Estados miembros que opten por la posibilidad establecida en el párrafo segundo comunicarán a la Comisión el texto de dichas disposiciones nacionales y publicarán esta información en internet. La Comisión asistirá a los Estados miembros a la hora de poner esta información a disposición del público facilitando en su sitio de internet enlaces a los correspondientes sitios de internet de los Estados miembros.
5. No obstante lo dispuesto en el apartado 1, los animales de la especie bovina destinados a espectáculos culturales o deportivos, con excepción de ferias y exposiciones, podrán ser identificados mediante medios de identificación alternativos que ofrezcan garantías de identificación equivalentes a las que se establecen en el apartado 1.
Las explotaciones que recurran a medios de identificación alternativos contemplados en el párrafo primero se registrarán en la base de datos informatizada a que se refiere el artículo 5.
La Comisión, mediante actos de ejecución, establecerá las normas reguladoras de dicho registro. Dichos actos de ejecución se adoptarán con arreglo al procedimiento de examen a que se refiere el artículo 23, apartado 2.
Con el fin de garantizar la trazabilidad basada en las normas de identificación equivalentes a las previstas en el apartado 1, se otorgan a la Comisión los poderes para adoptar actos delegados con arreglo al artículo 22 ter relativos a los requisitos de los medios de identificación alternativos a que se refiere el párrafo primero, incluidas medidas transitorias necesarias para su introducción.
La Comisión podrá establecer, mediante actos de ejecución, las normas relativas al formato y al diseño de los medios de identificación alternativos a que se refiere el párrafo primero, incluidas las medidas transitorias necesarias para su introducción. Dichos actos de ejecución se adoptarán con arreglo al procedimiento de examen a que se refiere el artículo 23, apartado 2.
6. Los Estados miembros se comunicarán recíprocamente y comunicarán a la Comisión el modelo de medio de identificación utilizado en su territorio. Publicarán esta información en internet. La Comisión asistirá a los Estados miembros a la hora de poner esta información a disposición del público facilitando en su sitio de internet enlaces a los correspondientes sitios de internet de los Estados miembros.».
5)
Se insertan los artículos siguientes:
«Artículo 4 bis
Plazo para la aplicación del medio de identificación
1. Los medios de identificación establecidos en el artículo 4, apartado 1, se aplicarán al animal antes del vencimiento del plazo máximo que establezca el Estado miembro de nacimiento del animal. El plazo máximo será calculado a partir de la fecha de nacimiento del animal y no será superior a 20 días.
No obstante lo dispuesto en el párrafo primero, por razones relacionadas con el desarrollo fisiológico de los animales, el plazo podrá ampliarse hasta 60 días a partir del nacimiento del animal en el caso del segundo medio de identificación.
Ningún animal podrá abandonar la explotación en la que haya nacido sin que se le hayan aplicado ambos medios de identificación.
2. Con el fin de permitir la aplicación de los medios de identificación en circunstancias especiales que impliquen dificultades prácticas, se otorgan a la Comisión los poderes para adoptar actos delegados con arreglo al artículo 22 ter para determinar las circunstancias extraordinarias en las cuales los Estados miembros pueden ampliar los plazos máximos de aplicación de los medios de identificación contemplados en el apartado 1, párrafos primero y segundo. Los Estados miembros informarán a la Comisión cada vez que haga uso de esa posibilidad.
Artículo 4 ter
Identificación de animales procedentes de terceros países
1. Todo animal sometido a los controles veterinarios con arreglo a la Directiva 91/496/CEE que entre en la Unión procedente de un tercer país con destino a una explotación situada en el territorio de la Unión será identificado en la explotación de destino con uno de los medios de identificación contemplados en el artículo 4, apartado 1.
La identificación original aplicada al animal en el tercer país de origen será registrada en la base de datos informatizada a que se refiere el artículo 5 junto con el código único de identificación del medio de identificación que le haya sido asignado por el Estado miembro de destino.
El párrafo primero no se aplicará a los animales destinados directamente a ser sacrificados en un matadero de un Estado miembro en los veinte días siguientes a la realización de dichos controles veterinarios en cumplimiento de la Directiva 91/496/CEE.
2. Los medios de identificación de los animales a que se refiere el artículo 4, apartado 1, se aplicarán en el plazo que determine el Estado miembro en el que se ubique la explotación de destino. Dicho plazo no excederá de los veinte días siguientes a la realización de los controles veterinarios a que se refiere el apartado 1.
