РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 27 март 2014 година
относно държавна помощ SA.34572 (13/C) (ex 13/NN) приведена в действие от Гърция за Larco General Mining & Metallurgical Company S.A.
(нотифицирано под номер С(2014) 1818)
(само текстът на английски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/539/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си съгласно горепосочените разпоредби (1),
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
В контекста на програмата си за икономическо приспособяване Гърция предприе програма за приватизация (2). Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. („Larco“) беше определено като държавно дружество, което да бъде приватизирано.
(2)
През март 2012 г. Hellenic Republic Asset Development Fund („HRADF“) (3) уведоми Комисията за предложената приватизация на Larco. За да се изясни дали в контекста на проекта за приватизация биха могли да възникнат въпроси относно държавна помощ, през април 2012 г. Комисията откри ex officio процедура и предприе извършването на предварителна оценка.
(3)
В контекста на тези обсъждания, от отговора на гръцките органи на въпросник на 16 март 2012 г. стана ясно, че Larco вече се е възползвало от държавни мерки. Комисията поиска допълнителна информация с електронни писма от 18 април 2012 г., 24 април 2012 г., 5 юли 2012 г., 22 август 2012 г. и 7 декември 2012 г. и с писма от 4 май 2012 г. и 14 януари 2013 г., на които гръцките органи отговориха на 20 април 2012 г., 26 април 2012 г., 3 октомври 2012 г., 13 ноември 2012 г., 15 ноември 2012 г., 7 декември 2012 г., 24 декември 2012 г. и 18 януари 2013 г. Срещи между службите на Комисията и представители на гръцките органи се проведоха на 30 април 2012 г. и 11 септември 2012 г. в Атина и на 25 януари 2013 г. в Брюксел.
(4)
С писмо от 6 март 2013 г. („решението от 6 март 2013 г.“) Комисията уведоми Гърция, че е решила да открие процедурата, предвидена в член 108 параграф 2 от Договора, по отношение на някои мерки за помощ, описани в точка 2.2 по-долу („официална процедура по разследване“).
(5)
Решението от 6 март 2013 г. беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията покани гръцките органи и заинтересованите страни да представят мненията си по отношение на мерките за помощ.
(6)
Комисията получи мнението на гръцките органи на 30 април 2013 г. Тя не получи мнения от заинтересовани страни.
(7)
С електронно писмо от 21 януари 2014 г. гръцките органи уведомиха Комисията, че са съгласни решението да бъде прието на английски език.
2. ОПИСАНИЕ НА МЕРКИТЕ ЗА ПОМОЩ
2.1. Получател на помощта
(8)
Дружеството Larco е специализирано в добива и преработването на латеритна руда, добива на лигнитни въглища и производството на фероникел и вторични продукти. Дейностите му включват проучване, разработване, добив и топене на руда и търговия на свои продукти в целия свят. Larco е един от най-големите производители на фероникел в света. През 2012 г. в предприятието работят 960 служители, подари което то се определя като голямо предприятие (5).
(9)
В началото на официалната процедура по разследване 55,2 % от акциите на Larco са собственост на гръцката държава чрез HRADF, 33,4 % на Националната банка на Гърция АД („NBG“, частна финансова институция) и 11,4 % на Public Power Corporation S.A. („PPC“, завареният производител на електроенергия в Гърция, в което държавата е мажоритарен акционер).
(10)
Larco управлява завод за топене в Ларимна, Централна Гърция. Освен това Larco притежава права за добив на различни места в Гърция в четири обекта с концентрация на мини: мините Agios Ioannis (близо до Ларимна), мините Evia, мините Kastoria и мината за лигнитни въглища Servia.
(11)
Larco е учредено през 1989 г. като ново корпоративно дружество след ликвидацията на Hellenic Mining and Metallurgical S.A. в Ларимна („старо дружество Larco“). Старото дружество Larco все още е в процес на ликвидация, но неговите активи бяха прехвърлени на Larco заедно със съответните пасиви през 1989 г. Следователно старото дружество Larco е кредитор на Larco.
2.2. Описание на мерките
2.2.1. Мярка 1: несъбиране на дълг към Министерството на финансите
(12)
През април 1998 г. е постигнато споразумение за уреждане на дълговете между Larco и неговите основни кредитори, а именно старото дружество Larco, PPC и гръцката държава. Съгласно споразумението от 1998 г. задълженията на Larco към тези кредитори е трябвало да се обслужват при годишен лихвен процент от 6 %. Дългът към гръцката държава обаче е останал непроменен или е нараснал слабо поне от 2004 г. насам (6), а дългът към PPC и старото дружество Larco е изплатен или е намалял (7).
(13)
Следователно се оказва, че държавата е третирала кредита си за Larco по различен начин от другите двама кредитори.
2.2.2. Мярка 2: държавна гаранция от 2008 г.
(14)
На 22 декември 2008 г. държавата е предоставила гаранция за заем в размер на 30 млн. EUR от банка ATE за Larco. Гаранцията е покривала 100 % от заема за период до 3 години и е била с годишна гаранционна премия от 1 %.
2.2.3. Мярка 3: увеличение на капитала през 2009 г.
(15)
През 2009 г., предвид отрицателната стойност на собствения капитал, Съветът на директорите на Larco е предложил, а трите акционера са одобрили увеличение на дяловия капитал в размер на 134 млн. EUR. Единствено гръцката държава обаче е упражнила правата си изцяло, докато NBG е упражнила правата си частично, а PPC изобщо не е участвало в увеличението на дяловия капитал. В увеличението на дяловия капитал не са участвали нови акционери.
(16)
Действителното увеличение на дяловия капитал е възлизало едва на 65,5 млн. EUR, като държавата е участвала с приблизително 45 млн. EUR (69 % от цялата сума на капиталовата инжекция), а NBG - с 20,5 млн. EUR (31 %). Въпреки лошото финансово състояние на Larco изглежда увеличението на дяловия капитал не се е основавало на план за преструктуриране, целящ възстановяване на жизнеспособността на дружеството, и се оказва, че NBG е отписала счетоводната стойност на дружеството, „тъй като групата не предвижда възстановяване на счетоводната стойност на инвестицията, като се има предвид, че дружеството изпитва сериозни финансови затруднения“ (8) (вж. съображение 45 от решението от 6 март 2013 г.).
2.2.4. Мярка 4: държавна гаранция от 2010 г.
(17)
На 10 май 2010 г. държавата е предоставила гаранция за покритие на гаранционно писмо, което NBG да предостави на Larco за сума в размер на приблизително 10,8 млн. EUR. Гаранцията е покривала на 100 % гаранционното писмо и е била с неограничен срок и годишна гаранционна премия от 2 %.
2.2.5. Мярка 5: гаранционни писма вместо авансово плащане на данъчна глоба през 2010 г.
(18)
През 2010 г. гръцките данъчни органи са извършили одит на финансовите отчети на Larco и не са приели счетоводното отчитане на някои загуби, свързани с договори за хеджиране за цената на никела. В резултат на неправилното отчитане на загубите е наложена данъчна глоба от 190 млн. EUR (9).
(19)
В последствие Larco е оспорило налагането на данъчната глоба пред гръцките съдилища. Според гръцкото право (10) дружество, което дължи данъчната глоба, следва да извърши авансово плащане в размер на 25 % от въпросната сума, за да има право да оспори налагането на данъчна глоба в съда (в настоящия случай 25 % се равнява на 47 млн. EUR).
(20)
В случая с Larco обаче гръцкият административен съд е взел решение да облекчи дружеството от задължението за авансово плащане на 25 % от данъчната глоба, като го е заместил със задължението да депозира гаранционни писма в размер само на 1,5 млн. EUR.
2.2.6. Мярка 6: държавни гаранции от 2011 г.
(21)
На 30 декември 2011 г. държавата е предоставила две гаранции за два заема в размер на 20 млн. EUR и 30 млн. EUR от банка ATE. Падежът на единия от тях (за 20 млн. EUR) е настъпил към момента на предоставяне на гаранцията. Гаранциите са осигурявали 100 % покритие и са били с годишна премия от 1 %.
2.3. Основания за откриване на официалната процедура по разследване
(22)
В решението от 6 март 2013 г. (съображения 18-25) Комисията достигна до предварителното заключение, че Larco може да се счита за дружество в затруднение по смисъла на Насоките за оздравяване и преструктуриране (11) от 2007 г. насам. При тези обстоятелства Комисията достигна до предварителното заключение, че всичките шест мерки представляват държавна помощ, и изрази съмнения по отношение на тяхната съвместимост с вътрешния пазар.
(23)
Ако установените мерки са представлявали държавна помощ, те може да са били предоставени в нарушение на задълженията за уведомяване и непредприемане на действия, установени в член 108, параграф 3 от Договора.
3. МНЕНИЕ НА ГЪРЦИЯ
3.1. Предприятие в затруднение
(24)
В мнението си в рамките на официалната процедура по разследване гръцките органи заявиха, че Larco не е било предприятие в затруднение през 2008 г. и 2009 г., тъй като отчетените загуби са се дължали на намаление на световните цени на фероникела през тези години. Според гръцките органи Larco е предприятие в затруднение едва от 2010 г. насам.
3.2. Мярка 1: несъбиране на дълг към Министерството на финансите
(25)
Гръцките органи заявиха, че кредитът от държавата за Larco не е свързан с държавни ресурси, тъй като първоначално е бил частен кредит, предоставен от Организацията за преструктуриране на предприятията АД („OER“). Когато OER е ликвидирана, съгласно закон 2741/1999 всички нейни вземания са прехвърлени на държавата.
(26)
Освен това те обясниха, че споразумението за уреждане на дълговете от 1998 г. съдържа специфични правила за третирането и събирането на непогасения дълг, което да се извършва в края на всяка финансова година, както следва:
а)
ако Larco е реализирало печалби през финансовата година, на кредиторите първо ще се изплаща начислената лихва (6 % годишно), преди изплащането на главницата по дълга;
б)
след всяко изплащане на лихви Larco ще задържа известна сума от печалбите за инвестиции;
в)
след прилагането на букви а) и б) всяка оставаща печалба по сметките на Larco ще се разпределя пропорционално за кредиторите на Larco.
(27)
Ако Larco не е реализирало печалби след 1999 г., кредиторите са имали правото да изискат изплащане на техния дълг чрез различни средства, например насрещна престация за дължимото плащане, капитализиране на дълга и т.н. Кредиторите обаче не са имали правото на принудително изпълнение по непогасения дълг, например изземване на активите на дружеството или принудително започване на процедура по несъстоятелност срещу дружеството.
(28)
До 2003 г. кредиторите са получили начислените лихви съгласно договореностите. През периода 2004-2007 г. Larco не е реализирало печалби и поради това не е имало изплащане на начислените лихви. През 2007 г. PPC е сключило с Larco одобрен от всички кредитори договор за суровини, съгласно който Larco осигурява лигнит за PPC, като така дългът е съответно намален. Дългът към PPC е изплатен окончателно през 2011 г.
(29)
Администрацията на старото дружество Larco е полагала усилия за събирането на дълга чрез съдебни средства и изглежда известни суми вече са били платени. До 2011 г. старото дружество Larco е събрало 5 млн. EUR от непогасения дълг съгласно споразумението от 1998 г. Тъй като старото дружество Larco също е имало дългове към гръцката държава, тя е събрала пълния размер на тези 5 млн. EUR.
(30)
Що се отнася до прекия дълг на Larco към гръцката държава, тя редовно е изпращала на Larco фактури за годишния размер на дълга, включително за годишната начислена лихва.
(31)
Във връзка с това гръцките органи заявиха, че дългът, произтичащ от споразумението от 1998 г., не може да бъде свързан с държавни ресурси и че във всеки случай не е налице избирателно предимство в полза на Larco.
3.3. Мярка 2: Държавна гаранция от 2008 г.
(32)
Гръцките органи се позоваха на известието относно гаранциите (12), и по-специално на точка 3.2 от него, съдържаща условията, при които Комисията може да изключи съществуването на държавна помощ при индивидуална гаранция. Според гръцките органи:
а)
Larco не е било дружество в затруднение към момента на предоставяне на гаранцията;
б)
размерът на гаранцията е можело да бъде изчислен правилно при предоставянето ѝ;
в)
гаранцията е предоставена за обезпечение на дълг (облигационен заем) и поради това е можело да надвишава 80 % от неизплатения заем;
г)
премията от 1 %, платена за гаранцията, е била на съобразена с пазара цена, отразяваща финансовото положение на Larco.
(33)
Във връзка с това гръцките органи заявиха, че гаранцията от 2008 г. не представлява държавна помощ.
(34)
Гръцките органи поясниха, че мярка 2 е предоставена по силата на Решение на Министерския съвет YA 2/93378/0025 от 22 декември 2008 г. и е покрила точната сума от 30 000 000 EUR.
3.4. Мярка 3: увеличение на капитала от 2009 г.
(35)
Гръцките органи заявиха, че участието на държавата в увеличението на капитал е имало за цел да се защити стойността на дружеството с оглед на предстоящата му приватизация и с цел да се приложи план за преструктуриране. В решението си държавата е взела предвид потенциалния растеж на Larco, стойността на активите му и общото положение на пазара за фероникел, както и мерките за преструктуриране и съкращаване на разходите.
