РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 952/2013 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 9 октомври 2013 година
за създаване на Митнически кодекс на Съюза
(преработен текст)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално членове 33, 114 и 207 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
В Регламент (ЕО) № 450/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година за създаване на Митнически кодекс на Общността (Модернизиран митнически кодекс) (3) следва да бъдат внесени редица изменения. С оглед постигане на яснота посоченият регламент следва да бъде преработен.
(2)
Целесъобразно е да се осигури съгласуваност на Регламент (ЕО) № 450/2008 с Договора за функционирането на Европейския съюз („ДФЕС“), по-конкретно с членове 290 и 291 от него. Целесъобразно е също така в регламента да се отчете развитието на правото на Съюза и да се адаптират някои от неговите разпоредби с цел улесняване на прилагането им.
(3)
С цел допълване и изменяне и на определени несъществени елементи от настоящия регламент, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да провежда целесъобразни консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури своевременното предаване на съответните документи по подходящ начин едновременно на Европейския парламент и на Съвета.
(4)
По-специално при подготовката и изготвянето на делегирани актове, Комисията следва достатъчно рано да осигурява прозрачни консултации с експертите и бизнес средите на държавите членки.
(5)
За да се гарантират еднакви условия за изпълнение на настоящия регламент, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия с цел да се определи формата кодирането във връзка с общите изисквания за данните при обмена и съхранението на информация между митническите органи и между икономическите оператори и митническите органи и за съхранението на такава информация, както и процедурните правила за обмена и съхраняването на информация, които могат да се извършват чрез средства, различни от средствата за електронна обработка на данни; да се приемат решения, с които на една или няколко държави членки се разрешава да използват средства за обмен и съхранение на информация, различни от средствата за електронна обработка на данни; да се определи митническият орган, който отговаря за регистрирането на икономическите оператори и другите лица; да се определят техническите разпоредби за разработване, поддържане и използване на електронни системи; да се определят процедурните правила за предоставянето и осигуряването на право на даден митнически представител да извършва услуги в държава членка, различна от тази, в която е установен; процедурните правила за подаването и приемането на заявление за издаване на решение във връзка с прилагането на митническото законодателство, както и за вземането на решение и за мониторинга на изпълнението на такова решение; процедурните правила за обезсилване, отмяна и изменение на благоприятни решения; процедурните правила за използването на решение, отнасящо се до обвързваща информация, след като валидността му е изтекла или е било отменено; процедурните правила за уведомяването на митническите органи, че приемането на такива решения е спряно и за отмяната на това спиране; да се приемат решения, с които се иска от държавите членки да отменят решение, отнасящо се до обвързваща информация; да се приемат реда и условията за прилагане на критериите за предоставяне на статус на одобрен икономически оператор; да се приемат мерки за осигуряване на еднакво прилагане на митнически контрол, включително обмена на информация за риска и анализ на риска,
общите критерии и стандарти за риска, контролните мерки и приоритетните области за контрол; да се определят пристанищата или летищата, където трябва да се осъществяват митническия контрол и формалностите върху ръчния и придружавания багаж; да се определят правила относно превръщането на валута; да се приемат мерки за еднаквото управление на тарифните квоти и тарифните тавани и за управлението на наблюдението във връзка с допускането за свободно обращение или износа на стоки; да се приемат мерки за определяне на тарифното класиране на стоките; да се определят процедурните правила за предоставяне и проверка на доказателството за непреференциален произход; процедурните правила за улеснено установяване в Съюза на преференциалния произход на стоките; да се определят мерки за определянето на произхода на конкретни стоки; за предоставянето на временна дерогация от правилата за преференциален произход на стоки, за които се прилагат преференциални мерки, приети едностранно от Съюза; определянето на произхода на конкретни стоки;да се определят процедурните правила за определяне на митническата стойност на стоките; да се определят процедурните правила за предоставяне на обезпечение, за определянето на размера му, за мониторинга и освобождаването му и за отмяната и обезсилването на задължението на поръчителя; да се определят процедурните правила за временна забрана на използването на общи обезпечения; да се приемат мерки за осигуряване на взаимна помощ между митническите органи при възникване на митническо задължение; да се определят процедурните правила за възстановяване или опрощаване на вносни или износни мита и информацията, която трябва да бъде предоставена на Комисията; да се приемат решения за възстановяване или опрощаване на вносни или износни мита; да се определят процедурните правила за подаване, поправка и обезсилване на обобщената декларация за въвеждане; да се уточни срокът, в рамките на който следва да се извърши анализ на риска въз основа на обобщената декларация за въвеждане; да се определят процедурните правила за уведомление за пристигане на плавателно или въздухоплавателно средство и за превозването на стоките до подходящото място;
да се определят процедурните правила за представянето на стоки на митницата; процедурните правила за подаване, поправка и анулиране на декларацията за временно складиране и за движението на стоките на временно складиране; процедурните правила за предоставянето и проверката на доказателството за митническия статус на съюзните стоки; процедурните правила за определянето на компетентните митнически учреждения, и за подаването на митническа декларация, когато се използват средства, различни от средствата за електронна обработка на данни; процедурните правила за подаването на стандартна митническа декларация и за представянето на придружаващите документи; процедурните правила за подаването на опростена декларация и на допълнителна декларация; процедурните правила за подаването на митническа декларация преди представянето на стоките на митницата, за приемането на митническата декларация и за поправка в митническата декларация след вдигането на стоките; да се приемат мерки за определяне на тарифната подпозиция на стоките, за които се прилага най-високата ставка на вносното или износното мито, когато пратката се състои от стоки, попадащи в различни тарифни подпозиции; да се определят процедурните правила за централизирано оформяне и освобождаване от задължението за представяне на стоките във връзка с това; процедурните правила за вписване в отчетността на декларатора; процедурните правила за митническите формалности и контрол, които се извършват от титуляря на разрешението във връзка със самооценката; да се приемат мерки за проверката на митническата декларация, проверката и вземането на проби от стоките и резултатите от проверката.
процедурните правила за разпореждане със стоки; процедурните правила за предоставянето на информацията, която установява, че условията за освобождаване от вносно мито на върнати стоки са изпълнени и за предоставянето на доказателства, че условията за освобождаване от вносно мито на продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето, са изпълнени; процедурните правила за проверка на икономическите условия в контекста на специалните режими; процедурните правила за приключването на специален режим; процедурните правила за прехвърлянето на права и задължения и за движението на стоки, поставени под специален режим; процедурните правила за използването на еквивалентни стоки в контекста на специални режими; процедурните правила за прилагането на разпоредбите на международните инструменти за транзит в рамките на митническата територия на Съюза; процедурните правила за поставянето на стоки под режим на съюзен транзит и при завършването на този режим, за действието на опростяванията на този режим и за митническия надзор на стоките, които преминават през територията на дадена държава или през територия, извън митническата територия на Съюза под режим външен съюзен транзит; процедурните правила за поставянето на стоки под режим митническо складиране или под режим свободна зона; да се определи срока, в рамките на който следва да се извърши анализ на риска въз основа на предварителна декларация за заминаване; да се определят процедурните правила за напускането на стоките;
процедурните правила за подаване, поправка и анулиране на обобщената декларация за напускане; процедурните правила за подаване, поправка и анулиране на уведомлението за реекспорт; да се приеме работна програма в подкрепа на разработването на свързаните с нея електронни системи и за определянето на преходни периоди; да се приемат решенията, с които на държавите членки се разрешава да тестват опростявания при прилагането на митническото законодателство, особено ако тези опростени процедури са свързани с информационните технологии (ИТ). Тези правомощия следва да се упражняват в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от16 февруари 2011 година за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (4).
(6)
Като се има предвид, че е необходимо сътрудничество между държавите членки и Комисията за разработването, поддържането и експлоатацията на електронните системи, необходими за изпълнението на Митническия кодекс на Съюза (Кодекса), Комисията не би трябвало да приема работната програма в подкрепа на разработването им и за определянето на преходни периоди, ако не бъде дадено становище от комитета, който разглежда проекта на акта за изпълнение.
(7)
Процедурата по консултиране да бъде използвана за приемането на: решения, с които на една или няколко държави членки се разрешава да използват средства за обмен и съхранение на информация, различни от средствата за електронна обработка на данни, ако тези решения не засягат всички държави членки; решенията, с които се иска от държавите членки да отменят решения, отнасящи се до обвързваща информация, ако тези решения засягат само една държава членка и имат за цел да се гарантира спазването на митническото законодателство; решения за възстановяване или опрощаване на вносни или износни мита, ако тези решения пряко засягат лицето, подало съответното заявление за възстановяване или опрощаване.
(8)
В надлежно обосновани случаи, когато това се изисква от наложителни причини за спешност, Комисията приема актове за изпълнение с незабавно приложение във връзка с: мерките за осигуряване на еднакво прилагане на митнически контрол, включително обмена на информация за риска и анализ на риска, общите критерии и стандарти за риска, контролните мерки и приоритетните области за контрол; определянето на тарифното класиране на стоките; определянето на произхода на конкретни стоки; мерките за временна забрана на използването на общи обезпечения.
(9)
Съюзът е основан на митнически съюз. Както в интерес на икономическите оператори, така и на митническите органи в рамките на Съюза е препоръчително действащото митническо законодателство да бъде обединено в кодекс. Като се основава на концепцията за вътрешен пазар, кодексът следва да включва общите правила и процедури, които осигуряват прилагането на тарифните и другите мерки на общата политика, въведени на равнището на Съюза във връзка с търговията със стоки между Съюза и страни или територии извън митническата територия на Съюза, като се отчитат изискванията на тези общи политики. Митническото законодателство следва да бъде съобразено в по-голяма степен с разпоредбите, свързани със събиране на вземания при внос, без да се променя обхватът на действащото данъчно законодателство.
(10)
При по-нататъшното модернизиране на митническото законодателство следва да се вземат предвид становищата на икономическите оператори, за да се гарантира ефективно административно опростяване.
(11)
В съответствие със Съобщението на Комисията от 9 август 2004 г., озаглавено „Защита на финансовите интереси на Общността - борба срещу измамите - План за действие за 2004-2005 г.“ е уместно да се адаптира правната рамка за защита на финансовите интереси на Съюза.
(12)
Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. относно създаване на Митнически кодекс на Общността (5) бе основан на интеграция на митническите процедури, прилагани отделно в съответните държави членки през 80-те години на 20 век. Този регламент е многократно и съществено изменян след въвеждането му с оглед решаване на специфични проблеми като защитата на добросъвестността или отчитането на изискванията по отношение на сигурността. Важните промени в правната среда, които настъпиха през последните години на равнището на Съюза и на международно равнище, като изтичането на срока на действие на Договора за създаване на Европейската общност за въглища и стомана и влизането в сила на Договорите за присъединяване от 2003 г., 2005 г. и 2011 г., а също и Протокола за изменение на Международната конвенция за опростяване и уеднаквяване на митническите процедури (наричана по-долу „Ревизираната Конвенция от Киото“), присъединяването на Съюза към която бе одобрено с Решение 2003/231/ЕО на Съвета от 17 март 2003 г. (6), наложиха в посочения регламент с Регламент (ЕО) № 648/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 13 април 2005 г. (7) да бъдат въведени допълнителни изменения, които впоследствие бяха включени в Регламент (ЕО) № 450/2008.
(13)
Целесъобразно е в Кодекса да се въведе правна рамка за прилагането на определени разпоредби от митническото законодателство относно търговията със съюзни стоки между части от митническата територия, за които се прилагат разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 г. относно общата система на данъка върху добавената стойност (8) или на Директива 2008/118/ЕО на Съвета от 16 декември 2008 година относно общия режим на облагане с акциз (9), и части от тази територия, за които тези разпоредби не се прилагат, или относно търговията между части от територията, за които тези разпоредби не се прилагат. Като се има предвид фактът, че въпросните стоки са съюзни стоки, както и фискалният характер на въпросните мерки в тази вътресъюзна търговия, е оправдано да се извърши уместно опростяване на митническите формалности, които се прилагат за тези стоки.
(14)
За да бъде отчетен специалният фискален режим на някои части от митническата територия на Съюза, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощията да приема делегирани актове по член 290 от ДФЕС, отнасящи се до митническите формалности и контрол, които трябва да бъдат прилагани по отношение на търговията със съюзни стоки между посочените части от митническата територия на Съюза и останалата част от нея.
(15)
Улеснението на законната търговия и борбата с измамите изискват опростени, бързи и стандартни митнически процедури и процеси. В тази връзка, съгласно Съобщението на Комисията от 24 юли 2003 г., озаглавено „Опростена и безкнижна среда за митниците и търговията“, е уместно да се опрости митническото законодателство, да се позволи използването на съвременни средства и технологии и да се насърчи еднаквото прилагане на митническото законодателство и на съвременни подходи за митнически контрол, което ще допринесе за осигуряване на основата за ефективни и опростени процедури за митническо оформяне. Митническите процедури следва да бъдат обединени или хармонизирани, така че да останат само тези, които са икономически обосновани, с оглед повишаване конкурентоспособността на предприятията.
(16)
Изграждането на вътрешния пазар, намаляването на бариерите пред международната търговия и инвестиции и нарасналата необходимост от гарантиране на сигурността и безопасността на външните граници на Съюза трансформираха ролята на митническите органи и ги превърнаха в централна част от веригата на доставки и в катализатор на конкурентоспособността на държавите и предприятията в процеса на мониторинг и управление на международната търговия. В тази връзка митническото законодателство следва да отразява новата икономическа реалност и новата роля и мисия на митническите органи.
(17)
Използването на информационни и комуникационни технологии, както предвижда Решение № 70/2008/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 г. относно безкнижна среда в митниците и търговията (10), е ключов елемент за осигуряване на улеснения за търговията и същевременно на ефективност на митническия контрол, като по този начин се намаляват разходите за осъществяване на стопанска дейност и рискът за обществото. В тази връзка е необходимо с Кодекса да се установи правната рамка, в която може да бъде приложено това решение, по-специално правният принцип, че всички митнически и търговски операции се обработват по електронен път и че във всяка една държава членка информационните и комуникационни системи за митническите операции предлагат еднакви улеснения на икономическите оператори.
(18)
За да се осигури безкнижна среда за митниците и търговията, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощията да приема делегирани актове по член 290 от ДФЕС по отношение на общите изисквания за данните за целите на обмен и съхранението на информацията чрез използване на средства за електронна обработка на данни, в случаите когато могат да бъдат използвани други средства за такъв обмен и съхраняване, както и регистриране на лица. Средства, различни от средствата за електронна обработка на данни, биха могли да бъдат използвани по-конкретно за преходен период, когато необходимите електронни системи все още не са действащи, но не и след 31 декември 2020 г. Що се отнася до централизираното оформяне, тези преходни мерки ще се състоят в поддържане на процедурата понастоящем позната като „единно разрешение за опростени процедури“, докато необходимите електронни системи влязат в действие.
(19)
Използване на информационни и комуникационни технологии следва да е придружено от хармонизирано и стандартизирано прилагане на митническия контрол от държавите членки, за да се гарантира равностойно ниво на митнически контрол на цялата територия на Съюза, така че да не възникне антиконкурентно поведение в различните входни и изходни пунктове на Съюза.
(20)
С цел облекчаване на стопанската дейност и едновременно с това за осигуряване на необходимото ниво на контрол на стоките, които се въвеждат на или извеждат от митническата територия на Съюза, е желателно митническите органи и другите агенции, които участват в този контрол, да предават помежду си информацията, предоставена от икономическите оператори, при отчитане на съответните разпоредби за защита на данните. Контролът следва да бъде хармонизиран, така че икономическият оператор да трябва да предостави информацията само веднъж, а стоките да бъдат контролирани от тези органи по едно и също време и на едно и също място.
(21)
С цел улесняване на стопанската дейност всички лица следва да продължат да имат право да бъдат представлявани пред митническите органи. Въпреки това вече не трябва да съществува възможност държава членка да ограничава със закон това право на представителство. Освен това всеки митнически представител, който отговаря на критериите за предоставяне на статус на одобрен икономически оператор за митнически опростявания, следва да има право да предоставя своите услуги в държава членка, различна от държавата членка, в която е установен. Като общо правило митническият представител следва да е установен на митническата територия на Съюза. Това задължение следва да отпадне когато митническият представител действа за сметка на лица, за които не се изисква да са установени на митническата територия на Съюза, или в други надлежно обосновани случаи.
(22)
Всички решения, които се отнасят до прилагането на митническото законодателство, включително до обвързваща информация, следва да отговарят на едни и същи правила. Всички такива решения следва да бъдат валидни в целия Съюз и следва да могат да бъдат обезсилвани, изменяни, освен когато е предвидено друго, или отменяни поради несъответствие с митническото законодателство или неговото тълкуване.
(23)
Рационализирането на митническите процедури в рамките на електронна среда изисква споделяне на отговорностите между митническите органи на отделните държави членки. Необходимо е да се гарантира едно уместно ниво на ефективни, възпиращи и пропорционални санкции в рамките на вътрешния пазар.
(24)
Икономическите оператори, които спазват митническото законодателство и са надеждни, следва да се ползват със статус на одобрен икономически оператор след като им бъде предоставено разрешение за митнически опростявания или разрешение за сигурност и безопасност, или и двете. В зависимост от вида на предоставеното разрешение, одобрените икономически оператори следва да могат да се възползват максимално от широката употреба на митническите опростявания или да се възползват от улеснения, свързани със сигурност и безопасност. Освен това следва да им бъде дадено по-благоприятно третиране по отношение на митническия контрол, като например по-малък физически и документен контрол.
(25)
Икономическите оператори, които спазват митническото законодателство и са надеждни, се възползват от международно взаимно признаване на статуса „одобрен икономически оператор“.
(26)
За да се осигури баланс между нуждите на митническите органи по отношение на правилното прилагане на митническото законодателство, от една страна, и правото на икономическите оператори да бъдат третирани справедливо, от друга страна, митническите органи следва да получат широки контролни правомощия, а икономическите оператори - право на обжалване.
(27)
В съответствие с Хартата на основните права на Европейския съюз е необходимо като допълнение към правото на обжалване на всяко решение, взето от митническите органи, да се предвиди правото на всяко лице да бъде изслушано преди вземането на решение, което би го засегнало неблагоприятно. Ограничаването на това право обаче може да бъде оправдано, по-специално когато естеството или равнището на заплахата за сигурността и безопасността на Съюза и неговите жители, здравето на хората, животните или растенията, околната среда или потребителите налагат това;
(28)
За да се намали рискът за Съюза, за неговите граждани и за неговите търговски партньори, хармонизираното прилагане на митническия контрол от държавите членки следва да се основава на обща рамка за управление на риска и електронна система за нейното прилагане. Създаването на рамка за управление на риска, която да е обща за всички държави членки, не следва да възпрепятства държавите членки да контролират стоките посредством проверки на случаен принцип.