No obstante lo dispuesto en el párrafo primero, por razones relacionadas con el desarrollo fisiológico de los animales, el plazo podrá ampliarse hasta 60 días a partir del nacimiento del animal en el caso del segundo medio de identificación.
Los dos medios de identificación a que se refiere el artículo 4, apartado 1, párrafo primero, se aplicarán en todos los casos a los animales antes de que abandonen la explotación de destino.
3. Cuando la explotación de destino esté situada en un Estado miembro que, en aplicación de lo dispuesto en el artículo 4, apartado 4, párrafo segundo, haya establecido disposiciones nacionales que hagan obligatorio el uso de dispositivos de identificación electrónica, los animales serán identificados mediante dicho dispositivo en la explotación de destino sita en la Unión en el plazo que determine dicho Estado miembro. Dicho plazo no excederá de los veinte días siguientes a la realización de los controles veterinarios a que se refiere el apartado 1.
No obstante lo dispuesto en el párrafo primero, por razones relacionadas con el desarrollo fisiológico de los animales, el plazo podrá ampliarse hasta 60 días a partir del nacimiento del animal en el caso del segundo medio de identificación.
Los dispositivos de identificación electrónica se aplicarán en todos los casos a los animales antes de que abandonen la explotación de destino.
Artículo 4 quater
Identificación de animales desplazados de un Estado miembro a otro
1. Los animales desplazados de un Estado miembro a otro conservarán los medios de identificación originales que con arreglo al artículo 4, apartado 1, les hayan sido aplicados.
Sin embargo, no obstante lo dispuesto en el párrafo primero, a partir del 18 de julio de 2019, la autoridad competente del Estado miembro de destino podrá permitir:
a)
la sustitución de uno de los medios de identificación por un dispositivo de identificación electrónica sin cambiar el código único de identificación original del animal;
b)
la sustitución de ambos medios de identificación por dos nuevos medios de identificación que llevarán, ambos, un nuevo código de identificación único. Esta excepción se aplicará hasta cinco años después del 18 de julio de 2019, cuando los caracteres que forman el código de identificación de una marca auricular convencional del animal no permitan la aplicación de un dispositivo de identificación electrónica con el mismo código de identificación único, y siempre que el animal haya nacido antes de la entrada en vigor de los actos de ejecución a que se refiere el artículo 4, apartado 3, párrafo segundo, letra c).
2. Cuando la explotación de destino esté situada en un Estado miembro que haya establecido disposiciones a nivel nacional para hacer obligatorio el uso de dispositivos de identificación electrónica, los animales serán identificados mediante dicho dispositivo en la explotación de destino a más tardar en el plazo que determine el Estado miembro en el que se ubique dicha explotación. Ese plazo máximo no excederá de los veinte días siguientes a la llegada de los animales a la explotación de destino.
No obstante lo dispuesto en el párrafo primero, por razones relacionadas con el desarrollo fisiológico de los animales, ese plazo podrá ampliarse hasta 60 días a partir del nacimiento del animal en el caso del segundo medio de identificación.
El dispositivo de identificación electrónica se aplicará en todos los casos a los animales antes de que abandonen la explotación de destino.
Sin embargo, el párrafo primero no se aplicará a los animales destinados directamente a ser sacrificados en un matadero de un Estado miembro que haya establecido disposiciones a nivel nacional para hacer obligatorio el uso de dispositivos de identificación electrónica.
Artículo 4 quinquies
Retirada, modificación o sustitución de medios de identificación
No se podrá retirar, modificar ni sustituir ningún medio de identificación sin la autorización de las autoridades competentes. Únicamente se concederá dicha autorización cuando la retirada, modificación o sustitución no comprometa la trazabilidad del animal y cuando sea posible su identificación individual, incluida la de su explotación de nacimiento.
Toda sustitución de un código de identificación se registrará en la base de datos informatizada prevista en el artículo 5, junto con el código de identificación único del medio de identificación original del animal.».
6)
El artículo 5 se sustituye por el texto siguiente:
«Artículo 5
Las autoridades competentes de los Estados miembros constituirán una base de datos informatizada de conformidad con lo dispuesto en los artículos 14 y 18 de la Directiva 64/432/CEE.