(36)
Участието на NBG в увеличението на капитала е било в размер на 31 %. За разлика от държавата NBG е решила да упражни правата си само частично. Гръцките органи заявиха, че целта на NBG е била да запази известен контрол над дружеството и поради това действията ѝ не следва да се разглеждат като липса на доверие в бъдещето на Larco. Действително NBG е намалила акционерното си участие в Larco до минималното равнище, изисквано съгласно гръцкото законодателство, за да може да има право на вето над някои важни решения в Съвета на директорите.
(37)
Третият акционер, PPC, е взел категорично решение да не участва в увеличението на капитала, като е преценил, че акционерното му участие ще бъде сведено до незначително. Гръцките органи заявиха, че PPC не е участвало, тъй като намерението му е било да позволи на държавата да притежава по-голям мажоритарен дял с оглед на приватизацията на дружеството.
(38)
В заключение гръцките органи заявиха, че държавата е действала като инвеститор в условията на пазарна икономика и че следователно увеличението на капитала от 2009 г. не е представлявало държавна помощ.
(39)
По отношение на датата на внасяне на капитал гръцките органи не предоставиха окончателна информация. Протоколът от акционер показва, че на 15 април 2009 г. гръцката държава е осигурила 15 000 000 EUR за увеличението на капитала по силата на документ Οικ2/27694/0025 на Министерството на финансите във връзка с общото участие на държавата в увеличението на акционерния капитал, което е възлизало на 44 999 999,40 EUR. Финансовият отчет на Larco от 2009 г. показва, че решението за увеличение на капитал е взето на 14 май 2009 г., но не се изяснява кога е извършено действителното внасяне на новия капитал.
3.5. Мярка 4: държавна гаранция от 2010 г.
(40)
Гръцките органи обясниха, че в контекста на споразумението от 1998 г. старото дружество Larco е започнало съдебни процедури за изплащането на дълга на Larco и са последвали няколко съдебни решения и решения за отмяна, inter alia, по отношение на дълг в размер на приблизително 10,5 млн. EUR (13).
(41)
В контекста на жалба на Larco и поради опасността от невъзстановими щети Върховният съд на Гърция е взел решение за преустановяване на плащането на дълг в размер на приблизително 10,5 млн. EUR до издаването на окончателното решение на съответния съд. Преустановяването е било разрешено, при условие че Larco предостави на старото дружество Larco гаранционно писмо за стойността на преустановеното плащане. NBG предостави на Larco гаранционното писмо за приблизително 10,8 млн. EUR (10,5 млн. EUR от първоначално оспорения дълг + 0,3 млн. EUR за съдебни такси и разходи). Гаранционното писмо от своя страна е било покрито от държавна гаранция за цялата сума с годишна премия от 2 % за неограничен срок.
(42)
Гръцките органи обясниха, че мярката е предоставена от държавата в качеството ѝ на акционер с намерението да изпълни условията за преустановяването и да защити инвестициите си от обявяване на просрочване на плащания по дългове. В противен случай преустановяването не би било приложимо и старото дружество Larco би имало правото да изиска събирането на дълга, евентуално чрез изземване на активи на Larco. След това би могло да се обяви несъстоятелността на Larco. Според гръцките органи NBG не би предоставила гаранционното писмо без държавната гаранция.
(43)
Гръцките органи поясниха, че мярка 4 е била предоставена по силата на решение на Министерския съвет YA 2/923/0025 от 10 май 2010 г. и е покрила точната сума от 10 510 824,95 EUR и 310 000 EUR за съдебни такси и разходи, възлизащи общо на 10 820 824,95 EUR.
3.6. Мярка 5: гаранционни писма вместо авансово плащане на данъчна глоба през 2010 г.
(44)
Гръцките органи разясниха, че въпросната мярка се е отнасяла за допълнителен данък, а не за данъчна глоба. Допълнителният данък е бил наложен, тъй като данъчните органи не са приели, че загубите, произтичащи от договорите за хеджиране, следва да се приспадат от нетните приходи на Larco, както твърди Larco. Гръцките органи изясниха също, че съдът е поискал от Larco да предостави гаранционни писма за общо 4,7 млн. EUR.
(45)
Гръцките органи представиха доказателства, че Larco е било упълномощено да замести авансовото плащане на допълнителния данък чрез гаранционни писма въз основа на обща правна разпоредба. В съдебното решение, позволяващо на Larco да замести авансовото плащане на допълнителния данък чрез гаранционни писма в съответствие с националното законодателство (14), е приложен сравнителен тест, като са взети под внимание ползите за кредитора (държавата) и жизнеспособността на длъжника (Larco) и така е взето решение за временното преустановяване на задължението за авансово плащане на 47 млн. EUR (т. е. 25 % от допълнителния данък), заместено с гаранционни писма за общо 4,7 млн. EUR. Това преустановяване е трябвало да се прилага до издаването на окончателното решение по отношение на възражението, предявено от Larco срещу държавата за налагането на допълнителния данък.
(46)
Освен това гръцките органи заявиха, че решенията на националните съдилища не могат да бъдат приписани на държавата.
(47)
Гръцките органи обясниха също, че въпреки временното преустановяване на практика държавата е обезсмислила финансовото въздействие от това преустановяване чрез компенсиране на допълнителния данък, дължим от Larco, със суми, които държавата дължи на Larco, например подоходен данък или възстановяване на ДДС. Това е било позволено съгласно прието неотдавна законодателство за ускоряване на събирането на данъци в Гърция.
(48)
Следователно изглежда държавата в действителност вече е събрала най-малко 16,1 млн. EUR от дължимата сума във връзка с авансово плащане на допълнителния данък, наложен на Larco.
3.7. Мярка 6: държавни гаранции от 2011 г.
(49)
Гръцките органи поясниха, че не е просрочен нито един от двата заема, за които са предоставени гаранциите. Заемът от 20 млн. EUR е бил предоставен от банка ATE като рефинансиране на по-стар заем от 20 млн. EUR, който е просрочен.
(50)
Гръцките органи заявиха, че за двете държавни гаранции не са използвани държавни ресурси, тъй като държавата е дължала 60 млн. EUR на Larco от възстановяване на ДДС. Следователно в случай на иск за изплащане по гаранциите сумите биха могли да компенсират непогасения дълг от държавата.
(51)
Освен това органите твърдят, че ако мярката действително е представлявала помощ, тя следва да се счита за съвместима с вътрешния пазар, тъй като е отговаряла на условията от Временната рамка (15) и съответната временна схема на Гърция за гарантиране на заеми („временна гаранционна схема“) (16). По-специално органите считат, че освен факта, че Larco е било предприятие в затруднение към момента на предоставяне на мярката, другите условия на схемата са били изпълнени:
а)
Larco е било голямо дружество;
б)
заемът от 30 млн. EUR е бил инвестиционен заем, а заемът от 20 млн. EUR е бил заем за рефинансиране на по-стар заем, отпуснат за инвестиционни цели;
в)
гаранциите са били предоставени преди края на 2011 г.;
г)
общата стойност на двата гарантирани заема е надвишавала годишната стойност на разходите за заплати на Larco само с 3 млн. EUR;
д)
гаранциите са покривали 100 % от заема, но подобна мярка е била единствената възможност за достъп на Larco до финансиране поради специфичното състояние на гръцката икономика;
е)
гаранциите са включвали годишна премия от 1 %, която следва да се счита за пазарна премия.
(52)
И накрая, гръцките органи заявиха, че ако Комисията е достигнала до заключението, че мярката представлява помощ и че не са били изпълнени условията на временната гаранционна схема, мярката е следвало да се счита за помощ за оздравяване. Такава помощ е следвало да се счита за нотифицирана, тъй като Комисията е била уведомена за мярката в отговора на въпросника от 16 март 2012 г., когато тя е била в етапа на ex-officio предварително разследване.
(53)
Според гръцките органи помощта е отговаряла на изискванията на Насоките за оздравяване и преструктуриране, тъй като:
а)
е представлявала помощ за осигуряване на ликвидност под формата на гарантиране на заеми;
б)
е била оправдана въз основа на сериозните социални затруднения и не е имала неблагоприятно въздействие върху други държави членки;
в)
гръцките органи са изготвяли план за преструктуриране в сътрудничество с Комисията;
г)
е била ограничена до размера, необходим за поддържането на стопанската дейност на предприятието за ограничен период от време;
д)
е отговаряла на условието „един път, последен път“, тъй като в миналото на Larco не е предоставяна помощ за оздравяване или преструктуриране;
е)
Larco е представило на държавата бизнес план, в който се обосновава необходимостта от финансирането в размер на 30 млн. EUR за инвестиции.
(54)
Гръцките органи поясниха, че мярка 6 е предоставена по силата на i) решение на Министерския съвет YA 2/95156/0025 от 30 декември 2011 г. по отношение на точната сума от 30 000 000 EUR и ii) решение на Министерския съвет YA 2/95161/0025 от 30 декември 2011 г. за точната сума от 20 000 000 EUR.
4. ОЦЕНКА
(55)
В настоящото решение като предварителен аспект се разглежда въпросът дали Larco е дружество в затруднение по смисъла на Насоките за оздравяване и преструктуриране. Впоследствие в решението ще бъде оценено дали разгледаните мерки представляват държавна помощ за Larco по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора и, накрая, дали тази помощ може да бъде съвместима с вътрешния пазар.
4.1. Затруднения за Larco
(56)
В решението от 6 март 2013 г., и по-специално в съображения 18-25 от него Комисията достигна до предварителното заключение, че Larco е било предприятие в затруднение към момента на предоставяне на разглежданите шест мерки. Основните финансови данни на Larco в периода 2007-2011 г. са представени в таблицата:
Основни финансови данни на Larco за периода 2007 г. - юни 2012 г. (в млн. EUR)
2007 г.
2008 г.
2009 г.
2010 г.
2011 г.
Първо полугодие на 2012 г. (17)
Оборот
549,3
284
98,8
239
311
154,6
Печалба преди данъчно облагане
23
- 116
- 105
6,4
6,5
- 12,2
Регистриран капитал
163,8
163,8
109
109
109
109
Собствен капитал
104
- 0,4
- 35
- 31
- 26
- 39
Обща стойност на дълг
141,2
230,1
233,9
261,8
262,7
326,0
Дълг/собствен капитал (коефициент)
1,3
- 575,0
- 6,6
- 8,3
- 10,1
- 8,4
(57)
Точка 10, буква а) от Насоките за оздравяване и преструктуриране гласи, че дружество с ограничена отговорност се счита за предприятие в затруднение, „когато първоначално регистрираният му капитал е намалял с повече от половината и повече от една четвърт от този капитал е бил загубен през предходните 12 месеца“. Това отразява предположението, че предприятие, което претърпява значителна загуба на своя регистриран капитал, няма да бъде в състояние да се справи със загуби, които почти със сигурност ще го принудят да преустанови дейността си в кратък или дългосрочен период от време (както се посочва в точка 9 от Насоките за оздравяване и преструктуриране).
(58)
Освен това съгласно точка 11 от Насоките за оздравяване и преструктуриране едно предприятие може да бъде считано за намиращо се в затруднение, „когато са налице обичайните признаци за предприятие в затруднение като например - нарастващи загуби, намаляващ оборот, увеличаваща се нереализирана продукция, свръхпроизводство, намаляващ паричен поток, нарастващи дългове, нарастващи лихвени проценти и намаляващи или нулеви нетни стойности на активите.“ Във връзка с това според Общия съд „наличието на отрицателен собствения капитал […] може да се приеме за важен показател, че дадено предприятие е в затруднено финансово положение“ (18).
(59)
Според финансовите отчети на Larco за периода 2007 г. - първо полугодие на 2012 г. регистрираният капитал на дружеството не е намалял с повече от половината. През същия период обаче стойността на собствения капитал на дружеството е станала отрицателна. В предишни случаи Комисията е приемала, че когато стойността на собствения капитал на дадено дружество е отрицателна, това означава, че целият регистриран капитал на това дружество е загубен, и се допуска a priori, че са изпълнени критериите от точка 10, буква а) от Насоките за оздравяване и преструктуриране (19).
(60)
В случая на Larco според Комисията само изглежда, че неговият регистриран капитал не е намалял с повече от половината, тъй като дружеството не е предприело подходящите мерки, както обикновено се предвижда съгласно гръцкото законодателство (20). Целта на тези подходящи мерки е стойността на собствения капитал на дружеството от отрицателна да стане положителна и същевременно да бъде увеличена до адекватно равнище. Такива подходящи мерки могат да бъдат капитализация на загубите или увеличение на капитала, или и двете.
(61)
Във връзка с това Комисията счита, че капитализация на загубите би довела до загуба на целия регистриран капитал на дружеството, тъй като натрупаните загуби са били по-големи от регистрирания капитал. Поради това Комисията счита, че критериите от точка 10, буква а) от Насоките за оздравяване и преструктуриране в случая са били изпълнени от 2008 г. нататък.