(29)
За да се осигури последователно и еднакво третиране на лицата, които са подложени на митнически формалности и контрол, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощията да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС по отношение на определянето на другите случаи, в които от митническия представител не се изисква да е установен на митническата територия на Съюза и правилата, свързани с решенията, които се вземат от митническите органи, включително отнасящите се до обвързващата информация, одобрения икономически оператор и опростяванията.
(30)
Необходимо е да се установят елементите, въз основа на които се прилагат вносните или износните мита и други мерки във връзка с търговията на стоки. Целесъобразно е също така да бъдат установени по-подробни разпоредби за издаване на доказателства за произход от Съюза, когато изискванията на търговията налагат това.
(31)
За да бъдат допълвани елементите, въз основа на които се прилагат вносните или износните мита и други мерки, на Комисията следва да бъдат дадени правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС по отношение на правилата за произход на стоките.
(32)
За да се избегнат трудностите при определянето на правното основание, на което е възникнало митническо задължение, е желателно да се обединят в една група всички случаи на възникване на митническо задължение при внос, различни от възникването вследствие на представяне на митническа декларация за допускане за свободно обращение или поставяне под режим временен внос с частично освобождаване. Същото следва да се отнася и за случаите на възникване на митническо задължение при износ.
(33)
Целесъобразно е да се определи мястото, където възниква митническото задължение и където следва да бъдат събирани вносните или износните мита.
(34)
Правилата за специалните режими следва да позволяват използване на едно обезпечение за всички категории специални режими, като това обезпечение следва да бъде общо и да покрива множество операции.
(35)
Общо обезпечение с намален размер, включително за митнически задължения и други вземания, които са възникнали, или общо обезпечение с освобождаване от обезпечение следва да се разрешават при определени условия. Общото обезпечение с намален размер за митнически задължения и други вземания, които са възникнали, следва да е еквивалентно на осигуряване на обезпечение за целия размер на платимите вносни или износни мита, по-специално за целите на вдигането на съответните стоки и вписването в счетоводната отчетност.
(36)
За да се осигури по-добра защита на финансовите интереси на Съюза и на държавите членки, обезпечението следва да покрива недекларираните или неправилно декларираните стоки, включени в пратката или в декларацията, за която то се осигурява. По същата причина при поръчителство поетото от поръчителя задължение следва да покрива размера на вносните или износните мита, чието плащане става изискуемо вследствие на последващ контрол.
(37)
За да се гарантират финансовите интереси на Съюза и на държавите членки и за да се ограничат практиките на измама, се препоръчват подходящи разпоредби, включващи поетапни мерки за прилагане на общо обезпечение. Когато има повишен риск от измама, следва да се допуска временна забрана за използването на общото обезпечение при отчитане на конкретното състояние на съответните икономически оператори.
(38)
Уместно е да се има предвид добросъвестността на съответното лице в случаите, когато митническото задължение е възникнало от неспазване на митническото законодателство, и да се сведе до минимум въздействието на небрежността от страна на длъжника.
(39)
За да се защитят финансовите интереси на Съюза и на държавите членки и с цел да се допълнят правилата за митническото задължение и обезпечаването му, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощията да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС, отнасящи се до мястото на възникване на митническото задължение, изчисляването на размера на вносните и износните мита, обезпечаването им и събирането, възстановяването, опрощаването и погасяването на митническото задължение.
(40)
Необходимо е да се установи принципът за начина на определяне на митническия статус на съюзни стоки и обстоятелствата, свързани със загубата на този статус, и да се предвиди база за определяне на случаите, в които този статус остава непроменен, когато стоките временно се извеждат от митническата територия на Съюза.
(41)
За да се гарантира свободното движение на съюзните стоки на митническата територия на Съюза и митническото третиране на въвежданите на тази територия несъюзни стоки, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощията да приема делегирани актове по член 290 от ДФЕС, отнасящи се до определянето на митническия статус на стоките, загубата на митническия статус на съюзни стоки, запазването на този статус за стоките, които временно напускат митническата територия на Съюза, и освобождаването от мита на върнати стоки.
(42)
Уместно е, когато икономическият оператор е предоставил предварително необходимата информация за целите на контрола относно допустимостта на стоките въз основа на риска, да се гарантира, че в тези случаи по правило се осигурява бързо вдигане на стоките. Контролът в рамките на финансовата и търговската политика следва да се осъществява на първо място от митническите учреждения, които са компетентни по отношение помещенията на икономическия оператор.
(43)
Правилата за митническите декларации и за поставяне на стоките под митнически режим следва да се модернизират и рационализират, по-специално да се въведе изискването митническите декларации по правило да се изготвят в електронна форма и да се предвиди само един вид опростена декларация, както и възможност за подаване на митническа декларация под формата на вписване в отчетността на декларатора.
(44)
Тъй като Ревизираната Конвенция от Киото насърчава подаването, регистрацията и проверката на митническата декларация преди пристигането на стоките, както и разделянето на мястото на подаване на декларацията от физическото местоположение на стоките, уместно е да се осигури централизирано оформяне на мястото, където е установен икономическият оператор.
(45)
Целесъобразно е на равнището на Съюза да се предвидят правила за унищожаване на стоки или разпореждане с тях по друг начин от страна на митническите органи, доколкото това са въпроси, които преди това са изисквали уреждане в националното законодателство.
(46)
С цел допълване на правилата относно поставянето на стоките под митнически режим и осигуряване на еднакво третиране на съответните лица, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощията да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС по отношение на правилата, свързани с митническата декларация и вдигането на стоките.
(47)
Целесъобразно е да се предвидят общи и прости правила за специалните режими, допълнени от малка група правила за всяка категория специален режим, с цел улесняване на оператора в избора на правилния режим, избягване на грешки и намаляване на броя на последващите събирания и възстановявания.
(48)
Следва да се улесни даването на разрешение за няколко специални режима с едно обезпечение и едно надзорно митническо учреждение и следва да има прости правила относно възникването на митническото задължение в тези случаи. Основният принцип следва да бъде, че размерът на митата за стоките, поставени под специален режим, или произведените от тях продукти се определя към момента на възникване на митническото задължение. Въпреки това в случаите, когато това е икономически оправдано, следва да се предвиди също така определяне на размера на митата върху стоките към момента на поставянето им под специален режим. Същите принципи следва да се прилагат за обичайните операции.
(49)
С оглед на засилените мерки по отношение на сигурността, поставянето на стоки в свободни зони следва да стане митнически режим, а стоките следва да бъдат обект на митнически контрол при въвеждането и по отношение на отчетността
(50)
С оглед на това, че намерението за реекспорт вече не е необходимо, режимът активно усъвършенстване с отложено плащане следва да се обедини с обработката под митнически контрол, а режимът активно усъвършенстване с възстановяване следва да бъде изоставен. Този единен режим активно усъвършенстване следва да включва и унищожаването с изключение на случаите, в които то се извършва от митниците или под техен надзор.
(51)
С цел допълване на правилата за специалните режими и за осигуряване на еднакво третиране на съответните лица, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС по отношение на правилата, които се отнасят до случаи, когато стоките са поставени под специални режими, до движения, обичайни операции и еквивалентност на тези стоки и до приключването на тези режими.
(52)
Свързаните със сигурността мерки по отношение на съюзните стоки, извеждани от митническата територия на Съюза, се прилагат и за реекспорта на несъюзни стоки. Едни и същи правила се прилагат за всички видове стоки, с възможност за изключения при необходимост, например за стоките, които само преминават транзитно през митническата територия на Съюза.
(53)
За да се гарантира упражняването на митнически надзор върху стоките, които се въвеждат на митническата територия на Съюза и се извеждат от нея, и прилагането на мерки във връзка със сигурността, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощията да приема делегирани актове по член 290 от ДФЕС по отношение на правилата, свързани с обобщената декларация за въвеждане и с предварителните декларации за заминаване.
(54)
С цел да се проучат допълнителни възможности за митнически и търговски улеснения, по-специално като се използват най-новите средства и технологии, при определени условия и след подаване на заявление на държавите членки се разрешава за ограничен период от време да тестват опростявания при прилагането на митническото законодателство. Тази възможност не трябва да възпрепятства прилагането на митническото законодателство или да създава нови задължения за икономическите оператори, които могат да вземат участие в тези тестове на напълно доброволен принцип.
(55)
Съгласно принципа на пропорционалността, уреден в член 5 от Договора за Европейски съюз (ДЕС), за постигането на основните цели за ефективно функциониране на митническия съюз и изпълнение на общата търговска политика е необходимо и целесъобразно да се установят общите правила и процедури, приложими за стоките, въвеждани на митническата територия на Съюза или извеждани от нея. В съответствие с член 5, параграф 4, първа алинея от ДЕС, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(56)
За да се опрости и рационализира митническото законодателство, много разпоредби, които се съдържат в автономни актове на Съюза, бяха включени в Кодекса за целите на прозрачността. Затова следва да бъдат отменени Регламент (ЕИО) № 3925/91 на Съвета от 19 декември 1991 г. относно премахване на контрола и формалностите за кабинен и ръчен багаж на лица, предприемащи полети в границите на Общността, и на багажа на лица, предприемащи морски пътувания в границите на Общността (11), Регламент (ЕИО) № 2913/92, Регламент (ЕО) № 1207/2001 на Съвета от 11 юни 2001 г. относно процедурите, улесняващи издаването или съставянето в Общността на доказателства за произход и издаването на някои разрешения на одобрени износители по реда на разпоредбите за преференциална търговия между Европейската общност и определени страни (12) и Регламент (ЕО) № 450/2008.
(57)
Разпоредбите от настоящия регламент, в които се урежда делегирането на правомощия и предоставянето на изпълнителни правомощия, и разпоредбите относно таксите и разходите следва да се прилагат от датата на влизане в сила на настоящия регламент. Останалите разпоредби следва да се прилагат от 1 юни 2016 г..
(58)
Настоящият регламент следва да не засяга съществуващите и бъдещите правила относно достъпа до документи, приети в съответствие с член 15, параграф 3 от ДФЕС. Освен това той не следва да засяга националните правила относно достъпа до документи.
(59)
Комисията следва да положи всички усилия, за да осигури влизането в сила на делегираните актове и актовете за изпълнение, предвидени в настоящия регламент, достатъчно време преди датата на прилагане на Кодекса, за да се даде възможност за своевременното му изпълнение от държавите членки.
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
СЪДЪРЖАНИЕ
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Обхват на митническото законодателство, мисия на митниците и определения
ГЛАВА 2
Права и задължения на лицата с оглед на митническото законодателство
Раздел 1
Предоставяне на информация
Раздел 2
Митническо представителство
Раздел 3
Решения, свързани с прилагане на митническото законодателство
Раздел 4
Одобрен икономически оператор
Раздел 5
Санкции
Раздел 6
Жалби
Раздел 7
Контрол върху стоките
Раздел 8
Съхраняване на документи и друга информация, такси и разходи
ГЛАВА 3
Преизчисляване на суми в друга валута и срокове
ДЯЛ II
ЕЛЕМЕНТИ, ВЪЗ ОСНОВА НА КОИТО СЕ НАЛАГАТ ВНОСНИ ИЛИ ИЗНОСНИ МИТА И ДРУГИ МЕРКИ ОТНОСНО ТЪРГОВИЯТА СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Обща митническа тарифа и тарифно класиране на стоки
ГЛАВА 2
Произход на стоките
Раздел 1
Непреференциален произход
Раздел 2
Преференциален произход
Раздел 3
Определяне на произхода на конкретни стоки
ГЛАВА 3
Стойност на стоките за митнически цели
ДЯЛ III
МИТНИЧЕСКО ЗАДЪЛЖЕНИЕ И ОБЕЗПЕЧЕНИЯ
ГЛАВА 1
Възникване на митническо задължение
Раздел 1
Митническо задължение при внос
Раздел 2
Митническо задължение при износ
Раздел 3
Общи разпоредби за митническите задължения при внос и износ
ГЛАВА 2
Обезпечаване на потенциално или съществуващо митническо задължение
ГЛАВА 3
Събиране, плащане, възстановяване и опрощаване на вносните или износните мита
Раздел 1
Определяне на размера на вносните или износните мита, уведомяване за митническото задължение и вземане под отчет
Раздел 2
Плащане на вносните или износните мита
Раздел 3
Възстановяване и опрощаване
ГЛАВА 4
Погасяване на митническо задължение
ДЯЛ IV
ВЪВЕЖДАНЕ НА СТОКИ НА МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА СЪЮЗА
ГЛАВА 1
Обобщена декларация за въвеждане
ГЛАВА 2
Пристигане на стоките
Раздел 1
Въвеждане на стоките в митническата територия на Съюза
Раздел 2
Представяне, разтоварване и проверка на стоки
Раздел 3
Временно складиране на стоки
ДЯЛ V
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ ЗА МИТНИЧЕСКИ СТАТУС, ПОСТАВЯНЕ НА СТОКИ ПОД МИТНИЧЕСКИ РЕЖИМ, ПРОВЕРКА, ВДИГАНЕ И РАЗПОРЕЖДАНЕ СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Митнически статус на стоките
ГЛАВА 2
Поставяне на стоки под митнически режим
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Стандартни митнически декларации
Раздел 3
Опростени митнически декларация
Раздел 4
Разпоредби, приложими за всички митнически декларации
Раздел 5
Други опростявания
ГЛАВА 3
Проверка и вдигане на стоки
Раздел 1
Проверка
Раздел 2
Вдигане
ГЛАВА 4
Разпореждане със стоки
ДЯЛ VI
ДОПУСКАНЕ ЗА СВОБОДНО ОБРАЩЕНИЕ И ОСВОБОЖДАВАНЕ ОТ ВНОСНИ МИТА
ГЛАВА 1
Допускане за свободно обращение
ГЛАВА 2
Освобождаване от вносни мита
Раздел 1
Върнати стоки
Раздел 2
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
ДЯЛ VII
СПЕЦИАЛНИ РЕЖИМИ
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
ГЛАВА 2
Транзит
Раздел 1
Вътрешен и външен транзит
Раздел 2
Съюзен транзит
ГЛАВА 3
Складиране
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Митническо складиране
Раздел 3
Свободни зони
ГЛАВА 4
Употреба за специфични цели
Раздел 1
Временен внос
Раздел 2
Специфична употреба
ГЛАВА 5
Усъвършенстване
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Активно усъвършенстване
Раздел 3
Пасивно усъвършенстване
ДЯЛ VIII
СТОКИ, ИЗВЕДЕНИ ОТ МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА СЪЮЗА
ГЛАВА 1
Формалности преди напускането на стоките
ГЛАВА 2
Формалности при напускане на стоките
ГЛАВА 3
Износ и реекспорт
ГЛАВА 4
Обобщена декларация за напускане
ГЛАВА 5
Уведомление за реекспорт
ГЛАВА 6
Освобождаване от износни мита
ДЯЛ IX
ЕЛЕКТРОННИ СИСТЕМИ, ОПРОСТЯВАНИЯ, ДЕЛЕГИРАНЕ НА ПРАВОМОЩИЯ, ПРОЦЕДУРА НА КОМИТЕТ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Разработване на електронни системи
ГЛАВА -2
Опростявания при прилагането на митническото законодателство
ГЛАВА 3
Делегиране на правомощия и процедура на комитет
ГЛАВА 4
Заключителни разпоредби
ПРИЛОЖЕНИЕ
ТАБЛИЦА НА СЪОТВЕТСТВИЕТО
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Обхват на митническото законодателство, мисия на митниците и определения
Член 1
Предмет и обхват
1. С настоящия регламент се създава Митнически кодекс на Съюза („Кодексът“), който урежда общите правила и процедури, приложими за стоките, въвеждани на митническата територия на Съюза или извеждани от нея.
Без да се засягат международното право, международните конвенции и законодателството на Съюза в други области, Кодексът се прилага еднакво на цялата митническа територия на Съюза.
2. Определени разпоредби на митническото законодателство могат да се прилагат извън митническата територия на Съюза в рамките на законодателство, уреждащо специфични области, или на международни конвенции.
3. Определени разпоредби на митническото законодателство, включително опростяванията, които то предвижда, се прилагат за търговията със съюзни стоки между части от митническата територия на Съюза, за които се прилагат разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО или Директива 2008/118/ЕО, и части на тази територия, за които тези разпоредби не се прилагат, или за търговията между части от тази територия, за които тези разпоредби не се прилагат.
Член 2
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, в които се определят разпоредбите на митническото законодателство и неговите опростявания, свързани с митническото деклариране, доказателството за митническия статус, използването на режима на вътрешен съюзен транзит доколкото това не засяга правилното прилагане на съответните данъчни мерки, приложими към търговията със стоки на Съюза, както е посочено в член 1, параграф 3. В посочените актове може да се включват разпоредби за специалните случаи, свързани с търговията със съюзни стоки с участието само на една държава членка.
Член 3
Мисия на митническите органи
Митническите органи отговарят основно за надзора на външната търговия на Съюза, с което допринасят за лоялната и отворена търговия, за изпълнението на външните аспекти на вътрешния пазар, общата търговска политика и другите общи политики на Съюза, свързани с търговията, както и за общата сигурност на веригата на доставките. Митническите органи въвеждат мерки, особено такива, насочени към:
а)
защита на финансовите интереси на Съюза и на неговите държави членки;
б)
защита на Съюза от нелоялна и незаконна търговия при подпомагане на законната стопанска дейност;
в)
гарантиране на сигурността и безопасността на Съюза и неговите жители и на опазването на околната среда, при необходимост в тясно сътрудничество с други органи; и
г)
поддържане на уместен (съразмерен) баланс между митническия контрол и улесняване на законната търговия.
Член 4
Митническа територия
1. Митническата територия на Съюза включва следните територии, в това число техните териториални води, вътрешни води и въздушно пространство:
-
територията на Кралство Белгия,
-
територията на Република България,
-
територията на Чешката република,
-
територията на Кралство Дания с изключение на Фарьорските острови и Гренландия,
-
територията на Федерална република Германия с изключение на остров Хелголанд и територията на Бьосинген (Договор от 23 ноември 1964 г. между Федерална република Германия и Конфедерация Швейцария),
-
територията на Република Естония,
-
територията на Ирландия,
-
територията на Република Гърция,
-
територията на Кралство Испания с изключение на Сеута и Мелила,
-
територията на Френската република с изключение на френските отвъдморски страни и територии, за които се прилагат разпоредбите на част четвърта от ДФЕС,
-
територията на Република Хърватия,
-
територията на Италианската република с изключение на общините Ливиньо и Кампионе д’Италия и националните води на езерото Лугано, които се намират между брега и политическата граница на зоната между Понте Треса и Порто Черезио,
-
територията на Република Кипър съгласно разпоредбите на Договора за присъединяване от 2003 г.,
-
територията на Република Латвия,
-
територията на Република Литва,
-
територията на Великото херцогство Люксембург,
-
територията на Унгария,
-
територията на Малта,
-
територията на Кралство Нидерландия в Европа,
-
територията на Република Австрия,
-
територията на Република Полша,
-
територията на Португалската република,
-
територията на Румъния,
-
територията на Република Словения,
-
територията на Словашката република,
-
територията на Република Финландия,
-
територията на Кралство Швеция, и
-
територията на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия и на Англо-нормандските острови и остров Ман.