Los Estados miembros podrán intercambiar datos electrónicos entre sus bases de datos informatizadas a partir de la fecha en que la Comisión reconozca la plena operatividad del sistema de intercambio de datos. Este intercambio se realizará de manera que se garantice la protección de datos y se impida todo abuso a fin de proteger los intereses del poseedor.
A fin de garantizar el intercambio electrónico de información entre los Estados miembros, la Comisión adoptará actos delegados con arreglo al artículo 22 ter para establecer las normas reguladoras de los datos que podrán ser intercambiados entre las bases de datos informatizadas de los Estados miembros.
La Comisión, mediante actos de ejecución, fijará las condiciones y modalidades técnicas de tales intercambios y reconocerá la plena operatividad del sistema de intercambio de datos. Dichos actos de ejecución se adoptarán con arreglo al procedimiento de examen a que se refiere el artículo 23, apartado 2.».
7)
El artículo 6 se sustituye por el texto siguiente:
«Artículo 6
1. Cuando un Estado miembro no intercambie datos electrónicos con otros Estados miembros en el marco del sistema de intercambio electrónico a que se refiere el artículo 5:
a)
la autoridad competente de dicho Estados miembro expedirá para cada animal destinado al comercio dentro de la Unión un pasaporte basándose en la información que figure en la base de datos informatizada de dicho Estado miembro;
b)
todo animal al que se le haya expedido un pasaporte irá acompañado de este cuando se desplace de un Estado miembro a otro;
c)
a la llegada del animal a la explotación de destino, el pasaporte que acompañe al animal será entregado a la autoridad competente del Estado miembro en el que se ubique dicha explotación.
2. Al objeto de permitir la trazabilidad de los desplazamientos del animal desde la explotación de origen situada en un Estado miembro, se otorgan a la Comisión los poderes para adoptar actos delegados con arreglo al artículo 22 ter en lo referente a la definición de normas relativas a la información procedente de la base de datos informatizada que debe figurar en el pasaporte para animales, incluidas las medidas transitorias necesarias para su introducción.».
8)
Se inserta el siguiente artículo:
«Artículo 6 bis
Las disposiciones del presente Reglamento no impedirán que los Estados miembros adopten disposiciones nacionales en relación con la expedición de pasaportes para animales no destinados al comercio dentro de la Unión.».
9)
El artículo 7 se modifica como sigue:
a)
el apartado 1 se modifica como sigue:
i)
el segundo guion se sustituye por el texto siguiente:
«-
informar a la autoridad competente, en el plazo que determine el Estado miembro de que se trate, de todos los desplazamientos de entrada y salida de los animales en dicha explotación con sus fechas, y de todos los nacimientos y muertes de animales de la explotación también con sus fechas; dicho plazo será como mínimo de tres días y como máximo de siete días a partir de la fecha en que se produzca el hecho del que se haya de informar; los Estados miembros podrán solicitar a la Comisión la ampliación del plazo de siete días.»;
ii)
se añade el párrafo siguiente:
«A fin de tener en cuenta dificultades prácticas en casos excepcionales, se otorgan a la Comisión los poderes para adoptar actos delegados con arreglo al artículo 22 ter para determinar las circunstancias excepcionales en las que los Estados miembros podrán ampliar el plazo de siete días fijado en el segundo guion del párrafo primero, así como la máxima duración de dicha ampliación, que no será superior a 14 días, transcurrido el plazo de siete días a que se refiere el segundo guion del párrafo primero.»;
b)
el apartado 2 se sustituye por el texto siguiente:
«2. A fin de garantizar una trazabilidad adecuada y eficaz de los animales de la especie bovina desplazados a los pastos estacionales, se otorgan a la Comisión los poderes para adoptar actos delegados con arreglo al artículo 22 ter, en lo referente a aquellos Estados miembros o regiones de Estados miembros en los que se apliquen normas especiales para los pastos estacionales, incluido el período, las obligaciones específicas de los poseedores y normas sobre el registro de las explotaciones y el registro de los desplazamientos de tales animales de la especie bovina, incluidas las medidas transitorias necesarias para su introducción.»;
c)
se añaden los apartados siguientes:
«5. No obstante lo dispuesto en el apartado 4, mantener o no un registro será facultativo para todo poseedor de animales:
a)
que tenga acceso a la base de datos informatizada contemplada en el artículo 5 en la que ya figure la información que se ha de introducir en el registro, y además
b)
que introduzca o haya introducido directamente la información actualizada en la base de datos informatizada contemplada en el artículo 5.