(62)
Освен това по отношение на критериите от точка 11 от Насоките за оздравяване и преструктуриране Larco е отбелязало значително намаление на оборота от 2007 г. до 2009 г. и значителни загуби през 2008 г. и 2009 г. на обща стойност 221 млн. EUR (съответно 116 млн. EUR и 105 млн. EUR). През 2010 г. и 2011 г. дружеството е увеличило оборота и приходите, но тези увеличения не са били достатъчни, за да позволят финансовото възстановяване на Larco. През същия период стойността на собствения капитал на дружеството е останала отрицателна, а дългът му е продължил да нараства. Освен това през първото полугодие на 2012 г. дейностите на Larco отново са започнали да носят загуби.
(63)
Комисията не приема твърдението на гръцките органи, че Larco не е било в затруднение през 2008 г. и 2009 г., тъй като загубите са се дължали на намалената цена на фероникела.
(64)
Първо, фактът, че намалението на цената на фероникела е довело до загуби и е допринесло за затрудненията на Larco, сам по себе си не омаловажава констатацията, че Larco е показало обичайните признаци за предприятие в затруднение. Едно предприятие в добро състояние би следвало да приспособи разходите си към подобни промени в цените, за да избегне загуби.
(65)
Второ, през 2008 г. и 2009 г. предприятието е имало отрицателна стойност на собствения капитал и нарастващ дълг (увеличение от 63 % между 2007 г. и 2008 г.). Въпреки че цената на фероникела и оборотът са се увеличили значително след 2010 г., следващите финансови резултати на Larco показват, че дружеството е продължило да изпитва затруднения. Поради това не може да се направи заключението, че загубите от 2008 г. и 2009 г. са били вследствие единствено на ниските цени на фероникела.
(66)
С оглед на горепосоченото се заключава, че Larco е било дружество в затруднение по смисъла на Насоките за оздравяване и преструктуриране към момента на предоставянето на шестте мерки.
4.2. Наличие на държавна помощ
(67)
В член 107, параграф 1 от Договора се предвижда, че всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да била форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
(68)
Съгласно установената практика на Комисията и както се потвърждава от съдебната практика, за проверката дали дадена търговска операция между публичен орган и предприятие представлява държавна помощ, следва да се вземе предвид принципът за инвеститор или кредитор в условията на пазарна икономика („ПИПЗ“ или „ПКПИ“) (21). Според този принцип, когато държавата функционира на пазара като стопански оператор, тя трябва да действа като частен участник на пазара. В противен случай може да е налице държавна помощ. Следователно от решаващо значение при оценката за наличие на държавна помощ в дадена търговска операция е дали частен стопански субект би действал по същия начин в подобна ситуация. При прилагането на този принцип неикономическите съображения са неприемливи като обосновка за предоставяне на мерки за помощ.
4.2.1. Мярка 1: несъбиране на дълг към Министерството на финансите
(69)
Въз основа на наличната информация Комисията не може да приеме аргумента на гръцките органи, че кредитът от OER е бил частен кредит. Според гръцкия закон 1386/1983 (член 1) (22) за създаване на OER „OER ще извършва дейност в полза на социалния интерес и под надзора на държавата“. Съгласно член 3 от същия закон държавата е била единственият акционер в OER. Освен това държавата е имала възможността пряко да назначи председателя, както и двама и осемте членове на Съвета на директорите, а непряко още четирима членове. От горепосоченото следва, че ресурсите на OER представляват държавни ресурси и следователно всеки кредит от OER може да бъде приписан на държавата.
(70)
Доказателствата, представени от гръцките органи, показват, че дългът на Larco към OER (впоследствие прехвърлен на държавата) редовно е бил отчитан и фактуриран в съответствие със споразумението за уреждане на дълговете от 1998 г. Част от дълга е събран, когато рентабилността на дружеството е позволявала това. В този период Larco е предприело инвестиции, които са намалили плащанията, но тези инвестиции са били одобрени от всички кредитори. Съгласно споразумението кредиторите са нямали право да изискат принудително изплащане на непогасения дълг.
(71)
С оглед на горепосоченото се заключава, че мярка 1 отговаря на ПКПИ, тъй като държавата като кредитор е действала по начин, сравним с този на частен кредитор, тъй като е използвала всички средства, с които е разполагала, и съобразно договорно одобрената рамка, за да събере своя дълг.
4.2.2. Мярка 2: държавна гаранция от 2008 г.
(72)
Държавните гаранции излагат на риск държавни ресурси, тъй като в случай на иск за изплащане по гаранциите плащането се извършва чрез държавния бюджет. Освен това всяка гаранция, за която не се получава подходящо възнаграждение, води до загуба на финансови средства за държавата. Следователно критерият за държавни ресурси и приписване на държавата е изпълнен за тази мярка и това не се оспорва от гръцките органи.
(73)
Комисията не приема аргумента на гръцките органи, че условията от точка 3.2. от известието относно гаранциите са изпълнени. Комисията е установила, че Larco е било дружество в затруднение през 2008 г. Освен това годишната гаранционна премия от 1 % не може да се счита за отразяваща риска от неизпълнение по гарантираните заеми предвид значителните финансови затруднения на Larco, и по-специално неговия висок коефициент на дълг спрямо собствен капитал.
(74)
Комисията счита, че разумен кредитор в условията на пазарна икономика не би предоставил гаранция на Larco при тези условия. Тъй като мярката е била предоставена избирателно на Larco, Комисията заключава, че държавната гаранция от 2008 г. е предоставила избирателно предимство на получателя.
(75)
Larco извършва дейност в сектор, в който се търгуват продукти между държавите членки, а самото предприятие изнася по-голямата част от продукцията си в други държави членки. Освен това добив, топене и пречистване на никел се извършват в шест държави членки освен в Гърция, а именно в Австрия, Финландия, Франция (Нова Каледония), Испания, Швеция и Обединеното кралство (23). Търговия с никел се осъществява в почти всички държави членки (24).
(76)
Въпросните мерки позволяват на Larco да продължи да функционира, така че за разлика от други конкуренти с финансови затруднения не е принудено да се изправи пред последиците, които обичайно произтичат от неговите неблагоприятни финансови резултати. Това нарушава конкуренцията, тъй като други предприятия, които работят на същите пазари, трябва да извършват дейност без такава държавна помощ.
(77)
Във връзка с това се заключава, че мярка 2 представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора. Комисията счита, че помощта се равнява на стойността на гарантирания заем, тъй като е под въпрос дали с оглед на неговите икономически затруднения Larco би намерило финансиране на пазара независимо от условията. С други думи Комисията счита, че Larco е получило предимство, равняващо се на стойността на гарантирания заем, тъй като без държавната гаранция дружеството не би било в състояние да получи това финансиране от пазара.
(78)
Комисията не разполага с информация, която да показва, че гаранцията е била задействана.
4.2.3. Мярка 3: увеличение на капитала от 2009 г.
(79)
Участието на държавата в увеличението на капитала на Larco през 2009 г. е свързано с държавни ресурси и се приписва на държавата. Следователно този критерий е изпълнен и не се оспорва от гръцките органи.
(80)
Комисията не е получила убедителни доказателства от гръцките органи, които да обосноват твърдението им, че държавата е действал като разумен инвеститор в условията на пазарна икономика. Действително протоколът от акционерните събрания, предоставен като доказателство, показва, че на акционерите не е представен план за преструктуриране преди увеличението на капитала, въпреки че Larco е било предприятие в затруднение. Освен това окончателният размер на увеличението на капитала в крайна сметка е бил недостатъчен за покриване на отрицателната стойност на капитала на Larco и следователно не може да се разглежда като мярка, защитаваща стойността на дружеството и подпомагаща неговото преструктуриране.
(81)
По отношение на участието на NBG Комисията припомня пояснението на Съда, че „дори при наличие на значителни частни инвестиции само по себе си съвпадането във времето не може да бъде достатъчно, за да се направи извод за липса на помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕС, без да се вземат предвид другите относими фактически или правни обстоятелства.“ (25).
(82)
В действителност частичното участие на NBG не може да се използва като доказателство за едновременно наличие на държавни и частни акционери, тъй като NBG е била изложена на рискове във връзка с Larco не само като акционер, но и като кредитор. Следователно решението ѝ да участва частично в увеличението на капитала е представлявало средство, чрез което не само да защити стойността на своята инвестиция, но и позицията си на кредитор.
(83)
Освен това държавата вече е била предоставила на Larco държавната гаранция от 2008 г. Следователно съгласно установената съдебна практика участието на държавата в увеличението на капитала от 2009 г. не може да се разглежда изолирано, а трябва да се анализира в контекста на други мерки за помощ (26).
(84)
И накрая, протоколът от общото събрание на акционерите не съдържа аргумента на гръцките органи, че намерението на PPC е било да позволи на държавата да притежава голям мажоритарен дял. Вместо това PPC просто е декларирало, че няма да участва в увеличението на капитала.
(85)
Във връзка с това Комисията счита, че разумен инвеститор в условията на пазарна икономика не би участвал в увеличението на капитала на Larco при тези условия. Тъй като мярката е била предоставена на Larco избирателно, Комисията счита, че участието на държавата в увеличението на капитала от 2009 г. е предоставило на получателя избирателно предимство.
(86)
Поради причините, изложени в съображения 75 и 76 по-горе, мярката може потенциално да засегне търговията между държавите членки и да наруши конкуренцията.
(87)
Следователно се заключава, че мярка 3 представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора. След като не се оспорва, че държавата е упражнила изцяло правата си за увеличение на дяловия капитал [неясно], стойността на мярка 3 възлиза на 44 999 999,40 EUR.
(88)
Що се отнася до датата на предоставяне, от протокола от общото събрание на акционерите на 14 май 2009 г. става ясно, че гръцката държава е предоставила 15 000 000 EUR за увеличението на капитала на 15 април 2009 г. (27) във връзка с общото участие на държавата в увеличението на дяловия капитал [неясно], което е възлизало на 44 999 999,40 EUR. Комисията не разполага с информация за датата, на която е предоставена останалата сума от участието на държавата в увеличението на дяловия капитал на дружеството.
4.2.4. Мярка 4: държавна гаранция от 2010 г.
(89)
По същите причини като при мярка 2 критерият за държавни ресурси и приписване на държавата е изпълнен за мярка 4 и това не беше оспорено от гръцките органи.
(90)
Комисията приема, че може да бъде общоприета бизнес практика акционерите да предоставят гаранции при обстоятелства, сходни с настоящия случай. Но тъй като NBG също е била акционер в Larco, Комисията счита, че би било нормално акционерите да поделят пропорционално рисковете, произтичащи от въпросната гаранция. Вместо това държавата е поела целия риск, предоставяйки гаранция за дълг, когато Larco е било предприятие в затруднение и вече е имало нарастващ дълг.
(91)
Що се отнася до мярка 2, условията от точка 3.2 от известието относно гаранциите не са изпълнени и по отношение на тази марка, тъй като не може да се счита, че премия от 2 % отразява риска от неизпълнение от страна на Larco.
(92)
Във връзка с това Комисията счита, че разумен инвеститор в условията на пазарна икономика не би предоставил на Larco гаранция при тези условия. Тъй като мярката е била предоставена на Larco избирателно, Комисията заключава, че тя е предоставила избирателно предимство на получателя.
(93)
Поради причините, изложени в съображения 75 и 76 по-горе, мярката съдържа потенциал да засегна търговията между държавите членки и да наруши конкуренцията.
(94)
Следователно се заключава, че мярка 4 представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора. Комисията счита, че размерът на помощта се равнява на стойността на гарантираната сума, тъй като е ясно, независимо от условията, че никой разумен участник на пазара не би гарантирал тази сума за Larco предвид икономическите затруднения на дружеството. С други думи Комисията счита, че Larco е получило предимство, равняващо се на стойността на гарантираната сума, тъй като без държавната гаранция дружеството не би било в състояние да получи гаранция от пазара.
(95)
Комисията не разполага с информация, която да показва, че гаранцията е била задействана.
4.2.5. Мярка 5: гаранционни писма вместо авансово плащане на допълнителен данък през 2010 г.
(96)
Комисията взема предвид поясненията, предоставени от гръцките органи по отношение на фактическите обстоятелства във връзка с мярка 5.
(97)
С оглед на доказателствата, представени от гръцките органи, Комисията приема, че правото на заместване на авансовото плащане на допълнителния данък с гаранционни писма е предоставено на Larco от съда въз основа на обективни критерии, които биха се прилагали по отношение на всяко дружество в подобно положение. Следователно се заключва, че мярка 5 не е предоставила избирателно предимство на Larco.
4.2.6. Мярка 6: държавни гаранции от 2011 г.
(98)
Комисията взема под внимание поясненията, представени от гръцките органи по отношение на фактическите обстоятелства във връзка с мярка 6.