2. Следните територии, включително техните териториални води, вътрешни води и въздушно пространство, които се намират извън територията на държавите членки, се считат за част от митническата територия на Съюза, като се имат предвид приложимите за тях конвенции и договори:
а)
ФРАНЦИЯ
Територията на Княжество Монако съгласно Митническата конвенция, подписана в Париж на 18 май 1963 г. (Journal officiel de la République française (Официален вестник на Френската република) от 27 септември 1963 г., стр. 8679);
б)
КИПЪР
Територията на суверенните базови зони Акротири и Декелия на Обединеното кралство, определени съгласно Договора относно създаването на Република Кипър, подписан в Никозия на 16 август 1960 г. (Серия договори на Обединеното кралство, № 4 (1961) Cmnd 1252).
Член 5
Определения
За целите на Кодекса се прилагат следните определения:
1)
„митнически органи“ означава митническите администрации на държавите членки, които отговарят за прилагането на митническото законодателство, както и всички други органи, оправомощени съгласно националното законодателство да прилагат определени митнически законодателни разпоредби;
2)
„митническо законодателство“ означава законодателството, съставено от всяко едно от следните:
а)
Кодекса и разпоредбите за неговото допълване или прилагане, приети на равнището на Съюза или на национално равнище;
б)
Общата митническа тарифа;
в)
законодателството относно системата на Съюза за освобождаване от мита;
г)
международните споразумения, които съдържат митнически разпоредби, доколкото са приложими в Съюза;
3)
„митнически контрол“ означава специфични действия, извършвани от митническите органи за осигуряване на спазването на митническото и друго законодателство, уреждащо въвеждането, напускането, транзита, движението, складирането и специфичната употреба на стоки, придвижвани между митническата територия на Съюза и държави или територии извън тази територия, както и наличието и движението на митническата територия на Съюза на несъюзни стоки и стоки, поставени под режим специфична употреба;
4)
„лице“ означава физическо лице, юридическо лице и всяко сдружение на лица, което не е юридическо лице, но е с призната правоспособност да извършва правни действия съгласно правото на Съюза или националното право;
5)
„икономически оператор“ означава лице, което в рамките на своята стопанска дейност участва в дейности, обхванати от митническото законодателство;
6)
„митнически представител“ означава всяко лице, определено от друго лице да изпълнява действията и формалностите, изисквани съгласно митническото законодателство, във взаимоотношенията му с митническите органи;
7)
„риск“ означава вероятността да настъпи събитие и въздействието му във връзка с въвеждането, напускането, транзита, движението или специфичната употреба на стоки, придвижвани между митническата територия на Съюза и държави или територии извън тази територия, и във връзка с наличието в рамките на митническата територия на Съюза на несъюзни стоки, което:
а)
би попречило на правилното прилагане на мерки на Съюза или национални мерки;
б)
би изложило на опасност финансовите интереси на Съюза и на неговите държави членки; или
в)
би застрашило сигурността и безопасността на Съюза и неговите жители, здравето на хората, животните или растенията, околната среда или потребителите;
8)
„митнически формалности“ означава всички операции, които трябва да бъдат извършени от дадено лице и от митническите органи с цел спазване на митническото законодателство;
9)
„обобщена декларация за въвеждане“ означава актът, с който дадено лице информира митническите органи в установената форма, по установения начин и в установения конкретен срок, че определени стоки ще бъдат въведени на митническата територия на Съюза;
10)
„обобщена декларация за напускане“ означава актът, с който дадено лице информира митническите органи в установената форма, по установения начин и в установения конкретен срок, че определени стоки ще бъдат изведени от митническата територия на Съюза;
11)
„декларация за временно складиране“ означава актът, с който дадено лице обявява в установената форма и по установения начин, че определени стоки са на временно складиране;
12)
„митническа декларация“ означава актът, с който дадено лице изразява в установената форма и по установения начин желанието си за поставяне на стоки под определен митнически режим, като посочва където е уместно специфични мерки, които следва да бъдат приложени;
13)
„декларация за реекспорт“ означава актът, с който дадено лице изразява в установената форма и по установения начин желанието си да изведе несъюзни стоки от митническата територия на Съюза, с изключение на онези, които са в режим свободна зона или на временно складиране;
14)
„уведомление за реекспорт“ означава актът, с който дадено лице изразява в установената форма и по установения начин желанието си да изведе от митническата територия на Съюза несъюзни стоки, които са в режим свободна зона или са на временно складиране;
15)
„декларатор“ означава лицето, което подава митническа декларация, декларация за временно складиране, обобщена декларация за въвеждане, обобщена декларация за напускане, декларация или уведомление за реекспорт от свое име или лицето, от чието име се подава такава декларация или уведомление;
16)
„митнически режим“ означава всеки един от следните режими, под които могат да бъдат поставени стоките съгласно Кодекса:
а)
допускане за свободно обращение;
б)
специални режими;
в)
износ;
17)
„временно складиране“ означава положението, при което несъюзни стоки са временно оставени за съхранение под митнически надзор за периода между представянето им на митническите органи и поставянето им под митнически режим или реекспорт;
18)
„митническо задължение“ означава задължението на лице да заплати размера на вносните или износните мита, приложими за определени стоки съгласно действащото митническо законодателство;
19)
„длъжник“ означава всяко лице, което е отговорно за заплащане на митническо задължение;
20)
„вносни мита“ означава митата, дължими при вноса на стоки;
21)
„износни мита“ означава митата, дължими при износа на стоки;
22)
„митнически статус“ означава статусът на стоките като съюзни или несъюзни стоки;
23)
„съюзни стоки“ означава стоките, които попадат в една от следните категории:
а)
стоките, които са изцяло получени на митническата територия на Съюза и които не съдържат в себе си стоки, внесени от държави или територии извън митническата територия на Съюза;
б)
стоките, въведени на митническата територия на Съюза от държави или територии извън тази територия и допуснати за свободно обращение;
в)
стоките, получени или произведени на митническата територия на Съюза само от стоките по буква б) или от стоките по букви а) и б);
24)
„несъюзни стоки“ означава стоките, различни от посочените в точка 23, или стоките, които са загубили своя митнически статус на съюзни стоки;
25)
„управление на риска“ означава системното идентифициране на риска, в т.ч. чрез проверки на случаен принцип, и прилагането на всички необходими мерки за ограничаване излагането на риск;
26)
„вдигане на стоки“ означава актът, чрез който митническите органи предоставят стоките за целите, предвидени в митническия режим, под който са поставени стоките;
27)
„митнически надзор“ означава дейността на митническите органи за осигуряване спазването на митническото законодателство и където е целесъобразно и уместно, на други разпоредби, приложими за стоките,предмет на тази дейност;
28)
„възстановяване“ означава възстановяване на размера на платените вносни или износни мита;
29)
„опрощаване“ означава освобождаването от задължението за заплащане на размера на неплатените вносни или износни мита;
30)
„обработени продукти“ означава стоки, поставени под режим усъвършенстване, които са били подложени на операции по усъвършенстване;
31)
„лице, установено на митническата територия на Съюза“ означава:
а)
в случаите на физическо лице - всяко лице, чието обичайно местопребиваване е на митническата територия на Съюза;
б)
в случаите на юридическо лице или сдружение на лица - всяко лице, чието седалище, централно управление или постоянно установена стопанска дейност се намира на митническата територия на Съюза;
32)
„постоянно установена стопанска дейност“ означава определено място на стопанска дейност, на което постоянно са налице необходимите човешки и технически ресурси, и посредством което определено лице извършва изцяло или частично свързаните с митниците операции.
33)
„представяне на стоки на митницата“ означава уведомяването на митническите органи за пристигането на стоки в митническото учреждение или на всяко друго място, определено или одобрено от митническите органи и разположението на тези стоки за митнически контрол;
34)
„държател на стоките“ означава лицето, което е собственик на стоките или което има подобно право на разпореждане с тях, или което има физически контрол върху тях;
35)
„титуляр на режима“ означава:
а)
лицето, което подава митническата декларация или от името на което се подава тази декларация; или
б)
лицето, на което са прехвърлени правата и задълженията по отношение на определен митнически режим;
36)
„мерки на търговската политика“ означава нетарифните мерки, установени като част от общата търговска политика под формата на разпоредби на Съюза, уреждащи международната търговия със стоки;
37)
„операция по усъвършенстване“ означава всяко едно от следните действия:
а)
изработката на стоки, включително тяхното монтиране или комплектуване, или сглобяване с други стоки;
б)
обработката на стоки;
в)
унищожаването на стоки;
г)
поправката на стоки, включително пълното им възстановяване и поставянето им в изправност;
д)
използването на стоки, които не се съдържат в обработените продукти, но позволяват или улесняват производството им, дори ако се изразходват изцяло или частично в процеса (спомагателни производствени материали);
38)
„рандеман“ означава количеството или процентът обработени продукти, получени от усъвършенстването на определено количество стоки, поставени под режим усъвършенстване;
39)
„решение“ означава всеки акт на митническите органи, отнасящ се до митническото законодателство, с който се извършва произнасяне по конкретен случай, и който има правни последици за съответното(ите) лице(а);
40)
„превозвач“ означава:
а)
във връзка с въвеждането, лицето, което въвежда стоките или което поема отговорност за превозването на стоките на митническата територия на Съюза. При все това:
i)
в случай на комбиниран транспорт „превозвач“ означава лицето, управляващо транспортното средство, което след като е въведено на митническата територия на Съюза, се движи самостоятелно като активно транспортно средство;
ii)
при превоз по море или въздух, в случаите на плавателен съд по съвместна договореност или по договор, „превозвач“ означава лицето, което сключва договора и издава коносамент или въздушна товарителница за действителното превозване на стоките на митническата територия на Съюза;
б)
във връзка с напускането лицето, което извежда стоките или което поема отговорност за превозването на стоките извън митническата територия на Съюза. При все това:
i)
в случай на комбиниран транспорт, когато активното транспортно средство, напускащо митническата територия на Съюза, превозва само друго транспортно средство, което след пристигането на активното транспортно средство на местоназначението му ще се движи самостоятелно като активно транспортно средство, „превозвач“ означава лицето, което ще управлява транспортното средство, което ще се движи самостоятелно, след като напускащото митническата територия на Съюза транспортно средство пристигне на местоназначението си;
ii)
при превоз по море или въздух, в случаите на плавателен съд по съвместна договореност или по договор, „превозвач“ означава лицето, което сключва договора и издава коносамент или въздушна товарителница за действителното извеждане на стоките от митническата територия на Съюза;(за действителното превозване на стоките извън митническата територия на Съюза);
41)
„комисиона за покупка“ означава възнаграждение, платено от вносител на агента му за услугата да го представлява при покупката на остойностявани стоки.
ГЛАВА 2
Права и задължения на лицата с оглед на митническото законодателство
Раздел 1
Предоставяне на информация
Член 6
Средства за обмен и съхраняване на информация и общи изисквания за данните
1. Всеки обмен на информация, като например декларации, заявления или решения, между митническите органи и между икономическите оператори и митническите органи, както и съхранението на тази информация съгласно митническото законодателство, се извършва посредством използването на средства за електронна обработка на данни.
2. За целите на обмена и съхранението на информация, посочени в параграф 1, се изготвят общи изисквания за данните.
3. Могат да се използват и други средства за обмен и съхранение на информация, различни от средствата за електронна обработка на данни, посочени в параграф 1, както следва:
а)
постоянно - когато това е надлежно обосновано с оглед вида на трафика или когато използването на средства за електронна обработка на данни не е уместно за съответните митническите формалности;
б)
временно - в случай на временно нефункциониране на компютърните системи на митническите органи или на икономическите оператори;
4. Чрез дерогация от параграф 1 Комисията може да приема в изключителни случаи решения, с които разрешава на една или повече държави членки да използват средства за обмен и съхранение на информация, различни от средствата за електронна обработка на данни.
Такова решение за дерогация се обосновава от специфичното положение на поискалата я държава членка и дерогацията се предоставя за определен период от време. Дерогацията се преразглежда периодично и може да бъде продължавана допълнително за определени периоди от време с отделно заявление от държавата членка, която е адресат на дерогацията. Тя се отменя, когато вече не е обоснована.
Дерогацията не засяга обмена на информация между държавата членка, която е адресат на дерогацията, и другите държави членки, нито обмена и съхраняването на информация в другите държави членки за целите на прилагането на митническото законодателство.
Член 7
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284 за определяне на следното:
а)
общите изисквания за данните, посочени в член 6, параграф 2, като взема предвид необходимостта да се изпълнят митническите формалности, предвидени в митническото законодателство, и естеството и целта на обмена и съхраняването на информация, посочени в член 6, параграф 1;
б)
специфичните случаи, когато могат да бъдат използвани средства за обмен и съхраняване на информация, различни от средствата за електронна обработка на данни, в съответствие с член 6, параграф 3, буква а);
в)
типа информация и данните, които следва да се съдържат в отчетността, посочена в член 148, параграф 4 и член 214, параграф 1.
Член 8
Предоставяне на изпълнителни правомощия
1. Комисията определя чрез актове за изпълнение:
а)
при необходимост, формата и кода на общите изисквания за данните, посочени в член 6, параграф 2;
б)
процедурните правила относно обмена и съхранението на информацията, които могат да се извършват чрез средства, различни от средствата за електронна обработка на данни, посочени в член 6, параграф 3.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
2. Комисията приема решенията за дерогации, посочени в член 6, параграф 4, чрез актове за изпълнение.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 285, параграф 2.
Член 9
Регистрация
1. Икономическите оператори, установени на митническата територия на Съюза, се регистрират от митническите органи, отговорни за мястото, където те са установени.
2. В специфични случаи икономически оператори, които не са установени на митническата територия на Съюза се регистрират от митническите органи, отговорни за мястото, където първо подадат декларация или поискат от митническите органи да вземат решение.
3. За лица, които не са икономически оператори, не се изисква да се регистрират от митническите органи, освен ако не се предвижда друго.
Когато за посочените в първата алинея лица се изисква да се регистрират, се прилага следното:
а)
когато те са установени на митническата територия на Съюза, се регистрират от митническите органи, отговорни за мястото, където са установени.
б)
когато не са установени на митническата територия на Съюза, се регистрират от митническите органи, отговорни за мястото, където първо подадат декларация или поискат от митническите органи да вземат решение.
4. В специфични случаи митническите органи обезсилват регистрацията.
Член 10
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се определят:
а)
посочените в член 9, параграф 2 случаи, в които за икономически оператори, които не са установени на митническата територия на Съюза се изисква да се регистрират от митническите органи;
б)
посочените в член 9, параграф 3, първа алинея случаи, в които за лица, които не са икономически оператори, се изисква да се регистрират от митническите органи,
в)
посочените в член 9, параграф 4 случаи, когато митническите органи обезсилват регистрация.
Член 11
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията установява митническите органи, които отговарят за регистрацията, предвидена в член 9.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 12
Съобщаване на информация и защита на данни
1. По отношение на цялата информация, придобита от митническите органи в процеса на изпълнение на техните задължения, която е поверителна по своя характер или се предоставя на поверителна основа, важи задължението за опазване на професионална тайна. С изключение на предвиденото в член 47 параграф 2, тази информация не се разкрива от компетентните органи без изричното разрешение на лицето или органа, който я е предоставил.
Тази информация може да се разкрива без разрешение в случаите, когато митническите органи са задължени или имат право да направят това съгласно действащите разпоредби, особено в областта на защитата на данните, или във връзка със съдебни производства.
2. Поверителната информация, посочена в параграф 1 може да бъде съобщавана на митническите органи и на други компетентни органи от държави или територии извън митническата територия на Съюза, за целите на митническото сътрудничество с тези държави или територии, в рамките на международно споразумение или на законодателството на Съюза в областта на общата търговска политика.
3. При всяко разкриване или съобщаване на информация, посочени в параграфи 1 и 2, се осигурява адекватно равнище на защита на данните при пълно спазване на действащите разпоредби относно защитата на данните.
Член 13
Обмен на допълнителна информация между митническите органи и икономическите оператори
1. Митническите органи и икономическите оператори могат да обменят всякаква информация, която не се изисква изрично по митническото законодателство, по-специално с цел взаимно сътрудничество за откриване и противодействие на риска. Този обмен може да се извършва въз основа на писмено споразумение и може да включва достъп на митническите органи до компютърните системи на икономическите оператори.
2. Освен ако двете страни са се договорили друго, всяка информация, предоставена от едната на другата страна в процеса на сътрудничеството по параграф 1, е поверителна.
Член 14
Предоставяне на информация от митническите органи
1. Всяко лице може да поиска от митническите органи информация относно прилагането на митническото законодателство. Такова искане може да бъде отхвърлено, когато не е свързано с действително предвиждана дейност, спадаща към международната търговия със стоки.
2. Митническите органи поддържат редовен диалог с икономическите оператори и другите органи, свързани с международната търговия със стоки. Те насърчават прозрачността, като предоставят свободен достъп - по възможност безплатно и по интернет - до митническото законодателство, общите административни разпоредби и формулярите за заявления.
Член 15
Предоставяне на информация на митническите органи
1. Всяко лице, което участва пряко или косвено в извършването на митнически формалности или на митнически контрол, предоставя на митническите органи, по тяхно искане и в определените срокове, пълната изисквана документация и информация в подходяща форма и оказва цялото необходимо съдействие за извършването на тези формалности или контрол.
2. Лице, което подава пред митническите органи митническа декларация, декларация за временно складиране, обобщена декларация за въвеждане, обобщена декларация за напускане, декларация за реекспорт или уведомление за реекспорт или подава заявление за разрешение или за друго решение, е отговорно за всяко едно от следните:
а)
точността и пълнотата на информацията, предоставена в декларацията, уведомлението или заявлението;
б)
автентичността, точността и валидността на всички документи, придружаващи декларацията, уведомлението или заявлението;
в)
в съответните случаи - изпълнението на всички задължения, свързани с поставянето на въпросните стоки под съответния митнически режим или с извършването на разрешените операции.
Първата алинея се прилага и за предоставянето във всякаква друга форма на всякаква информация, която се изисква от или се представя на митническите органи.
Когато декларацията или уведомление е подадено, заявлението е подадено или информация е предоставена от митнически представител на съответното лице, съгласно посоченото в член 18, този митнически представител също е обвързан със задълженията, предвидени в първата алинея от настоящия параграф.