6. A fin de garantizar la precisión y la fiabilidad de la información que debe incluirse en el registro de las explotaciones establecido en el presente artículo, se otorgan a la Comisión los poderes para adoptar actos delegados con arreglo al artículo 22 ter a fin de establecer las normas necesarias relativas a dicha información, incluidas las medidas transitorias necesarias para su introducción.».
10)
Se suprime el artículo 8.
11)
Se inserta el artículo siguiente:
«Artículo 9 bis
Formación
Los Estados miembros velarán por que toda persona responsable de la identificación y del registro de los animales haya recibido formación y asesoramiento sobre las disposiciones pertinentes del presente Reglamento, así como sobre todo acto delegado o acto de ejecución adoptados por la Comisión con arreglo al presente Reglamento.
Cuando se modifiquen las disposiciones pertinentes, la información correspondiente se pondrá a disposición de la persona a que se refiere el párrafo primero.
Los Estados miembros garantizarán la existencia de cursos de formación adecuados.
La Comisión facilitará el intercambio de mejores prácticas con el fin de mejorar la calidad de la información y la formación en toda la Unión.».
12)
Se suprime el artículo 10.
13)
El artículo 12 se sustituye por el texto siguiente:
«Artículo 12
A efectos de lo dispuesto en el presente título, se entenderá por:
1) «carne de vacuno»: los productos de los códigos NC 0201, 0202, 0206 10 95 y 0206 29 91;
2) «etiquetado»: la aplicación de una etiqueta a uno o varios trozos de carne o a su material de envasado, o, en el caso de productos no preenvasados, el suministro de información por escrito y de manera visible al consumidor en el punto de venta;
3) «organización»: una agrupación de agentes económicos pertenecientes al mismo sector o a distintos sectores dedicados al comercio de carne de vacuno;
4) «carne picada»: carne deshuesada que ha sido sometida a una operación de triturado en fragmentos y que contiene menos de un 1 % de sal, y que se incluye en los códigos NC 0201, 0202, 0206 10 95 y 0206 29 91;
5) «recortes»: trozos pequeños de carne reconocidos como aptos para el consumo humano producidos exclusivamente en las operaciones de recorte durante el deshuesado de canales y/o el despiece de carne;
6) «carne despiezada»: carne que ha sido despiezada en pequeños cubos, lonchas u otras porciones individuales que no requiere un nuevo despiece por parte de un operador antes de ser adquirida por el consumidor final y puede ser utilizada directamente por dicho consumidor. Esta definición no afecta a la carne picada ni a los recortes.».
14)
El artículo 13 se modifica como sigue:
a)
se suprimen los apartados 3 y 4;
b)
en el apartado 5 se sustituye la frase introductoria de la letra a) por el texto siguiente:
«a)
Los agentes económicos y las organizaciones indicarán también en las etiquetas:»;
c)
se añade el siguiente apartado:
«6. A fin de evitar la repetición innecesaria de la indicación en la etiqueta de carne de vacuno de los Estados miembros o terceros países en los que tuvo lugar la cría, se otorgan a la Comisión los poderes para adoptar actos delegados con arreglo al artículo 22 ter en lo referente a la presentación simplificada para los casos de estancias muy breves del animal en el Estado miembro o tercer país de nacimiento o de sacrificio.
La Comisión, mediante actos de ejecución, adoptará normas relativas al tamaño máximo y a la composición del grupo de animales a que se hace referencia en el apartado 1 y en el apartado 2, letra a), teniendo en cuenta las limitaciones en cuanto a la homogeneidad de los grupos de animales de los que proceden esas carnes despiezadas y esos recortes. Dichos actos de ejecución se adoptarán con arreglo al procedimiento de examen a que se refiere el artículo 23, apartado 2.».
15)
En el artículo 14 se sustituye el párrafo cuarto por el texto siguiente:
«A fin de garantizar la conformidad con las normas horizontales relativas al etiquetado en la presente sección, se otorgan a la Comisión los poderes para adoptar actos delegados, con arreglo al artículo 22 ter, para establecer, sobre la base de la experiencia relativa a la carne picada, normas equivalentes a las de los tres primeros párrafos del presente artículo para los recortes de carne de vacuno o de la carne de vacuno despiezada.».