(99)
Комисията не е съгласна с гръцките органи, че мярка 6 не е свързана с държавни ресурси. Първо, както е обяснено по отношение на мярка 2, държавните гаранции излагат на риск държавни ресурси, тъй като в случай на иск за изплащане по гаранциите то се извършва чрез държавния бюджет. Освен това всяка гаранция, за която не се получава подходящо възнаграждение под формата на пазарна премия, води до загуба на финансови средства за държавата. Също така аргументът за неизплатения дълг в размер на 60 млн. EUR за ДДС изглежда противоречи на мнението, представено по отношение на мярка 5, в което гръцките органи твърдят, че законно и преднамерено не са възстановили дължимия ДДС, за да компенсират преустановяването на авансовото плащане на допълнителния данък.
(100)
Поради това Комисията счита, че критерият за държавни ресурси и приписване на държавата е изпълнен по отношение на настоящата мярка.
(101)
Подобно на мерки 2 и 4, условията от точка 3.2 от известието относно гаранциите не са изпълнени и по отношение на настоящата мярка.
(102)
Във връзка с това Комисията счита, че разумен кредитор в условията на пазарна икономика не би предоставил гаранция на Larco при тези условия. Тъй като мярката е била предоставена на Larco избирателно, Комисията заключава, че тя е предоставила избирателно предимство на получателя.
(103)
Поради причините, изложени в съображения 75 и 76 по-горе, мярката може потенциално да засегне търговията между държавите членки и да наруши конкуренцията.
(104)
Следователно се заключава, че мярка 6 представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора. Както по отношение на мярка 2, Комисията счита, че размерът на помощта се равнява на стойността на гарантираните заеми, тъй като е под въпрос дали с оглед на неговите икономически затруднения Larco би намерило финансиране на пазара независимо от условията.
(105)
Комисията не разполага с информация, която да показва, че гаранцията е била задействана.
4.2.7. Заключение относно наличието на държавна помощ
(106)
С оглед на горепосоченото Комисията счита, че мерки 1 и 5 не представляват държавна помощ, а мерки 2, 3, 4 и 6 представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора.
(107)
Следователно държавната помощ, съдържаща се в мярка 2, възлиза на 30 000 000 EUR, предоставени на 22 декември 2008 г. Държавната помощ, съдържаща се в мярка 3, възлиза на 44 999 999,40 EUR, но датата(ите) на предоставяне трябва да бъде(ат) изяснена(и) от гръцките органи. Държавната помощ, съдържаща се в мярка 4, възлиза на 10 820 824,95 EUR, предоставени на 10 май 2010 г., а общата стойност на държавната помощ, съдържаща се в мярка 6, възлиза на 50 000 000 EUR (сборът от 30 000 000 EUR и 30 000 000 EUR), предоставени на 30 декември 2011 г.
4.3. Неправомерна помощ
(108)
Мерките 2, 3, 4 и 6 представляват държавна помощ и са предоставени в нарушение на задълженията за уведомяване и непредприемане на действия, установени в член 108, параграф 3 от Договора. Следователно тези мерки представляват неправомерна държавна помощ.
4.4. Съвместимост на мярката
(109)
След като някои мерки представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора, тяхната съвместимост трябва да бъде оценена по отношение на изключенията, предвидени в параграфи 2 и 3 от този член.
(110)
Съгласно съдебната практика на Съда на Европейския съюз държавите членки трябва да се позоват на възможни основания за съвместимост и да докажат, че условията за такава съвместимост са изпълнени (28).
4.4.1. Съвместимост на мерки 2, 4 и 6
(111)
По отношение на мерки 2 и 4 гръцките органи не представиха възможни основания за съвместимост, тъй като според тях мерките не представляват държавна помощ.
(112)
След като мерките представляват държавна помощ, те следва да бъдат оценени по отношение на тяхната съвместимост съгласно член 107, параграф 3, буква в) от Договора, и по-специално съгласно Насоките за оздравяване и преструктуриране, тъй като Larco е било предприятие в затруднение най-малко от 2008 г. насам. Съгласно точка 20 от Насоките за оздравяване и преструктуриране „едно предприятие в затруднение не може да бъде разглеждано като подходящо средство за изпълнение на други обществени цели до момента, до който не бъде осигурена неговата жизнеспособност. Следователно Комисията е на мнение, че помощите за предприятия в затруднение могат да допринесат за развитието на икономическата дейност, без това сериозно да засегне търговията до степен, противоречаща на интересите на Общността, само ако са изпълнени условията на настоящите насоки.“
(113)
В настоящия случай обаче не са изпълнени съответните условия от Насоките за оздравяване и преструктуриране (точка 3.1). Гаранциите не са били прекратени след 6 месеца, а гръцката държава не е оповестила план за преструктуриране, който да възстанови жизнеспособността на предприятието, като същевременно не са приложени компенсаторни мерки за ограничаване на нарушенията на конкуренцията. И накрая, няма доказателства, че помощта е била ограничена до необходимия минимум, по-специално чрез значително собствено участие на получателя на помощта. Органите не са представили план за ликвидация.
(114)
По отношение на мярка 6 гръцките органи заявиха, че тя е съвместима с временната рамка и временната гаранционна схема и че във всеки случай е отговаряла на условията за помощ за оздравяване.
(115)
Комисията не приема аргументите на гръцките органи. Тя счита, че условията на временната рамка и временната гаранционна схема не са били изпълнени, тъй като Larco е било предприятие в затруднение. Общата стойност на двете гаранции е била по-висока от годишните разходи на Larco за заплати, гаранцията е надвишавала 90 % от заема, а годишното равнище от 1 % не може да се счита за пазарна премия, отразяваща риска от неизпълнение по гарантираната сума.
(116)
Що се отнася до аргумента, че мярката представлява помощ за оздравяване - въпреки че от 2011 г. Комисията провежда обсъждания с гръцките органи по отношение на Larco, органите никога не са посочвали, че гаранциите от 2011 г. следва да се считат за помощ за оздравяване и никога не са предоставяли каквато и да е информация във връзка с това. Дори в отговора си от 16 март 2012 г. на въпросника гръцките органи изрично завиха, че дружеството не се е възползвало от помощ за оздравяване и/или преструктуриране през последните 10 години.
(117)
Съответните условия от Насоките за оздравяване и преструктуриране в никакъв случай не са изпълнени и в настоящия случай. Гаранциите от 2011 г. не са прекратени след 6 месеца, а гръцките органи не са оповестили план за преструктуриране или план за ликвидация. Бизнес планът, в който се обосновава необходимостта от 30 млн. EUR за инвестиции, не може да представлява основата на съвместим план за преструктуриране от гледна точка на Насоките за оздравяване и преструктуриране. Това е така, защото целта на този план не е била възстановяване на жизнеспособността на предприятието и не са предвидени или приложени компенсаторни мерки за ограничаване на нарушенията на конкуренцията. И накрая, няма доказателства, че помощта е била ограничена до необходимия минимум, по-специално чрез значително собствено участие на получателя на помощта. Органите не са представили и план за ликвидация.
(118)
Комисията не установи други възможни основания за съвместимостта на мерки 2, 4 и 6.
(119)
С оглед на горепосоченото Комисията счита, че мерки 2, 4 и 6 са несъвместими с вътрешния пазар.
4.4.2. Съвместимост на мярка 3
(120)
Гръцките органи не представиха възможни основания за съвместимостта на мярка 3, тъй като според тях мярката не представлява държавна помощ.
(121)
При условие че мярката представлява държавна помощ, тя следва да бъде оценена по отношение на нейната съвместимост съгласно Насоките за оздравяване и преструктуриране, поради причините, посочени в съображение 112 по-горе. Съответните условия от Насоките за оздравяване и преструктуриране в никакъв случай не са изпълнени и в настоящия случай. Гръцките органи не са оповестили план за преструктуриране, чрез който да бъде възстановена жизнеспособността на предприятието, и не са приложени компенсаторни мерки за ограничаване на нарушенията на конкуренцията. И накрая, няма доказателства, че помощта е била ограничена до необходимия минимум, по-специално чрез значително собствено участие на получателя на помощта.
(122)
Комисията не установи други възможни основания за съвместимостта на настоящата мярка.
(123)
При тези обстоятелства Комисията счита, че мярка 3 е несъвместима с вътрешния пазар.
4.5. Възстановяване
(124)
Съгласно Договора и установената съдебна практика на Съда Комисията е компетентна да реши дали съответната държава членка трябва да отмени или да измени помощта, когато се установи, че тя е несъвместима с вътрешния пазар (29). Съдът също така нееднократно е постановявал, че задължението на дадена държава да отмени помощ, счетена от Комисията за несъвместима с вътрешния пазар, цели да възстанови съществувалата преди това ситуация (30). В този контекст Съдът е постановил, че целта е постигната, когато получателят е изплатил сумите, предоставени чрез неправомерна помощ, като по този начин се е отказал от предимството, което е имал спрямо конкурентите си на пазара, и ситуацията от преди плащането на помощта е възстановена (31).
(125)
В съответствие със съдебната практика член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (32) гласи, че „когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя […]“.
(126)
Следователно предвид факта, че Комисията не е уведомена за нито една от въпросните мерки в нарушение на член 108 от Договора и поради това те трябва да се считат за неправомерна и несъвместима помощ, помощта трябва да се възстанови с цел възстановяване на ситуацията, която е съществувала на пазара преди нейното предоставяне. Възстановяването следва да обхваща периода от възникването на предимството за получателя, т.е. когато помощта е предоставена на разположение на получателя, до момента на действителното ѝ възстановяване, а в подлежащите на възстановяване суми се включват лихвите, начислени до действителното възстановяване.
5. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(127)
Мерки 1 и 5 не представляват помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора.
(128)
Гърция неправомерно е привела в действие мерки 2, 3, 4 и 6 в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора.
(129)
По-специално мерки 2, 4 и 6 (държавните гаранции от 2008 г., 2010 г. и 2011 г.) в полза на Larco са представлявали държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора и са били несъвместими с вътрешния пазар, тъй като не са били спазени съответните условия от Насоките за оздравяване и преструктуриране и не са установени други основания за съвместимост.
(130)
Мярка 3 (участието на държавата в увеличението на капитала на Larco от 2009 г.) също е представлявала държавна помощ и е била несъвместима с Договора, тъй като не са били спазени съответните условия от Насоките за оздравяване и преструктуриране и не са установени други основания за съвместимост.
(131)
Комисията отбелязва, че Гърция се е съгласила настоящото решение да бъде прието на английски език,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Несъбирането на дълг към Министерството на финансите и гаранционните писма вместо авансово плащане на допълнителния данък през 2010 г., който Гърция наложи на Larco, не представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора.
Член 2
Държавната помощ в размер на 135 820 824,35 EUR под формата на държавни гаранции за Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. през 2008 г., 2010 г. и 2011 г. и под формата на участие на държавата в увеличението на капитала на дружеството през 2009 г., неправомерно предоставена от Гърция в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 3
1. Гърция възстановява несъвместимата помощ, посочена в член 2, от получателя.
2. Върху сумите, подлежащи на възстановяване, се начислява лихва, считано от датата, на която те са предоставени на получателите, до тяхното действително възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (33), както е изменен.
4. По отношение на мярка 3 Гърция следва да предостави точната(ите) дата(и), когато е предоставила своето участие в увеличението на дяловия капитал от 2009 г.
5. Гърция отменя всички неизплатени плащания от помощта, посочена в член 2, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 4
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 2, се извършва незабавно и ефективно.
2. Гърция гарантира изпълнението на настоящото решение в срок от четири месеца от датата, на която е била уведомена за него.
Член 5
1. В срок от два месеца след уведомяването за настоящото решение Гърция предоставя следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви по възстановяване), която получателят трябва да възстанови;
б)
подробно описание на вече предприетите и на планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
в)
документи, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Гърция редовно уведомява Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 2. При поискване от страна на Комисията тя незабавно предоставя информация за вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение. Тя предоставя също така подробна информация относно размера на помощта и лихвите по възстановяване, които вече са възстановени от получателя.
Член 6
Адресат на настоящото решение е Република Гърция.
Съставено в Брюксел на 27 март 2014 година.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 27 de marzo de 2014
relativa a la ayuda estatal SA.34572 (13/C) (ex 13/NN) concedida por Grecia a Larco General Mining & Metallurgical Company S.A.
[notificada con el número C(2014) 1818]
(El texto en lengua inglesa es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2014/539/UE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 108, apartado 2, párrafo primero,
Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo y, en particular, su artículo 62, apartado 1, letra a),
Después de haber emplazado a los interesados para que presentaran sus observaciones, de conformidad con los citados artículos (1),
Considerando lo siguiente:
1. PROCEDIMIENTO
(1)
En el contexto de su programa de ajuste económico, Grecia ha emprendido un programa de privatización (2). Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. («Larco») es una de las empresas de propiedad estatal elegidas para ser privatizadas.
(2)
En marzo de 2012, el Fondo Helénico para el Desarrollo de Activos («HRADF») (3) informó a la Comisión sobre el proyecto de privatización de Larco. Con el fin de aclarar si el proyecto de privatización podría plantear problemas en al ámbito de las ayudas estatales, en abril de 2012 la Comisión abrió un expediente de oficio e inició una evaluación preliminar.