Член 16
Електронни системи
1. Държавите членки си сътрудничат с Комисията за разработването, поддържането и експлоатацията на електронни системи за обмен на информация между митническите органи и с Комисията и за съхранение на такава информация в съответствие с кодекса.
2. Държави членки, на които е била предоставена дерогация в съответствие с член 6, параграф 4, не са задължени да разработват, поддържат и експлоатират, в рамките на обхвата на тази дерогация, електронните системи, посочени в параграф 1 от настоящия член.
Член 17
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Комисията определя, посредством актове за изпълнение, техническите разпоредби за разработването, поддържането и експлоатацията на електронните системи, посочени в член 16, параграф 1.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Митническо представителство
Член 18
Митнически представител
1. Всяко лице може да определи свой митнически представител.
Това представителство може да бъде пряко, когато митническият представител действа от името и за сметка на друго лице, или косвено, когато митническият представител действа от свое име, но за сметка на друго лице.
2. Митническият представител трябва да е установен на митническата територия на Съюза.
Освен ако не е предвидено друго, това изискване не се прилага, когато митническият представител действа за сметка на лица, за които не се изисква да са установени на митническата територия на Съюза.
3. Държавите членки могат да определят в съответствие с правото на Съюза условията, при които митническият представител може да предоставя услуги в държавата членка, в която е установен. Независимо от това, без да се засяга прилагането на по-малко строги критерии от въпросната държава членка, митнически представител, който отговаря на критериите, определени в член 39, букви a) -г) има право да предоставя тези услуги в държава членка, различна от тази, в която е установен.
4. Държавите членки могат да прилагат условията, определени в съответствие с първото изречение от параграф 3, спрямо митническите представители, които не са установени на митническата територия на Съюза.
Член 19
Упълномощаване
1. Във взаимоотношенията си с митническите органи митническият представител заявява, че действа за сметка на лицето, което представлява, и посочва дали представителството е пряко или косвено.
Лица, които пропуснат да заявят, че действат като митнически представители, или които заявят, че действат като такива, без да са упълномощени за това, се считат, че действат от свое име и за своя сметка.
2. Митническите органи могат да изискат от лица, които заявяват, че действат като митнически представители, да представят доказателство, че са упълномощени от представляваното лице.
В специфични случаи митническите органи не изискват представянето на такова доказателство.
3. Митническите органи не изискват от лице, което действа като митнически представител, извършващ редовно действия и формалности, да представя всеки път доказателства за упълномощаване, при условие че това лице е в състояние да представи такива доказателства по искане на митническите органи.
Член 20
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят:
а)
случаите, в които отмяната, посочена във втората алинея на член 18, параграф 2, не се прилага;
б)
случаите, в които доказателството за упълномощаване, посочено в първата алинея на член 19, параграф 2, не се изисква от митническите органи.
Член 21
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Комисията определя, посредством актове за изпълнение, процедурните правила за предоставянето и осигуряването на право, посочени в член 18, параграф 3.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 3
Решения, свързани с прилагане на митническото законодателство
Член 22
Решения, взети въз основа на заявление
1. Когато лице поиска решение, свързано с прилагането на митническото законодателство, то трябва да представи цялата информация, изисквана от компетентните митнически органи, за да могат те да вземат това решение.
Решение може също да бъде поискано от няколко лица и да бъде взето по отношение на няколко лица съгласно условията, предвидени в митническото законодателство.
Освен ако не е предвидено друго, компетентният митнически орган е органът на мястото, където се намира или е достъпна основната счетоводна отчетност на заявителя за митнически цели и където се извършват поне част от дейностите, включени в обхвата на решението.
2. Своевременно и не по-късно от 30 дни от получаване на заявлението за издаване на решение, митническите органи проверяват дали са изпълнени условията за приемането на това заявление.
Когато митническите органи установят, че заявлението съдържа цялата необходима информация, която им дава възможност да вземат решение, те уведомяват заявителя за приемането му в рамките на срока, посочен в първа алинея.
3. Компетентните митнически органи вземат решението, посочено в параграф 1, и уведомяват заявителя своевременно, но не по-късно от 120 дни от датата на приемане на заявлението, освен когато е предвидено друго.
Когато митническите органи не са в състояние да спазят срока за вземане на решение, те уведомяват заявителя за това преди изтичането на този срок, като посочват причините и отбелязват необходимия им допълнителен срок за вземане на решение. Освен когато е предвидено друго, този допълнителен срок не надвишава 30 дни.
Без да се засяга втора алинея, митническите органи могат да продължат срока за вземане на решение, съгласно определеното в митническото законодателство, когато заявителят поиска продължаване за да отстрани нередовностите, с цел да гарантира изпълнението на условията и критериите. Съответните нередовности и срокът необходим за отстраняването им, се съобщават на митническите органи, които ще решават продължаването на срока.
4. Освен ако в решението или в митническото законодателство е предвидено друго, решението поражда действие от датата, на която заявителят го е получил или се счита, че го е получил. С изключение на случаите, предвидени в член 45, параграф 2, приетите решения се изпълняват от митническите органи от тази дата.
5. Освен ако не е предвидено друго в митническото законодателство, решението е безсрочно.
6. Преди да вземат решение, което би било неблагоприятно за заявителя, митническите органи му съобщават мотивите, на които ще се основава решението, и му предоставят възможност да изрази своето становище в определен срок от датата, на която го е получил или се счита, че го е получил. След изтичане на този срок заявителят се уведомява в подходяща форма за решението.
Първа алинея не се прилага в следните случаи:
а)
когато засяга решение по член 33, параграф 1;
б)
в случай на отхвърляне възползването от тарифна квота, когато е достигнат определеният за нея обем, както е посочено в член 56, параграф 4, първа алинея;
в)
когато естеството или равнището на определена заплаха за сигурността и безопасността на Съюза и неговите жители, здравето на хората, животните или растенията, околната среда или потребителите налагат това;
г)
когато решението е насочено към осигуряване на изпълнението на друго решение, за което е била приложена първа алинея, без да се засягат разпоредбите на правото на съответната държава членка;
д)
когато това би повлияло на изхода от разследване, започнало с цел борба с измамите;
е)
в други специфични случаи.
7. Всяко решение, което е неблагоприятно за заявителя, трябва да бъде мотивирано и в него трябва да се посочва правото за обжалване, предвидено в член 44.
Член 23
Управление на решения, взети въз основа на заявление
1. Титулярят на решението изпълнява задълженията, произтичащи от това решение.
2. Титулярят на решението уведомява незабавно митническите органи за всяка промяна, настъпила след издаването му, която може да повлияе върху продължаване на действието му или върху съдържанието му.
3. Без да се засягат разпоредбите, установени в други области и определящи случаите, при които решенията са нищожни или стават недействителни (губят валидност), митническите органи, взели решението, могат по всяко време да го обезсилят, изменят или отменят, когато то не съответства на митническото законодателство.
4. В специфични случаи митническите органи извършват следното:
а)
преразглеждат решението;
б)
спират решение, което няма да бъде обезсилено, отменено или изменено.
5. Митническите органи извършват мониторинг наизпълнението на условията и критериите от титуляря на решението. Те извършват мониторинг също така спазването на задълженията, произтичащи от това решение. Когато титулярят на решението е установен преди по-малко от три години, митническите органи извършват отблизо мониторинг спрямо него през първата година след вземане на решението.
Член 24
Делегиране на правомощия
Комисията се оправомощава да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят:
а)
изключенията от трета алинея на член 22, параграф 1;
б)
условията за приемането на заявлението, посочени в член 22, параграф 2;
в)
срока за вземането на определено решение, включително възможността за продължаване на този срок в съответствие с член 22, параграф 3;
г)
посочените в член 22, параграф 4 случаи, когато решението поражда действие от дата, различна от датата, на която заявителят го е получил или се счита, че го е получил;
д)
посочените в член 22, параграф 5 случаи, когато решението не е валидно за неопределено време;
е)
продължителността на срока, посочен в първа алинея на член 22, параграф 6;
ж)
специфичните случаи, посочени в член 22, параграф 6, втора алинея, буква е), при които на заявителя не е предоставена възможност да изрази становището си;
з)
случаите на прилагане и правилата за преразглеждане и спиране на решения в съответствие с член 23, параграф 4;
Член 25
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Комисията определя чрез актове за изпълнение процедурните правила за:
а)
подаването и приемането на заявлението за решение, посочено в член 22, параграфи 1 и 2;
б)
вземането на посоченото в член 22 решение, включително за консултиране със съответната държава членка, когато е уместно;
в)
мониторинг на дадено решение в съответствие с член 23, параграф 5.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 26
Валидност на решенията за целия Съюз
Освен когато действието на дадено решение е ограничено до една или няколко държави членки, свързаните с прилагането на митническото законодателство решения са валидни на цялата митническа територия на Съюза.
Член 27
Обезсилване на благоприятни решения
1. Митническите органи обезсилват решение, което е благоприятно за титуляря на решението, ако е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
решението е взето въз основа на невярна или непълна информация;
б)
титулярят на решението е знаел или според обстоятелствата е трябвало да знае, че информацията е невярна или непълна;
в)
решението би било различно, ако информацията е била вярна и пълна.
2. Титулярят на решението се уведомява за неговото обезсилване.
3. Обезсилването поражда действие от датата, на която първоначалното решение е породило действие, освен ако в решението е посочено друго в съответствие с митническото законодателство.
Член 28
Отмяна и изменение на благоприятни решения
1. Благоприятно решение се отменя или изменя когато - в случаите извън посочените в член 27:
а)
едно или повече от условията за издаването му не са били или вече не са изпълнени; или
б)
при заявление от титуляря на решението.
2. Освен когато е предвидено друго, благоприятно решение отнасящо се до няколко лица може да бъде отменено само по отношение на лицето, което не изпълни задължение, наложено по силата на това решение.
3. Титулярят на решението се уведомява за неговата отмяна или изменение.
4. По отношение на отмяната или изменението на решението се прилага член 22, параграф 4.
В изключителни случаи обаче, когато законните интереси на титуляря на решението налагат това, митническите органи могат да отложат датата, от която отмяната или изменението на решението поражда действие до една година. Тази дата се посочва в решението за отмяна или за изменение.
Член 29
Решения, взети без предварително заявление
Освен когато даден митнически орган действа като правораздавателен орган, разпоредбите на член 22, параграфи 4, 5, 6 и 7, член 23, параграф 3 и членове 26, 27 и 28 се прилагат и за решения, взети от митническите органи, без съответното лице да е подало предварително заявление.
Член 30
Ограничения, приложими към решения относно стоки, поставени под митнически режим или които са временно складирани
Освен ако засегнатото лице не поиска това, отмяната, изменението или спирането на благоприятно решение не засяга стоките, които към момента на пораждане на действие на отмяната, изменението или спирането вече са били поставени и все още са под митнически режим или са временно складирани по силата на решението, което се отменя, изменя или спира.
Член 31
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят:
а)
посочените в член 28, параграф 2 случаи, когато благоприятно решение, отнасящо се до няколко лица може да бъде отменено и по отношение на лица, различни от лицето, което не изпълни задължение, наложено по силата на това решение;
б)
изключителните случаи, в които митническите органи могат да отложат датата, от която отмяната или изменението на решението поражда действие, в съответствие с член 28, параграф 4, втора алинея.
Член 32
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за обезсилване, отмяна или изменение на благоприятни решения.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 33
Решения, отнасящи се до обвързваща информация
1. Въз основа на подадено заявление митническите органи издават решения, отнасящи се до обвързваща тарифна информация, наричани по-долу „решения ОТИ“, или решения, отнасящи се до обвързваща информация за произхода, наричани по-долу „решения ОИП“.
Такова заявление не се приема, ако е налице някое от следните обстоятелства:
а)
в случай че заявлението се отправя или е било отправено към същото или към друго митническо учреждение, от титуляря на решението или за негова сметка по отношение на същите стоки, а за решенията ОИП - при същите обстоятелства, определящи придобиването на произход;
б)
в случай че заявлението не е свързано с намерение за използване на решение ОТИ или ОИП или друго намерение за ползване на митнически режим.
2. Решенията ОТИ или ОИП са обвързващи само по отношение на тарифното класиране или определянето на произхода на стоките:
а)
за митническите органи спрямо титуляря на решението само по отношение на стоките, за които митническите формалности са извършени след датата, на която решението поражда действие;
б)
за титуляря на решението спрямо митническите органи само от датата, на която титулярят на решението получи или се счита, че е получил уведомление за решението.
3. Решенията ОТИ или ОИП са валидни за срок от три години от датата, на която решението поражда действие.
4. За прилагането на решение ОТИ или ОИП в контекста на конкретен митнически режим титулярят на решението трябва да може да докаже:
а)
за решение ОТИ - че декларираните стоки съответстват във всяко едно отношение на описаните в решението;
б)
за решение ОИП - че въпросните стоки и обстоятелствата, определящи придобиването на произхода, съответстват във всяко едно отношение на стоките и обстоятелствата, описани в решението.
Член 34
Управление на решения, отнасящи се до обвързваща информация
1. Валидността на решение ОТИ се прекратява преди края на срока, посочен в член 33, параграф 3, когато то престане да отговаря на законовите изисквания в резултат на което и да е от следните:
а)
приемането на изменение на номенклатурите, посочени в член 56, параграф 2, букви а) и б);
б)
приемането на мерките, посочени в член 57, параграф 4;
с действие от датата на прилагане на това изменение или на тези мерки;
2. Валидността на решение ОИП се прекратява преди края на срока, посочен в член 33, параграф 3, в който и да е от следните случаи:
а)
когато Съюзът приеме регламент или сключи споразумение, което става приложимо на неговата територия, и решението ОИП вече не съответства на въведеното ново законодателство, считано от датата на прилагането на регламента или споразумението;
б)
когато решението вече не съответства на Споразумението относно правилата за произход, установени в Световната търговска организация (СТО), или на обяснителните бележки или на становище относно определен произход, прието с цел тълкуване на това споразумение, считано от датата на публикуването им в Официален вестник на Европейския съюз.
3. Валидността на решенията ОТИ и ОИП не се прекратява със задна дата.
4. Чрез дерогация от член 23 параграф 3 и член 27 решенията ОТИ и ОИП се обезсилват, ако са издадени въз основа на невярна или непълна информация от заявителите.
5. Решенията за ОТИ и за ОИП се отменят в съответствие с член 23, параграф 3 и член 28. Тези решения обаче не се отменят по искане на титуляря на решението.
6. Решенията ОТИ и ОИП не подлежат на изменение.
7. Митническите органи отменят решенията ОТИ:
а)
когато те вече не са съвместими с тълкуването на номенклатурите, посочени в член 56, параграф 2, букви а) и б), в резултат на което и да е от следните:
i)
обяснителните бележки, посочени в член 9, параграф 1, буква а), второ тире от Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 г. относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (13), считано от датата на тяхното публикуване в Официален вестник на Европейския съюз;
ii)
решение на Съда на Европейския съюз, считано от датата на публикуване на диспозитива на решението в Официален вестник на Европейския съюз;
iii)
решения относно класирането, мнения за класиране или обяснителни бележки към Номенклатурата на Хармонизираната система за описание и кодиране на стоките, приети от организацията, съставена от Конвенцията, с която се учредява Съвет за митническо сътрудничество, подписана на 15 декември 1950 г. в Брюксел, считано от датата на публикуване на съобщението на Комисията в серия „С“ на Официален вестник на Европейския съюз; или
б)
в други специфични случаи.
8. Решенията ОИП се отменят:
а)
когато вече не са съвместими с решение на Съда на Европейския съюз, с действие от датата на публикуване на диспозитива на решението в Официален вестник на Европейския съюз; или
б)
в други специфични случаи.
9. Когато се прилага параграф 1, буква б) или параграфи 2, 7 или 8, дадено решение ОТИ или ОИП може все пак да се използва по отношение на обвързващи договори, които се основават на решението и са сключени преди прекратяване на неговата валидност или преди неговата отмяна. Това продължено използване не се прилага, когато дадено решение ОИП е издадено за стоки, които са за износ.
Продълженото използване, посочено в първата алинея не надвишава шест месеца от датата, на която решението ОТИ или ОИП е престанало да бъде валидно или е било отменено. При все това мерките, посочени в член 57, параграф 4 или в член 67, могат да изключат продълженото използване или да определят по-кратък срок. При продукти, за които е подаден лиценз за внос или за износ, когато се извършват митнически формалности, срокът от шест месеца се заменя от срока на валидност на лиценза.
За да се възползва от удълженото използване на решение ОТИ или ОИП, титулярят на това решение подава заявление до митническите органи, които са взели решението, в рамките на 30 дни от датата, на която то престава да бъде валидно или се отменя, като посочва количествата, за които се иска срок на удължено използване и държавата членка или държавите членки, в които стоките ще бъдат митнически оформени в срока на продълженото използване. Този митнически орган взема решение за удълженото използване и уведомява титуляря незабавно и най-късно в рамките на 30 дни от датата, на която е получил цялата необходима информация, за да може да вземе това решение.
10. Комисията уведомява митническите органи когато:
а)
се спира вземането на решения ОТИ и ОИП по отношение на стоките, за които не е гарантирано правилно и еднакво тарифно класиране или определяне на произхода; или
б)
спирането, посочено в буква а), се отменя.
11. Комисията може да приема решения, с които изисква от държавите членки да отменят определени решения ОТИ или ОИП, за да се осигури правилно и еднакво тарифно класиране или определяне на произхода на стоките.
Член 35
Решения, отнасящи се до обвързваща информация, във връзка с други фактори
В специфични случаи при постъпило заявление митническите органи вземат решения, отнасящи се до обвързваща информация във връзка с други фактори, посочени в Дял II, въз основа на които се прилагат вносни или износни мита и други мерки относно търговията със стоки.
Член 36
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят:
а)
специфичните случаи, посочени в член 34, параграф 7, буква б) и член 34 параграф 8, буква б), в които решенията ОТИ и ОИП се отменят;
б)
случаите, посочени в член 35, в които се вземат решения за обвързваща информация във връзка с други фактори, въз основа на които се прилагат вносни или износни мита и други мерки относно търговията със стоки.
Член 37
Предоставяне на изпълнителни правомощия
1. Чрез актове за изпълнение Комисията приема процедурните правила:
а)
за използването на решение ОТИ или ОИП, след като то е престанало да бъде валидно или е било отменено, в съответствие с член 34, параграф 9;
б)
съгласно които Комисията уведомява митническите органи, в съответствие с член 34, параграф 10, букви а) и б);
в)
за използване на решенията, посочени в член 35 и определени съгласно член 36, буква б), след като те са престанали да бъдат валидни;
г)
за спирането на решенията, посочени в член 35 и определени съгласно член 36, буква б), и за съобщаване на митническите власти за спирането или за отмяната на спирането.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
2. Комисията приема чрез актове за изпълнение решенията, с които от държавите членки се изисква да отменят:
а)
решения, посочени в член 34, параграф 11;
б)
решения, посочени в член 35 и определени в съответствие с член 36, буква б).