16)
Se sustituye el artículo 15 por el texto siguiente:
«Artículo 15
Etiquetado obligatorio de la carne de vacuno procedente de terceros países
No obstante lo dispuesto en el artículo 13, la carne de vacuno importada en el territorio de la Unión que no disponga de toda la información prevista en dicho artículo 13 se etiquetará con la indicación siguiente:
"origen: no UE" y "lugar de sacrificio: (nombre del tercer país)".».
17)
A partir del 13 de diciembre de 2014:
a)
la denominación del título II, sección II, se sustituye por «Etiquetado facultativo»;
b)
se suprimen los artículos 16, 17 y 18, y
c)
se inserta el siguiente artículo en el título II, sección II:
«Artículo 15 bis
Normas generales
La información alimentaria distinta de la prevista en los artículos 13, 14 y 15 que se añade a las etiquetas con carácter facultativo por los agentes económicos u organizaciones que comercializan carne de vacuno, debe ser objetiva, verificable por las autoridades competentes y comprensible para los consumidores.
Esa información será compatible con la legislación horizontal en materia de etiquetado y, en particular, con el Reglamento (UE) no 1169/2011 del Parlamento Europeo y del Consejo (8).
La autoridad competente aplicará las sanciones pertinentes establecidas en el artículo 22 a aquellos agentes económicos u organizaciones que comercialicen carne de vacuno sin respetar las obligaciones a que se refieren los párrafos primero y segundo.
Se otorgan a la Comisión los poderes para adoptar actos delegados con arreglo al artículo 22 ter en lo referente a las definiciones y los requisitos aplicables a términos o categorías de términos que pueden incluirse en las etiquetas de buey y ternera frescos y congelados preenvasados.
(8) Reglamento (UE) no 1169/2011 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 25 de octubre de 2011, sobre la información alimentaria facilitada al consumidor y por el que se modifican los Reglamentos (CE) no 1924/2006 y (CE) no 1925/2006 del Parlamento Europeo y del Consejo, y por el que se derogan la Directiva 87/250/CEE de la Comisión, la Directiva 90/496/CEE del Consejo, la Directiva 1999/10/CE de la Comisión, la Directiva 2000/13/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, las Directivas 2002/67/CE, y 2008/5/CE de la Comisión, y el Reglamento (CE) no 608/2004 de la Comisión (DO L 304 de 22.11.2011, p. 18).»." 						
18)
Se suprimen los artículos 19, 20 y 21.
19)
El artículo 22 se sustituye por el texto siguiente:
«Artículo 22
1. Los Estados miembros adoptarán todas las medidas necesarias para dar cumplimiento a lo dispuesto en el presente Reglamento.
Los controles previstos se llevarán a cabo sin perjuicio de los controles que la Comisión pueda efectuar en virtud de lo dispuesto en el artículo 9 del Reglamento (CE, Euratom) no 2988/95.
Las sanciones impuestas por los Estados miembros a los poseedores, agentes económicos u organizaciones que comercialicen carne de vacuno serán eficaces, disuasorias y proporcionales.
Las autoridades competentes llevarán a cabo cada año un número mínimo de controles oficiales relativos a la identificación y registro de los animales, que cubran por lo menos el 3 % de las explotaciones.
Las autoridades competentes aumentarán inmediatamente el índice mínimo de controles oficiales a que se refiere el párrafo segundo si se pone de manifiesto que no se han cumplido las disposiciones de identificación y registro de animales.
La selección de las explotaciones que han de ser inspeccionadas por la autoridad competente se efectuará basándose en un análisis de riesgos.
Cada Estado miembro presentará un informe anual a la Comisión a más tardar el 31 de agosto sobre la realización de controles oficiales durante el año anterior.
