ДИРЕКТИВА 2014/66/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 май 2014 година
относно условията за влизане и пребиваване на граждани на трети държави в рамките на вътрешнокорпоративен трансфер
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 79, параграф 2, букви а) и б) от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
За постепенното изграждане на пространство на свобода, сигурност и правосъдие Договорът за функциониране на Европейския съюз (ДФЕС) предвижда приемането на мерки в областта на имиграцията, които са справедливи спрямо гражданите на трети държави.
(2)
ДФЕС предвижда, че Съюзът трябва да развива обща имиграционна политика, целяща да гарантира на всеки етап ефективно управление на миграционните потоци и справедливо третиране на гражданите на трети държави, пребиваващи законно в държавите членки. За тази цел Европейският парламент и Съветът трябва да приемат мерки по отношение на условията за влизане и пребиваване, стандарти за издаване от държавите членки на визи и разрешения за дългосрочно пребиваване, както и по отношение на определянето на правата на гражданите на трети държави, пребиваващи законно в дадена държава членка, включително условията за свобода на движение и пребиваване в другите държави членки.
(3)
В съобщението на Комисията от 3 март 2010 г., озаглавено „Европа 2020: стратегия за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж“ се поставя целта Съюзът да се превърне в икономика, основаваща се на знания и иновации, да се намали административната тежест върху дружествата и да се постигне по-добро съгласуване между предлагането и търсенето на труд. Мерките за улесняване на влизането в Съюза на ръководители, специалисти и служители стажанти от трети държави в рамките на вътрешнокорпоративен трансфер трябва да се разглеждат в този по-широк контекст.
(4)
В Стокхолмската програма, приета от Европейския съвет на 11 декември 2009 г., се признава, че трудовата имиграция може да допринесе за повишаване на конкурентоспособността и икономическата жизненост и че в контекста на важните демографски предизвикателства, пред които ще бъде изправен Съюзът в бъдеще, свързани с повишеното търсене на работна ръка, провеждането на гъвкави имиграционни политики ще допринесе значително за икономическото развитие и успеха на Съюза в дългосрочен план. Ето защо в Стокхолмската програма Комисията и Съветът се приканват да продължат да прилагат Плана за политика в областта на законната миграция, предвиден в съобщението на Комисията от 21 декември 2005 г.
(5)
В резултат на глобализацията на бизнеса, нарастването на търговията и растежа и разширяването на мултинационалните групи, движението на ръководители, специалисти и служители стажанти от клонове и дъщерни дружества на мултинационални корпорации, които се преместват временно за краткосрочни задачи в други звена на дружеството, придоби по-голямо значение през последните години.
(6)
Такива вътрешнокорпоративни трансфери на ключови служители водят до нови умения и знания, до иновации и увеличаване на икономическите възможности за приемащите структури, като по този начин се подпомага напредъкът в Съюза към изграждане на икономика, основаваща се на знанието, като същевременно се стимулират инвестиционните потоци в целия Съюз. Вътрешнокорпоративните трансфери от трети държави имат потенциал да улеснят и вътрешнокорпоративните трансфери от дружества в Съюза към дружества в трети държави и да поставят Съюза в по-силна позиция в отношенията му с международните партньори. Улесняването на вътрешнокорпоративните трансфери дава възможност на мултинационалните групи да използват най-добре своите човешки ресурси.
(7)
Наборът от правила, установени от настоящата директива, може да бъде от полза и за държавите на произход на мигрантите, тъй като тази временна миграция може, при добре определени правила, да стимулира трансфера на знания, умения, технологии и ноу-хау.
(8)
С настоящата директива не следва да се засяга принципът за отдаване на предпочитание на граждани на Съюза при достъпа до пазара на труда на държавите членки, както се посочва в относимите разпоредби на съответните Актове за присъединяване.
(9)
Настоящата директива не следва да засяга правото на държавите членки да издават разрешения, различни от разрешения за лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, за цели, свързани със заетост, ако гражданин на трета държава не попада в нейния обхват.
(10)
Настоящата директива следва да установи прозрачна и опростена процедура за приемане на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, която се основава на общи определения и хармонизирани критерии.
(11)
Държавите членки следва да осигурят извършването на подходящи проверки и ефективни инспекции, за да се гарантира правилното изпълнение на настоящата директива. Фактът, че е издадено разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, не следва да засяга или възпрепятства прилагането от страна на държавите членки по време на вътрешнокорпоративния трансфер на разпоредбите от областта на трудовото им право, които имат за цел - в съответствие с правото на Съюза - осъществяване на контрол върху спазването на условията на труд, посочени в член 18, параграф 1.
(12)
Незасегната следва да остане възможността държава членка да налага, въз основа на националното си право, санкции срещу работодател на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, който е установен в трета държава.
(13)
За целите на настоящата директива лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, следва да включват ръководители, специалисти и служители стажанти. Определението за тези лица следва да се основава на конкретни ангажименти на Съюза по силата на Общото споразумение по търговията с услуги (ГАТС) и двустранни търговски споразумения. Тъй като тези ангажименти, поети съгласно ГАТС, не обхващат условията за влизане, престой и работа, настоящата директива следва да допълва и улеснява прилагането на тези ангажименти. Обхватът на вътрешнокорпоративните трансфери, които се уреждат с настоящата директива, обаче следва да е по-широк от този съгласно поети търговски ангажименти, тъй като трансферите не са непременно в сектора на услугите и могат да имат за отправна точка трета държава, която не е страна по търговско споразумение.
(14)
При оценяването на квалификациите на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, държавите членки следва да използват по съответстващ начин Европейската квалификационна рамка (ЕКР) за учене през целия живот с цел оценяване на квалификациите по съпоставим и прозрачен начин. Националните координатори за ЕКР могат да предоставят информация и насоки за съответствията между националните квалификационни нива и ЕКР.
(15)
Лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, следва да се ползват от поне същите условия на работа като командированите работници, чийто работодател е установен на територията на Съюза, както е определено в Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (4). Държавите членки следва да изискват лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, да се ползват от равно третиране с гражданите на държавата членка, заемащи сходни позиции, по отношение на възнаграждението, което ще бъде предоставяно през целия период на трансфера. Всяка държава членка следва да отговаря за извършването на проверки на възнаграждението, предоставяно на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, по време на престоя им на нейна територия. Това има за цел да защити работниците и да гарантира лоялна конкуренция между предприятия, установени в държава членка, и такива, установени в трета държава, тъй като гарантира, че предприятията от трети държави няма да могат да се възползват от съществуването на по-ниски трудови стандарти, за да получат конкурентно предимство.
(16)
За да се гарантира, че уменията на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, са специфични за приемащата структура, преместеното лице следва да е било на работа в същата група предприятия от поне три до дванадесет месеца без прекъсване, непосредствено преди трансфера, когато става въпрос за ръководители и специалисти, и от поне три до шест месеца без прекъсване, когато става въпрос за служители стажанти.
(17)
Тъй като вътрешнокорпоративните трансфери представляват временна миграция, максималната продължителност на един трансфер към Съюза, включително мобилността между държавите членки, не следва да надвишава три години за ръководителите и специалистите и една година за служителите стажанти, след което те следва да напуснат към трета държава, освен ако получат разрешение за пребиваване на друго основание в съответствие с правото на Съюза или с националното право. Максималната продължителност на трансфера следва да обхваща общата продължителност на последователно издадените разрешения на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер. Последващ трансфер към Съюза може да бъде осъществен, след като гражданинът на трета държава е напуснал територията на държавите членки.
(18)
С цел да се гарантира временният характер на вътрешнокорпоративните трансфери и да се предотвратят злоупотреби, държавите членки следва да могат да изискват да изтече определен период от време от края на максималния срок на един трансфер до подаването на друго заявление, отнасящо се до същия гражданин на трета държава, за целите на настоящата директива в същата държава членка.
(19)
Тъй като вътрешнокорпоративните трансфери представляват временно командироване, заявителят следва да представи доказателства, като част от трудовия договор или от документ за описание на дейността, че гражданинът на трета държава ще може да се върне в установена в трета държава структура от същата група предприятия след края на трансфера. Заявителят следва представи и доказателства, че ръководителят или специалистът, който е гражданин на трета държава, притежава професионалната квалификация и подходящия професионален опит, необходими в приемащата структура, в която ще бъде прехвърлен.
(20)
Гражданите на трети държави, които кандидатстват за приемане като служители стажанти, следва да представят диплома за висше образование. Освен това при необходимост служителите стажанти следва да представят споразумение за обучение, включително описание на програмата за обучение, нейната продължителност и условията, при които ще бъдат наставлявани, което да доказва, че те наистина ще се обучават, а няма да бъдат използвани като нормални работници.
(21)
Освен ако това не противоречи на принципа на отдаване на предпочитание на граждани на Съюза, както е посочено в относимите разпоредби на съответните Актове за присъединяване, не следва да се изисква проучване на пазара на труда.
(22)
Държава членка следва да признава придобитите от гражданин на трета държава професионални квалификации в друга държава членка по същия начин като тези на граждани на Съюза и следва да взема предвид квалификациите, придобити в трета държава в съответствие с Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5). Такова признаване не следва да засяга евентуални ограничения върху достъпа до регламентирани професии, произтичащи от резерви по отношение на съществуващи ангажименти във връзка с регламентираните професии, поети от Съюза или от Съюза и неговите държави членки в рамките на търговски споразумения. Във всеки случай настоящата директива не следва да предвижда по-благоприятно третиране на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, отколкото на гражданите на Съюза или на Европейското икономическо пространство по отношение на достъпа до регламентираните професии в дадена държава членка.
(23)
Настоящата директива не следва да засяга правото на държавите членки да определят броя на приеманите граждани, в съответствие с член 79, параграф 5 от ДФЕС.
(24)
С оглед на борбата с евентуални злоупотреби по настоящата директива държавите членки следва да могат да откажат, да отнемат или да не подновят разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, когато приемащата структура е създадена с основна цел да улеснява влизането на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, и/или не извършва реална дейност.
(25)
Настоящата директива има за цел да улесни мобилността на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, в рамките на Съюза („мобилност в рамките на ЕС“) и да намали административната тежест, свързана с работа, извършвана в няколко държави членки. За тази цел настоящата директива създава специална схема за мобилност в рамките на ЕС, при която притежател на валидно издадено от държава членка разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, има право на влизане, престой и работа в една или повече държави членки в съответствие с разпоредбите, уреждащи краткосрочната и дългосрочната мобилност по настоящата директива. Краткосрочната мобилност за целите на настоящата директива следва да обхваща престой в държави членки, различни от издалата разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, за период до 90 дни на отделна държава членка. Дългосрочната мобилност за целите на настоящата директива следва да обхваща престои в държави членки, различни от издалата разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, за период над 90 дни на отделна държава членка. За да не се допуска незачитане на разликата между краткосрочна и дългосрочна мобилност, краткосрочната мобилност във връзка с една държава членка следва да се ограничи до максимум 90 дни в рамките на който и да е период от 180 дни и да не е възможно да се подава едновременно уведомление за краткосрочна мобилност и заявление за дългосрочна мобилност. Ако след започването на краткосрочната мобилност на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, възникне необходимост от дългосрочна мобилност, втората държава членка може да поиска заявлението да бъде подадено поне 20 дни преди края на срока на краткосрочна мобилност.
(26)
Въпреки че създадената с настоящата директива специална схема за мобилност следва да установи автономни правила по отношение на влизането и престоя с цел работа като лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, в държави членки, различни от държавата членка, издала разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, всички останали правила за движението на лица през границите, установени в съответните разпоредби на достиженията на правото от Шенген, продължават да се прилагат.
(27)
С цел улесняване на проверките, ако трансферът включва няколко места в различни държави членки, заявителят следва да представи, когато е приложимо, необходимата информация на компетентните органи на втората държава членка.
(28)
Когато лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, са упражнили правото си на мобилност, втората държава членка следва, при определени условия, да бъде в състояние да предприеме мерки, така че дейностите на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, да не противоречат на съответните разпоредби на настоящата директива.
(29)
Държавите членки следва да предвидят ефективни, пропорционални и възпиращи санкции, например финансови санкции, които да бъдат налагани в случай на неспазване на настоящата директива. Тези санкции могат да включват, наред с другото, мерки като предвидените в член 7 от Директива 2009/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (6). Тези санкции могат да бъдат наложени на приемащата структура, установена в съответната държава членка.
(30)
Въвеждането на единна процедура, чрез която да се издава един комбиниран документ, представляващ едновременно разрешение за пребиваване и разрешение за работа („единно разрешение“), следва да допринесе за опростяване на приложимите понастоящем в държавите членки правила.
(31)
Следва да бъде възможно създаването на опростена процедура за структури или групи предприятия, които са били признати за тази цел. Признаването следва да подлежи на редовно оценяване.
(32)
Когато държава членка реши да приеме гражданин на трета държава, който отговаря на критериите, определени в настоящата директива, този гражданин на трета държава следва да получи разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, което му позволява да изпълнява при определени условия задачата си в различни структури, принадлежащи към една и съща транснационална корпорация, включително структури, намиращи се в друга държава членка.
(33)
Когато се изисква виза и гражданинът на трета държава отговаря на условията за издаване на разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, държавата членка следва да предостави на гражданина на трета държава всички улеснения за получаване на изискваната виза и да вземе необходимите мерки компетентните органи да сътрудничат ефективно за тази цел.
(34)
Когато разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е издадено от държава членка, която не прилага изцяло достиженията на правото от Шенген, и лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, пресича, в рамките на мобилност в рамките на ЕС, външна граница по смисъла на Регламент (ЕО) № 562/2006 на Европейския парламент и на Съвета (7), дадена държава членка следва да има правото да изисква доказателство, което потвърждава, че лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, се премества на нейната територия за целите на вътрешнокорпоративен трансфер. Освен това в случай на пресичане на външна граница по смисъла на Регламент (ЕО) № 562/2006 държавите членки, които прилагат изцяло достиженията на правото от Шенген, следва да правят проверка в Шенгенската информационна система и да отказват влизането или да възразяват срещу мобилността на лица, за които са постъпили сигнали в тази система с цел отказ от влизане или престой, съгласно посоченото в Регламент (ЕО) № 1987/2006 на Европейския парламент и на Съвета (8).
(35)
Държавите членки следва да могат да посочат допълнителна информация във вид на документ на хартия или да съхраняват тази информация в електронен формат, както е посочено в член 4 от Регламент (ЕО) № 1030/2002 на Съвета (9) и буква а), точка 16 от приложението към него, за да предоставят по-точна информация за трудовата дейност на лицето по време на вътрешнокорпоративния трансфер. Предоставянето на такава допълнителна информация следва да бъде незадължително за държавите членки и да не съставлява допълнително изискване, което да застраши единното разрешение и единната процедура за кандидатстване.