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 285, параграф 2.
Когато становището на комитета, посочено в член 285, параграф 1, следва да се получи чрез писмена процедура, се прилага член 285, параграф 6.
Раздел 4
Одобрен икономически оператор
Член 38
Заявление и разрешение
1. Икономически оператор, който е установен на митническата територия на Съюза и който отговаря на критериите, предвидени в член 39, може да подаде заявление за получаване на статус на одобрен икономически оператор.
Митническите органи, при необходимост след консултация с други компетентни органи, предоставят този статус, който подлежи на мониторинг.
2. Статусът на одобрен икономически оператор се предоставя чрез следните видове разрешения:
а)
одобрен икономически оператор за митнически опростявания, което позволява на титуляря да се възползва от някои опростявания в съответствие с митническото законодателство; или
б)
одобрен икономически оператор за сигурност и безопасност, което дава на титуляря улеснения, свързани със сигурност и безопасност.
3. Едновременно могат да бъдат притежавани и двете разрешения по параграф 2.
4. Статусът на одобрен икономически оператор се признава, при спазване изискванията на членове 39, 40 и 41, от митническите органи във всички държави членки.
5. Въз основа признаването на статуса на одобрен икономически оператор за митнически опростявания и при условие че са изпълнени изискванията, отнасящи се до конкретен вид опростяване на процедурите, предвидено в митническото законодателство, митническите органи разрешават на оператора да се възползва от това опростяване. При предоставянето на статуса на одобрен икономически оператор митническите органи не преразглеждат критериите, които вече са били проверени.
6. Одобреният икономически оператор, посочен в параграф 2, се ползва от по-благоприятно третиране в сравнение с другите икономически оператори по отношение на митническия контрол в зависимост от вида на полученото разрешение, включително от по-малък физически и документен контрол.
7. Митническите органи предоставят предимства, произтичащи от статуса на одобрен икономически оператор, на лица, установени в държави или територии, извън митническата територия на Съюза, които спазват условията и изпълняват задълженията, определени в съответното законодателство на тези страни или територии, доколкото тези условия и задължения са признати от Съюза за еквивалентни на наложените на одобрените икономически оператори, установени на митническата територия на Съюза. Това предоставяне на предимства се основава на принципа на реципрочност, освен ако не е решено друго от Съюза, и е подкрепено от международно споразумение или от законодателството на Съюза в областта на общата търговска политика.
Член 39
Предоставяне на статус
Критериите за предоставяне на статус на одобрен икономически оператор са следните:
а)
липсата на сериозно нарушение или повторни нарушения на митническото законодателство и на правилата за данъчно облагане, включително липсата на сериозни криминални нарушения, свързани с икономическата дейност на заявителя;
б)
доказателство от заявителя за високото равнище на контрол върху неговите операции и стокови потоци, посредством система за управление на търговската и в съответните случаи на транспортната отчетност, позволяваща уместен митнически контрол;
в)
платежоспособност, която се счита за доказана, когато заявителят има добро финансово състояние, което е достатъчно, за да може да изпълнява ангажиментите си, при надлежно отчитане на характерните особености на съответния вид стопанска дейност.
г)
по отношение на разрешението, посочено в член 38, параграф 2, буква а) - практически стандарти за компетентност или професионална квалификация, пряко свързани с осъществяваната дейност; и
д)
по отношение на разрешението, посочено в член 38, параграф 2, буква б) - целесъобразни стандарти за сигурност и безопасност, които се считат за изпълнени, когато заявителят докаже, че поддържа уместни мерки за гарантиране на сигурността и безопасността на международната верига за доставки, включително що се отнася до физическата цялост и контрол на достъпа, логистичните процеси и обработката на специфични видове стоки, персонала и търговските партньори.
Член 40
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят:
а)
опростяванията, посочени в член 38, параграф 2, буква а);
б)
улесненията, посочени в член 38, параграф 2, буква б).
в)
по-благоприятното третиране, посочено в член 38, параграф 6.
Член 41
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема редът и условията за прилагане на критериите, предвидени в член 39.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 5
Санкции
Член 42
Прилагане на санкции
1. Всяка държава членка предвижда санкции за неспазване на митническото законодателство на Съюза. Тези санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи.
2. Когато се прилагат административни санкции, те могат да бъдат в една от следните две форми или в двете:
а)
имуществена санкция или глоба от митническите органи, включително, където е уместно, прилагане на споразумение вместо налагане на наказание за извършено престъпление;
б)
отмяната, спирането или изменението на разрешение, чийто титуляр е съответното лице.
3. Държавите членки съобщават на Комисията в срок от 180 дни от датата на прилагане на настоящия член, в съответствие с член 288, параграф 2, действащите национални разпоредби според предвиденото в параграф 1 от настоящия член и незабавно я уведомяват за всяко тяхно последващо изменение.
Раздел 6
Жалби
Член 43
Решения, вземани от правораздавателен орган
Членове 44 и 45 не се прилагат за жалби, които са подадени с оглед обезсилването, отмяната или изменението на решение, отнасящо се до прилагането на митническото законодателство, взето от правораздавателен орган или от митническите органи, когато действат като правораздавателни органи.
Член 44
Право на обжалване
1. Всяко лице има право да обжалва решенията на митническите органи, отнасящи се до прилагането на митническото законодателство, които го засягат пряко и лично.
Всяко лице, което е подало заявление до митническите органи за издаване на решение и което не е получило решение по заявлението си в срока, посочен в член 22, параграф 3, също има право на обжалване.
2. Правото на обжалване може да се упражни най-малко на две нива:
а)
първоначално - пред митническите органи или пред правораздавателен или друг орган, определен за тази цел от държавите членки;
б)
впоследствие - пред по-висша независима инстанция, която може да бъде правораздавателен орган или еквивалентен специализиран орган съгласно действащите разпоредби в държавите членки.
3. Жалбата се подава в държавата членка, където е взето или поискано решението.
4. Държавите членки осигуряват процедура на обжалване, която позволява бързо потвърждение или поправка на решенията, взети от митническите органи.
Член 45
Спиране на изпълнението
1. Подаването на жалбата не спира изпълнението на обжалваното решение.
2. Въпреки това митническите органи спират изцяло или частично изпълнението на такова решение, когато имат основателно съмнение относно съответствието на обжалваното решение с разпоредбите на митническото законодателство или когато съществува опасност да бъде нанесена непоправима вреда на заинтересованото лице.
3. В случаите по параграф 2, когато в резултат на обжалваното решение възниква задължение за плащане на вносни или износни мита, спирането на изпълнението на това решение се извършва само при предоставяне на обезпечение, освен ако въз основа на документирана оценка бъде установено, че такова обезпечение би довело до сериозни икономически или социални затруднения за длъжника.
Раздел 7
Контрол върху стоките
Член 46
Управление на риска и митнически контрол
1. Митническите органи могат да извършват всякакъв митнически контрол, който считат за необходим.
Видовете митнически контрол се състоят по-специално от проверка на стоките, вземане на проби, проверка на точността и пълнотата на информацията, подадена в декларация или уведомление и наличието, автентичността, точността и валидността на документи, проверка на счетоводната отчетност на икономическите оператори и други видове отчетност, проверка на транспортни средства, проверка на багаж и други стоки, пренасяни от или върху лица, както и извършване на служебни разследвания и други подобни действия.
2. Митническият контрол, различен от проверките на случаен принцип, се основава главно на анализ на риска чрез средства за електронна обработка на данни с цел идентифициране и оценка на риска, както и разработване на необходимите мерки за предотвратяване на риска въз основа на критерии, разработени на национално равнище, на равнището на Съюза и където е възможно, на международно равнище.
3. Митническият контрол се извършва в обща рамка за управление на риска, която се основава на обмен на информация за риск и на резултатите от анализ на риска между митническите администрации и с която се установяват общи критерии и стандарти за риска, контролни мерки и приоритетни области за контрол.
Контролът, основан на такава информация и критерии, се извършва без да се засяга другият контрол, извършван съгласно параграф 1 или съгласно другите действащи разпоредби.
4. Митническите органи извършват управление на риска, за да разграничават равнищата на риск, свързан със стоките, които са обект на митнически контрол или надзор, и да определят дали и съответно къде стоките ще бъдат подлагани на специален митнически контрол.
Управлението на риска включва дейности като събиране на данни и информация, анализиране и оценяване на риска, предписване и предприемане на действия и редовен мониторинг и преглед на този процес и резултатите от него въз основа на международни, съюзни и национални източници и стратегии.
5. Митническите органи обменят помежду си информация за риска и резултати от анализ на риска, когато:
а)
митнически орган е оценил рисковете като високи и изискващи митнически контрол, а резултатите от контрола показват, че съответното събитие, което задейства рисковете, е настъпило;
б)
резултатите от контрола не показват, че съответното събитие, което задейства рисковете, е настъпило, но съответният митнически орган смята, че рискът е висок в други части на Съюза.
6. При установяването на общите критерии и стандарти за риска, на контролните мерки и на приоритетните области за контрол съгласно параграф 3 се отчита всяко едно от следните:
а)
пропорционалността спрямо риска;
б)
неотложността на извършването на необходимия контрол;
в)
вероятното въздействие върху търговията, върху отделните държави членки и върху ресурсите за контрол.
7. Общите критерии и стандарти за риска, посочени в параграф 3, включват всяко едно от следните:
а)
описание на рисковете;
б)
факторите или индикаторите на риска, които трябва да се използват при подбора на стоките или икономическите оператори, които да се подложат на митнически контрол;
в)
естеството на митническия контрол, който да бъде предприет от митническите органи;
г)
продължителността на прилагане на митническия контрол, посочен в буква в).
8. В приоритетните области за контрол се включват конкретни митнически режими, видове стоки, транспортни маршрути, видове транспорт или икономически оператори, по отношение на които през определен период се извършва по-задълбочен анализ на риска и засилен митнически контрол, без да се засяга контролът, който обикновено се извършва от митническите органи.
Член 47
Сътрудничество между органите
1. Когато компетентни органи, различни от митническите органи, следва да извършват контрол, различен от митническия контрол, по отношение на едни и същи стоки, митническите органи в тясно сътрудничество със съответните органи полагат усилия за извършването на този контрол по възможност по същото време и на същото място, където се извършва митническият контрол (едно спиране), като митническите органи имат координираща роля в постигането на тази цел.
2. В контекста на предвидения по настоящия раздел контрол, когато това е необходимо за минимизиране на риска и борба с измамите, митническите органи и другите компетентни органи могат да обменят помежду си и с Комисията получените данни във връзка с въвеждането, напускането, транзита, движението, складирането и специфичната употреба на стоки, включително пощенски трафик, придвижвани между митническата територия на Съюза и държави или територии извън митническата територия на Съюза, наличието и движението в рамките на митническата територия на Съюза на несъюзни стоки и стоки под режим специфична употреба, както и резултатите от всеки извършен контрол. Митническите органи и Комисията могат също да обменят помежду си такива данни с цел осигуряване на еднаквото прилагане на митническото законодателство.
Член 48
Последващ контрол
За целите на митническия контрол митническите органи могат, след вдигане на стоките, да проверяват точността и пълнотата на информацията, подадена в митническа декларация, декларация за временно складиране, обобщена декларация за въвеждане, обобщена декларация за напускане, декларация за реекспорт или уведомление за реекспорт, както и наличието, автентичността, точността и валидността на всички придружаващи документи, и могат да проверяват счетоводната отчетност на декларатора и други видове отчетност, която се отнася до операциите с въпросните стоки или до предварителни или последващи търговски операции, включващи тези стоки. Тези органи могат да извършват и проверка на стоките и/или да вземат проби, ако това все още е възможно.
Такъв контрол може да се извършва в помещенията на държателя на стоките или на негов представител, както и в помещенията на всяко друго лице, което във връзка със стопанската си дейност участва пряко или косвено в операциите, или на всяко друго лице, което притежава съответните документи и данни за търговски цели.
Член 49
Вътресъюзни въздушни и морски превози
1. Митнически контрол или формалности по отношение на ръчния и придружаван багаж на лица, които предприемат вътресъюзен полет или вътресъюзно морско пътуване, се извършват, само ако митническото законодателство предвижда такъв контрол или формалности.
2. Параграф 1 се прилага, без да се засяга някое от следните:
а)
проверките за сигурност и безопасност;
б)
проверките, свързани със забрани или ограничения.
Член 50
Предоставяне на изпълнителни правомощия
1. Чрез актове за изпълнение Комисията приема мерки за осигуряване на еднаквото извършване на митническия контрол, включително обмена на информация за риска и резултати от анализ на риска, общите критерии и стандарти за риска, контролните мерки и приоритетните области за контрол, посочени в член 46, параграф 3.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
При наличието на наложителни причини за спешност във връзка с такива мерки, надлежно обосновани с необходимостта бързо да се актуализира нормативната уредба за общото управление на риска и да се адаптират обменът на информация за риска и резултати от анализ на риска, общите критерии и стандарти за риск, контролните мерки и приоритетните области за контрол спрямо изменението на рисковете, Комисията приема незабавно приложими актове за изпълнение съгласно процедурата по член 285, параграф 5.
Когато становището на комитета, посочено в член 285, параграф 1, следва да се получи чрез писмена процедура, се прилага член 285, параграф 6.
2. Чрез актове за изпълнение Комисията определя пристанищата или летищата, където, в съответствие с член 49, се извършват митническият контрол и митническите формалности по отношение на следното:
а)
ръчния и придружавания багаж на лица, които:
i)
предприемат полет с въздухоплавателно средство, което пристига от несъюзно летище и което след кацане на съюзно летище продължава полета си към друго летище в Съюза;
ii)
предприемат полет с въздухоплавателно средство, което извършва кацане на съюзно летище преди да продължи към несъюзно летище;
iii)
ползват морски услуги, предоставяни от същия плавателен съд и включващи последователни етапи на отплаване от, акостиране на, или пристигане на несъюзно пристанище като крайна точка на пътуването;
iv)
се намират на борда на развлекателен съд или въздухоплавателно средство за туристически или бизнес цели;
б)
ръчен и придружаван багаж:
i)
пристигащ на съюзно летище на борда на въздухоплавателно средство, идващо от несъюзно летище, и трансфериран на това съюзно летище на друго въздухоплавателно средство, продължаващо по вътресъюзен полет;
ii)
натоварен на съюзно летище на въздухоплавателно средство по вътресъюзен полет за трансфериране на друго съюзно летище на въздухоплавателно средство, чието направление е несъюзно летище.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 8
Съхраняване на документи и друга информация, такси и разходи
Член 51
Съхраняване на документи и друга информация
1. За целите на митническия контрол заинтересованите лица съхраняват документите и информацията, посочени в член 15, параграф 1, за срок не по-кратък от три години, на всякакъв носител, достъпен и приемлив за митническите органи.
За стоки, допуснати за свободно обращение при обстоятелства, различни от тези по трета алинея, или за стоки, декларирани за износ, този срок започва да тече от края на годината, в която са приети митническите декларации за допускане за свободно обращение или за износ.
За стоки, допуснати за свободно обращение без мита или с намалени ставки на вносните мита поради специфичната им употреба, този срок започва да тече от края на годината, в която тези стоки престават да подлежат на митнически надзор.
В случай на стоки, поставени под друг митнически режим, или стоки на временно складиране, този срок започва да тече от края на годината, в която съответният митнически режим е приключен или временното складиране е завършило.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 103, параграф 4, когато при митническия контрол във връзка с митническо задължение се установи, че съответното вписване в счетоводната отчетност следва да се поправи и заинтересованото лице е уведомено за това, документите и информацията се съхраняват за срок от три години след изтичане на срока, посочен в параграф 1 на настоящия член.
Когато е подадена жалба или е започнато съдебно производство, документите и информацията се съхраняват за срока, предвиден в параграф 1, или до приключване на процедурата по обжалване или на съдебното производство, в зависимост от това кое настъпва на по-късна дата.
Член 52
Такси и разходи
1. Митническите органи не налагат такси за извършването на митнически контрол или за друга форма на прилагане на митническото законодателство в рамките на официалното работно време на компетентните митнически учреждения.
2. Митническите органи могат да налагат такси или да изискват покриване на разходите за предоставяне на специфични услуги, по-специално:
а)
присъствие на митнически служители извън официалното работно време или на място извън митническите учреждения - при поискване;
б)
анализи или експертни доклади относно стоки и пощенски такси за връщане на стоките на заявителя, по-специално по отношение на решения, взети съгласно член 33, или предоставянето на информация в съответствие с член 14, параграф 1;
в)
проверка на стоки или вземане на проби от тях с цел проверка или унищожаване на стоки, когато са направени разходи, различни от тези за ангажиране на митнически служители;
г)
когато поради характера на стоките или потенциалния риск се налагат извънредни мерки за контрол.
ГЛАВА 3
Преизчисляване на суми в друга валута и срокове
Член 53
Конвертиране на парични единици
1. Компетентните органи публикуват и/или посочват в интернет приложимия обменен курс, ако се налага преизчисляване на суми в друга валута по една от следните причини:
а)
когато елементите, използвани за определяне на митническата стойност на стоките, са изразени във валута, различна от тази на държавата членка, където се определя митническата стойност;
б)
когато за определяне на тарифното класиране на стоките и размера на вносните и износните мита, включително стойностните прагове в Общата митническа тарифа, се прилага равностойността на еврото в национални валути.
2. Равностойността на еврото в национални валути, която се прилага в рамките на митническото законодателство, когато преизчисляването на суми в друга валута е необходимо поради причини, различни от посочените в параграф 1, се определя най-малко веднъж годишно.
Член 54
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя правилата за конвертиране на парични единици за целите, посочени в член 53, параграфи 1 и 2.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 55
Срокове, дати и крайни срокове
1. Освен ако не е предвидено друго, когато в митническото законодателство е определен срок, дата или краен срок, нито срокът може да бъде удължаван или съкращаван, нито датата или крайният срок - изменяни.
2. Прилагат се правилата за срокове, дати и крайни срокове, установени в Регламент (ЕИО, Евратом) № 1182/71 на Съвета от 3 юни 1971 г. за определяне на правилата, приложими за срокове, дати и крайни срокове (14), освен ако в митническото законодателство не е предвидено друго.
ДЯЛ II
ЕЛЕМЕНТИ, ВЪЗ ОСНОВА НА КОИТО СЕ НАЛАГАТ ВНОСНИ ИЛИ ИЗНОСНИ МИТА И ДРУГИ МЕРКИ ОТНОСНО ТЪРГОВИЯТА СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Обща митническа тарифа и тарифно класиране на стоки
Член 56
Обща митническа тарифа и наблюдение
1. Дължимите вносни и износни мита се основават на Общата митническа тарифа.