2. No obstante lo dispuesto en el apartado 1, la autoridad competente impondrá a un poseedor las siguientes sanciones administrativas:
a)
si uno o más animales de la explotación incumplen todas las disposiciones establecidas en el título I del presente Reglamento: restricción al desplazamiento de todos los animales hacia o desde la explotación del poseedor de que se trate;
b)
en el caso de animales que no cumplan completamente los requisitos de identificación y registro establecidos en el título I: restricción inmediata únicamente al desplazamiento de dichos animales hasta que se cumplan plenamente tales requisitos;
c)
si en una explotación el número de animales que no cumplen plenamente los requisitos de identificación y registro establecidos en el título I supera el 20 %: restricción inmediata al desplazamiento de todos los animales presentes en esa explotación. En el caso de explotaciones con no más de 10 animales, esta medida se aplicará si más de dos animales no están plenamente identificados de conformidad con los requisitos establecidos en el título I;
d)
si el poseedor de un animal no puede demostrar la identificación y trazabilidad de dicho animal: cuando proceda, sobre la base de una evaluación de los riesgos para la salud animal y la seguridad alimentaria, eliminación del animal sin compensación;
e)
si un poseedor no informa a la autoridad competente del desplazamiento de un animal hacia y desde su explotación de conformidad con el artículo 7, apartado 1, segundo guion, la autoridad competente restringirá los desplazamientos de animales hacia y desde dicha explotación;
f)
si un poseedor no informa a la autoridad competente del nacimiento o muerte de un animal de conformidad con el artículo 7, apartado 1, segundo guion, la autoridad competente restringirá los desplazamientos de animales hacia y desde dicha explotación;
g)
en casos de negativa persistente de un poseedor a abonar los gastos a que se refiere el artículo 9, los Estados miembros podrán restringir los desplazamientos de animales hacia y desde la explotación de dicho poseedor.
3. No obstante lo dispuesto en el apartado 1, cuando los agentes económicos y las organizaciones que comercializan carne de vacuno hayan etiquetado dicha carne sin cumplir con sus obligaciones en virtud del título II, los Estados miembros, según proceda y de conformidad con el principio de proporcionalidad, exigirán la retirada de la carne de vacuno del mercado. Los Estados miembros, además de las sanciones a que se refiere el apartado 1, podrán:
a)
si la carne en cuestión es conforme a las normas veterinarias y de higiene pertinentes, autorizar que dicha carne de vacuno:
i)
se comercialice después de etiquetarla correctamente de conformidad con los requisitos de la Unión, o
ii)
se envíe directamente para ser procesada en productos distintos a los indicados en el primer guion del artículo 12;
b)
ordenar la suspensión o la retirada de la aprobación para los agentes económicos y las organizaciones de que se trate.
4. Los expertos de la Comisión, conjuntamente con las autoridades competentes:
a)
comprobarán el cumplimiento por parte de los Estados miembros de los requisitos establecidos en el presente Reglamento;
b)
efectuarán controles sobre el terreno para cerciorarse de que los controles se realizan con arreglo al presente Reglamento.
5. El Estado miembro en cuyo territorio se efectúen controles sobre el terreno prestará a los expertos de la Comisión toda la ayuda necesaria para el cumplimiento de su cometido. El resultado de los controles efectuados se tratará con las autoridades competentes del Estado miembro de que se trate antes de la elaboración y la difusión del informe definitivo. Este informe contendrá, en su caso, recomendaciones dirigidas a los Estados miembros para mejorar el cumplimiento del presente Reglamento.».
20)
Se insertan los artículos siguientes:
«Artículo 22 bis
Autoridades competentes
Los Estados miembros designarán a las autoridades competentes o a las autoridades responsables de velar por el cumplimiento del presente Reglamento y de cualquier otro acto que adopte la Comisión basándose en este.
Los Estados miembros notificarán a la Comisión y a los demás Estados la identidad de dichas autoridades.
Artículo 22 ter
Ejercicio de la delegación
1. Se otorgan a la Comisión los poderes para adoptar actos delegados en las condiciones establecidas en el presente artículo.
2. Los poderes para adoptar actos delegados mencionados en el artículo 4, apartados 1, 3, y 5, el artículo 4 bis, apartado 2, el artículo 5, el artículo 6, apartado 2, el artículo 7, apartados 1, 2 y 6, el artículo 13, apartado 6, el artículo 14, apartado 4, y el artículo 15 bis se otorgan a la Comisión por un período de cinco años a partir del 17 de julio de 2014. La Comisión elaborará un informe sobre la delegación de poderes a más tardar nueve meses antes de que finalice el período de cinco años. La delegación de poderes se prorrogará tácitamente por períodos de idéntica duración, excepto si el Parlamento Europeo o el Consejo se oponen a dicha prórroga a más tardar tres meses antes del final de cada período.
3. La delegación de poderes mencionada en los artículos 4, apartados 1, 3, y 5, el artículo 4 bis, apartado 2, el artículo 5, el artículo 6, apartado 2, el artículo 7, apartados 1, 2 y 6, el artículo 13, apartado 6, el artículo 14, apartado 4, y el artículo 15 bis podrá ser revocada en cualquier momento por el Parlamento Europeo o por el Consejo. La decisión de revocación pondrá término a la delegación de los poderes que en ella se especifiquen. La decisión surtirá efecto al día siguiente de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea o en una fecha posterior indicada en la misma. No afectará a la validez de los actos delegados que ya estén en vigor.