(36)
Настоящата директива не следва да възпрепятства лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, да упражняват специфични трудови дейности в обектите на клиенти в рамките на държавата членка, в която е установена приемащата структура, в съответствие с разпоредбите, прилагани в тази държава членка по отношение на такива дейности.
(37)
Настоящата директива не засяга условията за предоставяне на услуги в рамките на член 56 от ДФЕС. По-специално, настоящата директива не засяга реда и условията на работа, които по силата на Директива 96/71/ЕО се прилагат за работниците, командировани от установено в държава членка предприятие, за да предоставят услуги на територията на друга държава членка. Настоящата директива не следва да се прилага за граждани на трети държави, които са командировани от установени в държава членка предприятия в рамките на предоставянето на услуги в съответствие с Директива 96/71/ЕО. Гражданите на трети държави, притежаващи разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, не могат да се възползват от Директива 96/71/ЕО. В съответствие с член 1, параграф 4 от Директива 96/71/ЕО с настоящата директива не следва да се предоставя на предприятията, установени в трета държава, по-благоприятно третиране, отколкото на предприятията, установени в държава членка.
(38)
Адекватното социално осигуряване на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, включително когато е приложимо - обезщетенията за членовете на техните семейства, е важно за гарантирането на достойни условия на труд и живот по време на престоя им в Съюза. Поради това равно третиране следва да бъде предоставено по националното право по отношение на клоновете на социалната сигурност, изброени в член 3 от Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета (10). С настоящата директива не се хармонизира законодателството на държавите членки в областта на социалната сигурност. Директивата се ограничава до прилагане на принципа на равно третиране в областта на социалната сигурност спрямо лицата, попадащи в нейния обхват. Правото на равно третиране в областта на социалната сигурност се прилага за граждани на трети държави, които отговарят на обективните и недискриминационни условия, установени в правото на държава членка, в която се извършва работата, по отношение на участието в схема за социална сигурност и правото на социалноосигурителни обезщетения.
В много държави членки правото на семейни обезщетения е обвързано с условие за наличие на определена връзка с тази държава членка, тъй като целта на обезщетенията е да подкрепят положителното демографско развитие с цел да се осигури бъдещата работна сила в тази държава членка. Ето защо настоящата директива не следва да засяга правото на дадена държава членка да ограничава, при определени условия, равното третиране по отношение на семейните обезщетения, след като лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, и придружаващите го членове на семейството имат временен престой в същата държава членка. Социалноосигурителните права следва да бъдат предоставени, без да се засягат разпоредбите на националното право и/или на двустранни споразумения, предвиждащи прилагането на законодателството в областта на социалната сигурност на държавата на произход. Двустранните споразумения или националното право в областта на социалноосигурителните права на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, които са приети след влизането в сила на настоящата директива, обаче не следва да предвиждат по-неблагоприятно третиране от третирането, предоставяно на граждани на държавата членка, в която се извършва работата. Вследствие на националното право или такива споразумения може например да бъде в интерес на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, да останат включени в системата за социална сигурност на тяхната държава на произход, ако прекъсването на това включване ще повлияе неблагоприятно върху правата им или ако включването им ще доведе до поемане на разходите за двойно социалноосигурително покритие. Държавите членки следва винаги да разполагат с възможността да предоставят по-благоприятни социалноосигурителни права на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер. Никоя разпоредба на настоящата директива не следва да засяга правото на преживелите лица, чиито права произтичат от лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, да получават пенсия за преживели лица, когато пребивават в трета държава.
(39)
В случай на мобилност между държавите членки следва да се прилага съответно Регламент (ЕС) № 1231/2010 на Европейския парламент и на Съвета (11). Настоящата директива не следва да предоставя повече права от вече предвидените в съществуващото право на Съюза в областта на социалната сигурност по отношение на гражданите на трети държави, които имат трансгранични интереси в държавите членки.
(40)
За да бъдат специфичните правила, установени с настоящата директива, по-привлекателни и за да се даде възможност директивата да доведе до осъществяване на всичките очаквани ползи за конкурентоспособността на бизнеса в Съюза, на гражданите на трети държави, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, следва да се предоставят благоприятни условия за събиране на семейството в държавата членка, която е издала разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, и в държавите членки, които предоставят на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, възможността за престой и работа на тяхна територия в съответствие с разпоредбите на настоящата директива относно дългосрочната мобилност. С това право ще бъде отстранена важна пречка пред лицата, които потенциално могат да бъдат преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, да приемат дадена задача. С цел запазване на целостта на семейството членовете на семейството следва да могат да се присъединят към лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер в друга държава членка, и следва да се улесни техният достъп до пазара на труда.
(41)
С оглед да се улесни бързата обработка на заявленията, държавите членки следва да отдават приоритет на обмена на информация и на изпращането на съответните документи по електронен път, освен ако възникнат технически трудности или съществени интереси налагат друго.
(42)
Събирането и изпращането на досиета и данни следва да се осъществява в съответствие с приложимите правила за сигурност и за защита на данните.
(43)
Настоящата директива не следва да се прилага за граждани на трети държави, които кандидатстват за пребиваване в държава членка като научни работници с цел осъществяване на изследователски проект, тъй като те попадат в обхвата на Директива 2005/71/ЕО на Съвета (12).
(44)
Доколкото целите на настоящата директива, а именно въвеждане на специална процедура за приемане и приемането на условия за влизане и пребиваване на граждани на трети държави, преместени при вътрешнокорпоративни трансфери, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а поради обхвата и последиците от предвиденото действие могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(45)
С настоящата директива се съблюдават основните права и принципите, признати в Хартата на основните права на Европейския съюз, която на свой ред доразвива правата, произтичащи от социалните харти, приети от Съюза и от Съвета на Европа.
(46)
В съответствие със Съвместната политическа декларация на държавите членки и на Комисията относно обяснителните документи от 28 септември 2011 г. (13) държавите членки са поели ангажимент в обосновани случаи да прилагат към съобщението за своите мерки за транспониране един или повече документи, обясняващи връзката между елементите на дадена директива и съответстващите им части от националните инструменти за транспониране. По отношение на настоящата директива законодателят смята, че предоставянето на такива документи е обосновано.
(47)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към ДЕС и ДФЕС, и без да се засяга член 4 от посочения протокол, тези държави членки не участват в приемането на настоящата директива и не са обвързани от нея, нито от нейното прилагане.
(48)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към ДЕС и ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящата директива и не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет
С настоящата директива се установяват:
а)
условията за влизане и пребиваване за повече от 90 дни на територията на държавите членки и правата на граждани на трети държави и на членове на техните семейства в рамките на вътрешнокорпоративен трансфер;
б)
условията за влизане и пребиваване и правата на посочените в буква а) граждани на трети държави в държави членки, различни от държавата членка, която е издала първо на гражданина на трета държава разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, въз основа на настоящата директива.
Член 2
Обхват
1. Настоящата директива се прилага за граждани на трети държави, които по време на кандидатстването за приемане пребивават извън територията на държавите членки и кандидатстват да бъдат приети или които са били приети на територията на държава членка съгласно условията на настоящата директива, в рамките на вътрешнокорпоративен трансфер в качеството на ръководители, специалисти или служители стажанти.
2. Настоящата директива не се прилага за граждани на трети държави, които:
а)
кандидатстват за пребиваване в държава членка в качеството си на научни работници по смисъла на Директива 2005/71/ЕО за целите на провеждане на научноизследователски проект;
б)
по силата на споразумения между Съюза и неговите държави членки с трети държави се ползват с право на свободно движение, равностойно на това на гражданите на Съюза, или са наети от предприятие, установено в тези трети държави;
в)
са командировани в рамките на Директива 96/71/ЕО;
г)
извършват дейност като самостоятелно заети работници;
д)
са получили задача от агенции за заетост, агенции за временна заетост или от други предприятия, ангажирани с осигуряването на труд под надзора и насоките на друго предприятие;
е)
са приети за редовни студенти или които преминават краткосрочно практическо обучение под ръководството на наставник като част от образованието си.
3. Настоящата директива не засяга правото на държавите членки да издават разрешения за пребиваване, различни от разрешенията за лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, попадащи в обхвата на настоящата директива, на граждани на трета държава за цели, свързани със заетост, които не попадат в обхвата на настоящата директива.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
а)
„гражданин на трета държава“ означава всяко лице, което не е гражданин на Съюза по смисъла на член 20, параграф 1 от ДФЕС;
б)
„вътрешнокорпоративен трансфер“ означава временно командироване с цел работа или обучение на гражданин на трета държава, който по време на кандидатстването за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, пребивава извън територията на държавите членки, от предприятие, установено извън територията на държава членка, с което гражданинът на трета държава е обвързан с трудов договор преди и по време на трансфера, в структура, принадлежаща към предприятието или към същата група предприятия, установено(а) в посочената държава членка, и когато е приложимо - мобилност между приемащи структури, установени в една или няколко втори държави членки;
в)
„лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер“ означава всеки гражданин на трета държава, който по време на кандидатстването за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, пребивава извън територията на държавите членки и който е преместен при вътрешнокорпоративен трансфер;
г)
„приемаща структура“ означава структурата, в която е преместено лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, без оглед на нейната правна форма, установена, в съответствие с националното право, на територията на държава членка;
д)
„ръководител“ означава лице, което заема висша длъжност и изпълнява основно ръководни функции в приемащата структура и чиято работа се контролира или направлява като цяло от съвет на директорите, от акционери на дружеството или от еквивалентен орган; тази длъжност включва: управление на приемащата структура или на подразделение или отдел на приемащата структура; упражняване на контрол и надзор върху работата на другите професионални или управленски кадри и служители, извършващи контрол; притежаване на правомощията да дава препоръки при назначаване, освобождаване от длъжност или други действия по отношение на персонала;
е)
„специалист“ означава лице, което работи в групата предприятия и притежава специализирани знания, които са от съществено значение за областите на дейност, техниките или управлението на приемащата структура. При оценката на неговите знания се отчитат не само специфичните за приемащата структура знания, но и дали лицето има високо ниво на квалификация, включително подходящ професионален опит за даден вид работа или дейност, изискващи специфични технически познания, включително евентуалната му принадлежност към акредитирана професия;
ж)
„служител стажант“ означава лице с висше образование, което е преместено в приемаща структура с цел професионално развитие или обучение в областта на стопанските техники или методи и което получава заплащане по време на трансфера;
з)
„членове на семейството“ означава гражданите на трети държави, посочени в член 4, параграф 1 от Директива 2003/86/ЕО на Съвета (14);
и)
„разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер“ означава разрешение с обозначението „ICT“, което дава право на титуляря на разрешението да пребивава и работи на територията на първата държава членка и, когато е приложимо, на втората държава членка, съгласно условията на настоящата директива;
й)
„разрешение за дългосрочна мобилност“ означава разрешение с обозначението „mobile ICT“, което дава право на титуляря на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, да пребивава и работи на територията на втората държава членка съгласно условията на настоящата директива;
к)
„единна процедура за кандидатстване“ означава процедура, при която въз основа на заявление за издаване на разрешение за пребиваване и работа на гражданин на трета държава на територията на държава членка се взема решение по това заявление;
л)
„група от предприятия“ означава две или повече предприятия, признати за свързани съгласно националното право по следните начини: едно предприятие по отношение на друго предприятие пряко или непряко - притежава преимуществен дял от записания капитал на това предприятие; контролира по-голямата част от гласовете, свързани с емитирания от това предприятие акционерен капитал; има право да назначава повече от половината членове на административния, управителния или надзорния орган на това предприятие; или предприятията се намират под единното управление на предприятието майка;
м)
„първа държава членка“ означава държавата членка, която първа издава на гражданина на трета държава разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер;
н)
„втора държава членка“ означава всяка държава членка, различна от първата държава членка, в която лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, възнамерява да упражнява или упражнява правото на мобилност по смисъла на настоящата директива;
о)
„регламентирана професия“ означава регламентирана професия съгласно определението в член 3, параграф 1, буква а) от Директива 2005/36/ЕО.
Член 4
По-благоприятни разпоредби
1. Настоящата директива се прилага, без да се засягат по-благоприятните разпоредби на:
а)
правото на Съюза, включително на двустранни и многостранни споразумения между Съюза и неговите държави членки, от една страна, и една или повече трети държави, от друга страна;
б)
двустранните или многостранните споразумения, сключени между една или повече държави членки и една или повече трети държави.
2. Настоящата директива не засяга правото на държавите членки да приемат или запазят по-благоприятни разпоредби за граждани на трети държави, за които директивата се прилага във връзка с член 3, буква и) и членове 15, 18 и 19.
ГЛАВА II
УСЛОВИЯ ЗА ПРИЕМАНЕ
Член 5
Критерии за приемане
1. Без да се засяга член 11, параграф 1 гражданинът на трета държава, който кандидатства за приемане съгласно условията на настоящата директива, или приемащата структура:
а)
представя доказателство, че приемащата структура и предприятието, установено в трета държава, принадлежат към едно и също предприятие или група предприятия;
б)
представя доказателство за работа в рамките на същото предприятие или група предприятия за период от поне три до дванадесет месеца без прекъсване непосредствено преди датата на вътрешнокорпоративния трансфер - за ръководителите и специалистите, и от поне три до шест месеца без прекъсване - за служителите стажанти;
в)
представя трудов договор и, при необходимост, документ за описание на дейността от работодателя, съдържащи:
i)
данни за продължителността на трансфера и местонахождението на приемащата структура или структури;
ii)
доказателство, че гражданинът на третата държава поема длъжност като ръководител, специалист или служител стажант в приемащата структура или структури в съответната държава членка;
iii)
възнаграждението, както и останалите условия и ред за трудова заетост по време на вътрешнокорпоративния трансфер;
iv)
доказателство, че гражданинът на трета държава ще може да се върне след края на вътрешнокорпоративния трансфер в структура, която принадлежи към това предприятия или група от предприятия и която е установена в трета държава;
г)
представя доказателство, че гражданинът на трета държава притежава професионалната квалификация и опит, необходими в приемащата структура, в която предстои да бъде преместен като ръководител или специалист, или когато става въпрос за служители стажанти - изискваното висше образование;
д)
когато е приложимо, представя документи, удостоверяващи, че гражданинът на трета държава отговаря на условията, предвидени в националното право на съответната държава членка за упражняването от граждани на Съюза на регламентираната професия, за която се отнася заявлението;
е)
представя валиден документ за пътуване на гражданина на трета държава съгласно определеното в националното право, както и заявление за издаване на виза или виза, ако е необходимо; държавите членки могат да изискват срокът на валидност на документа за пътуване да обхваща поне срокът на валидност на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер;
ж)
без да се засягат съществуващите двустранни споразумения, представя доказателство за притежаване или, ако е предвидено в националното право, за кандидатстване за здравно осигуряване, покриващо всички рискове, които обикновено се покриват за гражданите на съответната държава членка, за периода, през който това осигуряване и съответните права на обезщетения не се предоставят във връзка със или в резултат на извършването на работа в тази държава членка.