(3)
En el contexto de estas conversaciones, la respuesta de las autoridades griegas a un cuestionario el 16 de marzo de 2012 puso de manifiesto que Larco ya se había beneficiado de medidas estatales. La Comisión solicitó información adicional mediante correos electrónicos de 18 y 24 de abril, 5 de julio, 22 de agosto y 7 de diciembre de 2012, y por cartas de 4 de mayo de 2012 y de 14 de enero de 2013, a los que las autoridades griegas respondieron el 20 y 26 de abril, 3 de octubre, 13 y 15 de noviembre, 7 y 24 de diciembre de 2012 y el 18 de enero de 2013. El 30 de abril y el 11 de septiembre de 2012 se celebraron reuniones entre los servicios de la Comisión y representantes de las autoridades griegas, en Atenas, y el 25 de enero de 2013, en Bruselas.
(4)
Por carta de 6 de marzo de 2013 («la Decisión de 6 de marzo de 2013»), la Comisión informó a Grecia de que había decidido incoar el procedimiento contemplado en el artículo 108, apartado 2, del Tratado en relación con determinadas medidas de ayuda descritas en la sección 2.2 («el procedimiento de investigación formal»).
(5)
La Decisión de 6 de marzo de 2013 se publicó en el Diario Oficial de la Unión Europea (4). La Comisión invitó a las autoridades griegas y a los terceros interesados a que presentaran sus observaciones sobre las medidas de ayuda.
(6)
La Comisión recibió observaciones de las autoridades griegas el 30 de abril de 2013. No recibió observaciones de terceros interesados.
(7)
Por correo electrónico de 21 de enero de 2014, las autoridades griegas informaron a la Comisión de que aceptaban la adopción de la Decisión en lengua inglesa.
2. DESCRIPCIÓN DE LAS MEDIDAS DE AYUDA
2.1. Beneficiario
(8)
Larco está especializada en la extracción y el tratamiento de mineral de laterita, extracción de lignito y producción de ferro-níquel y sus subproductos. Sus actividades incluyen la prospección, desarrollo, explotación minera, fundición y comercio de sus productos en todo el mundo. Larco es uno de los mayores productores del mundo de ferro-níquel. En 2012 contaba con 960 trabajadores, y, por consiguiente, podía considerarse una gran empresa (5).
(9)
En el momento del procedimiento de investigación formal, el 55,2 % de las acciones de Larco eran propiedad del Estado griego a través de HRADF, el 33,4 %, del National Bank of Greece S.A. (en lo sucesivo, «NBG», una entidad financiera privada) y el 11,4 %, de Public Power Corporation S.A. («PPC», el operador histórico de electricidad de Grecia, cuyo accionista mayoritario es el Estado).
(10)
Larco explota una planta de fundición en Lárimna, Grecia Central. Larco tiene también derechos de explotación minera en diversos lugares de Grecia en cuatro lotes: las minas de Agios Ioannis (cerca de Lárimna), las de Eubea, las de Kastoria y la mina de lignito de Servia.
(11)
Larco fue fundada en 1989 como una nueva empresa tras la liquidación de Hellenic Mining and Metallurgical S.A. de Lárimna (en lo sucesivo, «antigua Larco»). La antigua Larco todavía está en proceso de liquidación, pero sus activos se asignaron a Larco junto con los correspondientes pasivos en 1989. La antigua Larco es, por lo tanto, acreedor de Larco.
2.2. Descripción de las medidas
2.2.1. Medida 1: Deuda con el Ministerio de Hacienda no recaudada
(12)
En abril de 1998, Larco y sus principales acreedores, es decir, la antigua Larco, PPC y el Estado griego, llegaron a un acuerdo de liquidación de la deuda. Según el acuerdo de 1998, el pasivo de Larco frente a estos acreedores estaba supuestamente sujeto a un interés del 6 % anual. Sin embargo, la deuda con el Estado griego ha permanecido estable o se ha incrementado ligeramente al menos desde 2004 (6), mientras que la deuda de Larco con la PPC y la antigua Larco se ha eliminado o se ha reducido (7).
(13)
Parece, pues, que el Estado trata su crédito a Larco de forma diferente a los otros dos acreedores.
2.2.2. Medida 2: Garantía estatal de 2008
(14)
El 22 de diciembre de 2008, el Estado aportó una garantía sobre un préstamo de 30 millones EUR del Banco ATE a Larco. La garantía cubría el 100 % del préstamo durante un período de hasta 3 años y aplicaba una prima de garantía del 1 % anual.
2.2.3. Medida 3: Ampliación de capital de 2009
(15)
En 2009, a la vista de su patrimonio neto negativo, el Consejo de Administración de Larco propuso una ampliación de capital social de 134 millones EUR, que aprobaron los tres accionistas. Sin embargo, solo el Estado griego ejerció sus derechos en su totalidad, mientras que NBG los ejerció en parte y PPC no participó en absoluto en la ampliación de capital social. Ningún nuevo accionista participó en la ampliación de capital social.
(16)
La ampliación real de capital social solo ascendió a 65,5 millones EUR, de los que el Estado aportó aproximadamente 45 millones EUR (el 69 % del total del capital aportado) y NBG, 20,5 millones EUR (31 %). A pesar de la mala situación financiera de Larco, parece que la ampliación de capital no se basó en un plan de reestructuración para restablecer la viabilidad de la empresa y también parece que NBG dio de baja el valor contable de la empresa «porque el grupo no prevé recuperar el valor contable de la inversión, dado que la empresa atraviesa por importantes problemas financieros» (8) (véase el considerando 45 de la Decisión de 6 de marzo de 2013).
2.2.4. Medida 4: Garantía estatal de 2010
(17)
El 10 de mayo de 2010 el Estado otorgó una garantía para cubrir una carta de garantía que NBG iba a facilitar a Larco por un importe de aproximadamente 10,8 millones EUR. La garantía cubría el 100 % de la carta de garantía con una duración indefinida y tenía una prima de garantía del 2 % anual.
2.2.5. Medida 5: Cartas de garantía en lugar de prepago de una multa fiscal en 2010
(18)
En 2010, las autoridades tributarias griegas auditaron los estados financieros de Larco y rechazaron el tratamiento contable de algunas pérdidas derivadas de contratos de cobertura para el precio del níquel. Como consecuencia del registro erróneo de las pérdidas, se le impuso a Larco una multa fiscal de 190 millones EUR (9).
(19)
Posteriormente, Larco recurrió la imposición de la multa fiscal en los tribunales griegos. Según la legislación griega (10), la entidad que debe asumir una multa fiscal debe abonar previamente el 25 % del importe en cuestión para poder recurrirla ante los tribunales (en este caso, el 25 % se elevaría a 47 millones EUR).
(20)
Sin embargo, en el caso de Larco un tribunal administrativo griego decidió eximir a la empresa de la obligación del pago previo del 25 % de la multa fiscal, sustituyéndolo por la obligación de depositar cartas de garantía por solo 1,5 millones EUR.
2.2.6. Medida 6: Garantías estatales de 2011
(21)
El 30 de diciembre de 2011, el Estado aportó dos garantías sobre dos préstamos por valor de 30 millones EUR y 20 millones EUR del Banco ATE. Uno de los préstamos (el de 20 millones EUR) había vencido en el momento en que se concedió la garantía. Las garantías aportaban una cobertura del 100 % y se aplicaba una prima del 1 % anual
2.3. Motivos para la incoación del procedimiento de investigación formal
(22)
En la Decisión de 6 de marzo de 2013, (considerandos 18 a 25), la Comisión llegaba a la conclusión preliminar de que Larco podía ser considerada una empresa en crisis desde 2007 a tenor de las Directrices de salvamento y de reestructuración (11). En este contexto, la Comisión llegaba a la conclusión preliminar de que las seis medidas constituían ayuda estatal y expresó sus dudas en cuanto a su compatibilidad con el mercado interior.
(23)
Si las medidas señaladas constituyeran ayuda estatal, se habrían concedido infringiendo las obligaciones de notificación y de suspensión establecidas en el artículo 108, apartado 3, del Tratado.
3. OBSERVACIONES FORMULADAS POR GRECIA
3.1. Empresa en crisis
(24)
En sus observaciones en el contexto del procedimiento formal de investigación, las autoridades griegas alegaron que Larco no era una empresa en crisis durante los años 2008 y 2009 porque las pérdidas registradas se debían a la bajada del precio mundial del ferro-níquel durante esos años. Las autoridades griegas sostenían que Larco solo era una empresa en crisis desde 2010.
3.2. Medida 1: Deuda con el Ministerio de Hacienda no recaudada
(25)
Las autoridades griegas alegaban que el crédito del Estado frente a Larco no equivalía a fondos estatales, ya que era inicialmente un crédito privado otorgado por la Organisation for Entreprise Restructuring S.A. («OER»). Cuando OER fue liquidada, con arreglo a la Ley 2741/1999, la totalidad de sus créditos se cedió al Estado.
(26)
Además, las autoridades griegas explicaron que el acuerdo de liquidación de la deuda de 1998 contenía normas específicas sobre la tramitación y recaudación de la deuda pendiente que serían aplicables al final de cada ejercicio como sigue:
a)
si Larco tenía beneficios durante un ejercicio financiero, los intereses devengados (6 % anual) se reembolsarían a los acreedores en primer lugar, antes del reembolso del principal de la deuda;
b)
después de cualquier reembolso de intereses, Larco conservaría un determinado importe de los beneficios para inversiones;
c)
una vez aplicadas las letras a) y b), cualquier beneficio remanente en las cuentas de Larco se repartiría proporcionalmente entre sus acreedores.
(27)
Si Larco no obtenía beneficios después de 1999, los acreedores tenían derecho a intentar cobrar la deuda por diversos medios, como considerar el pago vencido, la capitalización de la deuda, etc. No obstante, los acreedores no tenían derecho a la ejecución forzosa de la deuda pendiente, por ejemplo, mediante el embargo de los activos de la sociedad o el inicio forzoso del procedimiento de quiebra contra la empresa.
(28)
Hasta 2003, los acreedores recibieron los intereses devengados, según lo acordado. Durante el período 2004-2007, Larco no obtuvo beneficios y, por tanto, no hubo reembolso de los intereses devengados. En 2007, PPC celebró un acuerdo sobre materias primas con Larco, acuerdo que aceptaron todos los acreedores, por el cual Larco suministraba lignito a PPC, reduciendo así la deuda en consecuencia. La deuda con PPC se saldó completamente en 2011.
(29)
El administrador de la antigua Larco ha intentado cobrar la deuda por vía judicial y, al parecer, ya se han pagado algunas cantidades. Para 2011, la antigua Larco ya había cobrado 5 millones EUR de su deuda pendiente con arreglo al Acuerdo de 1998. Puesto que la antigua Larco tiene también deudas contraídas con el Estado griego, este cobró la totalidad de los 5 millones EUR.
(30)
Por lo que se refiere a la deuda directa de Larco con el Estado griego, el Estado había enviado periódicamente a Larco las facturas por el importe anual de la deuda, incluidos los intereses devengados.
(31)
Por lo tanto, las autoridades griegas alegaron que la deuda derivada del Acuerdo de 1998 no podía ser considerada fondos estatales y que, en cualquier caso, no existía una ventaja selectiva en favor de Larco.
3.3. Medida 2: Garantía estatal de 2008
(32)
Las autoridades griegas alegaron la Comunicación sobre las garantías (12) y, en particular, el punto 3.2, que incluye las condiciones en las que la Comisión puede descartar la presencia de ayuda estatal en una garantía individual. Según las autoridades griegas:
a)
Larco no era una empresa en crisis en el momento de la concesión de la garantía;
b)
el alcance de la garantía podía evaluarse adecuadamente en el momento de su concesión;
c)
la garantía se concedió para una un valor de deuda (préstamo obligacionista) y, por tanto, podía superar el 80 % del saldo vivo del préstamo;
d)
la prima del 1 % pagada por la garantía era un precio basado en el mercado, que reflejaba la situación financiera de Larco.
(33)
Por lo tanto, las autoridades griegas alegaron que la garantía estatal de 2008 no constituye ayuda estatal.
(34)
Las autoridades griegas aclararon que la Medida 2 se concedió en virtud de la Decisión ministerial YA 2/93378/0025, de 22 de diciembre de 2008, y cubría el importe exacto de 30 000 000 EUR:
3.4. Medida 3: Ampliación de capital de 2009
(35)
Las autoridades griegas alegaron que la participación del Estado en la ampliación de capital pretendía proteger el valor de la empresa, teniendo en cuenta su futura privatización, y con el fin de llevar a cabo el plan de reestructuración. En su decisión, el Estado tuvo en cuenta el potencial de crecimiento de Larco, el valor de sus activos y la situación general del mercado de ferro-níquel, así como las medidas de reducción de costes y de reestructuración.
(36)
NBG aportó el 31 % de la ampliación de capital. Contrariamente al Estado, NBG decidió ejercer sus derechos solo en parte. Las autoridades griegas alegaron que el objetivo de NBG era mantener un cierto control sobre la empresa y, por lo tanto, sus acciones no debían considerarse como una falta de confianza en el futuro de Larco. En efecto, NBG redujo su participación en Larco al mínimo necesario, según la legislación griega, para tener derecho de veto sobre determinadas decisiones importantes en el Consejo de Administración.