Другите мерки, установени от разпоредби на Съюза за специфични области, свързани с търговията със стоки, се прилагат в съответните случаи съгласно тарифното класиране на стоките.
2. Общата митническа тарифа включва всяко едно от следните:
а)
Комбинираната номенклатура на стоки, установена в Регламент (ЕИО) № 2658/87.;
б)
всяка друга номенклатура, която се основава изцяло или частично на Комбинираната номенклатура или която добавя подразделения към нея и която е установена с разпоредби на Съюза, уреждащи специфични области с оглед на прилагането на тарифни мерки, свързани с търговията със стоки;
в)
конвенционалните или нормалните автономни мита, които се прилагат за стоките, включени в Комбинираната номенклатура;
г)
преференциалните тарифни мерки, предвидени в споразумения, които Съюзът е сключил с определени страни или територии извън митническата територия на Съюза или с групи такива държави или територии;
д)
преференциалните тарифни мерки, приети едностранно от Съюза по отношение на определени държави или територии извън митническата територия на Съюза или групи такива държави или територии;
е)
автономните мерки, които предвиждат намаляване или освобождаване от мита за определени стоки;
ж)
благоприятното тарифно третиране, установено за определени стоки поради естеството им или специфичната им употреба, в рамките на мерките по букви от в) до е) или з);
з)
други тарифни мерки, предвидени в законодателството на Съюза в областта на селското стопанство, търговията или друга област.
3. Когато съответните стоки отговарят на условията, включени в мерките по букви г) до ж) от параграф 2, мерките, посочени в тези разпоредби, се прилагат по заявление на декларатора вместо предвидените в буква в) от посочения параграф. Заявлението може да бъде подадено и със задна дата, при условие че се изпълняват сроковете и условията, установени в съответната мярка или в Кодекса.
4. Когато прилагането на мерките по букви г) до ж) от параграф 2 или освобождаването от мерките, посочени в буква з) от него, е ограничено до определен обем от вноса или износа, прилагането или освобождаването се прекратява в случая на тарифни квоти веднага щом се достигне определеният обем на вноса или износа.
При тарифни тавани прилагането се прекратява с правен акт на Съюза.
5. Във връзка с допускането за свободно обращение или износа на стоки, за които се прилагат мерките по параграфи 1 и 2, могат да бъдат предмет на наблюдение.
Член 57
Тарифно класиране на стоки
1. За целите на прилагането на Общата митническа тарифа „тарифно класиране“ на стоки е определянето на подпозицията или по-нататъшно подразделение от Комбинираната номенклатура, в която или което трябва да бъдат класирани тези стоки.
2. За целите на прилагането на нетарифни мерки „тарифно класиране“ на стоки е определянето на подпозицията или по-нататъшно подразделение от Комбинираната номенклатура или от всяка друга номенклатура, установена с разпоредби на Съюза и основаваща се изцяло или частично на Комбинираната номенклатура или добавяща подразделения към нея, в която или което трябва да бъдат класирани тези стоки.
3. Подпозицията или по-нататъшното подразделение, определени съгласно параграфи 1 и 2, се използват за прилагане на мерките, отнасящи се за тази подпозиция.
4. Комисията може да приема мерки за определяне на тарифното класиране на стоки в съответствие с параграфи 1 и 2.
Член 58
Предоставяне на изпълнителни правомощия
1. Чрез актове за изпълнение Комисията приема мерки за еднаквото управление на тарифните квоти и тарифните тавани по член 56, параграф 4 и за управлението на наблюдението във връзка с допускането за свободно обращение или износ на стоки по член 56, параграф 5.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
2. Чрез актове за изпълнение Комисията приема мерките по член 57, параграф 4.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
При наличието на наложителни причини за спешност във връзка с такива мерки, обосновани надлежно с необходимостта бързо да се осигури правилно и еднакво прилагане на Комбинираната номенклатура, Комисията приема незабавно приложими актове за изпълнение в съответствие с процедурата по член 285, параграф 5.
Когато становището на комитета, посочено в член 285, параграф 1, следва да се получи чрез писмена процедура, се прилага член 285, параграф 6.
ГЛАВА 2
Произход на стоките
Раздел 1
Непреференциален произход
Член 59
Обхват
В членове 60 и 61 се установяват правилата за определяне на непреференциалния произход на стоките за целите на прилагането на:
а)
Общата митническа тарифа с изключение на мерките по член 56, параграф 2, букви г) и д);
б)
мерки, различни от тарифните мерки, установени от разпоредби на Съюза, уреждащи специфични области във връзка с търговията със стоки; и
в)
други мерки на Съюза, отнасящи се до произхода на стоките.
Член 60
Придобиване на произход
1. За стоките, изцяло получени в една-единствена държава или територия, се счита, че произхождат от тази държава или територия.
2. За стоките, чието производство включва участието на повече от една държава или територия, се счита, че произхождат от държавата или територията, в която са претърпели последната си съществена, икономически обоснована обработка или преработка в оборудвано за тази цел предприятие и довела до производството на нов продукт или която представлява важен стадий от производството.
Член 61
Доказателство за произход
1. Когато в митническата декларация съгласно митническото законодателство е посочен произходът на стоките, митническите органи могат да изискат от декларатора да го докаже.
2. Когато се представя доказателство за произход на стоките съгласно митническото законодателство или друго законодателство на Съюза, уреждащи специфични области, митническите органи имат право в случаи на основателно съмнение да поискат всякакви допълнителни доказателства, за да се уверят, че посоченият произход съответства на правилата, установени в съответното законодателство на Съюза.
3. Когато изискванията на търговията налагат това в рамките на Съюза може да бъде издаден документ, доказващ произхода в съответствие с действащите правила за произход в държавата или територията на получаване или с всякакъв друг метод за определяне на страната, в която стоките са били изцяло получени или са претърпели последната си съществена трансформация.
Член 62
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с които се определят правилата, при спазването на които се счита, че стоките, за които е необходимо определяне на непреференциален произход за целите на прилагане на мерките на Съюза, посочени в член 59, се смята че са изцяло получени само в една държава или територия или че са претърпели последната си, съществена, икономически обоснована обработка или преработка в оборудвано за тази цел предприятие и довела до производството на нов продукт или която представлява важен стадий от производството в дадена страна или територия, съгласно член 60.
Член 63
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема процедурните правила за предоставянето и проверката на доказателството за произход, предвидено в член 61.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Преференциален произход
Член 64
Преференциален произход на стоките
1. За да се ползват от мерките по член 56, параграф 2, буква г) или д) или от нетарифни преференциални мерки, стоките отговарят на правилата за преференциалния произход по параграфи 2 -5 от настоящия член.
2. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, посочени в споразуменията, които Съюзът е сключил с определени държави или територии извън митническата територия на Съюза или с групи такива държави или територии, правилата за преференциалния произход се установяват в тези споразумения.
3. За стоки, които се ползват от преференциални мерки, приети едностранно от Съюза по отношение на определени държави или територии извън митническата територия на Съюза или по отношение на групи такива държави или територии, различни от посочените в параграф 5, Комисията приема мерки, установяващи правилата за преференциалния произход.
Тези правила се основават или на критерия, че стоките са изцяло получени, или на критерия, че стоките са резултат от достатъчна обработка или преработка.
4. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, приложими за търговията между митническата територия на Съюза и Сеута и Мелила, посочени в протокол 2 към Договора за присъединяване от 1985 г., правилата за преференциалния произход се приемат съгласно член 9 от същия протокол.
5. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, посочени в преференциалните споразумения в полза на отвъдморските държави и територии, асоциирани със Съюза, правилата за преференциалния произход се приемат в съответствие с член 203 от ДФЕС.
6. По собствена инициатива или по искане на държава или територия бенефициер Комисията може, за определени стоки, да предостави на тази държава или територия временна дерогация от правилата относно преференциалния произход, посочени в параграф 3.
Временната дерогация се обосновава с един от следните мотиви:
а)
вътрешни или външни фактори временно лишават държавата или територията бенефициер от способността да спазва правилата относно преференциалния произход;
б)
държавата или територията бенефициер има нужда от време, за да се подготви за спазването на тези правила.
Искане за дерогация се прави в писмена форма до Комисията от съответната държава или територия бенефициер.В искането се съдържат причините посочени във втора алинея, и подходящи потвърждаващи документи.
Временната дерогация се ограничава до продължителността на въздействието на вътрешните или външни фактори, които са причина за нея, или до срока, необходим на държавата или територията бенефициер да осигури спазването на правилата.
Когато се предостави дерогация, съответната държава или територия бенефициер спазва всички установени изисквания относно информацията, която трябва да бъде осигурена на Комисията по отношение на използването на дерогацията и управлението на количествата, за които тя е била предоставена.
Член 65
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с които се определят правилата за преференциалния произход, посочени в член 64, параграф 3.
Член 66
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема:
а)
процедурните правила, посочени в член 64, параграф 1, за улесняване на установяването в Съюза на преференциалния произход на стоките;
б)
мерки, с които предоставя на държава или територия бенефициер, временната дерогация, посочена в член 64, параграф 6.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 3
Определяне на произхода на конкретни стоки
Член 67
Мерки, предприети от Комисията
Комисията може да приема мерки за определяне на произхода на конкретни стоки в съответствие с правилата за произход, приложими за тези стоки.
Член 68
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема мерките по член 67. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
При наличието на наложителни причини за спешност във връзка с такива мерки, обосновани надлежно с необходимостта бързо да се осигури правилно и еднакво прилагане на правилата за произход, Комисията приема незабавно приложими актове за изпълнение в съответствие с процедурата по член 285, параграф 5.
Когато становището на комитета, посочено в член 285, параграф 1, следва да се получи чрез писмена процедура, се прилага член 285, параграф 6.
ГЛАВА 3
Стойност на стоките за митнически цели
Член 69
Обхват
Митническата стойност на стоките във връзка с прилагането на Общата митническа тарифа и нетарифните мерки, установени от разпоредби на Съюза, уреждащи специфични области, отнасящи се до търговията със стоки, се определя в съответствие с членове 70 и 74.
Член 70
Метод за определяне на митническата стойност въз основа на договорната стойност
1. Базата за митническата стойност на стоките е договорната стойност, тоест действително платената или подлежащата на плащане цена на стоките при продажбата им за износ с местоназначение в митническата територия на Съюза, коригирана при необходимост.
2. Действително платената или подлежащата на плащане цена е общата сума, която купувачът е платил или трябва да плати на продавача или която купувачът е платил или трябва да плати на трета страна в полза на продавача за внасяните стоки, и включва всички суми, които са платени или трябва да бъдат платени като условие за продажбата на внасяните стоки.
3. Договорната стойност се прилага, ако е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
не съществуват ограничения относно правото на разпореждане или ползване на стоките от купувача, различни от някое от следните:
i)
ограничения, наложени или изисквани по силата на закон или от публичните органи в Съюза;
ii)
ограничения, засягащи географската област, в която стоките могат да бъдат препродавани;
iii)
ограничения, които не влияят значително върху митническата стойност на стоките;
б)
продажбата или цената не зависят от условия или съображения, които не могат да получат стойностно изражение по отношение на подлежащите на остойностяване стоки;
в)
никаква част от прихода от всяка последваща препродажба, прехвърляне или ползване на стоките от купувача не се получава пряко или косвено от продавача, освен в случаите, когато е възможна подходяща корекция;
г)
купувачът и продавачът не са свързани или връзката не е повлияла върху цената.
Член 71
Елементи на договорната стойност
1. При определяне на митническата стойност съгласно член 70, към действително платената или подлежащата на плащане цена за внасяните стоки се прибавят:
а)
в степента, в която са направени от купувача, но не са включени в действително платената или подлежаща на плащане цена, следните разходи:
i)
комисиони и възнаграждения за посредничество, с изключение на комисионите за покупката;
ii)
разходите за контейнери, които за митнически цели се третират заедно с въпросните стоки; и
iii)
разходите за опаковка, включващи труда или използваните материали;
б)
стойността, съответно разпределена, на следните стоки и услуги, доставени пряко или косвено от купувача, безплатно или на намалени цени, и използвани при производството и продажбата за износ на внасяните стоки, доколкото тази стойност не е включена в действително платената или подлежащата на плащане цена:
i)
материали, компоненти, части и други подобни, вградени във внасяните стоки;
ii)
инструменти, клишета, матрици и други подобни, използвани при производството на внасяните стоки;
iii)
материали, изразходвани при производството на внасяните стоки; и
iv)
инженеринг, разработки, художествено оформяне, дизайн и планове и чертежи, разработени извън Съюза и необходими за производството на внасяните стоки;
в)
роялти и лицензионни такси, свързани с остойностяваните стоки, които купувачът трябва да плати пряко или косвено като условие за продажбата на остойностяваните стоки, доколкото тези роялти и такси не са включени в действително платената или подлежащата на плащане цена;
г)
стойността на всяка част от прихода от последваща препродажба, последващо отстъпване на правото на разпореждане или на ползване на внасяните стоки, която пряко или косвено се предоставя на продавача; и
д)
следните разходи до мястото, на което стоките са въведени на митническата територия на Съюза:
i)
разходите за транспорт и застраховка за внасяните стоки; и
ii)
разходите за товаро-разтоварните и обработващите операции, свързани с транспорта на внасяните стоки.
2. Всеки елемент, който се добавя към действително платената или подлежащата на плащане цена съгласно параграф 1, се основава само на обективни и подлежащи на количествена оценка данни.
3. При определяне на митническата стойност не се добавят никакви елементи към действително платената или подлежаща на плащане цена, освен посочените в настоящия член.
Член 72
Елементи, които не се включват в митническата стойност
При определянето на митническата стойност съгласно член 70, не се включва никое от следните:
а)
разходи за транспорт на внасяните стоки след въвеждането им в митническата територия на Съюза;
б)
разходи за строителство, монтиране, сглобяване, поддръжка или техническа помощ, предприети след въвеждане на внасяните стоки в митническата територия на Съюза, като например съоръжения, машини или оборудване.
в)
разходи за лихви по финансови споразумения, сключени от купувача във връзка с покупката на внасяните стоки, независимо дали кредитът е предоставен от продавача или от друго лице, при условие че финансовото споразумение е в писмена форма и при необходимост купувачът може да докаже, че са изпълнени следните условия:
i)
такива стоки са действително продадени на цена, декларирана като действително платената или подлежащата на плащане цена;
ii)
изискваният лихвен процент не е по-висок от приетия при подобни договори в страната, където и по времето, когато финансирането е било осигурено;
г)
разходи за правото да бъдат възпроизвеждани внасяните стоки в Съюза;
д)
комисиони за покупка;
е)
вносни мита или други задължения, платими в Съюза във връзка с вноса или продажбата на стоките;
ж)
независимо от член 71, параграф 1, буква в) плащания, направени от купувача за правото да разпространява или препродава внасяните стоки, ако тези плащания не са условие за продажбата за износ в Съюза на внасяните стоки.
Член 73
Опростяване
При заявление митническите органи могат да разрешат следните елементи да се определят въз основа на специални критерии, когато те не подлежат на количествена оценка към датата, на която е приета митническата декларация:
а)
елементи, които трябва да бъдат включени в митническата стойност в съответствие с член 70, параграф 2; и
б)
елементите, посочени в членове 71 и 72.
Член 74
Вторични методи за определяне на митническата стойност
1. Когато митническата стойност на стоките не може да се определи съгласно член 70, тя се определя, като се прилагат последователно букви от а) до г) от параграф 2, докато се стигне до първата от тези букви, по която може да се определи митническата стойност на стоките.
Редът на прилагане на букви в) и г) от параграф 2 се обръща, ако деклараторът поиска това.
2. Митническата стойност, определена в резултат на прилагането на параграф 1, е:
а)
договорната стойност на идентични стоки, продадени с цел износ с местоназначение в митническата територия на Съюза и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване;
б)
договорната стойност на сходни стоки, продадени с цел износ с местоназначение в митническата територия на Съюза и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване;
в)
стойността, основаваща се на единичната цена, по която се продава на митническата територия на Съюза най-голямото сборно количество от внасяните стоки или от внесени идентични или сходни стоки на лица, които не са свързани с продавачите; или
г)
изчислената стойност, която се състои от сбора на:
i)
разходите или стойността за материалите и за производствените или другите операции, използвани при производството на внасяните стоки;
ii)
сума за печалба и за общи разходи, равна по размер на тази, която обичайно се начислява при продажбите на стоки от същия клас или вид като стоките, подлежащи на остойностяване, които са произведени от производители в страната на износа за износ в Съюза;
iii)
разходите или стойността на елементите, посочени в член 71, параграф 1, буква д).
3. Когато митническата стойност не може да се определи съгласно параграф 1, тя се определя въз основа на наличните данни на митническата територия на Съюза, като се използват разумни способи, съответстващи на принципите и общите разпоредби на всяко едно от следните:
а)
Споразумението за прилагане на член VII от Общото споразумение за митата и търговията;
б)
член VII от Общото споразумение за митата и търговията;
в)
настоящата глава.
Член 75
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят условията за предоставяне на разрешението, посочено в член 73.
Член 76
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията установява процедурните правила за:
а)
определяне на митническата стойност в съответствие с член 70, параграфи 1 и 2, и членове 71 и 72, включително и тези за коригиране на действително платената или подлежащата на плащане цена;
б)
прилагането на условията, посочени в член 70, параграф 3;
в)
определяне на митническата стойност, посочена в член 74.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ДЯЛ III
МИТНИЧЕСКО ЗАДЪЛЖЕНИЕ И ОБЕЗПЕЧЕНИЯ
ГЛАВА 1
Възникване на митническо задължение
Раздел 1
Митническо задължение при внос
Член 77
Допускане за свободно обращение и временен внос
1. Митническо задължение при внос възниква при поставяне на несъюзни стоки, подлежащи на облагане с вносни мита, под един от следните митнически режими:
а)
допускане за свободно обращение, включително съгласно разпоредбите за специфична употреба;
б)
временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
2. Митническо задължение възниква в момента на приемане на митническата декларация.
3. Длъжник е деклараторът. При косвено представителство лицето, за сметка на което се извършва митническото деклариране, също е длъжник.
Когато митническа декларация за един от режимите, посочени в параграф 1, е съставена на базата на информация, която води до несъбиране или частично събиране на дължимите вносни мита, лицето, което е предоставило информацията, изисквана за декларацията, и което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 78
Специални разпоредби по отношение на стоките без произход
1. Когато по отношение на стоки без произход, използвани в производството на продукти, за които се издава или съставя доказателство за произход в рамките на преференциално споразумение между Съюза и определени държави или територии извън митническата територия на Съюза или групи такива държави или територии, се прилага забрана за възстановяване на вносни мита или за освобождаване от вносни мита, митническото задължение при внос възниква по отношение на тези стоки без произход при приемане на декларацията за реекспорт на съответните продукти.