2. Държавите членки могат да поискат от заявителя да представи посочените в параграф 1, букви а), в), г), д) и ж) документи на официалния език на съответната държава членка.
3. Държавите членки могат да изискат от заявителя да представи най-късно към момента на издаване на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, адреса на съответния гражданин на трета държава на територията на държавата членка.
4. Държавите членки изискват:
а)
по време на трансфера на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, всички условия в законовите и подзаконовите актове и в административните разпоредби и/или в колективните трудови договори с общо приложение, които са приложими за командировани работници в подобна ситуация в съответните сектори на заетост, да бъдат изпълнени по време на вътрешнокорпоративния трансфер във връзка с условията и реда за полагане на труд, различни от възнаграждението;
При отсъствие на система за деклариране на колективните трудови договори за договори с общо приложение, държавите членки могат да се основат на колективните трудови договори, които обикновено са приложими за всички подобни предприятия в съответния географски район и съответната професия или отрасъл, и/или на колективни трудови договори, които са сключени от най-представителните организации на работодатели и на работници на национално равнище и които се прилагат на цялата територия на тези държави членки;
б)
възнаграждението, отпускано на гражданина на трета държава през целия период на вътрешнокорпоративния трансфер, да не бъде по-неблагоприятно от възнаграждението, давано на граждани на държавата членка, в която се извършва трудовата дейност, които заемат подобни длъжности в съответствие с приложимите закони или колективни трудови договори или практики в държавата членка, където е установена приемащата структура.
5. Въз основа на документите, представени в съответствие с параграф 1, държавите членки могат да изискат лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, да разполага с достатъчно средства за времето на престоя си, за да издържа себе си и членовете на семейството си, без да се налага да прибягва до системите за социално подпомагане на държавите членки.
6. В допълнение към доказателствата, изисквани по параграф 1, от всеки гражданин на трета държава, кандидатстващ да бъде приет като служител стажант, може да се изиска да представи споразумение за обучение, свързано с подготовката на неговата бъдеща позиция в рамките на предприятието или групата от предприятия, включително описание на програмата за обучение, в която се посочва, че целта на престоя е обучение на служителя стажант с цел професионално развитие или обучение в областта на стопанските техники или методи, както и продължителността на програмата и условията, при които служителят стажант ще бъде ръководен по време на програмата.
7. В хода на процедурата за кандидатстване заявителят уведомява компетентните органи на съответната държава членка за всяка промяна, която засяга критериите за приемане, посочени в настоящия член.
8. За целите на настоящата директива не се приемат граждани на трети държави, за които се счита, че представляват заплаха за обществения ред, обществената сигурност или общественото здраве.
Член 6
Обем на приема
Настоящата директива не засяга правото на държавата членка да определя броя на приеманите граждани на трети държави в съответствие с член 79, параграф 5 от ДФЕС. На тази основа заявлението за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, може да бъде или счетено за недопустимо или да бъде отхвърлено.
Член 7
Основания за отхвърляне
1. Държавите членки отхвърлят подадено заявление за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, във всеки един от следните случаи:
а)
когато не е спазен член 5;
б)
когато представените документи са били придобити чрез измама или са били подправени или преправени;
в)
когато приемащата структура е била създадена с основната цел да улеснява влизането на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер;
г)
когато е достигната максималната продължителност на престоя съгласно определеното в член 12, параграф 1.
2. Държавите членки отхвърлят, ако това е уместно, дадено заявление, когато работодателят или приемащата структура са били санкционирани в съответствие с националното право за недеклариран труд и/или незаконно наемане на работа.
3. Държавите членки могат да отхвърлят подадено заявление за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, във всеки един от следните случаи:
а)
когато работодателят или приемащата структура не са изпълнили техните законови задължения, свързани със социалната сигурност, данъчното облагане, трудовите права или условията на работа;
б)
когато стопанската дейност на работодателя или на приемащата структура подлежи на ликвидация или е прекратена съгласно производство по несъстоятелност в съответствие с националното право или не се осъществява икономическа дейност;
в)
когато целта или последствието от временното присъствие на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е да се намеси или по друг начин да повлияе върху резултатите от трудовоправен управленски спор или преговори.
4. Държавите членки могат да отхвърлят заявление за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, на основанието, посочено в член 12, параграф 2.
5. Без да се засяга параграф 1, при всяко решение за отхвърляне на заявление се вземат предвид конкретните обстоятелства по случая, като се зачита принципът на пропорционалност.
Член 8
Отнемане или неподновяване на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер
1. Държавите членки отнемат разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, във всеки един от следните случаи:
а)
когато разрешението е било придобито чрез измама, било е подправено или преправено;
б)
когато лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, пребивава в съответната държава членка с цел, различна от тази, за която е получило разрешение за пребиваване;
в)
когато приемащата структура е създадена с основната цел да улеснява влизането на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер.
2. Държавите членки отнемат, ако това е уместно, разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, когато работодателят или приемащата структура са били санкционирани в съответствие с националното право за недеклариран труд и/или незаконно наемане на работа.
3. Държавите членки отказват да подновят разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, във всеки един от следните случаи:
а)
когато разрешението е било придобито чрез измама, било е подправено или преправено;
б)
когато лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, пребивава в съответната държава членка с цел, различна от тази, за която е получило разрешение за пребиваване;
в)
когато приемащата структура е била създадена с основната цел да улеснява влизането на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер;
г)
когато е достигната максималната продължителност на престоя съгласно определеното в член 12, параграф 1.
4. Държавите членки отказват, когато е уместно, да подновят разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, когато работодателят или приемащата структура са били санкционирани в съответствие с националното право за недеклариран труд и/или незаконно наемане на работа.
5. Държавите членки могат да отнемат или да откажат да подновят разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, във всеки един от следните случаи:
а)
когато член 5 не е спазен или вече не се спазва;
б)
когато работодателят или приемащата структура не са изпълнили техните законови задължения, свързани със социалната сигурност, данъчното облагане, трудовите права или условията на работа;
в)
когато дейността на работодателя или на приемащата структура подлежи на ликвидация или е прекратена съгласно производство по несъстоятелност в съответствие с националното право, или не се осъществява икономическа дейност;
г)
когато лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, не е спазило определените в членове 21 и 22 правила относно мобилността.
6. Без да се засягат параграфи 1 и 3, при всяко решение за отнемане или за отказ за подновяване на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, се вземат предвид конкретните обстоятелства по случая, като се зачита принципът на пропорционалност.
Член 9
Санкции
1. Държавите членки могат да потърсят от приемащата структура отговорност за неспазване на условията за приемане, престой и мобилност, установени в настоящата директива.
2. Съответната държава членка предвижда санкции когато от приемащата структура се търси отговорност съгласно параграф 1. Тези санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи.
3. Държавите членки предвиждат мерки за предотвратяване на евентуални злоупотреби и за санкциониране на нарушения на настоящата директива. Мерките включват наблюдение, оценка и когато е подходящо - проверки, в съответствие с националното право или административната практика.
ГЛАВА III
ПРОЦЕДУРА И РАЗРЕШЕНИЕ
Член 10
Достъп до информация
1. Държавите членки създават условия за лесен достъп на заявителите до информацията относно всички документи, необходими за подаването на заявление, и до информацията относно влизането и пребиваването, включително правата и задълженията на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, и на членовете на неговото семейство, както и съответните процедурни гаранции. Държавите членки също така предоставят лесно достъпна информация за процедурите, приложими за краткосрочната мобилност съгласно член 21, параграф 2 и за дългосрочната мобилност съгласно член 22, параграф 1.
2. Съответните държави членки предоставят на приемащата структура информация за правото на държавите членки да налагат санкции в съответствие с членове 9 и 23.
Член 11
Заявления за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер или разрешение за дългосрочна мобилност
1. Държавите членки определят дали заявлението трябва да се подаде от гражданина на трета държава или от приемащата структура. Държавите членки могат също така да решат да дадат възможност за подаване на заявление от който и да е от двамата.
2. Заявлението за разрешение за вътрешнокорпоративен трансфер се подава, докато съответният гражданин на трета държава пребивава извън територията на държавата членка, в която кандидатства да бъде приет.
3. Заявлението за разрешение за вътрешнокорпоративен трансфер се подава до органите на държавата членка, в която се осъществява първият престой. Когато първият престой не е най-дългият, заявлението се подава до органите на държавата членка, в която ще се осъществи най-дългият като цяло престой по време на трансфера.
4. Държавите членки определят кои органи са компетентни да приемат заявлението и да издават разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер или разрешение за дългосрочна мобилност.
5. Заявителят има право да подаде заявление в рамките на единна процедура за кандидатстване.
6. Опростени процедури във връзка с издаването на разрешения на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, на разрешения за дългосрочна мобилност, на разрешения за членове на семейството на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, както и на визи, могат да се предоставят на структури, на предприятия или групи предприятия, които са били признати за тази цел от държавите членки в съответствие с националното им право или административна практика.
Признаването подлежи на редовна преоценка.
7. Опростените процедури, предвидени в параграф 6, включват най-малкото:
а)
освобождаване на заявителя от задължението да представи някои от доказателствата, посочени в член 5 или в член 22, параграф 2, буква а);
б)
ускорена процедура за приемане, позволяваща разрешенията на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, както и разрешенията за дългосрочна мобилност, да се издават в по-кратък срок от посочения в член 15, параграф 1 или в член 22, параграф 2, буква б); и/или
в)
улеснени и/или ускорени процедури във връзка с издаване на изискваните визи.
8. Структури или предприятия или групи предприятия, които са признати в съответствие с параграф 6, уведомяват своевременно и във всеки случай не по-късно от 30 дни съответния орган за всяка промяна, свързана с условията за признаване.
9. Държавите членки предвиждат подходящи санкции, включително отмяна на признаването, в случай че не бъде уведомен съответният орган.
Член 12
Продължителност на вътрешнокорпоративния трансфер
1. Максималната продължителност на вътрешнокорпоративен трансфер е три години за ръководители и специалисти и една година за служители стажанти, след което те трябва да напуснат територията на държавите членки, освен ако не получат разрешение за пребиваване на друго основание в съответствие с правото на Съюза или националното право.
2. Без да се засягат задълженията съгласно международни споразумения, държавите членки могат да изискват изтичането на срок до шест месеца между края на максималния срок за трансфер, посочен в параграф 1, и подаването на друго заявление, отнасящо се до същия гражданин на трета държава, за целите на настоящата директива в същата държава членка.
Член 13
Разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер
1. На лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, които отговарят на критериите за приемане, предвидени в член 5, и за които компетентните органи са взели положително решение, се издава разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер.
2. Срокът на валидност на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е най-малко една година или е равен на срока на трансфера на територията на съответната държава членка, като се прилага по-краткият срок, и може да бъде удължен до максимум три години за ръководители и специалисти и една година за служители стажанти.
3. Разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, се издава от компетентните органи на държавата членка, като се използва единният формат, предвиден в Регламент (ЕО) № 1030/2002.
4. В рубриката „Категория“ в съответствие с точка 6.4, буква а), от приложението към Регламент (ЕО) № 1030/2002 държавите членки вписват „ICT“.
Държавите членки могат да добавят това обозначение и на официалния си език или езици.
5. Държавите членки не издават допълнителни разрешения, по-специално разрешения за работа от какъвто и да е тип.
6. Държавите членки могат да посочат допълнителна информация, свързана с трудовата дейност на гражданина на трета държава по време на вътрешнокорпоративния трансфер, във вид на документ на хартия и/или да съхраняват тези данни в електронен формат, както е посочено в член 4 от Регламент (ЕО) № 1030/2002 и точка 16, буква а) от приложението към него.
7. Съответната държава членка предоставя на гражданите на трети държави, чиито заявления са били приети, всички улеснения за получаване на изискваната виза.
Член 14
Промени, засягащи условията за приемане по време на престоя
Заявителят уведомява компетентните органи на съответната държава членка за всяка промяна по време на престоя, която засяга условията за приемане, посочени в член 5.
Член 15
Процедурни гаранции
1. Компетентните органи на съответната държава членка приемат решение по заявлението за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, или за неговото подновяване и уведомяват заявителя в писмена форма за това решение, в съответствие с процедурите за уведомяване съгласно националното право, възможно най-скоро, но не по-късно от 90 дни от датата на подаване на пълното заявление.
2. Ако информацията или документите, предоставени в подкрепа на заявлението, са непълни, компетентните органи уведомяват заявителя в разумен срок за изискваната допълнителна информация и определят разумен срок за предоставянето ѝ. Срокът, посочен в параграф 1, се спира, докато компетентните органи получат изискваната допълнителна информация.
3. На заявителя се предоставят в писмена форма основанията за взето решение, с което дадено заявление се обявява за недопустимо, или заявлението се отхвърля или за отказ за подновяване на разрешението. Основанията за решение за отнемане на разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, се предоставят в писмена форма на съответното лице и на приемащата структура.
4. Всяко решение, с което дадено заявление се обявява за недопустимо, или за отхвърляне на заявлението, за отказ за подновяване или за отнемане на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, подлежи на обжалване в съответната държава членка в съответствие с националното право. В писменото уведомление се посочват съдът или административният орган, пред който може да се подаде жалба, както и срокът за подаване на жалбата.
5. В рамките на срока, посочен в член 12, параграф 1, на заявителя се разрешава да подаде заявление за подновяване преди изтичането на срока на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер. Държавите членки могат да определят максимален срок за подаване на заявление за подновяване, който е 90 дни преди изтичането на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер.
6. Когато валидността на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, изтече по време на процедурата за подновяване, държавите членки разрешават на въпросното лице да остане на тяхна територия, докато компетентните органи вземат решение относно заявлението. В такъв случай те могат да издадат - когато това се изисква от националното право - национални разрешения за временно пребиваване или равностойни на тях разрешения.
Член 16
Такси
Държавите членки могат да изискат заплащането на такси за обработката на заявленията в съответствие с настоящата директива. Размерът на тези такси не може да бъде несъразмерен или прекомерен.