(37)
El tercer accionista, PPC, explícitamente decidió no participar en la ampliación de capital, aceptando que se diluyera su participación. Las autoridades griegas alegaron que PPC no participó porque su intención era permitir que el Estado dispusiera de una participación mayoritaria, con vistas a la privatización de la empresa.
(38)
En conclusión, las autoridades griegas afirmaron que el Estado actuó como un inversor en una economía de mercado y que, por consiguiente, la ampliación de capital de 2009 no constituía ayuda estatal.
(39)
Por lo que se refiere a la fecha de concesión, las autoridades griegas no proporcionaron información concluyente. Las actas de la junta de accionistas muestra que el Estado griego aportó 15 000 000 EUR para la ampliación de capital el 15 de abril de 2009, con arreglo al documento Οικ2/27694/0025 del Ministerio de Hacienda, dentro de la aportación total del Estado a la ampliación de capital social, que ascendió a 44 999 999,40 EUR. Los estados financieros de Larco de 2009 muestran que la ampliación de capital se decidió el 14 de mayo de 2009, pero no aclaran cuando se produjo realmente la aportación de nuevo capital.
3.5. Medida 4: Garantía estatal de 2010
(40)
Las autoridades griegas explicaron que, en el marco del Acuerdo de 1998, la antigua Larco había intentado el cobro de la deuda de Larco ante los tribunales griegos y había habido una serie de sentencias judiciales y autos de anulación, entre otras cosas en lo que respecta a una deuda de aproximadamente 10,5 millones EUR (13).
(41)
En el contexto de un recurso interpuesto por Larco y por el peligro de daño irreparable, el Tribunal Supremo de Grecia suspendió el pago de la deuda de aproximadamente 10,5 millones EUR, hasta que el tribunal competente dictara sentencia firme. La suspensión se concedió a condición de que Larco aportara una carta de garantía a la antigua Larco por el importe suspendido. NBG aportó a Larco la carta de garantía por aproximadamente 10,8 millones EUR (10,5 millones EUR de la deuda impugnada inicialmente + 0,3 millones EUR de costas judiciales). La carta de garantía fue a su vez cubierta por una garantía estatal por la totalidad del importe, a la que se aplicaba una prima del 2 % anual durante un período de tiempo ilimitado.
(42)
Las autoridades griegas explicaron que el Estado concedió esa medida como accionista con la intención de cumplir las condiciones de la suspensión y proteger su inversión, ante la eventualidad de que las deudas se declararan morosas. En caso contrario, la suspensión no habría sido aplicable y la antigua Larco habría tenido derecho a exigir el cobro de la deuda, por ejemplo, embargando los activos de Larco. Larco podría entonces quebrar. Según las autoridades griegas, NBG no habría concedido la carta de garantía sin la garantía estatal.
(43)
Las autoridades griegas aclararon que la medida 4 se concedió en virtud de la Decisión ministerial YA 2/923/0025 de 10 mayo de 2010 y cubría el importe exacto de 10 510 824,95 EUR y 310 000 EUR de costas judiciales, es decir, en total, 10 820 824,95 EUR.
3.6. Medida 5: Cartas de garantía en lugar de prepago de una multa fiscal en 2010
(44)
Las autoridades griegas aclararon que la medida en cuestión se refiere a un impuesto adicional, y no a una multa fiscal. El impuesto adicional se impuso porque las autoridades fiscales no estuvieron de acuerdo en que las pérdidas derivadas de contratos de cobertura se dedujeran de los ingresos netos de Larco, como defendía la empresa. Las autoridades griegas también aclararon que el Tribunal solicitó a Larco que presentara cartas de garantía por un valor total de 4,7 millones EUR.
(45)
Las autoridades griegas aportaron pruebas de que Larco estaba autorizada para sustituir el prepago del impuesto adicional por cartas de garantía sobre la base de una disposición jurídica de carácter general. La sentencia del Tribunal que permitía a Larco sustituir el prepago del impuesto adicional por cartas de garantía, de conformidad con la legislación nacional (14), aplicó una prueba de sopesamiento, teniendo en cuenta los beneficios del acreedor (el Estado) y la viabilidad del deudor (Larco), y así decidió la suspensión temporal de la obligación del prepago de 47 millones EUR (es decir, el 25 % de los impuestos adicionales), sustituyéndolo por cartas de garantía de 4,7 millones EUR en total. Dicha suspensión debía aplicarse hasta que se dictara una sentencia firme en el litigio interpuesto por Larco contra el Estado por la imposición del impuesto adicional.
(46)
Además, las autoridades griegas alegaron que las decisiones de los órganos jurisdiccionales nacionales no pueden ser imputables al Estado.
(47)
Las autoridades griegas también explicaron que, pese a la suspensión temporal, el Estado, en la práctica, había anulado el efecto financiero de dicha suspensión al compensar la deuda tributaria adicional de Larco con las cantidades adeudadas por el Estado a Larco, como las devoluciones en concepto del impuesto sobre la renta o el IVA. Esto ha sido posible por la reciente legislación para acelerar la recaudación fiscal en Grecia.
(48)
Así pues, al parecer el Estado ya había recaudado como mínimo 16,1 millones EUR del importe adeudado por el prepago de la deuda tributaria adicional de Larco.
3.7. Medida 6: Garantías estatales de 2011
(49)
Las autoridades griegas aclararon que ninguno de los dos préstamos para los que se concedieron las garantías estaba en mora. El préstamo de 20 millones EUR fue concedido por el Banco ATE como una refinanciación de un préstamo anterior de 20 millones EUR, que estaba en mora.
(50)
Las autoridades griegas alegaron que las dos garantías estatales no implicaban recursos estatales, ya que el Estado adeudaba 60 millones EUR a Larco por las devoluciones en concepto del IVA. Por lo tanto, si se ejecutaran las garantías, los importes podrían compensar la deuda pendiente del Estado.
(51)
Las autoridades también alegaron que, si la medida constituyera ayuda, debería ser considerada compatible con el mercado interior, puesto que cumplía el Marco temporal (15) y el correspondiente régimen griego temporal de garantías de préstamo («régimen temporal de garantías») (16). En particular, dichas autoridades consideraban que, dejando aparte el hecho de que Larco era una empresa en crisis en el momento en que se concedió la medida, se cumplían las demás condiciones del régimen:
a)
Larco era una gran empresa;
b)
el préstamo de 30 millones EUR era un préstamo a la inversión, mientras que los 20 millones EUR eran la refinanciación de un préstamo anterior, que se concedió con fines de inversión;
c)
las garantías se concedieron antes de finales de 2011;
d)
el importe total de los dos préstamos garantizados solo superaba los costes salariales anuales de Larco en 3 millones EUR;
e)
las garantías cubrían el 100 % del préstamo, pero esta medida era la única posibilidad de que Larco accediera a la financiación, debido a la especial situación de la economía griega;
f)
a las garantías se les aplicaba una prima del 1 % anual, que debe considerarse una prima de mercado.
(52)
Por último, las autoridades griegas alegaron que si la Comisión concluyera que la medida constituía ayuda y que no se reunían las condiciones del régimen temporal de garantías, las medidas deberían considerarse ayuda de salvamento. Dicha ayuda debería considerarse notificada, puesto que la Comisión tuvo conocimiento de la medida por la respuesta al cuestionario de 16 de marzo de 2012, en la fase preliminar de la investigación de oficio.
(53)
Según las autoridades griegas, la ayuda cumplía los requisitos de las Directrices de salvamento y reestructuración, puesto que:
a)
era ayuda de tesorería en forma de garantías sobre préstamos;
b)
estaba justificada por razones sociales serias y no era susceptible de producir efectos colaterales negativos graves en otros Estados miembros;
c)
las autoridades griegas estaban preparando un plan de reestructuración en colaboración con la Comisión;
d)
se limitaba al importe necesario para mantener a la empresa en funcionamiento durante un período limitado;
e)
respetaba la condición de la ayuda única, puesto que Larco no había recibido ayudas de salvamento o de reestructuración anteriormente;
f)
Larco presentó un plan de negocio al Estado que justificaba la necesidad de la financiación de 30 millones EUR para inversiones.
(54)
Las autoridades griegas aclararon que la Medida 6 se concedió en virtud de i) la Decisión ministerial YA 2/95156/0025, de 30 de diciembre de 2011, que cubría el importe exacto de 30 000 000 EUR, y ii) la Decisión ministerial YA 2/95161/0025, de 30 de diciembre de 2011, por el importe exacto de 20 000 000 EUR.
4. EVALUACIÓN
(55)
La presente Decisión aborda como punto preliminar la cuestión de si Larco es una empresa en crisis a tenor de las Directrices de salvamento y reestructuración. Posteriormente, la Decisión evaluará si las medidas en cuestión constituyen ayuda estatal a favor de Larco, a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado, y, por último, si dicha ayuda podría ser compatible con el mercado interior.
4.1. Dificultades de Larco
(56)
En su Decisión de 6 de marzo de 2013 y, en particular, en los considerandos 18 a 25, la Comisión concluyó, con carácter preliminar, que Larco era una empresa en crisis en el momento en que se concedieron las seis medidas en cuestión. Los datos financieros clave de Larco durante el período 2007-2011 se recogen en el cuadro:
Datos financieros clave de Larco de 2007-6/2012 (millones EUR)
2007
2008
2009
2010
2011
Primer semestre 2012 (17)
Volumen de negocios
549,3
284
98,8
239
311
154,6
BAI (beneficios antes de impuestos)
23
- 116
- 105
6,4
6,5
12,2
Capital suscrito
163,8
163,8
109
109
109
109
Patrimonio neto
104
- 0,4
- 35
- 31
- 26
39
Deuda total
141,2
230,1
233,9
261,8
262,7
326,0
Deuda/Capital (ratio)
1,3
- 575,0
- 6,6
- 8,3
- 10,1
8,4
(57)
El punto 10, letra a), de las Directrices de salvamento y reestructuración establece que las sociedades de responsabilidad limitada se considerarán en crisis cuando haya desaparecido más de la mitad de su capital suscrito y se haya perdido más de una cuarta parte del mismo en los últimos 12 meses. Dicha disposición refleja el supuesto de que una empresa que sufre una pérdida masiva de su capital suscrito será incapaz de enjugar pérdidas que la conducirán a su desaparición económica casi segura a corto o medio plazo (como expone el punto 9 de las Directrices de salvamento y reestructuración).
(58)
Además, según el punto 11 de las Directrices de salvamento y reestructuración, se podrá considerar que una empresa está en crisis «cuando estén presentes los síntomas habituales de crisis como el nivel creciente de pérdidas, la disminución del volumen de negocios, el incremento de las existencias, el exceso de capacidad, la disminución del margen bruto de autofinanciación, el endeudamiento creciente, el aumento de los gastos financieros y el debilitamiento o desaparición de su activo neto». A este respecto, según el Tribunal General, «la existencia de un capital propio negativo […] puede considerarse un indicador importante de una situación de dificultad financiera de una empresa» (18).
(59)
Según los estados financieros de Larco para el período 2007-Primer semestre de 2012, el capital suscrito de la empresa no se redujo en más de la mitad. Sin embargo, durante el mismo período, el patrimonio neto de la sociedad pasó a ser negativo. En asuntos anteriores, la Comisión ha considerado que, cuando una sociedad tiene un patrimonio negativo, la implicación es que se ha perdido la totalidad de su capital suscrito y existe una presunción, a priori, de que se reúnen los criterios del punto 10, letra a), de las Directrices de salvamento y de reestructuración (19).
(60)
En el caso de Larco, la Comisión considera que su capital suscrito parece que no se redujo en más de la mitad, ya que la empresa no adoptó medidas adecuadas, como prevé generalmente la legislación griega (20). Dichas medidas adecuadas están orientadas a convertir el patrimonio de una empresa de negativo en positivo y, al mismo tiempo, a aumentarlo a un nivel adecuado. Esas medidas adecuadas podrían ser la capitalización de pérdidas o bien un aumento de capital, o ambas cosas.
(61)
A este respecto, la Comisión considera que una capitalización de pérdidas habría dado lugar a la pérdida de la totalidad del capital suscrito de la empresa, ya que las pérdidas acumuladas eran mayores que el capital suscrito. Por esta razón, la Comisión considera que, en el presente asunto, desde 2008 se reúnen los criterios mencionados en el punto 10, letra a), de las Directrices de salvamento y de reestructuración.
(62)
Además, por lo que se refiere a los criterios del punto 11 de las Directrices de salvamento y reestructuración, Larco sufrió una disminución significativa del volumen de negocios desde 2007 hasta 2009 e incurrió en pérdidas importantes en 2008 y 2009, por un importe total de 221 millones EUR (116 millones EUR y 105 millones EUR, respectivamente). En 2010 y 2011, la empresa había aumentado su volumen de negocios y los ingresos, pero estos aumentos no fueron suficientes para permitir su recuperación financiera. Durante el mismo período, su patrimonio neto seguía siendo negativo y su deuda continuó creciendo. Por otra parte, las operaciones de Larco volvieron a ser deficitarias en el primer semestre de 2012.