2. При възникване на митническо задължение съгласно параграф 1 размерът на вносните мита, съответстващ на задължението, се определя при същите условия, както в случай на митническо задължение, което би възникнало при приемане на същата дата на митническа декларация за допускане за свободно обращение на стоките без произход, използвани за производството на съответните продукти, с цел завършване на режим активно усъвършенстване.
3. Прилага се член 77, параграфи 2 и 3. Въпреки това по отношение на несъюзните стоки, посочени в член 270, длъжникът е лицето, което подава декларацията за реекспорт. При косвено представителство лицето, за чиято сметка се подава декларацията, също е длъжник.
Член 79
Възникване на митническо задължение при неизпълнение
1. Митническо задължение при внос на стоки, подлежащи на облагане с вносни мита, възниква при неизпълнение на което и да е от следните:
а)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство във връзка с въвеждането на несъюзни стоки на митническата територия на Съюза, тяхното отклоняване от митнически надзор или движението, усъвършенстването, складирането, временното складиране, временния внос или разпореждането с тези стоки на тази територия;
б)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за специфичната употреба на стоки на митническата територия на Съюза;
в)
условие, свързано с поставянето на несъюзни стоки под митнически режим с освобождаване от мита или с намаляване на ставките на вносните мита поради специфичната употреба на стоките.
2. Митническото задължение възниква в един от следните моменти:
а)
в момента, в който изискването, чието неизпълнение поражда митническото задължение, не се изпълнява или престава да се изпълнява;
б)
в момента на приемане на митническа декларация за поставяне на стоки под съответния митнически режим, когато впоследствие се установи, че едно от условията за поставянето на стоките под този режим или за освобождаването от мита, или за намаляването на ставката на вносните мита поради специфичната употреба на стоките, не е било изпълнено.
3. В случаите по букви а) и б) от параграф 1 длъжникът е едно от следните лица:
а)
лицето, което е трябвало да изпълни съответното задължение;
б)
лицето, което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че дадено задължение по митническото законодателство не е изпълнено, и което е действало за сметка на лицето, което е трябвало да изпълни задължението, или което е участвало в действието, довело до неизпълнението на задължението;
в)
лицето, което е придобило или държало въпросните стоки и което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае в момента на придобиването или получаването на стоките, че дадено задължение по митническото законодателство не е изпълнено.
4. В случаите по буква в) от параграф 1 длъжникът е лицето, от което се изисква да изпълни условията за поставянето на стоките под митнически режим или за митническата декларация за стоките, поставени под този митнически режим или за освобождаването от мита, или за намаляването на ставката на вносните мита поради специфичната употреба на стоките.
Когато е съставена митническа декларация във връзка с някой от митническите режими, посочени в буква в) от параграф 1, и изискваната съгласно митническото законодателство информация, свързана с условията за поставянето на стоките под този митнически режим, е предоставена на митническите органи, което води до несъбиране или частично събиране на дължимите вносни мита, лицето, предоставило информацията, необходима за съставяне на митническата декларация, и което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 80
Приспадане на платени вносни мита
1. Когато съгласно член 79, параграф 1 възниква митническо задължение по отношение на стоки, допуснати за свободно обращение с намалени ставки на вносните мита поради специфичната им употреба, размерът на вносните мита, платен при допускането на стоките за свободно обращение, се приспада от размера на вносните мита, съответстващ на митническото задължение.
Първата алинея се прилага, когато митническото задължение възниква по отношение на остатъци и отпадъци, получени от унищожаването на такива стоки.
2. Когато съгласно член 79, параграф 1 възниква митническо задължение по отношение на стоки, поставени под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита, платеният при частичното освобождаване размер на вносните мита се приспада от размера на вносните мита, съответстващ на митническото задължение.
Раздел 2
Митническо задължение при износ
Член 81
Износ и пасивно усъвършенстване
1. Митническо задължение при износ възниква при поставянето на стоките, подлежащи на облагане с износни мита, под режим износ или режим пасивно усъвършенстване.
2. Митническото задължение възниква в момента на приемане на митническата декларация.
3. Длъжник е деклараторът. При косвено представителство лицето, за сметка на което се извършва митническото деклариране, също е длъжник.
Когато митническа декларация е съставена въз основа на информация, която води до несъбиране или частично събиране на дължимите износни мита, лицето, което е предоставило информацията, изисквана за декларацията, и е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 82
Възникване на митническо задължение при неизпълнение
1. За стоки, подлежащи на облагане с износни мита, митническото задължение при износ възниква при неизпълнение на едно от следните:
а)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за напускането на стоките;
б)
условията, при които е разрешено извеждането на стоките извън митническата територия на Съюза с пълно или частично освобождаване от износни мита.
2. Митническото задължение възниква в един от следните моменти:
а)
в момента, в който стоките действително се извеждат митническата територия на Съюза без митническа декларация;
б)
в момента, в който стоките достигнат местоназначение, различно от това, за което е разрешено тяхното извеждане от митническата територия на Съюза с пълно или частично освобождаване от износни мита;
в)
при невъзможност на митническите органи да определят момента по буква б) - в момента, в който изтича срокът, определен за представяне на доказателство, че условията за предоставяне на това освобождаване са изпълнени.
3. В случаите по буква а) от параграф 1 длъжникът е едно от следните лица:
а)
лицето, което е трябвало да изпълни съответното задължение;
б)
лицето, което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че съответното задължение не е изпълнено, и което е действало за сметка на лицето, което е трябвало да изпълни това задължение;
в)
лицето, което е участвало в действието, довело до неизпълнението на задължението, и което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че има задължение за подаване на митническа декларация, а такава не е била подадена.
4. В случаите по буква б) от параграф 1 длъжник е лицето, от което се изисква да изпълни условията, при които е било разрешено извеждането на стоките от митническата територия на Съюза с пълно или частично освобождаване от износни мита.
Раздел 3
Общи разпоредби за митническите задължения при внос и износ
Член 83
Забрани и ограничения
1. Митническо задължение при внос или износ възниква дори когато се отнася за стоки, които са обект на каквато и да е забрана или ограничение при вноса или износа.
2. Въпреки това митническо задължение не възниква:
а)
при неправомерно въвеждане на митническата територия на Съюза на подправени парични знаци;
б)
при въвеждането на митническата територия на Съюза на наркотични и психотропни вещества, различни от тези, които с оглед използването им за медицински или научни цели са обект на строг надзор от компетентните органи.
3. За целите на санкциите, приложими към митническите нарушения, митническото задължение се счита за възникнало, когато законодателството на държава членка предвижда, че санкциите се определят въз основа на вносни или износни мита или наличието на митническо задължение.
Член 84
Повече от един длъжник
Когато за плащането на вносни или износни мита, съответстващи на едно митническо задължение, има повече от един длъжник, длъжниците са солидарно отговорни за заплащането на съответния размер на митото.
Член 85
Общи правила за изчисляване на размера на вносните и износните мита
1. Размерът на вносните или износните мита се определя въз основа на правилата за изчисляване на митата, приложими към съответните стоки към момента на възникване на митническото задължение по отношение на тези стоки.
2. Когато не е възможно да се определи точно моментът на възникване на митническото задължение, се взема предвид моментът, в който митническите органи установят, че стоките са в ситуация, при която възниква митническо задължение.
Въпреки това когато наличната информация позволява на митническите органи да установят, че митническото задължение е възникнало в момент преди този, в който са установили това, митническото задължение се счита за възникнало в най-ранния момент, за който това може да бъде установено.
Член 86
Специални правила за изчисляване на размера на вносните мита
1. Когато по отношение на стоки, поставени под митнически режим или на временно складиране на митническата територия на Съюза, са направени разходи за складиране или за обичайни операции по тези стоки, такива разходи или увеличаването на стойността не се вземат предвид при изчисляването на размера на вносните мита, в случай че деклараторът представи задоволително доказателство за тези разходи.
Въпреки това митническата стойност, количеството, естеството и произходът на използваните в операциите несъюзни стоки се вземат предвид при изчисляването на размера на вносните мита.
2. Когато тарифното класиране на стоки, поставени под митнически режим, се променя в резултат на обичайните операции на митническата територия на Съюза, по искане на декларатора се прилага първоначалното тарифно класиране на стоките, поставени под този режим.
3. Когато възниква митническо задължение по отношение на обработени продукти, получени под режим активно усъвършенстване, по искане на декларатора размерът на вносните мита, съответстващ на това задължение, се определя въз основа на тарифното класиране, митническата стойност, количеството, естеството и произхода на стоките, поставени под режим активно усъвършенстване, към момента на приемането на митническата декларация за тези стоки.
4. В специфични случаи размерът на вносните мита се определя съгласно параграфи 2 и 3 от настоящия член без искане на декларатора, за да се избегне неспазването на тарифните мерки, посочени в член 56, параграф 2, буква з).
5. Когато възниква митническо задължение за обработени продукти, в резултат на режим пасивно усъвършенстване, или за заместващи продукти съгласно член 261, параграф 1, размерът на вносните мита се изчислява въз основа на разходите за операцията по усъвършенстване, извършена извън митническата територия на Съюза.
6. Когато митническото законодателство предвижда благоприятно тарифно третиране на дадена стока или пълно или частично освобождаване от вносни или износни мита съгласно член 56, параграф 2, букви г) - ж), членове 203, 204, 205 и 208 или членове 259 - 262 от настоящия регламенти или съгласно Регламент (ЕО) № 1186/2009 на Съвета от 16 ноември 2009 г. за установяване на система на Общността за митнически освобождавания (15),, това благоприятно тарифно третиране или освобождаването се прилагат също така и в случаите на възникване на митническо задължение съгласно членове 79 или 82 от настоящия регламент, при условие че пропускът, довел до възникването на митническо задължение, не съставлява опит за измама.
Член 87
Място на възникване на митническото задължение
1. Митническото задължение възниква на мястото, където се подава митническата декларация или декларацията за реекспорт, посочени в членове 77, 78 и 81.
Във всички останали случаи митническото задължение възниква на мястото, където са настъпили събитията, довели до неговото възникване.
Когато не е възможно да се определи това място, митническото задължение възниква на мястото, където митническите органи установят, че стоките се намират в ситуация, при която възниква митническо задължение.
2. Когато стоките са поставени под митнически режим, който не е приключен, или когато временното складиране не е завършило правилно, и мястото, където е възникнало митническото задължение, не може да се определи съгласно втора или трета алинея от параграф 1 в рамките на определен срок, митническото задължение възниква на мястото, където стоките са поставени под съответния режим, или на мястото, където са въведени на митническата територия на Съюза под този режим или където са били на временно складиране.
3. Когато наличната информация позволява на митническите органи да установят, че митническото задължение би могло да е възникнало на няколко места, за място на възникване на митническото задължение се приема мястото, където то е възникнало за първи път.
4. Ако митническите органи установят, че съгласно член 79 или член 82 е възникнало митническо задължение в друга държава членка и размерът на вносните или износните мита, съответстващ на това задължение, е по-малък от 10 000 EUR, се приема, че митническото задължение е възникнало в държавата членка, в която е установено неговото възникване.
Член 88
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят:
а)
правилата за изчисляването на размера на вносните или износните мита, приложими за стоки, за които възниква митническо задължение в контекста на специален режим, с които се допълват разпоредбите по членове 85 и 86;
б)
случаите, посочени в член 86, параграф 4;
в)
срокът, посочен в член 87, параграф 2.
ГЛАВА 2
Обезпечаване на потенциално или съществуващо митническо задължение
Член 89
Общи разпоредби
1. Ако не е предвидено друго, настоящата глава се прилага за обезпечения за възникнали митнически задължения, както и за такива, които биха могли да възникнат.
2. Когато митническите органи изискват предоставяне на обезпечение за потенциално или съществуващо митническо задължение, това обезпечение покрива размера на вносното или износното мито и другите вземания, възникнали във връзка с вноса или износа на стоките когато:
а)
обезпечението се използва за поставянето на стоките под съюзен режим транзит; или
б)
обезпечението може да се използва в повече от една държава членка.
Обезпечение, което не може да бъде използвано извън държавата членка, в която е изискано, е валидно само в тази държава членка и покрива най-малкото размера на вносното или износното мито.
3. Когато митническите органи изискват предоставяне на обезпечение, това обезпечение трябва да бъде изискано от длъжника или от лицето, което може да стане длъжник. Митническите органи могат да разрешат също обезпечението да бъде предоставено от друго лице вместо от лицето, от което то се изисква.
4. Без да се засяга член 97, митническите органи изискват предоставяне само на едно обезпечение по отношение на конкретни стоки или конкретна декларация.
Обезпечението, предоставено за конкретна декларация, независимо дали декларацията е вярна, се прилага за размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение и други вземания, по отношение на всички стоки, обхванати от тази декларация или вдигнати въз основа на нея.
Ако обезпечението не е било освободено, то може също така да се използва в рамките на сумата, за която е било предоставено, за събиране на вносни или износни мита и други вземания, станали дължими в резултат на последващ контрол на тези стоки.
5. По заявление на лицето, посочено в параграф 3 от настоящия член, митническите органи могат да разрешат съгласно член 95, параграфи 1, 2 и 3, предоставянето на общо обезпечение за покриване размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение по отношение на две или повече операции, декларации или митнически режими.
6. Митническите органи извършват мониторинг на обезпечението.
7. Държавите, регионалните и местните органи на управление или други органи, уредени от публичното право, са освободени от задължението за предоставяне на обезпечение за дейностите си като публични органи.
8. Обезпечение не се изисква в който и да е от следните случаи:
а)
превоз на стоки по Рейн, рейнския воден път, Дунав или дунавския воден път;
б)
превоз на стоки чрез фиксирана транспортна инсталация;
в)
специфични случаи, в които стоките са поставени под режим временен внос;
г)
стоки, поставени под режим съюзен транзит като се използва опростяването, посочено в член 233, параграф 4, буква е), и превозвани по море или по въздух между пристанища или летища на Съюза.
9. Митническите органи могат да не изискват предоставянето на обезпечение, когато размерът на вносните или износните мита, които трябва да бъдат обезпечени, не надвишава статистическия праг за декларации, установен съгласно член 3, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 471/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 г. относно статистиката на Общността за външната търговия с трети страни (16).
Член 90
Задължително обезпечаване
1. Когато се предвижда задължително предоставяне на обезпечение, митническите органи определят размера на това обезпечение, който е равен на точния размер на вносните и износните мита, съответстващ на митническото задължение, и на други вземания, в случай че този размер може със сигурност да бъде определен в момента, в който се изисква обезпечението.
Когато не е възможно да се определи точният размер, обезпечението се определя в размер, равен на най-високия определен от митническите органи размер на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, и на други вземания, които са възникнали или биха могли да възникнат.
2. Без да се засяга член 95, при предоставено общо обезпечение за размера на вносните и износните мита, съответстващ на митническите задължения, и на други вземания, чийто размер се променя във времето, размерът на това обезпечение трябва да бъде определен така, че във всеки момент да покрива размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническите задължения, и на другите вземания.
Член 91
Незадължително обезпечаване
Когато не се предвижда задължително предоставяне на обезпечение, такова обезпечение се изисква от митническите органи, когато преценят, че в предвидения срок плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на възникналото митническо задължение, и на другите вземания, не е сигурно. Размерът на обезпечението се определя от митническите органи, така че да не превишава размера, определен съгласно член 90.
Член 92
Предоставяне на обезпечение
1. Обезпечението може да бъде предоставено чрез:
а)
депозит в пари или друго платежно средство, признато от митническите органи като равностойно на депозита в пари, в евро или във валутата на държавата членка, в която се изисква обезпечението;
б)
поръчителство;
в)
друг вид обезпечение, което дава същата сигурност, че размерът на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение и на други вземания, ще бъде платен.
2. Обезпечение под формата на депозит в пари или някакво друго платежно средство, се предоставя в съответствие с действащите разпоредби в държавата членка, където се изисква това обезпечение.
Когато обезпечението се предоставя под формата на депозит в пари или някакво друго равностойно платежно средство, митническите органи не дължат лихва по него.
Член 93
Избор на обезпечение
Лицето, което е длъжно да предостави обезпечение, е свободно да избира вида му от посочените в член 92, параграф 1.
Въпреки това митническите органи имат право да откажат да приемат избрания вид обезпечение, когато то е несъвместимо с правилното функциониране на съответния митнически режим.
Митническите органи имат право да изискват избраният вид на обезпечението да не се променя за определен период от време.
Член 94
Поръчител
1. Поръчителят, посочен в член 92, параграф 1, буква б), е трето лице, установено на митническата територия на Съюза. Той трябва да бъде одобрен от митническите органи, които изискват обезпечението, освен когато този поръчител е кредитна институция, финансова институция или застрахователно дружество, лицензирана или лицензирано в Съюза съгласно действащите разпоредби на Съюза.
2. Поръчителят се ангажира в писмена форма да заплати обезпечения размер на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, и на другите вземания.
3. Митническите органи имат право да откажат да одобрят предложения поръчител или предложения вид обезпечение, когато преценят, че поръчителят или обезпечението не обезпечава по сигурен начин в рамките на предписания период плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническото задължение, и на другите вземания.
Член 95
Общо обезпечение
1. Разрешението по член 89, параграф 5 се дава само на лица, които отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
установени са на митническата територия на Съюза;
б)
отговарят на критериите, определени в член 39 буква а);
в)
ползват редовно съответните митнически режими или са оператори на съоръжения за временно складиране или отговарят на критериите, определени в член 39, буква г).
2. Когато се предоставя общо обезпечение за митнически задължения и други вземания, които биха могли да възникнат, икономически оператор може да получи разрешение за използване на общо обезпечение с намален размер или за освобождаване от обезпечение, при условие че отговаря на критериите, определени в член 39, букви б) и в).
3. Когато се предоставя общо обезпечение за митнически и други вземания, които са възникнали, одобреният икономически оператор за митнически опростявания, след подаване на заявление, получава разрешение да използва общо обезпечение с намален размер.
4. Общото обезпечение с намален размер, посочено в параграф 3, е равностойно на предоставянето на обезпечение.
Член 96
Временни забрани за използването на общи обезпечения
1. В контекста на специалните режими или временно складиране, Комисията може да вземе решение за временна забрана за използването на което и да е от следните:
а)
общото обезпечение с намален размер или на освобождаване от обезпечение по член 95, параграф 2;
б)
общото обезпечение по член 95 по отношение на стоките, за които е установено, че са свързани с измама в голям размер.
2. Когато се прилага параграф 1, буква а) или б) от настоящия член, общо обезпечение с намален размер или освобождаване от обезпечение, или общо обезпечение, посочено в член 95, може да бъде разрешено, ако въпросното лице отговаря на всяко едно от следните условия:
а)
лицето е в състояние да покаже, че не е възникнало митническо задължение по отношение на въпросните стоки в хода на операциите, извършени от него през двете години, които предхождат решението, посочено в параграф 1;
б)
когато са възникнали митнически задължения през двете години, които предхождат решението, посочено в параграф 1, засегнатото лице е в състояние да покаже, че тези задължения са били погасени напълно от длъжника, длъжниците или поръчителя в определения срок.