ГЛАВА IV
ПРАВА
Член 17
Права на основание разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер
В рамките на срока на валидност на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, титулярят се ползва най-малко със следните права:
а)
право на влизане и престой на територията на първата държава членка;
б)
свободен достъп до цялата територия на първата държава членка, в съответствие с националното ѝ право;
в)
право да упражняват определена трудова дейност, позволена съгласно разрешението, в съответствие с националното право на.всяка приемаща структура, принадлежаща към предприятието или групата предприятия в първата държава членка
Правата, посочени в първа алинея, букви а)-в) от настоящия член, се упражняват във втората държава членка в съответствие с член 20.
Член 18
Право на равно третиране
1. Независимо от приложимото към трудовото правоотношение право и без да се засяга член 5, параграф 4, буква б), лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, които са приети съгласно настоящата директива, се ползват най-малкото от равно третиране с лицата, обхванати от Директива 96/71/ЕО, по отношение на реда и условията на заетост в съответствие с член 3 от Директива 96/71/ЕО в държавата членка, в която се извършва работата.
2. Лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, се ползват от равно третиране с гражданите на държавата членка, в която се извършва работата, по отношение на:
а)
свободата на сдружаване, принадлежност и членство в организация на работници или работодатели или във всяка друга организация, чиито членове упражняват определена професия, включително правата и предимствата, които тези организации предлагат, без да се засягат националните разпоредби в областта на обществения ред и обществената сигурност;
б)
признаването на дипломи, удостоверения и други професионални квалификации в съответствие с приложимите национални процедури;
в)
разпоредбите на националното право във връзка с клоновете на социалната сигурност, определени в член 3 от Регламент (ЕО) № 883/2004, освен ако не се прилага правото на държавата на произход по силата на двустранни споразумения или на националното право на държавата членка, в която се извършва работата, като се гарантира, че лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е обхванато от законодателството в областта на социалната сигурност в една от тези държави. В случай на мобилност в рамките на ЕС и без да се засягат двустранните споразумения, гарантиращи, че лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е обхванато от националното право на държавата на произход, се прилага съответно Регламент (ЕС) № 1231/2010;
г)
без да се засягат Регламент (ЕС) № 1231/2010 и двустранните споразумения, изплащането на законоустановени пенсии за старост, инвалидност и смърт, основани на предишната заетост на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, и придобити от лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, които се преместват в трета държава, или преживелите съпрузи на такива лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, които пребивават в трета държава и чиито права произтичат от тези на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, в съответствие със законодателството, установено в член 3 от Регламент (ЕО) № 883/2004, при същите условия и в същия размер като гражданите на съответната държава членка, когато те се преместват в трета държава;
д)
достъпа до стоки и услуги и доставянето на стоки и услуги за обществеността, с изключение на процедури за жилищно настаняване, предвидени в националното право, без да се засяга свободата на договаряне в съответствие с правото на Съюза и националното право, и услуги, предоставяни от публични служби по заетостта.
Двустранните споразумения или националното право, посочени в настоящия параграф, представляват международни споразумения или разпоредби на държавите членки по смисъла на член 4.
3. Без да се засяга Регламент (ЕС) № 1231/2010, държавите членки могат да решат, що се отнася до семейните обезщетения, параграф 2, буква в) да не се прилага за лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, на които е дадено разрешение за престой и работа на територията на дадена държава членка за срок, ненадвишаващ девет месеца.
4. Настоящият член не засяга правото на държавите членки да отнемат или да отказват да подновят разрешението в съответствие с член 8.
Член 19
Членове на семейството
1. Директива 2003/86/ЕО се прилага в първата държава членка и във вторите държави членки, които предоставят на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, възможността за престой и работа на тяхна територия в съответствие с член 22 от настоящата директива, при спазване на посочените в настоящия член дерогации.
2. Чрез дерогация от член 3, параграф 1 и член 8 от Директива 2003/86/ЕО събирането на семейството в държавите членки не е обвързано с изискването титулярят на издаденото от тези държави членки въз основа на настоящата директива разрешение да има реални перспективи да получи право на постоянно пребиваване и да е пребивавал в продължение на определен минимален срок.
3. Чрез дерогация от член 4, параграф 1, трета алинея и член 7, параграф 2 от Директива 2003/86/ЕО държавите членки могат да прилагат посочените в тези членове мерки за интегриране само след като съответните лица получат право на събиране на семейството.
4. Чрез дерогация от член 5, параграф 4, първа алинея от Директива 2003/86/ЕО дадена държава членка издава разрешения за пребиваване на членовете на семейството, ако условията за събиране на семейството са изпълнени в рамките на 90 дни от датата на подаване на пълно заявление. Когато заявлението за разрешение за пребиваване на членовете на семейството на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, се подава по едно и също време, компетентният орган на държавата членка разглежда заявлението за разрешение за пребиваване на членовете на семейството на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, едновременно със заявлението за разрешение на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, или разрешението за дългосрочна мобилност. Прилагат се съответно процедурните гаранции по член 15.
5. Чрез дерогация от член 13, параграф 2 от Директива 2003/86/ЕО срокът на валидност на разрешенията за пребиваване на членовете на семейството в дадена държава членка изтича, като общо правило, на същата дата като този на разрешението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, или на разрешението за дългосрочна мобилност, издадени от същата държава членка.
6. Чрез дерогация от член 14, параграф 2 от Директива 2003/86/ЕО и без да се засяга принципът за отдаване на предпочитание на граждани на Съюза, посочен в относимите разпоредби на съответните актове за присъединяване, членовете на семейството на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, получили право на събиране на семейството, имат право да бъдат наемани по трудови договори и да осъществяват дейност като самостоятелно заети лица на територията на държавата членка, издала разрешението за пребиваване член на семейството.
ГЛАВА V
МОБИЛНОСТ В РАМКИТЕ НА ЕС
Член 20
Мобилност
Граждани на трета държава, които притежават валидно разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, издадено от първата държава членка, могат - въз основа на това разрешение и на валиден документ за пътуване и при условията, предвидени в членове 21 и 22 и като се спазват изискванията на член 23 - да влизат, да осъществяват престой и да работят в една или няколко втори държави членки.
Член 21
Краткосрочна мобилност
1. Граждани на трета държава, които притежават валидно разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, издадено от първата държава членка, имат право на престой в която и да е втора държава членка и право на работа във всяка друга структура, установена в последната държава членка и принадлежаща към същото предприятие или група предприятия, за срок до 90 дни в рамките на всеки период от 180 дни за всяка държава членка, при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Втората държава членка може да изиска приемащата структура в първата държава членка да уведоми първата държава членка и втората държава членка за намерението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, да работи в структура, установена във втората държава членка.
В тези случаи втората държава членка дава възможност уведомлението да се осъществи:
а)
или по време на кандидатстването в първата държава членка, където на този етап вече е предвидена мобилността към втората държава членка; или
б)
след като лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е било прието в първата държава членка - веднага след като се узнае за планираната мобилност към втората държава членка.
3. Втората държава членка може да изиска уведомлението да включва предоставяне на следните документи и информация:
а)
доказателство, че приемащата структура във втората държава членка и предприятието, установено в трета държава, принадлежат към едно и също предприятие или група предприятия;
б)
трудов договор и, при необходимост, документ за описание на дейността, изпратени в първата държава членка в съответствие с член 5, параграф 1, буква в);
в)
когато е приложимо, документи, удостоверяващи, че лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, отговаря на условията, предвидени в националното право на съответната държава членка за упражняването от граждани на Съюза на регламентираната професия, за която се отнася заявлението;
г)
валиден документ за пътуване, съгласно предвиденото в член 5, параграф 1, буква е); и
д)
когато това не е уточнено в никой от посочените по-горе документи - планираната продължителност и датите на мобилността.
Втората държава членка може да изиска тези документи и тази информация да бъдат представени на н официален език на тази държава членка.
4. Когато уведомлението е направено в съответствие с параграф 2, буква а) и втората държава членка не е повдигнала възражения пред първата държава членка в съответствие с параграф 6, мобилността на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, към втората държава членка може да се осъществи във всеки момент в рамките на срока на валидност на разрешението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер.
5. Когато уведомлението е направено в съответствие с параграф 2, буква б), мобилността може да се предприеме след уведомление до втората държава членка - незабавно или във всеки момент след това в рамките на срока на валидност на разрешението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер.
6. Въз основа на посоченото в параграф 2 уведомление втората държава членка може да повдигне възражение срещу мобилността на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, на своя територия в срок от 20 дни след получаване на уведомлението, когато:
а)
не са спазени условията по член 5, параграф 4, буква б) или по параграф 3, буква а), в) или г) от настоящия член;
б)
представените документи са били придобити чрез измама подправени или преправени;
в)
е достигната максималната продължителност на престоя съгласно член 12, параграф 1 или параграф 1 от настоящия член.
Компетентните органи на втората държава членка информират незабавно компетентните органи на първата държава членка и приемащата структура в първата държава членка относно възраженията си срещу мобилността.
7. Когато втората държава членка повдигне възражения срещу мобилността в съответствие с параграф 6 от настоящия член и мобилността още не е започнала, лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, няма право да работи във втората държава членка като част от вътрешнокорпоративен трансфер. Когато мобилността вече е започнала, се прилага член 23, параграфи 4 и 5.
8. Когато разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е подновено от първата държава членка с максималния срок, предвиден в член 12, параграф 1, подновеното разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, продължава да дава право на своя титуляр да работи във втората държава членка, като се спазва условието за максималния срок, предвиден в параграф 1 от настоящия член.
9. На лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, за които се счита, че представляват заплаха за обществения ред, обществената сигурност или общественото здраве, не се разрешава влизане или престой на територията на втората държава членка.
Член 22
Дългосрочна мобилност
1. По отношение на граждани на трета държава, които притежават валидно разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, издадено от първата държава членка, и които възнамеряват да осъществяват престой в която и да е втора държава членка и да работят в друга(и) структура(и), установена(и) в последната държава членка и принадлежащи към същото предприятие или група предприятия за повече от 90 дни за всяка държава членка, втората държава членка може да реши:
а)
да приложи член 21 и да позволи на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, да осъществи престой и да работи на нейната територия въз основа на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, издадено от първата държава членка, по време на срока на валидност на това разрешение; или
б)
да приложи процедурата, предвидена в параграфи 2-7.
2. Когато е подадено заявление за дългосрочна мобилност:
а)
втората държава членка може да изиска от заявителя да представи някои или всички посочени по-долу документи, когато втората държава членка ги изисква при подаване на първоначално заявление:
i)
доказателство, че приемащата структура във втората държава членка и предприятието, установено в трета държава, принадлежат към едно и също предприятие или група предприятия;
ii)
трудов договор и, при необходимост, документ за описание на дейността, съгласно предвиденото в член 5, параграф 1, буква в);
iii)
когато е приложимо, документи, удостоверяващи, че гражданинът на трета държава отговаря на условията, предвидени в националното право на съответната държава членка за упражняването от граждани на Съюза на регламентираната професия, за която се отнася заявлението;
iv)
валиден документ за пътуване, съгласно предвиденото в член 5, параграф 1, буква е);
v)
доказателство, че лицето притежава или, ако е предвидено от националното право, че е кандидатствало за здравно осигуряване, съгласно предвиденото в член 5, параграф 1, буква ж).
Втората държава членка може да изиска от заявителя да представи най-късно към момента на издаване на разрешението за дългосрочна мобилност, адреса на съответното лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, на територията на втората държава членка.
Втората държава членка може да изиска тези документи и тази информация да бъдат представени на официален език на тази държава членка;
б)
втората държава членка взема решение относно заявлението за дългосрочна мобилност и уведомява писмено заявителя за него във възможно най-кратък срок, но не по-късно от 90 дни, считано от датата на подаване на заявлението и документите, предвидени в буква а), до компетентните органи на втората държава членка;
в)
за подаване на заявлението не е необходимо лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, да напуска територията на държавите членки и не се изисква да има виза;
г)
лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, има право да работи във втората държава членка до момента, в който компетентните органи вземат решение относно заявлението за дългосрочна мобилност, при условие че:
i)
не е изтекъл срокът, посочен в член 21, параграф 1, нито срокът на валидност на издаденото от първата държава членка разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, както и
ii)
ако втората държава членка изиска това - пълното заявление е било представено на втората държава членка поне 20 дни, преди да започне дългосрочната мобилност на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер;
д)
заявление за дългосрочна мобилност не може да бъде подадено по същото време като уведомление за краткосрочна мобилност. Когато след започването на краткосрочната мобилност на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, възникне необходимост от дългосрочна мобилност, втората държава членка може да поиска заявлението за дългосрочна мобилност да бъде подадено най-малко 20 дни преди края на срока на краткосрочна мобилност.
3. Държавите членки могат да отхвърлят заявление за дългосрочна мобилност, когато:
а)
не са изпълнени условията по параграф 2, буква а) от настоящия член или не са спазени критериите по член 5, параграф 4, 5 или 8;
б)
е приложимо някое от основанията, посочени в член 7, параграф 1, буква б) или г) или член 7, параграф 2, 3 или 4; или
в)
срокът на разрешението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, изтече по време на процедурата.
4. Когато втората държава членка вземе положително решение относно заявлението за дългосрочна мобилност, съгласно посоченото в параграф 2, на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, се издава разрешение за дългосрочна мобилност, което дава на това лице възможност за престой и работа на нейната територия. Това разрешение се издава като се използва единният формат, установен в Регламент (ЕО) № 1030/2002. В рубриката „Категория“ в съответствие с точка 6.4, буква а) от приложението към Регламент (ЕО) № 1030/2002 държавите членки вписват: „mobile ICT“. Държавите членки могат да добавят това обозначение и на официалния си език или езици.
Държавите членки могат да посочат допълнителна информация, свързана с трудовата дейност по време на дългосрочната мобилност на лицето, преместено при вътрешнокорпоративния трансфер, във вид на документ на хартия и/или да съхраняват тези данни в електронен формат, както е посочено в член 4 от Регламент (ЕО) № 1030/2002 и точка 16, буква а) от приложението към него.
5. Подновяването на разрешение за дългосрочна мобилност не засяга разпоредбите на член 11, параграф 3.
6. Втората държава членка информира компетентните органи на първата държава членка, когато издава разрешение за дългосрочна мобилност.
7. Когато дадена държава членка взема решение относно заявление за дългосрочна мобилност, се прилагат съответно член 8, член 15, параграфи 2-6 и член 16.