(63)
La Comisión no está de acuerdo con el argumento de las autoridades griegas de que Larco no estaba en crisis durante los años 2008 y 2009 porque las pérdidas se debieron a la bajada del precio del ferro-níquel.
(64)
En primer lugar, el hecho de que una bajada del precio del ferro-níquel generara pérdidas y contribuyera a las dificultades de Larco no altera en sí mismo la conclusión de que Larco mostraba los síntomas habituales de una empresa en crisis. Una empresa saneada tendría que adaptar sus costes a tales cambios de precios con el fin de evitar pérdidas.
(65)
En segundo lugar, en los años 2008 y 2009 la empresa presentó un patrimonio negativo y su deuda iba en aumento (un 63 % entre 2007 y 2008). Aunque el precio del ferro-níquel y el volumen de negocios aumentaron significativamente después de 2010, los resultados financieros posteriores de Larco indican que sus dificultades persistieron. Por lo tanto, no puede concluirse que las pérdidas de 2008 y 2009 solo se debieran a los bajos precios del ferro-níquel.
(66)
Habida cuenta de lo anteriormente expuesto, se concluye que Larco era una empresa en crisis, a tenor de las Directrices de salvamento y reestructuración, en el momento en que se concedieron las seis medidas en cuestión.
4.2. Existencia de ayuda estatal
(67)
El artículo 107, apartado 1, del Tratado dispone que serán incompatibles con el mercado interior, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones.
(68)
De acuerdo con la práctica reiterada de la Comisión, confirmada por la jurisprudencia, el criterio para evaluar si una transacción entre un organismo público y una empresa constituye ayuda estatal es el principio del inversor o del acreedor en una economía de mercado (en lo sucesivo, «PIEM» o «PAEM») (21). De este principio se deriva que, cuando el Estado actúa en un mercado como un operador comercial, debe hacerlo de un modo comparable al de un operador privado. Si el Estado no actúa así, podría existir ayuda estatal. En otras palabras, el parámetro de referencia para apreciar si una transacción implica ayuda estatal es si un operador privado que se encontrara en una situación similar se habría comportado de la misma manera. En aplicación de este principio, no pueden tenerse en cuenta consideraciones no económicas como razones para la concesión de medidas de apoyo.
4.2.1. Medida 1: Deuda con el Ministerio de Hacienda no recaudada
(69)
Sobre la base de la información disponible, la Comisión no puede aceptar el argumento de las autoridades griegas de que el crédito de OER era un crédito privado. Con arreglo a la Ley griega 1386/1983 (artículo 1) (22), por la que se crea OER, «OER actuará en beneficio del interés social, bajo la supervisión del Estado». Según el artículo 3 de dicha Ley, el Estado era el único accionista de OER. Además, el Estado tenía la posibilidad de designar directamente al presidente y a dos de los ocho miembros del Consejo de Administración y, de manera indirecta, a otros cuatro miembros. De lo anterior se desprende que los recursos de OER representan fondos estatales y, por tanto, cualquier crédito de OER parece ser imputable al Estado.
(70)
Las pruebas aportadas por las autoridades griegas muestran que la deuda de Larco con OER (posteriormente cedida al Estado) había sido comunicada y facturada regularmente, de conformidad con el Acuerdo de liquidación de la deuda de 1998. Parte de la deuda se cobró cuando lo permitió la rentabilidad de la empresa. Larco emprendió inversiones durante ese período, lo que redujo los reembolsos, pero estas inversiones fueron acordadas por todos los acreedores. Con arreglo al Acuerdo, los acreedores no tenían derecho a la ejecución forzosa de la deuda pendiente.
(71)
Habida cuenta de cuanto antecede, se concluye que la Medida 1 cumplía el PAEM, puesto que el Estado, como acreedor, actuó de forma comparable a la de un acreedor privado, ya que utilizó todos los medios a su disposición dentro del marco contractual acordado para cobrar la deuda.
4.2.2. Medida 2: Garantía estatal de 2008
(72)
Las garantías estatales ponen en riesgo los fondos estatales ya que su ejecución se cubre mediante el presupuesto del Estado. Además, cualquier garantía que no esté adecuadamente remunerada supone una pérdida de recursos financieros para el Estado. Así pues, en esta medida se cumple el criterio de los fondos estatales y la imputabilidad al Estado, lo que no discuten las autoridades griegas.
(73)
La Comisión no está de acuerdo con el argumento de las autoridades griegas de que se reúnen las condiciones del punto 3.2 de la Comunicación sobre las garantías. La Comisión ha establecido que Larco era una empresa en crisis en 2008. Además, una prima de garantía anual de un 1 % no puede considerarse que refleje el riesgo de impago de los préstamos garantizados, habida cuenta de las importantes dificultades financieras de Larco y, en particular, su alto coeficiente de endeudamiento.
(74)
La Comisión considera que un acreedor razonable en una economía de mercado no habría concedido a Larco una garantía en esas condiciones. Puesto que la medida se concedió a Larco de forma selectiva, la Comisión concluye que la garantía estatal de 2008 otorgó una ventaja selectiva al beneficiario.
(75)
Larco se dedica a un sector cuyos productos son objeto de intercambios entre los Estados miembros y la propia empresa exporta la mayor parte de su producción a otros Estados miembros. Además, existe extracción, fundición y refinado de níquel en otros seis Estados miembros aparte de Grecia, a saber: Austria, Finlandia, Francia (Nueva Caledonia), España, Suecia y el Reino Unido (23). El níquel se negocia en bolsa en casi todos los Estados miembros (24).
(76)
Las medidas en cuestión permiten a Larco seguir en funcionamiento, de tal modo que, a diferencia de otros competidores con dificultades financieras, no tiene que afrontar las consecuencias que normalmente se derivan de unos difíciles resultados financieros. Esto falsea la competencia, ya que otras empresas activas en los mismos mercados tienen que funcionar sin esa ayuda estatal.
(77)
Por lo tanto, se concluye que la Medida 2 constituye ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado. La Comisión considera que la ayuda asciende al importe del préstamo garantizado, ya que es dudoso que Larco, teniendo en cuenta sus dificultades económicas, hubiera conseguido financiación en el mercado, independientemente de las condiciones. En otras palabras, la Comisión considera que Larco recibió una ventaja igual al importe del préstamo garantizado, ya que sin la garantía estatal no habría podido conseguir esa financiación en el mercado.
(78)
La Comisión no dispone de información que indique que se ha ejecutado la garantía.
4.2.3. Medida 3: Ampliación de capital de 2009
(79)
La participación del Estado en la ampliación de capital de 2009 de Larco implica fondos estatales y es imputable al Estado. Por tanto, se cumple este criterio, lo que no discuten las autoridades griegas.
(80)
La Comisión no ha recibido pruebas convincentes de las autoridades griegas que justificaran su argumento de que el Estado actuó como un inversor razonable en una economía de mercado. De hecho, las actas de las juntas de accionistas aportadas como prueba sugieren que no a estos no se les presentó ningún plan de reestructuración antes de la ampliación de capital, a pesar de que Larco era una empresa en crisis. Además, el importe definitivo de la ampliación de capital fue insuficiente al final para cubrir el patrimonio negativo de Larco y, por tanto, no podría considerarse como una medida de protección de su valor y de apoyo a su reestructuración.
(81)
Por lo que se refiere a la participación de NBG, la Comisión recuerda la aclaración del Tribunal: «la concomitancia, por sí sola, aun en presencia de inversiones privadas significativas, no puede bastar para concluir que no existe ayuda en el sentido del artículo 87 CE, apartado 1, sin tener en cuenta otros elementos pertinentes de hecho o de Derecho.» (25).
(82)
De hecho, la participación parcial de NBG no puede utilizarse como prueba de concomitancia entre el Estado y los accionistas privados, ya que NBG estaba expuesto a Larco no solo como accionista, sino también como acreedor. Su decisión de participar parcialmente en la ampliación de capital fue, por lo tanto, un medio para proteger no solo el valor de su inversión, sino también su posición como acreedor.
(83)
Por otra parte, el Estado ya había aportado a Larco la garantía estatal de 2008. Así pues, de conformidad con lo establecido por la jurisprudencia pertinente, la participación del Estado en la ampliación de capital de 2009 no puede considerarse de manera aislada, sino que debe ser considerada en el contexto de otras medidas de ayuda (26).
(84)
Por último, las actas de las juntas de accionistas no apoyan el argumento de las autoridades griegas de que la intención de PPC era permitir al Estado una amplia participación mayoritaria. Más bien, PPC simplemente declaró que no iba a participar en la ampliación de capital.
(85)
Por tanto, la Comisión considera que un inversor razonable en una economía de mercado no habría participado en la ampliación de capital de Larco en esas condiciones. Puesto que la medida se concedió a Larco de forma selectiva, la Comisión concluye que la participación del Estado en la ampliación de capital de 2009 concedió al beneficiario una ventaja selectiva.
(86)
Por los motivos expuestos en los considerandos 75 y 76, la medida puede afectar a los intercambios comerciales entre Estados miembros y falsear la competencia.
(87)
Por lo tanto, se concluye que la Medida 3 constituye ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado. Dado que no se discute que el Estado ejerció plenamente sus derechos en la ampliación del capital social [poco claro], el valor de la Medida 3 asciende a 44 999 999,40 EUR.
(88)
Por lo que se refiere a la fecha de concesión, del acta de la junta de accionistas de 14 de mayo de 2009 se deduce que el Estado griego aportó 15 000 000 EUR a la ampliación de capital el 15 de abril de 2009 (27), dentro de la aportación total del Estado a la ampliación de capital social [poco claro], que ascendió a 44 999 999,40 EUR. La Comisión no dispone de información acerca de la fecha en la que se concedió el importe restante de la aportación del Estado a la ampliación de capital social de la empresa.
4.2.4. Medida 4: Garantía estatal de 2010
(89)
Por los mismos motivos que en la Medida 2, en la Medida 4 se cumple el criterio de los fondos estatales y la imputabilidad al Estado, lo que no discutieron las autoridades griegas.
(90)
La Comisión reconoce que puede resultar práctica comercial común que los accionistas aporten garantías en condiciones similares a las del presente asunto. Sin embargo, dado que NBG era también accionista de Larco, la Comisión considera que sería normal que los accionistas compartieran proporcionalmente la exposición derivada de la garantía en cuestión. En cambio, el Estado asumió todo el riesgo, aportando una garantía para una deuda, cuando Larco estaba en crisis y su deuda iba ya en aumento.
(91)
Al igual que en lo que respecta a la Medida 2, no se cumplen las condiciones establecidas en la sección 3.2 de la Comunicación sobre las garantías, dado que una prima del 2 % no puede considerarse que reflejara el riesgo de impago por parte de Larco.
(92)
Así pues, la Comisión considera que un acreedor razonable en una economía de mercado no hubiera proporcionado a Larco una garantía en esas condiciones. Puesto que la medida se concedió a Larco de forma selectiva, la Comisión concluye que otorgó una ventaja selectiva al beneficiario.
(93)
Por los motivos expuestos en los considerandos 75 y 76, la medida puede afectar a los intercambios comerciales entre Estados miembros y falsear la competencia.
(94)
Por lo tanto, se concluye que la Medida 4 constituye ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado. La Comisión considera que el importe de la ayuda es igual al importe garantizado, ya que es evidente que, independientemente de las condiciones, ningún operador de mercado razonable habría podido garantizar dicho importe a Larco, teniendo en cuenta sus dificultades económicas. En otras palabras, la Comisión considera que Larco recibió una ventaja igual al importe garantizado, ya que sin la garantía estatal no habría podido conseguir una garantía en el mercado.
(95)
La Comisión no dispone de información que indique que se ha ejecutado la garantía.
4.2.5. Medida 5: Cartas de garantía en lugar de prepago de un impuesto adicional en 2010
(96)
La Comisión toma nota de las aclaraciones de las autoridades griegas por lo que se refiere a las circunstancias que rodean a la Medida 5.
(97)
A la luz de las pruebas presentadas por las autoridades griegas, la Comisión está de acuerdo en que el derecho a sustituir el prepago del impuesto adicional por cartas de garantía se lo concedió a Larco el Tribunal sobre la base de criterios objetivos, que se habrían aplicado a cualquier empresa en una situación similar. Por tanto, se concluye que la Medida 5 no implica una ventaja selectiva para Larco.
4.2.6. Medida 6: Garantías estatales de 2011
(98)
La Comisión toma nota de las aclaraciones de las autoridades griegas por lo que se refiere a las circunstancias que rodean a la Medida 6.
(99)
La Comisión no está de acuerdo con las autoridades griegas en que la Medida 6 no comporta fondos estatales. En primer lugar, como se ha explicado con respecto a la Medida 2, las garantías estatales ponen en riesgo los fondos estatales ya que su ejecución se cubre mediante el presupuesto del Estado. Además, cualquier garantía que no esté adecuadamente remunerada con una prima de mercado supone una pérdida de recursos financieros para el Estado. Por otra parte, el argumento sobre la deuda pendiente de 60 millones EUR en concepto de IVA parece contradecir las observaciones formuladas en relación con la Medida 5, en relación con la cual las autoridades griegas alegaron que legal y deliberadamente no devolvieron el IVA adeudado, con el fin de compensar la suspensión del prepago del impuesto adicional.