4. Tan pronto como la Comisión adopte un acto delegado lo notificará simultáneamente al Parlamento Europeo y al Consejo.
5. Los actos delegados adoptados en virtud del artículo 4, apartados 1, 3 y 5, el artículo 4 bis, apartado 2, el artículo 5, el artículo 6, apartado 2, el artículo 7, apartados 1, 2 y 6, el artículo 13, apartado 6, el artículo 14, apartado 4, y el artículo 15 bis, entrarán en vigor únicamente si, en un plazo de dos meses desde su notificación al Parlamento Europeo y al Consejo, ni el Parlamento Europeo ni el Consejo formulan objeciones o si, antes del vencimiento de dicho plazo, tanto el uno como el otro informan a la Comisión de que no las formularán. El plazo se prorrogará dos meses a iniciativa del Parlamento Europeo o del Consejo.».
21)
El artículo 23 se sustituye por el texto siguiente:
«Artículo 23
Procedimiento de comité
1. La Comisión estará asistida en los actos de ejecución adoptados en aplicación del artículo 4, apartados 3 y 5, el artículo 5 y el artículo 13, apartado 6, por el Comité Permanente de la Cadena Alimentaria y de Sanidad Animal creado en virtud del artículo 58 del Reglamento (CE) no 178/2002 del Parlamento Europeo y del Consejo (9).
Dicho Comité será un comité en el sentido del Reglamento (UE) no 182/2011 del Parlamento Europeo y del Consejo (10).
2. Cuando se haga referencia al presente apartado, será de aplicación el artículo 5 del Reglamento (UE) no 182/2011.
Cuando el dictamen del comité deba obtenerse mediante un procedimiento escrito, se pondrá fin a dicho procedimiento sin resultado si, en el plazo para la emisión del dictamen, el presidente del comité así lo decide o si una mayoría simple de miembros del comité así lo solicita.
(9) Reglamento (CE) no 178/2002 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 28 de enero de 2002, por el que se establecen los principios y los requisitos generales de la legislación alimentaria, se crea la Autoridad Europea de Seguridad Alimentaria y se fijan procedimientos relativos a la seguridad alimentaria (DO L 31 de 1.2.2002, p. 1)." 						
(10) Reglamento (UE) no 182/2011 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 16 de febrero de 2011, por el que se establecen las normas y los principios generales relativos a las modalidades de control por parte de los Estados miembros del ejercicio de las competencias de ejecución por la Comisión (DO L 55 de 28.2.2011, p. 13).»." 						
22)
Se inserta el artículo siguiente:
«Artículo 23 bis
Informe y evolución legislativa
A más tardar:
-
el 18 de julio de 2019 para las disposiciones sobre etiquetado facultativo, y
-
el 18 de julio de 2023 para las disposiciones sobre identificación electrónica,
la Comisión presentará al Parlamento Europeo y al Consejo los informes correspondientes acerca de la aplicación y el impacto del presente Reglamento sin olvidar, en el primer caso, la posibilidad de revisar las disposiciones sobre etiquetado facultativo y, en el segundo, la viabilidad técnica y económica de la introducción de la identificación electrónica obligatoria en todo el territorio de la Unión.
Dichos informes irán acompañados, en caso necesario, de las correspondientes propuestas legislativas.».
23)
Se inserta el anexo siguiente:
«ANEXO I
MEDIOS DE IDENTIFICACIÓN
A)
MARCA AURICULAR CONVENCIONAL
CON EFECTO A PARTIR DEL 18 DE JULIO DE 2019
B)
DISPOSITIVO DE IDENTIFICACIÓN ELECTRÓNICA EN FORMA DE MARCA AURICULAR ELECTRÓNICA
C)
DISPOSITIVO DE IDENTIFICACIÓN ELECTRÓNICA EN FORMA DE BOLO RUMINAL
D)
DISPOSITIVO DE IDENTIFICACIÓN ELECTRÓNICA EN FORMA DE TRANSPONDEDOR INYECTABLE».
Artículo 2
El presente Reglamento entrará en vigor a los veinte días de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 15 de mayo de 2014.