Член 23
Гаранции и санкции
1. Когато разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е издадено от държава членка, която не прилага изцяло достиженията на правото от Шенген, и въпросното лице пресече външна граница, втората държава членка има право да поиска като доказателство, че лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, се придвижва към втората държава членка за целите на вътрешнокорпоративния трансфер:
а)
копие на уведомлението, изпратено от приемащата структура в първата държава членка в съответствие с член 21, параграф 2; или
б)
писмо от приемащата структура във втората държава членка, съдържащо поне подробна информация за продължителността на мобилността в рамките на ЕС и за местоположението на приемащата(ите) структура(и) във втората държава членка.
2. Когато първата държава членка отнеме разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, тя незабавно уведомява органите на втората държава членка.
3. Приемащата структура във втората държава членка информира компетентните органи на втората държава членка за евентуални промени, засягащи условията, въз основа на които е била разрешена мобилността.
4. Втората държава членка може да поиска от лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, незабавно да прекрати всякаква трудова заетост и да напусне територията ѝ, когато:
а)
втората държава членка не е била уведомена в съответствие с член 21, параграфи 2 и 3, а изисква такова уведомление;
б)
е повдигнала възражение срещу мобилността в съответствие с член 21, параграф 6;
в)
е отхвърлила заявление за дългосрочна мобилност в съответствие с член 22, параграф 3;
г)
разрешението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, или разрешението за дългосрочна мобилност се използва за цели, различни от тези, за които е издадено;
д)
вече не са изпълнени условията, на основата на които е била разрешена мобилността.
5. В случаите по параграф 4, при поискване от втората държава членка първата държава членка позволява незабавно и без формалности повторно влизане на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, и когато е приложимо - на членовете на неговото семейство. Същото се прилага и ако срокът на разрешението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, издадено от първата държава членка, изтече или разрешението е било отнето по време на мобилността във втората държава членка.
6. Когато притежателят на разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, пресече външната граница на държава членка, която прилага изцяло достиженията на правото от Шенген, същата държава членка прави проверка в Шенгенската информационна система. Тази държава членка отказва влизане или повдига възражение срещу мобилността на лицата, за които в Шенгенската информационна система е подаден сигнал за целите на отказ на влизане и престой.
7. Държавите членки могат в съответствие с член 9 да налагат санкции срещу приемащата структура, установена на тяхна територия, когато:
а)
приемащата структура не е уведомила за мобилността на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, в съответствие с член 21, параграфи 2 и 3;
б)
разрешението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, или разрешението за дългосрочна мобилност се използва за цели, различни от тези, за които е издадено;
в)
заявлението за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е подадено до държава членка, различна от тази, в която се осъществява най-дълъг като цяло престой;
г)
лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, вече не отговаря на критериите и условията, на основата на които е била разрешена мобилността, и приемащата структура не е уведомила за тази промяна компетентните органи на втората държава членка;
д)
лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е започнало работа във втората държава членка, въпреки че условията за мобилност не са били изпълнени, когато се прилагат член 21, параграф 5 или член 22, параграф 2, буква г).
ГЛАВА VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 24
Статистика
1. Държавите членки предоставят на Комисията статистически данни относно броя на издадените за първи път разрешения на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, и разрешения за дългосрочна мобилност и, когато е приложимо, за уведомленията, получени съгласно член 21, параграф 2, както и доколкото е възможно, относно броя на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, чиито разрешения са били подновени или отнети. Тези статистически данни се представят в разбивки по гражданство и по срок на валидност на разрешението и доколкото е възможно - по икономически сектори и длъжност на преместеното лице.
2. Статистическите данни се отнасят до референтни периоди от една календарна година и се предоставят на Комисията в срок от шест месеца след края на референтната година. Първата референтна година е 2017.
3. Статистическите данни се съобщават в съответствие с Регламент (ЕО) № 862/2007 на Европейския парламент и на Съвета (15).
Член 25
Докладване
На всеки три години и за първи път до 29 ноември 2019 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета за прилагането на настоящата директива в държавите членки, като предлага всякакви необходими изменения. Докладът по-специално се спира подробно върху оценката на правилното функциониране на схемата за мобилност в рамките на ЕС и върху възможните злоупотреби с тази схема, както и върху взаимодействието ѝ с достиженията на правото от Шенген. По-специално Комисията прави оценка на практическото прилагане на членове 20, 21, 22, 23 и 26.
Член 26
Сътрудничество между звената за контакт
1. Държавите членки посочват звена за контакт, които осъществяват ефективно сътрудничество и отговарят за получаването и предаването на информацията, необходима за изпълнението на членове 21, 22 и 23. Държавите членки отдават приоритет на обмена на информация чрез електронни средства.
2. Всяка държава членка информира останалите държави членки, посредством националните звена за контакт, посочени в параграф 1, за определените органи, посочени в член 11, параграф 4, и за приложимата при мобилност процедура, посочена в членове 21 и 22.
Член 27
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива най-късно до 29 ноември 2016 г. Те съобщават незабавно на Комисията текста на тези разпоредби.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 28
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 29
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Брюксел на 15 май 2014 година.
DIRECTIVE 2014/66/EU OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL
of 15 May 2014
on the conditions of entry and residence of third-country nationals in the framework of an intra-corporate transfer
THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular points (a) and (b) of Article 79(2) thereof,
Having regard to the proposal from the European Commission,
After transmission of the draft legislative act to the national parliaments,
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee (1),
Having regard to the opinion of the Committee of the Regions (2),
Acting in accordance with the ordinary legislative procedure (3),
Whereas:
(1)
For the gradual establishment of an area of freedom, security and justice, the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU) provides for measures to be adopted in the field of immigration which are fair towards third-country nationals.
(2)
The TFEU provides that the Union is to develop a common immigration policy aimed at ensuring, at all stages, the efficient management of migration flows and fair treatment of third-country nationals residing legally in Member States. To that end, the European Parliament and the Council are to adopt measures on the conditions of entry and residence, and standards on the issue by Member States of long-term visas and residence permits, as well as the definition of the rights of third-country nationals residing legally in a Member State, including the conditions governing freedom of movement and of residence in other Member States.
(3)
The Commission's Communication of 3 March 2010 entitled ‘Europe 2020: A strategy for smart, sustainable and inclusive growth’ sets the objective of the Union becoming an economy based on knowledge and innovation, reducing the administrative burden on companies and better matching labour supply with demand. Measures to make it easier for third-country managers, specialists and trainee employees to enter the Union in the framework of an intra-corporate transfer have to be seen in that broader context.
(4)
The Stockholm Programme, adopted by the European Council on 11 December 2009, recognises that labour immigration can contribute to increased competitiveness and economic vitality and that, in the context of the important demographic challenges that will face the Union in the future and, consequently, an increased demand for labour, flexible immigration policies will make an important contribution to the Union's economic development and performance in the longer term. The Stockholm Programme thus invites the Commission and the Council to continue implementing the Policy Plan on Legal Migration set out in the Commission's Communication of 21 December 2005.
(5)
As a result of the globalisation of business, increasing trade and the growth and spread of multinational groups, in recent years movements of managers, specialists and trainee employees of branches and subsidiaries of multinationals, temporarily relocated for short assignments to other units of the company, have gained momentum.
(6)
Such intra-corporate transfers of key personnel result in new skills and knowledge, innovation and enhanced economic opportunities for the host entities, thus advancing the knowledge-based economy in the Union while fostering investment flows across the Union. Intra-corporate transfers from third countries also have the potential to facilitate intra-corporate transfers from the Union to third-country companies and to put the Union in a stronger position in its relationship with international partners. Facilitation of intra-corporate transfers enables multinational groups to tap their human resources best.
(7)
The set of rules established by this Directive may also benefit the migrants' countries of origin as this temporary migration may, under its well-established rules, foster transfers of skills, knowledge, technology and know-how.
(8)
This Directive should be without prejudice to the principle of preference for Union citizens as regards access to Member States' labour market as expressed in the relevant provisions of the relevant Acts of Accession.
(9)
This Directive should be without prejudice to the right of Member States to issue permits other than intra-corporate transferee permits for any purpose of employment if a third-country national does not fall within the scope of this Directive.
(10)
This Directive should establish a transparent and simplified procedure for admission of intra-corporate transferees, based on common definitions and harmonised criteria.
(11)
Member States should ensure that appropriate checks and effective inspections are carried out in order to guarantee the proper enforcement of this Directive. The fact that an intra-corporate transferee permit has been issued should not affect or prevent the Member States from applying, during the intra-corporate transfer, their labour law provisions having - in accordance with Union law - as their objective checking compliance with the working conditions as set out in Article 18(1).
(12)
The possibility for a Member State to impose, on the basis of national law, sanctions against an intra-corporate transferee's employer established in a third country should remain unaffected.
(13)
For the purpose of this Directive, intra-corporate transferees should encompass managers, specialists and trainee employees. Their definition should build on specific commitments of the Union under the General Agreement on Trade in Services (GATS) and bilateral trade agreements. Since those commitments undertaken under GATS do not cover conditions of entry, stay and work, this Directive should complement and facilitate the application of those commitments. However, the scope of the intra-corporate transfers covered by this Directive should be broader than that implied by trade commitments, as the transfers do not necessarily take place within the services sector and may originate in a third country which is not party to a trade agreement.
(14)
To assess the qualifications of intra-corporate transferees, Member States should make use of the European Qualifications Framework (EQF) for lifelong learning, as appropriate, for the assessment of qualifications in a comparable and transparent manner. EQF National Coordination Points may provide information and guidance on how national qualifications levels relate to the EQF.
(15)
Intra-corporate transferees should benefit from at least the same terms and conditions of employment as posted workers whose employer is established on the territory of the Union, as defined by Directive 96/71/EC of the European Parliament and of the Council (4). Member States should require that intra-corporate transferees enjoy equal treatment with nationals occupying comparable positions as regards the remuneration which will be granted during the entire transfer. Each Member State should be responsible for checking the remuneration granted to the intra-corporate transferees during their stay on its territory. That is intended to protect workers and guarantee fair competition between undertakings established in a Member State and those established in a third country, as it ensures that the latter will not be able to benefit from lower labour standards to take any competitive advantage.
(16)
In order to ensure that the skills of the intra-corporate transferee are specific to the host entity, the transferee should have been employed within the same group of undertakings from at least three up to twelve uninterrupted months immediately prior to the transfer in the case of managers and specialists, and from at least three up to six uninterrupted months in the case of trainee employees.
(17)
As intra-corporate transfers constitute temporary migration, the maximum duration of one transfer to the Union, including mobility between Member States, should not exceed three years for managers and specialists and one year for trainee employees after which they should leave for a third country unless they obtain a residence permit on another basis in accordance with Union or national law. The maximum duration of the transfer should encompass the cumulated durations of consecutively issued intra-corporate transferee permits. A subsequent transfer to the Union might take place after the third-country national has left the territory of the Member States.
(18)
In order to ensure the temporary character of an intra-corporate transfer and prevent abuses, Member States should be able to require a certain period of time to elapse between the end of the maximum duration of one transfer and another application concerning the same third-country national for the purposes of this Directive in the same Member State.
(19)
As intra-corporate transfers consist of temporary secondment, the applicant should provide evidence, as part of the work contract or the assignment letter, that the third-country national will be able to transfer back to an entity belonging to the same group and established in a third country at the end of the assignment. The applicant should also provide evidence that the third-country national manager or specialist possesses the professional qualifications and adequate professional experience needed in the host entity to which he or she is to be transferred.
(20)
Third-country nationals who apply to be admitted as trainee employees should provide evidence of a university degree. In addition, they should, if required, present a training agreement, including a description of the training programme, its duration and the conditions in which the trainee employees will be supervised, proving that they will benefit from genuine training and not be used as normal workers.
(21)
Unless it conflicts with the principle of preference for Union citizens as expressed in the relevant provisions of the relevant Acts of Accession, no labour market test should be required.
(22)
A Member State should recognise professional qualifications acquired by a third-country national in another Member State in the same way as those of Union citizens and should take into account qualifications acquired in a third country in accordance with Directive 2005/36/EC of the European Parliament and the Council (5). Such recognition should be without prejudice to any restrictions on access to regulated professions deriving from reservations to the existing commitments as regards regulated professions made by the Union or by the Union and its Member States in the framework of trade agreements. In any event, this Directive should not provide for a more favourable treatment of intra-corporate transferees, in comparison with Union or European Economic Area nationals, as regards access to regulated professions in a Member State.
(23)
This Directive should not affect the right of the Member States to determine the volumes of admission in accordance with Article 79(5) TFEU.
(24)
With a view to fighting possible abuses of this Directive, Member States should be able to refuse, withdraw or not renew an intra-corporate transferee permit where the host entity was established for the main purpose of facilitating the entry of intra-corporate transferees and/or does not have a genuine activity.
(25)
This Directive aims to facilitate mobility of intra-corporate transferees within the Union (‘intra-EU mobility’) and to reduce the administrative burden associated with work assignments in several Member States. For this purpose, this Directive sets up a specific intra-EU mobility scheme whereby the holder of a valid intra-corporate transferee permit issued by a Member State is allowed to enter, to stay and to work in one or more Member States in accordance with the provisions governing short-term and long-term mobility under this Directive. Short-term mobility for the purposes of this Directive should cover stays in Member States other than the one that issued the intra-corporate transferee permit, for a period of up to 90 days per Member State. Long-term mobility for the purposes of this Directive should cover stays in Member States other than the one that issued the intra-corporate transferee permit for more than 90 days per Member State. In order to prevent circumvention of the distinction between short-term and long-term mobility, short-term mobility in relation to a given Member State should be limited to a maximum of 90 days in any 180-day period and it should not be possible to submit a notification for short-term mobility and an application for long-term mobility at the same time. Where the need for long-term mobility arises after the short-term mobility of the intra-corporate transferee has started, the second Member State may request that the application be submitted at least 20 days before the end of the short-term mobility period.
(26)
While the specific mobility scheme established by this Directive should lay down autonomous rules regarding entry and stay for the purpose of work as an intra-corporate transferee in Member States other than the one that issued the intra-corporate transferee permit, all the other rules governing the movement of persons across borders as laid down in the relevant provisions of the Schengen acquis continue to apply.
(27)
In order to facilitate checks, if the transfer involves several locations in different Member States, the competent authorities of second Member States should be provided where applicable with the relevant information.
(28)
Where intra-corporate transferees have exercised their right to mobility, the second Member State should, under certain conditions, be in a position to take steps so that the intra-corporate transferees' activities do not contravene the relevant provisions of this Directive.