(100)
Por tanto, la Comisión considera que esta medida reúne el criterio de los fondos estatales y la imputabilidad al Estado.
(101)
Al igual que en las Medidas 2 y 4, tampoco en el caso de esta medida se cumplen las condiciones establecidas en el punto 3.2 de la Comunicación sobre las garantías.
(102)
Así pues, la Comisión considera que un acreedor razonable en una economía de mercado no habría concedido a Larco una garantía en esas condiciones. Puesto que la medida se concedió a Larco de forma selectiva, la Comisión concluye que otorgó una ventaja selectiva al beneficiario.
(103)
Por los motivos expuestos en los considerandos 75 y 76, la medida puede afectar a los intercambios comerciales entre Estados miembros y falsear la competencia.
(104)
Por lo tanto, se concluye que la Medida 6 constituye ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado. Al igual que en el caso de la Medida 2, la Comisión considera que el importe de la ayuda asciende al importe de los préstamos garantizados, ya que es dudoso que Larco, teniendo en cuenta sus dificultades económicas, hubiera conseguido financiación en el mercado, independientemente de las condiciones.
(105)
La Comisión no dispone de información que indique que se ha ejecutado la garantía.
4.2.7. Conclusión sobre la existencia de ayuda estatal
(106)
Habida cuenta de lo anterior, la Comisión considera que las Medidas 1 y 5 no constituyen ayuda estatal, mientras que las medidas 2, 3, 4 y 6 constituyen ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado.
(107)
Por lo tanto, la ayuda estatal comprendida en la Medida 2 asciende a 30 000 000 EUR, concedidos el 22 de diciembre de 2008. La ayuda estatal comprendida en la Medida 3 asciende a 44 999 999,40 EUR, pero la fecha o fechas de su concesión deben ser aclaradas por las autoridades griegas. La ayuda estatal comprendida en la Medida 4 asciende a 10 820 824,95 EUR, concedida el 10 de mayo de 2010 y el total de la ayuda estatal comprendida en la Medida 6 asciende a 50 000 000 EUR (que resultan de 30 000 000 EUR + 30 000 000 EUR) concedida el 30 de diciembre de 2011.
4.3. Ayuda ilegal
(108)
Las Medidas 2, 3, 4 y 6 constituyen ayuda estatal y se concedieron infringiendo las obligaciones de notificación y de suspensión establecidas en el artículo 108, apartado 3, del Tratado. Por consiguiente, estas medidas constituyen ayuda estatal ilegal.
4.4. Compatibilidad de la ayuda
(109)
Si, como queda demostrado, algunas medidas constituyen ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del TFUE, procede examinar su compatibilidad a la vista de las excepciones contempladas en los apartados 2 y 3 de dicho artículo.
(110)
Según la jurisprudencia del Tribunal de Justicia, corresponde al Estado miembro aducir posibles razones de la compatibilidad con el mercado interior y demostrar que se cumplen las condiciones de dicha compatibilidad (28).
4.4.1. Compatibilidad de las Medidas 2, 4 y 6
(111)
En el caso de las Medidas 2 y 4, las autoridades griegas no han aducido ninguna posible justificación de la compatibilidad de las ayudas, ya que alegaron que las medidas no constituían ayuda estatal.
(112)
Habida cuenta de que las medidas constituyen ayuda estatal, deben evaluarse en lo que se refiere a su compatibilidad con arreglo al artículo 107, apartado 3, letra c), del Tratado CE y, en particular, a la luz de las Directrices de salvamento y reestructuración, puesto que Larco ha sido una empresa en crisis al menos desde 2008. Según el punto 20 de las Directrices de salvamento y reestructuración, «una empresa en crisis no puede considerarse un instrumento adecuado para promover otros objetivos políticos hasta que su viabilidad no esté garantizada. Por consiguiente, la Comisión considera que la ayuda a empresas en crisis puede contribuir al desarrollo de actividades económicas sin afectar negativamente al comercio en forma contraria al interés común, únicamente si se cumplen los requisitos que figuran en las presentes Directrices.».
(113)
Sin embargo, en este asunto no se cumplen las condiciones pertinentes de las Directrices de salvamento y reestructuración (punto 3.1). Ni se había puesto fin a las garantías después de seis meses ni las autoridades griegas notificaron un plan de reestructuración que restableciera la viabilidad de la empresa ni se aplicaron contrapartidas para paliar el falseamiento de la competencia. Por último, no hay pruebas de que la ayuda se limitara al mínimo necesario, especialmente con una importante contribución propia del beneficiario de la ayuda. Las autoridades no presentaron un plan de liquidación.
(114)
Por lo que se refiere a la Medida 6, las autoridades griegas alegan que era compatible con el Marco temporal y el régimen temporal de garantías y, en cualquier caso, que podía considerarse ayuda de salvamento.
(115)
La Comisión no está de acuerdo con los argumentos de las autoridades griegas. Considera que no se cumplían las condiciones del Marco temporal y el régimen temporal de garantías, puesto que Larco era una empresa en crisis. El importe total de las dos garantías superaba los costes salariales anuales de Larco, la garantía superaba el 90 % del préstamo y el 1 % anual no podía considerarse una prima de mercado que reflejara el riesgo de impago del importe garantizado.
(116)
En cuanto a la alegación de que la medida equivalía a una ayuda de salvamento, aunque la Comisión ha mantenido conversaciones con las autoridades griegas sobre Larco desde 2011, dichas autoridades nunca mencionaron que las garantías de 2011 debieran considerarse ayuda de salvamento y nunca presentaron una notificación a tal efecto. De hecho, en su respuesta al cuestionario de 16 de marzo de 2012, declararon explícitamente que la empresa no se había beneficiado de ayudas de salvamento o de reestructuración durante los últimos 10 años.
(117)
En cualquier caso, en este asunto tampoco se cumplen las condiciones pertinentes de las Directrices de salvamento y reestructuración. Ni se extinguieron después de seis meses las garantías de 2011 ni las autoridades griegas notificaron un plan de reestructuración o de liquidación. El plan de negocio que justificaba la necesidad de 30 millones EUR para inversiones no puede constituir la base de un plan de reestructuración compatible a efectos de las Directrices de salvamento y reestructuración. El motivo es que dicho plan no pretendía restablecer la viabilidad de la empresa ni se habían previsto contrapartidas para paliar el falseamiento de la competencia. Por último, no había pruebas de que la ayuda se limitara al mínimo necesario, especialmente gracias a una importante contribución propia del beneficiario de la ayuda. Las autoridades tampoco presentaron un plan de liquidación.
(118)
La Comisión no ha identificado ningún otro posible motivo de compatibilidad de las Medidas 2, 4 y 6.
(119)
Habida cuenta de lo anterior, la Comisión considera que las Medidas 2, 4 y 6 son incompatibles con el mercado interior.
4.4.2. Compatibilidad de la Medida 3
(120)
Las autoridades griegas no señalaron ningún posible motivo de compatibilidad de la Medida 3, ya que alegaron que la medida no constituía ayuda estatal.
(121)
Dado que la medida constituye ayuda estatal, también debería evaluarse lo referente a su compatibilidad con arreglo a las Directrices de salvamento y reestructuración, por las razones expuestas en el considerando 112. Sin embargo, en este asunto tampoco se cumplen las condiciones pertinentes de las Directrices de salvamento y reestructuración. Las autoridades griegas no notificaron nunca un plan de reestructuración que restableciera la viabilidad de la empresa ni se aplicaron contrapartidas para paliar el falseamiento de la competencia. Por último, no hay pruebas de que la ayuda se limitara al mínimo necesario, especialmente con una importante contribución propia del beneficiario de la ayuda.
(122)
La Comisión no ha encontrado ningún otro posible motivo de compatibilidad de esta Medida.
(123)
Ante esta situación, la Comisión considera que la Medida 3 es incompatible con el mercado interior.
4.5. Recuperación
(124)
Según el Tratado y reiterada jurisprudencia del Tribunal de Justicia, cuando se comprueba la incompatibilidad de una ayuda con el mercado interior, la Comisión es competente para decidir que el Estado interesado debe suprimirla o modificarla (29). El Tribunal también ha mantenido sistemáticamente que la obligación por parte de un Estado miembro de suprimir ayuda que la Comisión haya considerado incompatible con el mercado interior tiene por objeto restablecer la situación existente anteriormente (30). El Tribunal de Justicia ha establecido al respecto que este objetivo se alcanza una vez que el beneficiario ha reembolsado los importes recibidos en forma de ayudas ilegales, perdiendo así la ventaja de la que había gozado en el mercado frente a sus competidores, y una vez que se restablece la situación anterior a la concesión de la ayuda (31).
(125)
En la línea de esta jurisprudencia, el artículo 14, apartado 1, del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo (32) establece que «cuando se adopten decisiones negativas en casos de ayuda ilegal, la Comisión decidirá que el Estado miembro interesado tome todas las medidas necesarias para obtener del beneficiario la recuperación de la ayuda […]».
(126)
Así pues, dado que ninguna de las medidas en cuestión fueron notificadas a la Comisión, infringiendo lo dispuesto en el artículo 108 del Tratado y, por tanto, se consideran ayuda ilegal e incompatible, deben recuperarse con el fin de restablecer la situación que existía en el mercado antes de su concesión. La recuperación se producirá a partir del momento en que se generó la ventaja para el beneficiario, es decir, cuando se puso la ayuda a disposición del beneficiario y devengará intereses hasta su recuperación efectiva.
5. CONCLUSIÓN
(127)
La Medidas 1 y 5 no constituyen ayuda con arreglo al artículo 107, apartado 1, del Tratado.
(128)
Grecia aplicó ilegalmente las Medidas 2, 3, 4 y 6, infringiendo el artículo 108, apartado 3, del Tratado.
(129)
En particular, las Medidas 2, 4 y 6 (garantías estatales de 2008, 2010 y 2011) en favor de Larco constituían ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado y eran incompatibles con el mercado interior, porque no se cumplían las condiciones pertinentes de las Directrices de salvamento y reestructuración y no se encontró ningún otro motivo de compatibilidad.
(130)
La Medida 3 (participación del Estado en la ampliación de capital de Larco de 2009) también constituía ayuda estatal y era incompatible con el Tratado, al no cumplirse las condiciones pertinentes de las Directrices de salvamento y reestructuración ni encontrarse ninguna otra base para su compatibilidad.
(131)
La Comisión señala que Grecia ha aceptado que la presente Decisión se adopte en lengua inglesa.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
La deuda con el Ministerio de Hacienda no recaudada y las cartas de garantía en lugar del prepago de un impuesto suplementario en 2010, medidas que Grecia ha aplicado en relación con Larco, no constituyen ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado.
Artículo 2
La ayuda estatal por importe de 135 820 824,35 EUR, en forma de garantías estatales a Larco General Mining & Metallurgical Company SA en 2008, 2010 y 2011, y de participación del Estado en la ampliación de capital de la empresa en 2009, concedida ilegalmente por Grecia infringiendo el artículo 108, apartado 3, del Tratado, es incompatible con el mercado interior.
Artículo 3
1. Grecia recuperará del beneficiario la ayuda incompatible contemplada en el artículo 2.
2. Las cantidades pendientes de recuperación devengarán intereses desde la fecha en que se pusieron a disposición de los beneficiarios hasta la de su recuperación.
3. Los intereses se calcularán sobre una base compuesta de conformidad con el capítulo V del Reglamento (CE) no 794/2004 de la Comisión (33), modificado.
4. Por lo que se refiere a la Medida 3, Grecia comunicará la fecha o fechas exactas en las que aportó su contribución a la ampliación de capital de 2009.
5. Grecia cancelará todos los pagos pendientes de la ayuda mencionada en el artículo 2 con efectos a contar desde la fecha de adopción de la presente Decisión.
Artículo 4
1. La recuperación de la ayuda a que se refiere el artículo 2 será inmediata y efectiva.
2. Grecia ejecutará la presente Decisión dentro de los cuatro meses siguientes a la fecha de su notificación.
Artículo 5
1. En el plazo de dos meses a partir de la notificación de la presente Decisión, Grecia presentará la siguiente información:
a)
el importe total (principal e intereses) que debe recuperarse del beneficiario;
b)
una descripción detallada de las medidas ya adoptadas y previstas para el cumplimiento de la presente Decisión;
c)
pruebas documentales de que se ha enviado al beneficiario una orden de recuperación de la ayuda.
2. Grecia mantendrá informada a la Comisión del avance de las medidas nacionales adoptadas en aplicación de la presente Decisión hasta que la recuperación de la ayuda mencionada en el artículo 2 haya concluido. Presentará inmediatamente, a petición de la Comisión, información sobre las medidas ya adoptadas y previstas para el cumplimiento de la presente Decisión. Además, facilitará información detallada sobre los importes de la ayuda y los intereses ya recuperados del beneficiario.
Artículo 6
El destinatario de la presente Decisión será la República Helénica.
Hecho en Bruselas, el 27 de marzo de 2014.