(29)
Member States should provide for effective, proportionate and dissuasive sanctions, such as financial sanctions, to be imposed in the event of failure to comply with this Directive. Those sanctions could, inter alia, consist of measures as provided for in Article 7 of Directive 2009/52/EC of the European Parliament and of the Council (6). Those sanctions could be imposed on the host entity established in the Member State concerned.
(30)
Provision for a single procedure leading to one combined title encompassing both residence and work permit (‘single permit’) should contribute to simplifying the rules currently applicable in Member States.
(31)
It should be possible to set up a simplified procedure for entities or groups of undertakings which have been recognised for that purpose. Recognition should be regularly assessed.
(32)
Once a Member State has decided to admit a third-country national fulfilling the criteria laid down in this Directive, that third-country national should receive an intra-corporate transferee permit allowing him or her to carry out, under certain conditions, his or her assignment in diverse entities belonging to the same transnational corporation, including entities located in other Member States.
(33)
Where a visa is required and the third-country national fulfils the criteria for being issued with an intra-corporate transferee permit, the Member State should grant the third-country national every facility to obtain the requisite visa and should ensure that the competent authorities effectively cooperate for that purpose.
(34)
Where the intra-corporate transferee permit is issued by a Member State not applying the Schengen acquis in full and the intra-corporate transferee, in the framework of intra-EU mobility, crosses an external border within the meaning of Regulation (EC) No 562/2006 of the European Parliament and of the Council (7), a Member State should be entitled to require evidence proving that the intra-corporate transferee is moving to its territory for the purpose of an intra-corporate transfer. Besides, in case of crossing of an external border within the meaning of Regulation (EC) No 562/2006, the Members States applying the Schengen acquis in full should consult the Schengen information system and should refuse entry or object to the mobility for persons for whom an alert for the purposes of refusing entry or stay, as referred to in Regulation (EC) No 1987/2006 of the European Parliament and of the Council (8), has been issued in that system.
(35)
Member States should be able to indicate additional information in paper format or store such information in electronic format, as referred to in Article 4 of Council Regulation (EC) No 1030/2002 (9)and point (a)16 of the Annex thereto, in order to provide more precise information on the employment activity during the intra-corporate transfer. The provision of this additional information should be optional for Member States and should not constitute an additional requirement that would compromise the single permit and the single application procedure.
(36)
This Directive should not prevent intra-corporate transferees from exercising specific activities at the sites of clients within the Member State where the host entity is established in accordance with the provisions applying in that Member State with regard to such activities.
(37)
This Directive does not affect the conditions of the provision of services in the framework of Article 56 TFEU. In particular, this Directive does not affect the terms and conditions of employment which, pursuant to Directive 96/71/EC, apply to workers posted by an undertaking established in a Member State to provide a service in the territory of another Member State. This Directive should not apply to third-country nationals posted by undertakings established in a Member State in the framework of a provision of services in accordance with Directive 96/71/EC. Third-country nationals holding an intra-corporate transferee permit cannot avail themselves of Directive 96/71/EC. This Directive should not give undertakings established in a third country any more favourable treatment than undertakings established in a Member State, in line with Article 1(4) of Directive 96/71/EC.
(38)
Adequate social security coverage for intra-corporate transferees, including, where relevant, benefits for their family members, is important for ensuring decent working and living conditions while staying in the Union. Therefore, equal treatment should be granted under national law in respect of those branches of social security listed in Article 3 of Regulation (EC) No 883/2004 of the European Parliament and of the Council (10). This Directive does not harmonise the social security legislation of Member States. It is limited to applying the principle of equal treatment in the field of social security to the persons falling within its scope. The right to equal treatment in the field of social security applies to third-country nationals who fulfil the objective and non-discriminatory conditions laid down by the law of the Member State where the work is carried out with regard to affiliation and entitlement to social security benefits.
In many Member States, the right to family benefits is conditional upon a certain connection with that Member State since the benefits are designed to support a positive demographic development in order to secure the future work force in that Member State. Therefore, this Directive should not affect the right of a Member State to restrict, under certain conditions, equal treatment in respect of family benefits, since the intra-corporate transferee and the accompanying family members are staying temporarily in that Member State. Social security rights should be granted without prejudice to provisions of national law and/or bilateral agreements providing for the application of the social security legislation of the country of origin. However, bilateral agreements or national law on social security rights of intra-corporate transferees which are adopted after the entry into force of this Directive should not provide for less favourable treatment than the treatment granted to nationals of the Member State where the work is carried out. As a result of national law or such agreements, it may be, for example, in the interests of the intra-corporate transferees to remain affiliated to the social security system of their country of origin if an interruption of their affiliation would adversely affect their rights or if their affiliation would result in their bearing the costs of double coverage. Member States should always retain the possibility to grant more favourable social security rights to intra-corporate transferees. Nothing in this Directive should affect the right of survivors who derive rights from the intra-corporate transferee to receive survivor's pensions when residing in a third country.
(39)
In the event of mobility between Member States, Regulation (EU) No 1231/2010 of the European Parliament and of the Council (11) should apply accordingly. This Directive should not confer more rights than those already provided for in existing Union law in the field of social security for third-country nationals who have cross-border interests between Member States.
(40)
In order to make the specific set of rules established by this Directive more attractive and to allow it to produce all the expected benefits for competitiveness of business in the Union, third-country national intra-corporate transferees should be granted favourable conditions for family reunification in the Member State which issued the intra-corporate transferee permit and in those Member States which allow the intra-corporate transferee to stay and work on their territory in accordance with the provisions of this Directive on long-term mobility. This right would indeed remove an important obstacle to potential intra-corporate transferees for accepting an assignment. In order to preserve family unity, family members should be able to join the intra-corporate transferee in another Member State, and their access to the labour market should be facilitated.
(41)
In order to facilitate the fast processing of applications, Member States should give preference to exchanging information and transmitting relevant documents electronically, unless technical difficulties occur or essential interests require otherwise.
(42)
The collection and transmission of files and data should be carried out in compliance with the relevant data protection and security rules.
(43)
This Directive should not apply to third -country nationals who apply to reside in a Member State as researchers in order to carry out a research project, as they fall within the scope of Council Directive 2005/71/EC (12).
(44)
Since the objectives of this Directive, namely a special admission procedure and the adoption of conditions of entry and residence for the purpose of intra-corporate transfers of third-country nationals, cannot be sufficiently achieved by the Member States but can rather, by reason of the scale and effects of the action, be better achieved at Union level, the Union may adopt measures, in accordance with the principle of subsidiarity as set out in Article 5 of the Treaty on European Union (TEU). In accordance with the principle of proportionality as set out in that Article, this Directive does not go beyond what is necessary in order to achieve those objectives.
(45)
This Directive respects the fundamental rights and observes the principles recognised by the Charter of Fundamental Rights of the European Union, which itself builds upon the rights deriving from the Social Charters adopted by the Union and by the Council of Europe.
(46)
In accordance with the Joint Political Declaration of Member States and the Commission on explanatory documents of 28 September 2011 (13), Member States have undertaken to accompany, in justified cases, the notification of their transposition measures with one or more documents explaining the relationship between the components of a directive and the corresponding parts of national transposition instruments. With regard to this Directive, the legislator considers the transmission of such documents to be justified.
(47)
In accordance with Articles 1 and 2 of Protocol No 21 on the position of the United Kingdom and Ireland in respect of the Area of Freedom, Security and Justice, annexed to the TEU and to the TFEU, and without prejudice to Article 4 of that Protocol, those Member States are not taking part in the adoption of this Directive, and are not bound by or subject to its application.
(48)
In accordance with Articles 1 and 2 of Protocol No 22 on the position of Denmark annexed to the TEU and the TFEU, Denmark is not taking part in the adoption of this Directive, and is not bound by it or subject to its application,
HAVE ADOPTED THIS DIRECTIVE:
CHAPTER I
GENERAL PROVISIONS
Article 1
Subject-matter
This Directive lays down:
(a)
the conditions of entry to, and residence for more than 90 days in, the territory of the Member States, and the rights, of third-country nationals and of their family members in the framework of an intra-corporate transfer;
(b)
the conditions of entry and residence, and the rights, of third-country nationals, referred to in point (a), in Member States other than the Member State which first grants the third-country national an intra-corporate transferee permit on the basis of this Directive.
Article 2
Scope
1. This Directive shall apply to third-country nationals who reside outside the territory of the Member States at the time of application and apply to be admitted or who have been admitted to the territory of a Member State under the terms of this Directive, in the framework of an intra-corporate transfer as managers, specialists or trainee employees.
2. This Directive shall not apply to third-country nationals who:
(a)
apply to reside in a Member State as researchers, within the meaning of Directive 2005/71/EC, in order to carry out a research project;
(b)
under agreements between the Union and its Member States and third countries, enjoy rights of free movement equivalent to those of Union citizens or are employed by an undertaking established in those third countries;
(c)
are posted in the framework of Directive 96/71/EC;
(d)
carry out activities as self-employed workers;
(e)
are assigned by employment agencies, temporary work agencies or any other undertakings engaged in making available labour to work under the supervision and direction of another undertaking;
(f)
are admitted as full-time students or who are undergoing a short-term supervised practical training as part of their studies.
3. This Directive shall be without prejudice to the right of Member States to issue residence permits, other than the intra-corporate transferee permit covered by this Directive, for any purpose of employment for third-country nationals who fall outside the scope of this Directive.
Article 3
Definitions
For the purposes of this Directive, the following definitions apply:
(a)
‘third-country national’ means any person who is not a citizen of the Union, within the meaning of Article 20(1) TFEU;
(b)
‘intra-corporate transfer’ means the temporary secondment for occupational or training purposes of a third-country national who, at the time of application for an intra-corporate transferee permit, resides outside the territory of the Member States, from an undertaking established outside the territory of a Member State, and to which the third-country national is bound by a work contract prior to and during the transfer, to an entity belonging to the undertaking or to the same group of undertakings which is established in that Member State, and, where applicable, the mobility between host entities established in one or several second Member States;
(c)
‘intra-corporate transferee’ means any third-country national who resides outside the territory of the Member States at the time of application for an intra-corporate transferee permit and who is subject to an intra-corporate transfer;
(d)
‘host entity’ means the entity to which the intra-corporate transferee is transferred, regardless of its legal form, established, in accordance with national law, in the territory of a Member State;
(e)
‘manager’ means a person holding a senior position, who primarily directs the management of the host entity, receiving general supervision or guidance principally from the board of directors or shareholders of the business or equivalent; that position shall include: directing the host entity or a department or subdivision of the host entity; supervising and controlling work of the other supervisory, professional or managerial employees; having the authority to recommend hiring, dismissing or other personnel action;
(f)
‘specialist’ means a person working within the group of undertakings possessing specialised knowledge essential to the host entity's areas of activity, techniques or management. In assessing such knowledge, account shall be taken not only of knowledge specific to the host entity, but also of whether the person has a high level of qualification including adequate professional experience referring to a type of work or activity requiring specific technical knowledge, including possible membership of an accredited profession;
(g)
‘trainee employee’ means a person with a university degree who is transferred to a host entity for career development purposes or in order to obtain training in business techniques or methods, and is paid during the transfer;
(h)
‘family members’ means the third-country nationals referred to in Article 4(1) of Council Directive 2003/86/EC (14);
(i)
‘intra-corporate transferee permit’ means an authorisation bearing the acronym ‘ICT’ entitling its holder to reside and work in the territory of the first Member State and, where applicable, of second Member States, under the terms of this Directive;
(j)
‘permit for long-term mobility’ means an authorisation bearing the term ‘mobile ICT’ entitling the holder of an intra-corporate transferee permit to reside and work in the territory of the second Member State under the terms of this Directive;
(k)
‘single application procedure’ means the procedure leading, on the basis of one application for the authorisation for residence and work of a third-country national in the territory of a Member State, to a decision on that application;
(l)
‘group of undertakings’ means two or more undertakings recognised as linked under national law in the following ways: an undertaking, in relation to another undertaking directly or indirectly, holds a majority of that undertaking's subscribed capital; controls a majority of the votes attached to that undertaking's issued share capital; is entitled to appoint more than half of the members of that undertaking's administrative, management or supervisory body; or the undertakings are managed on a unified basis by the parent undertaking;
(m)
‘first Member State’ means the Member State which first issues a third-country national an intra-corporate transferee permit;
(n)
‘second Member State’ means any Member State in which the intra-corporate transferee intends to exercise or exercises the right of mobility within the meaning of this Directive, other than the first Member State;
(o)
‘regulated profession’ means a regulated profession as defined in point (a) of Article 3(1) of Directive 2005/36/EC.
Article 4
More favourable provisions
1. This Directive shall apply without prejudice to more favourable provisions of:
(a)
Union law, including bilateral and multilateral agreements concluded between the Union and its Member States on the one hand and one or more third countries on the other;
(b)
bilateral or multilateral agreements concluded between one or more Member States and one or more third countries.
2. This Directive shall not affect the right of Member States to adopt or retain more favourable provisions for third-country nationals to whom it applies in respect of point (h) of Article 3, and Articles 15, 18 and 19.
CHAPTER II
CONDITIONS OF ADMISSION
Article 5
Criteria for admission
1. Without prejudice to Article 11(1), a third-country national who applies to be admitted under the terms of this Directive or the host entity shall:
(a)
provide evidence that the host entity and the undertaking established in a third country belong to the same undertaking or group of undertakings;
(b)
provide evidence of employment within the same undertaking or group of undertakings, from at least three up to twelve uninterrupted months immediately preceding the date of the intra-corporate transfer in the case of managers and specialists, and from at least three up to six uninterrupted months in the case of trainee employees;
(c)
present a work contract and, if necessary, an assignment letter from the employer containing the following:
(i)
details of the duration of the transfer and the location of the host entity or entities;
(ii)
evidence that the third-country national is taking a position as a manager, specialist or trainee employee in the host entity or entities in the Member State concerned;
(iii)
the remuneration as well as other terms and conditions of employment granted during the intra-corporate transfer;
(iv)
evidence that the third-country national will be able to transfer back to an entity belonging to that undertaking or group of undertakings and established in a third country at the end of the intra-corporate transfer;
(d)
provide evidence that the third-country national has the professional qualifications and experience needed in the host entity to which he or she is to be transferred as manager or specialist or, in the case of a trainee employee, the university degree required;
(e)
where applicable, present documentation certifying that the third-country national fulfils the conditions laid down under the national law of the Member State concerned for Union citizens to exercise the regulated profession to which the application relates;
(f)
present a valid travel document of the third-country national, as determined by national law, and, if required, an application for a visa or a visa; Member States may require the period of validity of the travel document to cover at least the period of validity of the intra-corporate transferee permit;
(g)
without prejudice to existing bilateral agreements, provide evidence of having, or, if provided for by national law, having applied for, sickness insurance for all the risks normally covered for nationals of the Member State concerned for periods where no such insurance coverage and corresponding entitlement to benefits are provided in connection with, or as a result of, the work carried out in that Member State.
2. Member States may require the applicant to present the documents listed in points (a), (c), (d), (e) and (g) of paragraph 1 in an official language of the Member State concerned.
3. Member States may require the applicant to provide, at the latest at the time of the issue of the intra-corporate transferee permit, the address of the third-country national concerned in the territory of the Member State.
4. Member States shall require that:
(a)
all conditions in the law, regulations, or administrative provisions and/or universally applicable collective agreements applicable to posted workers in a similar situation in the relevant occupational branches are met during the intra-corporate transfer with regard to terms and conditions of employment other than remuneration.
In the absence of a system for declaring collective agreements of universal application, Member States may base themselves on collective agreements which are generally applicable to all similar undertakings in the geographical area and in the profession or industry concerned, and/or collective agreements which have been concluded by the most representative employers and employee organisations at national level and which are applied throughout their national territory;
(b)
the remuneration granted to the third-country national during the entire intra-corporate transfer is not less favourable than the remuneration granted to nationals of the Member State where the work is carried out occupying comparable positions in accordance with applicable laws or collective agreements or practices in the Member State where the host entity is established.
5. On the basis of the documentation provided pursuant to paragraph 1, Member States may require that the intra-corporate transferee will have sufficient resources during his or her stay to maintain himself or herself and his or her family members without having recourse to the Member States' social assistance systems.
6. In addition to the evidence required under paragraph 1, any third-country national who applies to be admitted as a trainee employee may be required to present a training agreement relating to the preparation for his or her future position within the undertaking or group of undertakings, including a description of the training programme, which demonstrates that the purpose of the stay is to train the trainee employee for career development purposes or in order to obtain training in business techniques or methods, its duration and the conditions under which the trainee employee is supervised during the programme.
7. Any modification during the application procedure that affects the criteria for admission set out in this Article shall be notified by the applicant to the competent authorities of the Member State concerned.
8. Third-country nationals who are considered to pose a threat to public policy, public security or public health shall not be admitted for the purposes of this Directive.
Article 6
Volumes of admission
This Directive shall not affect the right of a Member State to determine the volumes of admission of third-country nationals in accordance with Article 79(5) TFEU. On that basis, an application for an intra-corporate transferee permit may either be considered inadmissible or be rejected.
Article 7
Grounds for rejection
1. Member States shall reject an application for an intra-corporate transferee permit in any of the following cases:
(a)
where Article 5 is not complied with;
(b)
where the documents presented were fraudulently acquired, or falsified, or tampered with;
(c)
where the host entity was established for the main purpose of facilitating the entry of intra-corporate transferees;
(d)
where the maximum duration of stay as defined in Article 12(1) has been reached.
2. Member States shall, if appropriate, reject an application where the employer or the host entity has been sanctioned in accordance with national law for undeclared work and/or illegal employment.
3. Member States may reject an application for an intra-corporate transferee permit in any of the following cases:
(a)
where the employer or the host entity has failed to meet its legal obligations regarding social security, taxation, labour rights or working conditions;
(b)
where the employer's or the host entity's business is being or has been wound up under national insolvency laws or no economic activity is taking place;
(c)
where the intent or effect of the temporary presence of the intra-corporate transferee is to interfere with, or otherwise affect the outcome of, any labour management dispute or negotiation.
4. Member States may reject an application for an intra-corporate transferee permit on the ground set out in Article 12(2).
5. Without prejudice to paragraph 1, any decision to reject an application shall take account of the specific circumstances of the case and respect the principle of proportionality.
Article 8
Withdrawal or non-renewal of the intra-corporate transferee permit
1. Member States shall withdraw an intra-corporate transferee permit in any of the following cases:
(a)
where it was fraudulently acquired, or falsified, or tampered with;
(b)
where the intra-corporate transferee is residing in the Member State concerned for purposes other than those for which he or she was authorised to reside;
(c)
where the host entity was established for the main purpose of facilitating the entry of intra-corporate transferees.
2. Member States shall, if appropriate, withdraw an intra-corporate transferee permit where the employer or the host entity has been sanctioned in accordance with national law for undeclared work and/or illegal employment.
3. Member States shall refuse to renew an intra-corporate transferee permit in any of the following cases:
(a)
where it was fraudulently acquired, or falsified, or tampered with;
(b)
where the intra-corporate transferee is residing in the Member State concerned for purposes other than those for which he or she was authorised to reside;
(c)
where the host entity was established for the main purpose of facilitating the entry of intra-corporate transferees;
(d)
where the maximum duration of stay as defined in Article 12(1) has been reached.
4. Member States shall, if appropriate, refuse to renew an intra-corporate transferee permit where the employer or the host entity has been sanctioned in accordance with national law for undeclared work and/or illegal employment.
5. Member States may withdraw or refuse to renew an intra-corporate transferee permit in any of the following cases:
(a)
where Article 5 is not or is no longer complied with;
(b)
where the employer or the host entity has failed to meet its legal obligations regarding social security, taxation, labour rights or working conditions;
(c)
where the employer's or the host entity's business is being or has been wound up under national insolvency laws or if no economic activity is taking place;
(d)
where the intra-corporate transferee has not complied with the mobility rules set out in Articles 21 and 22.
6. Without prejudice to paragraphs 1 and 3, any decision to withdraw or to refuse to renew an intra-corporate transferee permit shall take account of the specific circumstances of the case and respect the principle of proportionality.
Article 9
Sanctions
1. Member States may hold the host entity responsible for failure to comply with the conditions of admission, stay and mobility laid down in this Directive.
2. The Member State concerned shall provide for sanctions where the host entity is held responsible in accordance with paragraph 1. Those sanctions shall be effective, proportionate and dissuasive.
3. Member States shall provide for measures to prevent possible abuses and to sanction infringements of this Directive. Measures shall include monitoring, assessment and, where appropriate, inspection in accordance with national law or administrative practice.
CHAPTER III
PROCEDURE AND PERMIT
Article 10
Access to information
1. Member States shall make easily accessible to applicants the information on all the documentary evidence needed for an application and information on entry and residence, including the rights, obligations and procedural safeguards, of the intra-corporate transferee and of his or her family members. Member States shall also make easily available information on the procedures applicable to the short-term mobility referred to in Article 21(2) and to the long-term mobility referred to in Article 22(1).
2. The Member States concerned shall make available information to the host entity on the right of Member States to impose sanctions in accordance with Articles 9 and 23.
Article 11
Applications for an intra-corporate transferee permit or a permit for long-term mobility
1. Member States shall determine whether an application is to be submitted by the third-country national or by the host entity. Member States may also decide to allow an application from either of the two.
2. The application for an intra-corporate transferee permit shall be submitted when the third-country national is residing outside the territory of the Member State to which admission is sought.
3. The application for an intra-corporate transferee permit shall be submitted to the authorities of the Member State where the first stay takes place. Where the first stay is not the longest, the application shall be submitted to the authorities of the Member State where the longest overall stay is to take place during the transfer.
4. Member States shall designate the authorities competent to receive the application and to issue the intra-corporate transferee permit or the permit for long-term mobility.
5. The applicant shall be entitled to submit an application in a single application procedure.
6. Simplified procedures relating to the issue of intra-corporate transferee permits, permits for long-term mobility, permits granted to family members of an intra-corporate transferee, and visas may be made available to entities or to undertakings or groups of undertakings that have been recognised for that purpose by Member States in accordance with their national law or administrative practice.
Recognition shall be regularly reassessed.
7. The simplified procedures provided for in paragraph 6 shall at least include:
(a)
exempting the applicant from presenting some of the evidence referred to in Article 5 or in point (a) of Article 22(2);
(b)
a fast-track admission procedure allowing intra-corporate transferee permits and permits for long-term mobility to be issued within a shorter time than specified in Article 15(1) or in point (b) of Article 22(2); and/or
(c)
facilitated and/or accelerated procedures in relation to the issue of the requisite visas.
8. Entities or undertakings or groups of undertakings which have been recognised in accordance with paragraph 6 shall notify to the relevant authority any modification affecting the conditions for recognition without delay and, in any event, within 30 days.
9. Member States shall provide for appropriate sanctions, including revocation of recognition, in the event of failure to notify the relevant authority.
Article 12
Duration of an intra-corporate transfer
1. The maximum duration of the intra-corporate transfer shall be three years for managers and specialists and one year for trainee employees after which they shall leave the territory of the Member States unless they obtain a residence permit on another basis in accordance with Union or national law.
2. Without prejudice to their obligations under international agreements, Member States may require a period of up to six months to elapse between the end of the maximum duration of a transfer referred to in paragraph 1 and another application concerning the same third-country national for the purposes of this Directive in the same Member State.
Article 13
Intra-corporate transferee permit
1. Intra-corporate transferees who fulfil the admission criteria set out in Article 5 and for whom the competent authorities have taken a positive decision shall be issued with an intra-corporate transferee permit.
2. The period of validity of the intra-corporate transferee permit shall be at least one year or the duration of the transfer to the territory of the Member State concerned, whichever is shorter, and may be extended to a maximum of three years for managers and specialists and one year for trainee employees.
3. The intra-corporate transferee permit shall be issued by the competent authorities of the Member State using the uniform format laid down in Regulation (EC) No 1030/2002.
4. Under the heading ‘type of permit’, in accordance with point (a) 6.4 of the Annex to Regulation (EC) No 1030/2002, the Member States shall enter ‘ICT’.
Member States may also add an indication in their official language or languages.
5. Member States shall not issue any additional permits, in particular work permits of any kind.
6. Member States may indicate additional information relating to the employment activity during the intra-corporate transfer of the third-country national in paper format, and/or store such data in electronic format as referred to in Article 4 of Regulation (EC) No 1030/2002 and point (a)16 of the Annex thereto.
7. The Member State concerned shall grant third-country nationals whose application for admission has been accepted every facility to obtain the requisite visa.
Article 14
Modifications affecting the conditions for admission during the stay
Any modification during the stay that affects the conditions for admission set out in Article 5 shall be notified by the applicant to the competent authorities of the Member State concerned.
Article 15
Procedural safeguards
1. The competent authorities of the Member State concerned shall adopt a decision on the application for an intra-corporate transferee permit or a renewal of it and notify the decision to the applicant in writing, in accordance with the notification procedures under national law, as soon as possible but not later than 90 days from the date on which the complete application was submitted.
2. Where the information or documentation supplied in support of the application is incomplete, the competent authorities shall notify the applicant within a reasonable period of the additional information that is required and set a reasonable deadline for providing it. The period referred to in paragraph 1 shall be suspended until the competent authorities have received the additional information required.
3. Reasons for a decision declaring inadmissible or rejecting an application or refusing renewal shall be given to the applicant in writing. Reasons for a decision withdrawing an intra-corporate transferee permit shall be given in writing to the intra-corporate transferee and to the host entity.
4. Any decision declaring inadmissible or rejecting the application, refusing renewal, or withdrawing an intra-corporate transferee permit shall be open to legal challenge in the Member State concerned, in accordance with national law. The written notification shall specify the court or administrative authority with which an appeal may be lodged and the time-limit for lodging the appeal.
5. Within the period referred to in Article 12(1) an applicant shall be allowed to submit an application for renewal before the expiry of the intra-corporate transferee permit. Member States may set a maximum deadline of 90 days prior to the expiry of the intra-corporate transferee permit for submitting an application for renewal.
6. Where the validity of the intra-corporate transferee permit expires during the procedure for renewal, Member States shall allow the intra-corporate transferee to stay on their territory until the competent authorities have taken a decision on the application. In such a case, they may issue, where required under national law, national temporary residence permits or equivalent authorisations.
Article 16
Fees
Member States may require the payment of fees for the handling of applications in accordance with this Directive. The level of such fees shall not be disproportionate or excessive.
CHAPTER IV
RIGHTS
Article 17
Rights on the basis of the intra-corporate transferee permit
During the period of validity of an intra-corporate transferee permit, the holder shall enjoy at least the following rights:
(a)
the right to enter and stay in the territory of the first Member State;
(b)
free access to the entire territory of the first Member State in accordance with its national law;
(c)
the right to exercise the specific employment activity authorised under the permit in accordance with national law in any host entity belonging to the undertaking or the group of undertakings in the first Member State.
The rights referred to in points (a) to (c) of the first paragraph of this Article shall be enjoyed in second Member States in accordance with Article 20.
Article 18
Right to equal treatment
1. Whatever the law applicable to the employment relationship, and without prejudice to point (b) of Article 5(4), intra-corporate transferees admitted under this Directive shall enjoy at least equal treatment with persons covered by Directive 96/71/EC with regard to the terms and conditions of employment in accordance with Article 3 of Directive 96/71/EC in the Member State where the work is carried out.
2. Intra-corporate transferees shall enjoy equal treatment with nationals of the Member State where the work is carried out as regards:
(a)
freedom of association and affiliation and membership of an organisation representing workers or employers or of any organisation whose members are engaged in a specific occupation, including the rights and benefits conferred by such organisations, without prejudice to the national provisions on public policy and public security;
(b)
recognition of diplomas, certificates and other professional qualifications in accordance with the relevant national procedures;
(c)
provisions in national law regarding the branches of social security defined in Article 3 of Regulation (EC) No 883/2004, unless the law of the country of origin applies by virtue of bilateral agreements or the national law of the Member State where the work is carried out, ensuring that the intra-corporate transferee is covered by the social security legislation in one of those countries. In the event of intra-EU mobility, and without prejudice to bilateral agreements ensuring that the intra-corporate transferee is covered by the national law of the country of origin, Regulation (EU) No 1231/2010 shall apply accordingly;
(d)
without prejudice to Regulation (EU) No 1231/2010 and to bilateral agreements, payment of old-age, invalidity and death statutory pensions based on the intra-corporate transferees' previous employment and acquired by intra-corporate transferees moving to a third country, or the survivors of such intra-corporate transferees residing in a third country deriving rights from the intra-corporate transferee, in accordance with the legislation set out in Article 3 of Regulation (EC) No 883/2004, under the same conditions and at the same rates as the nationals of the Member State concerned when they move to a third country;
(e)
access to goods and services and the supply of goods and services made available to the public, except procedures for obtaining housing as provided for by national law, without prejudice to freedom of contract in accordance with Union and national law, and services afforded by public employment offices.
The bilateral agreements or national law referred to in this paragraph shall constitute international agreements or Member States' provisions within the meaning of Article 4.
3. Without prejudice to Regulation (EU) No 1231/2010, Member States may decide that point (c) of paragraph 2 with regard to family benefits shall not apply to intra-corporate transferees who have been authorised to reside and work in the territory of a Member State for a period not exceeding nine months.
4. This Article shall be without prejudice to the right of the Member State to withdraw or to refuse to renew the permit in accordance with Article 8.
Article 19
Family members
1. Directive 2003/86/EC shall apply in the first Member State and in second Member States which allow the intra-corporate transferee to stay and work on their territory in accordance with Article 22 of this Directive, subject to the derogations laid down in this Article.
2. By way of derogation from Article 3(1) and Article 8 of Directive 2003/86/EC, family reunification in the Member States shall not be made dependent on the requirement that the holder of the permit issued by those Member States on the basis of this Directive has reasonable prospects of obtaining the right of permanent residence and has a minimum period of residence.
3. By way of derogation from the third subparagraph of Article 4(1) and from Article 7(2) of Directive 2003/86/EC, the integration measures referred to therein may be applied by the Member States only after the persons concerned have been granted family reunification.
4. By way of derogation from the first subparagraph of Article 5(4) of Directive 2003/86/EC, residence permits for family members shall be granted by a Member State, if the conditions for family reunification are fulfilled, within 90 days from the date on which the complete application was submitted. The competent authority of the Member State shall process the residence permit application for the intra-corporate transferee's family members at the same time as the application for the intra-corporate transferee permit or the permit for long-term mobility, in cases where the residence permit application for the intra-corporate transferee's family members is submitted at the same time. The procedural safeguards laid down in Article 15 shall apply accordingly.
5. By way of derogation from Article 13(2) of Directive 2003/86/EC, the duration of validity of the residence permits of family members in a Member State shall, as a general rule, end on the date of expiry of the intra-corporate transferee permit or the permit for long-term mobility issued by that Member State.
6. By way of derogation from Article 14(2) of Directive 2003/86/EC and without prejudice to the principle of preference for Union citizens as expressed in the relevant provisions of the relevant Acts of Accession, the family members of the intra-corporate transferee who have been granted family reunification shall be entitled to have access to employment and self-employed activity in the territory of the Member State which issued the family member residence permit.
CHAPTER V
INTRA-EU MOBILITY
Article 20
Mobility
Third-country nationals who hold a valid intra-corporate transferee permit issued by the first Member State may, on the basis of that permit and a valid travel document and under the conditions laid down in Article 21 and 22 and subject to Article 23, enter, stay and work in one or several second Member States.
Article 21
Short-term mobility
1. Third-country nationals who hold a valid intra-corporate transferee permit issued by the first Member State shall be entitled to stay in any second Member State and work in any other entity, established in the latter and belonging to the same undertaking or group of undertakings, for a period of up to 90 days in any 180-day period per Member State subject to the conditions laid down in this Article.
2. The second Member State may require the host entity in the first Member State to notify the first Member State and the second Member State of the intention of the intra-corporate transferee to work in an entity established in the second Member State.
In such cases, the second Member State shall allow the notification to take place either:
(a)
at the time of the application in the first Member State, where the mobility to the second Member State is already envisaged at that stage; or
(b)
after the intra-corporate transferee was admitted to the first Member State, as soon as the intended mobility to the second Member State is known.
3. The second Member State may require the notification to include the transmission of the following documents and information:
(a)
evidence that the host entity in the second Member State and the undertaking established in a third country belong to the same undertaking or group of undertakings;
(b)
the work contract and, if necessary, the assignment letter, which were transmitted to the first Member State in accordance with point (c) of Article 5(1);
(c)
where applicable, documentation certifying that the intra-corporate transferee fulfils the conditions laid down under the national law of the Member State concerned for Union citizens to exercise the regulated profession to which the application relates;
(d)
a valid travel document, as provided for in point (f) of Article 5(1); and
(e)
where not specified in any of the preceding documents, the planned duration and dates of the mobility.
The second Member State may require those documents and that information to be presented in an official language of that Member State.
4. Where the notification has taken place in accordance with point (a) of paragraph 2, and where the second Member State has not raised any objection with the first Member State in accordance with paragraph 6, the mobility of the intra-corporate transferee to the second Member State may take place at any moment within the period of validity of the intra-corporate transferee permit.
5. Where the notification has taken place in accordance with point (b) of paragraph 2, the mobility may be initiated after the notification to the second Member State immediately or at any moment thereafter within the period of validity of the intra-corporate transferee permit.
6. Based on the notification referred to in paragraph 2, the second Member State may object to the mobility of the intra-corporate transferee to its territory within 20 days from having received the notification, where:
(a)
the conditions set out in point (b) of Article 5(4) or in point (a), (c) or (d) of paragraph 3 of this Article are not complied with;
(b)
the documents presented were fraudulently acquired, or falsified, or tampered with;
(c)
the maximum duration of stay as defined in Article 12(1) or in paragraph 1 of this Article has been reached.
The competent authorities of the second Member State shall inform without delay the competent authorities of the first Member State and the host entity in the first Member State about their objection to the mobility.
7. Where the second Member State objects to the mobility in accordance with paragraph 6 of this Article and the mobility has not yet taken place, the intra-corporate transferee shall not be allowed to work in the second Member State as part of the intra-corporate transfer. Where the mobility has already taken place, Article 23(4) and (5) shall apply.
8. Where the intra-corporate transferee permit is renewed by the first Member State within the maximum duration provided for in Article 12(1), the renewed intra-corporate transferee permit shall continue to authorise its holder to work in the second Member State, subject to the maximum duration provided for in paragraph 1 of this Article.
9. Intra-corporate transferees who are considered to pose a threat to public policy, public security or public health shall not be allowed to enter or to stay on the territory of the second Member State.
Article 22
Long-term mobility
1. In relation to third-country nationals who hold a valid intra-corporate transferee permit issued by the first Member State and who intend to stay in any second Member State and work in any other entity, established in the latter and belonging to the same undertaking or group of undertakings, for more than 90 days per Member State, the second Member State may decide to:
(a)
apply Article 21 and allow the intra-corporate transferee to stay and work on its territory on the basis of and during the period of validity of the intra-corporate transferee permit issued by the first Member State; or
(b)
apply the procedure provided for in paragraphs 2 to 7.
2. Where an application for long-term mobility is submitted:
(a)
the second Member State may require the applicant to transmit some or all of the following documents where they are required by the second Member State for an initial application:
(i)
evidence that the host entity in the second Member State and the undertaking established in a third country belong to the same undertaking or group of undertakings;
(ii)
a work contract and, if necessary, an assignment letter, as provided for in point (c) of Article 5(1);
(iii)
where applicable, documentation certifying that the third-country national fulfils the conditions laid down under the national law of the Member State concerned for Union citizens to exercise the regulated profession to which the application relates;
(iv)
a valid travel document, as provided for in point (f) of Article 5(1);
(v)
evidence of having, or, if provided for by national law, having applied for, sickness insurance, as provided for in point (g) of Article 5(1).
The second Member State may require the applicant to provide, at the latest at the time of issue of the permit for long-term mobility, the address of the intra-corporate transferee concerned in the territory of the second Member State.
The second Member State may require those documents and that information to be presented in an official language of that Member State;
(b)
the second Member State shall take a decision on the application for long-term mobility and notify the decision to the applicant in writing as soon as possible but not later than 90 days from the date on which the application and the documents provided for in point (a) were submitted to the competent authorities of the second Member State;
(c)
the intra-corporate transferee shall not be required to leave the territories of the Member States in order to submit the application and shall not be subject to a visa requirement;
(d)
the intra-corporate transferee shall be allowed to work in the second Member State until a decision on the application for long-term mobility has been taken by the competent authorities, provided that:
(i)
the time period referred to in Article 21(1) and the period of validity of the intra-corporate transferee permit issued by the first Member State has not expired; and
(ii)
if the second Member State so requires, the complete application has been submitted to the second Member State at least 20 days before the long-term mobility of the intra-corporate transferee starts;
(e)
an application for long-term mobility may not be submitted at the same time as a notification for short-term mobility. Where the need for long-term mobility arises after the short-term mobility of the intra-corporate transferee has started, the second Member State may request that the application for long-term mobility be submitted at least 20 days before the short-term mobility ends.
3. Member States may reject an application for long-term mobility where:
(a)
the conditions set out in point (a) of paragraph 2 of this Article are not complied with or the criteria set out in Article 5(4), Article 5(5) or Article 5(8) are not complied with;
(b)
one of the grounds covered by point (b) or (d) of Article 7(1) or by Article 7(2), (3) or (4) applies; or
(c)
the intra-corporate transferee permit expires during the procedure.
4. Where the second Member State takes a positive decision on the application for long-term mobility as referred to in paragraph 2, the intra-corporate transferee shall be issued with a permit for long-term mobility allowing the intra-corporate transferee to stay and work in its territory. This permit shall be issued using the uniform format laid down in Regulation (EC) No 1030/2002. Under the heading ‘type of permit’, in accordance with point (a)6.4 of the Annex to Regulation (EC) No 1030/2002, the Member States shall enter: ‘mobile ICT’. Member States may also add an indication in their official language or languages.
Member States may indicate additional information relating to the employment activity during the long-term mobility of the intra-corporate transferee in paper format, and/or store such data in electronic format as referred to in Article 4 of Regulation (EC) No 1030/2002 and point (a)16 of the Annex thereto.
5. Renewal of a permit for long-term mobility is without prejudice to Article 11(3).
6. The second Member State shall inform the competent authorities in the first Member State where a permit for long-term mobility is issued.
7. Where a Member State takes a decision on an application for long-term mobility, Article 8, Article 15(2) to (6) and Article 16 shall apply accordingly.
Article 23
Safeguards and sanctions
1. Where the intra-corporate transferee permit is issued by a Member State not applying the Schengen acquis in full and the intra-corporate transferee crosses an external border, the second Member State shall be entitled to require as evidence that the intra-corporate transferee is moving to the second Member State for the purpose of an intra-corporate transfer:
(a)
a copy of the notification sent by the host entity in the first Member State in accordance with Article 21(2); or
(b)
a letter from the host entity in the second Member State that specifies at least the details of the duration of the intra-EU mobility and the location of the host entity or entities in the second Member State.
2. Where the first Member State withdraws the intra-corporate transferee permit, it shall inform the authorities of the second Member State immediately.
3. The host entity of the second Member State shall inform the competent authorities of the second Member State of any modification which affects the conditions on which basis the mobility was allowed to take place.
4. The second Member State may request that the intra-corporate transferee immediately cease all employment activity and leave its territory where:
(a)
it has not been notified in accordance with Article 21(2) and (3) and requires such notification;
(b)
it has objected to the mobility in accordance with Article 21(6);
(c)
it has rejected an application for long-term mobility in accordance with Article 22(3);
(d)
the intra-corporate transferee permit or the permit for long-term mobility is used for purposes other than those for which it was issued;
(e)
the conditions on which the mobility was allowed to take place are no longer fulfilled.
5. In the cases referred to in paragraph 4, the first Member State shall, upon request of the second Member State, allow re-entry of the intra-corporate transferee, and, where applicable, of his or her family members, without formalities and without delay. That shall also apply if the intra-corporate transferee permit issued by the first Member State has expired or has been withdrawn during the period of mobility within the second Member State.
6. Where the holder of an intra-corporate transferee permit crosses the external border of a Member State applying the Schengen acquis in full, that Member State shall consult the Schengen information system. That Member State shall refuse entry or object to the mobility of persons for whom an alert for the purposes of refusing entry and stay has been issued in the Schengen information system.
7. Member States may impose sanctions against the host entity established on its territory in accordance with Article 9, where:
(a)
the host entity has failed to notify the mobility of the intra-corporate transferee in accordance with Article 21(2) and (3);
(b)
the intra-corporate transferee permit or the permit for long-term mobility is used for purposes other than those for which it was issued;
(c)
the application for an intra-corporate transferee permit has been submitted to a Member State other than the one where the longest overall stay takes place;
(d)
the intra-corporate transferee no longer fulfils the criteria and conditions on the basis of which the mobility was allowed to take place and the host entity fails to notify the competent authorities of the second Member State of such a modification;
(e)
the intra-corporate transferee started to work in the second Member State, although the conditions for mobility were not fulfilled in case Article 21(5) or point (d) of Article 22(2) applies.
CHAPTER VI
FINAL PROVISIONS
Article 24
Statistics
1. Member States shall communicate to the Commission statistics on the number of intra-corporate transferee permits and permits for long-term mobility issued for the first time, and, where applicable, the notifications received pursuant to Article 21(2) and, as far as possible, on the number of intra-corporate transferees whose permit has been renewed or withdrawn. Those statistics shall be disaggregated by citizenship and by the period of validity of the permit and, as far as possible, by the economic sector and transferee position.
2. The statistics shall relate to reference periods of one calendar year and shall be communicated to the Commission within six months of the end of the reference year. The first reference year shall be 2017.
3. The statistics shall be communicated in accordance with Regulation (EC) No 862/2007 of the European Parliament and of the Council (15).
Article 25
Reporting
Every three years, and for the first time by 29 November 2019, the Commission shall submit a report to the European Parliament and to the Council on the application of this Directive in the Member States and shall propose any amendments necessary. The report shall focus in particular on the assessment of the proper functioning of the intra-EU mobility scheme and on possible misuses of such a scheme as well as its interaction with the Schengen acquis. The Commission shall in particular assess the practical application of Articles 20, 21, 22, 23 and 26.
Article 26
Cooperation between contact points
1. Member States shall appoint contact points which shall cooperate effectively and be responsible for receiving and transmitting the information needed to implement Articles 21, 22 and 23. Member States shall give preference to exchanging of information via electronic means.
2. Each Member State shall inform the other Member States, via the national contact points referred to in paragraph 1, about the designated authorities referred to in Article 11(4) and about the procedure applied to mobility referred to in the Articles 21 and 22.
Article 27
Transposition
1. Member States shall bring into force the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive by 29 November 2016. They shall forthwith communicate the text of those measures to the Commission.
When Member States adopt those measures, they shall contain a reference to this Directive or be accompanied by such reference on the occasion of their official publication. Member States shall determine how such reference is to be made.
2. Member States shall communicate to the Commission the text of the main provisions of national law which they adopt in the field covered by this Directive.
Article 28
Entry into force
This Directive shall enter into force on the day following that of its publication in the Official Journal of the European Union.
Article 29
Addressees
This Directive is addressed to the Member States in accordance with the Treaties.
Done at Brussels, 15 May 2014.