За да получи разрешение за временно използване на общо обезпечение, върху което е наложена временна забрана, въпросното лице трябва също да отговаря на критериите, определени в член 39, букви б) и в).
Член 97
Допълнително или заместващо обезпечение
Когато митническите органи установят, че предоставеното обезпечение не осигурява или вече не е надеждно или достатъчно да осигури заплащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, и на другите вземания в предвидените срокове, те изискват от някое от лицата, посочени в член 89, параграф 3, или допълнително обезпечение, или заместване на първоначалното обезпечение с ново - по избор на лицето.
Член 98
Освобождаване на обезпечението
1. Митническите органи освобождават обезпечението незабавно след като митническото задължение или съответното друго вземане бъде погасено или не може да възникне отново.
2. Когато митническото задължение или съответното друго вземане е частично погасено или може да възникне само за част от сумата, която е била обезпечена, съответната част от обезпечението се освобождава по искане на заинтересованото лице, освен когато тази сума не оправдава това.
Член 99
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят:
а)
специфичните случаи, посочени в член 89, параграф 8, буква в), в които не се изисква обезпечение за стоки, поставени под режим временен внос,
б)
вида на обезпечението, посочено в член 92, параграф 1, буква в) и правилата относно поръчителя, посочен в член 94;
в)
условията за издаване на разрешение за използване на общо обезпечение с намален размер или за освобождаване от обезпечение по член 95, параграф 2;
г)
сроковете за освобождаване на обезпечението.
Член 100
Предоставяне на изпълнителни правомощия
1. Чрез актове за изпълнение Комисията установява процедурните правила:
а)
за определяне на размера на обезпечението, включително на намаления размер, посочен в член 95, параграфи 2, и 3.
б)
за предоставяне и мониторинг на обезпечението, предвидени в член 89, за отмяна и обезсилване на задължението, поето от поръчителя, посочени в член 94, и за освобождаване на обезпечението, предвидено в член 98;
в)
за временните забрани, посочени в член 96.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
2. Чрез актове за изпълнение Комисията приема мерките по член 96.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
По наложителни причини за спешност във връзка с такива мерки, обосновани надлежно с необходимостта бързо да се засили защитата на финансовите интереси на Съюза и на държавите членки, Комисията приема незабавно приложими актове за изпълнение в съответствие с процедурата по член 285, параграф 5.
Когато становището на комитета, посочено в член 285, параграф 1, следва да се получи чрез писмена процедура, се прилага член 285, параграф 6.
ГЛАВА 3
Събиране, плащане, възстановяване и опрощаване на вносните или износните мита
Раздел 1
Определяне на размера на вносните или износните мита, уведомяване за митническото задължение и вземане под отчет
Член 101
Определяне на размера на вносните или износните мита
1. Размерът на дължимите вносни или износни мита се определя от митническите органи, отговорни за мястото, където възниква или се счита, че възниква митническото задължение съгласно член 87, веднага щом тези органи разполагат с необходимата информация.
2. Без да се засяга член 48, митническите органи могат да приемат размера на дължимите вносни или износни мита, определен от декларатора.
3. Когато размерът на дължимото вносно или износно мито не представлява цяло число, размерът може да бъде закръглян.
Когато размерът, посочен в първа алинея, е изразен в евро, закръглянето към по-голям или по-малък размер не може да превишава най-близкото цяло число.
Държава членка, чиято парична единица не е еврото, може да приложи mutatis mutandis разпоредбите на втора алинея или да ги дерогира, при условие че правилата, приложими за закръгляването, не оказват по-голямо финансово въздействие от правилата, предвидени във втора алинея.
Член 102
Уведомяване за митническото задължение
1. Длъжникът се уведомява за митническото задължение в предвидената форма на мястото, където възниква или се счита, че е възникнало митническото задължение в съответствие с член 87.
Уведомяването, посочено в първата алинея, не се извършва в който и да е от следните случаи:
а)
когато до окончателното определяне на размера на вносните или износните мита е въведена временна мярка на търговската политика под формата на мито;
б)
когато размерът на дължимите вносни или износни мита превишава размера, определен въз основа на решение, издадено съгласно член 33;
в)
когато първоначалното решение да не се извършва уведомяване за митническото задължение или да се изпрати уведомление за по-малък от дължимия размер на вносните или износните мита е взето въз основа на общи разпоредби, които впоследствие са обявени за недействителни със съдебно решение;
г)
когато митническото законодателство освобождава митническите органи от изискването да уведомят за митническото задължение.
2. Когато размерът на дължимите вносни или износни мита е равен на размера, вписан в митническата декларация, вдигането на стоките от митническите органи е равностойно на уведомяване на длъжника за митническото задължение.
3. Когато не се прилага параграф 2, длъжникът се уведомява за митническото задължение от митническите органи, когато те са в състояние да определят размера на дължимите вносни или износни мита и да вземат решение.
Въпреки това, когато уведомлението за митническото задължение би могло да засегне наказателно разследване, митническите органи могат да отложат уведомлението до момент, в който то не би засягало наказателното разследване.
4. При условие че плащането е било обезпечено, митническото задължение, което съответства на общия размер на вносните или износните мита за всички стоки, вдигнати на едно и също лице в срок, определен от митническите органи, лицето може да бъде уведомено в края на този срок. Срокът, определен от митническите органи, не надвишава 31 дни.
Член 103
Краен срок за митническо задължение
1. Длъжникът не се уведомява за митническо задължение след изтичането на три години от датата, на която е възникнало митническото задължение.
2. Когато митническото задължение възниква в резултат на действие, което към момента на извършване е основание за започване на наказателно преследване, три годишният срок, определен в параграф 1, се продължава най-малко на пет години и не повече от 10 години в съответствие с националното законодателство.
3. сроковете, определени в параграфи 1 и 2, се спират, когато:
а)
в съответствие с член 44 е подадена жалба; такова спиране се прилага считано от датата на подаване на жалбата и продължава за времето на производството по обжалването; или
б)
в съответствие с член 22, параграф 6 митническите органи съобщават на длъжника мотивите, въз основа на които възнамеряват да го уведомят за митническото задължение; такова спиране се прилага считано от датата на съобщението до края на срока, в който на длъжника е предоставена възможност да изрази становището си.
4. Когато митническото задължение става отново изискуемо съгласно член 116, параграф 7, сроковете, определени в параграфи 1 и 2, се считат за спрени от датата на подаване на заявлението за възстановяване или опрощаване на мита съгласно член 121 до датата на издаване на решението за възстановяване или опрощаване.
Член 104
Вземане под отчет
1. Митническите органи, посочени в член 101, в съответствие с националното законодателство вписват в счетоводните си документи размера на дължимите вносни или износни мита, определен в съответствие със същия член, което представлява вземане под отчет.
Първата алинея не се прилага в случаите, определени в член 102, параграф 1, втора алинея.
2. Митническите органи могат да не вземат под отчет размера на вносните или износните мита, които съгласно член 103 съответстват на митническо задължение, за което длъжникът вече не може да бъде уведомен.
3. Държавите членки определят практическите процедури за вземане под отчет на размера на вносните или износните мита. Тези процедури могат да се различават според това дали митническите органи, предвид обстоятелствата, при които е възникнало митническото задължение, имат сигурността, че съответните суми ще бъдат платени.
Член 105
Момент на вземане под отчет
1. Когато възникне митническо задължение при приемане на митническа декларация за стоки за митнически режим, различен от временния внос с частично освобождаване от вносни мита, или чрез друго действие със същите правни последици както приемането на декларацията, митническите органи вземат под отчет размера на дължимите вносни или износни мита в рамките на 14 дни, от вдигането на стоките.
Въпреки това при условие че митническото задължение е било обезпечено, общият размер на вносните или износните мита за стоките, вдигнати на едно и също лице в срок, определен от митническите органи, но не по-дълъг от 31 дни, може да бъде взет под отчет само с едно вписване в края на срока. Това вземане под отчет се извършва в рамките на 14 дни от изтичането на определения срок.
2. Когато стоките могат да бъдат вдигнати при определени условия, които уреждат или определянето на размера на дължимите вносни или износни мита, или тяхното събиране, вземането под отчет се извършва в рамките на 14 дни от деня, в който е определен размерът на дължимите вносни или износни мита или е установено задължението за плащане на тези мита.
Въпреки това когато митническото задължение се отнася до временна мярка на търговската политика под формата на мито, вземането под отчет на размера на дължимите вносни или износни мита се извършва в рамките на два месеца от датата на публикуване в Официален вестник на Европейския съюз на регламента, установяващ окончателната мярка на търговската политика.
3. Когато митническо задължение възникне при условия, които не се обхващат от параграф 1, размерът на дължимите вносни или износни мита се взема под отчет в рамките на 14 дни от датата, на която митническите органи са в състояние да определят размера на въпросните вносни или износни мита и да вземат решение.
4. Параграф 3 се прилага по отношение на размера на вносните или износните мита, които да бъдат събрани или които остава да бъдат събрани, когато размерът на дължимите вносни или износни мита не е бил взет под отчет съгласно параграфи 1, 2 и 3 или е бил определен и взет под отчет размер, по-нисък от дължимия.
5. Сроковете за вземане под отчет по параграфи 1, 2 и 3 не се прилагат при непредвидими обстоятелства или в случаи на непреодолима сила.
6. Вземането под отчет може да бъде отложено в случая, посочен в член 102, параграф 3, втора алинея, до момент, в който уведомяването за митническото задължение вече не засяга наказателно разследване.
Член 106
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят случаите, посочени в член 102, параграф 1, буква г), в които митническите органи са освободени да уведомяват за митническото задължение.
Член 107
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема мерки, за да осигури оказването на взаимопомощ между митническите органи при възникване на митническо задължение.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Плащане на вносните или износните мита
Член 108
Общи срокове за плащане и спиране на срока за плащане
1. Длъжникът заплаща размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, за което е уведомен съгласно член 102, в определения от митническите органи срок.
Без да се засяга член 45, параграф 2, този срок не надвишава 10 дни от уведомяването на длъжника за митническото задължение. В случай на обобщено вземане под отчет съгласно условията, посочени в член 105, параграф 1, втора алинея, срокът се определя по такъв начин, че да не позволи на длъжника да получи по-дълъг срок за плащане от този, който би получил, ако му е било дадено отсрочване на плащането съгласно член 110.
Митническите органи могат да продължат този срок по заявление на длъжника, когато размерът на дължимите вносни или износни мита е бил определен при последващ контрол по член 48. Без да се засяга член 112, параграф 1, това продължаване не може да надвишава необходимото на длъжника време за предприемане на подходящите мерки, за да изпълни задълженията си.
2. Когато длъжникът ползва някое от улесненията във връзка с плащането, посочени в членове от 110 до 112, плащането се извършва в срока или сроковете, посочени във връзка с тези улеснения.
3. Срокът за плащане на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, се спира в който и да е от следните случаи:
а)
при подаване на заявление за опрощаване на мита съгласно член 121;
б)
когато стоките следва да бъдат отнети в полза на държавата, унищожени или изоставени в полза на държавата;
в)
когато митническото задължение е възникнало съгласно член 79 и има повече от един длъжник.
Член 109
Плащания
1. Плащането се извършва в брой или по друг начин с подобен погасяващ ефект, включително чрез прихващане съгласно националното законодателство.
2. Плащането може да се извърши от трето лице вместо длъжника.
3. Длъжникът може да плати целия размер на вносните или износните мита или част от него, без да чака изтичането на срока, който му е определен за плащане.
Член 110
Отсрочване на плащането
По заявление на заинтересованото лице и при предоставяне на обезпечение митническите органи разрешават отсрочване на плащането на дължимите мита по един от следните начини:
а)
отделно за всеки размер на вносните или износните мита, взет под отчет съгласно член 105, параграф 1, първа алинея или член 105, параграф 4;
б)
за общия размер на всички вносни или износни мита, взети под отчет съгласно първата алинея от член 105, параграф 1, за определен от митническите органи период, който не може да бъде по-дълъг от 31 дни;
в)
за общия размер на всички вносни или износни мита, взети под отчет с едно вписване съгласно втората алинея от член 105, параграф 1.
Член 111
Срокове, за които може да бъде отсрочено плащането
1. Плащането може да бъде отсрочено по член 110 за 30 дни.
2. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 110, буква а), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който е извършено уведомяването на длъжника за митническото задължение.
3. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 110, буква б), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който изтича периодът за обобщаване. Той се намалява с брой дни, равен на половината от броя на дните, включени в периода за обобщаване.
4. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 110, буква в), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който изтича определеният срок за вдигането на въпросните стоки. Той се намалява с брой дни, равен на половината от броя на дните, включени в съответния срок.
5. Когато сроковете, посочени в параграфи 3 и 4, са с нечетен брой дни, броят на дните, с които се намалява 30-дневният срок съгласно споменатите параграфи, е равен на половината от най-близкото по-малко четно число.
6. Когато сроковете, посочени в параграфи 3 и 4, са в седмици, държавите членки могат да предвидят плащането на вносните или износните мита, което е било отсрочено, да се извърши най-късно в петък на четвъртата седмица, следваща въпросната седмица.
Когато тези срокове са в месеци, държавите членки могат да предвидят плащането на вносните или износните мита, което е било отсрочено, да се извърши не по-късно от шестнадесетия ден от месеца, следващ въпросния месец.
Член 112
Други улеснения за плащане
1. Митническите органи могат да предоставят на длъжника улеснения за плащането, различни от отсрочване на плащането, при условие че е предоставено обезпечение.
2. Когато улеснения се предоставят по параграф 1, върху размера на вносните или износните мита се начислява лихва.
За държавите членки, чиято парична единица е еврото, лихвеният процент е равен на лихвения процент, публикуван в Официален вестник на Европейския съюз, серия С, който Европейската централна банка е приложила към основните си операции по рефинансиране, извършени на първия ден от месеца, в който е бил падежът, увеличен с един процентен пункт.
За държавите членки, чиято парична единица не е еврото, лихвеният процент е равен на процента, приложен на първия ден от въпросния месец от националната централна банка за основните й операции по рефинансиране, увеличен с един процентен пункт, или - за държавите членки, в които не се обявява лихвен процент на националната централна банка - равен на най-близкия по естество лихвен процент, приложен на първия ден от въпросния месец на паричния пазар на съответната държава членка, увеличен с един процентен пункт.
3. Митническите органи могат да не изискват обезпечение или да не начисляват лихва, когато въз основа на документирана оценка на положението на длъжника е установено, че това би довело до сериозни икономически или социални затруднения.
4. Митническите органи не начисляват лихва, когато размерът за всяка една операция по събиране е по-малък от 10 евро.
Член 113
Принудително събиране
Когато дължимите вносни или износни мита не са платени в определения срок, митническите органи осигуряват плащането на тези мита, като използват всички възможности, които са им предоставени от законодателството на съответната държава членка.
Член 114
Лихва за забава
1. Върху размера на неизплатените вносни или износни мита се начислява лихва за забава, считано от датата на изтичане на определения срок до датата на плащане.
За държавите членки, чиято парична единица е еврото, процентът на лихвата за забава е равен на лихвения процент, публикуван в Официален вестник на Европейския съюз, серия С, който Европейската централна банка е приложила към основните си операции по рефинансиране, извършени на първия ден от месеца, в който е бил падежът, увеличен с два процентни пункта.
За държавите членки, чиято парична единица не е еврото, процентът на лихвата за забава е равен на процента, приложен на първия ден от въпросния месец от националната централна банка за основните й операции по рефинансиране, увеличен с два процентни пункта, или - за държавите членки, в които не се обявява лихвен процент на националната централна банка - на най-близкия по естество лихвен процент, приложен на първия ден от въпросния месец на паричния пазар на съответната държава членка, увеличен с два процентни пункта.
2. Когато митническото задължение е възникнало въз основа на членове 79 или 82, или когато уведомлението за митническото задължение произтича от последващ контрол, лихвата за забава се начислява върху и над размера на вносните или износните мита, считано от датата на възникване на митническото задължение до датата на уведомяването.
Процентът на лихвата за забава се определя съгласно параграф 1.
3. Митническите органи могат да не начисляват лихва за забава, когато въз основа на документирана оценка на положението на длъжника е установено, че нейното начисляване би създало сериозни икономически или социални затруднения.
4. Митническите органи не начисляват лихва за забава, когато размерът за всяка една операция по събиране е по-малък от 10 евро.
Член 115
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове съгласно член 284, с цел да се определят правилата за спирането на срока за плащане на размера на вносните или износните мита, които съответстват на митническото задължение, упоменато в член 108, параграф 3, както и периода, за който важи спирането.
Раздел 3
Възстановяване и опрощаване
Член 116
Общи разпоредби
1. Съгласно условията, предвидени в настоящия раздел, размерът на вносните или износните мита, се възстановява или опрощава на което и да е от следните основания:
а)
надвзети суми на вносните или износните мита;
б)
дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора;
в)
грешка на компетентните органи;
г)
в интерес на справедливостта.
Когато размерът на вносните или износните мита е заплатен и съответната митническа декларация се анулира съгласно член 174, този размер се възстановява.
2. Митническите органи възстановяват или опрощават размера на вносните или износните мита, посочени в параграф 1, когато той е равен на 10 или повече евро, освен ако съответното лице не поиска възстановяването или опрощаването на по-малък размер.
3. Когато митническите органи смятат, че следва да се разреши възстановяване или опрощаване, въз основа на член 119 или 120, въпросната държава членка предава досието на Комисията за вземане на решение във всеки един от следните случаи:
а)
когато митническите органи считат, че особените обстоятелства се дължат на неизпълнение от страна на Комисията на нейните задължения;
б)
когато митническите органи считат, че Комисията е допуснала грешка по смисъла на член 119;
в)
когато обстоятелствата по случая са свързани с констатациите от разследвания на Съюза съгласно Регламент (ЕО) № 515/97 на Съвета от 13 март 1997 г. относно взаимопомощта между административните органи на държавите-членки и сътрудничеството между последните и Комисията по гарантиране на правилното прилагане на законодателството в областта на митническите и земеделските въпроси (17) или съгласно друго законодателство на Съюза, или по споразумение, сключено от Съюза със страни или групи страни, в което са включени разпоредби за провеждане на такива разследвания от Съюза;
г)
когато размерът на сумата, която може да подлежи на заплащане от въпросното лице във връзка с една или повече операции по внос и износ,е равен или надвишава 500 000 евро в резултат на грешка или особени обстоятелства.
Независимо от първа алинея, досиетата не се предават в нито един от следните случаи:
а)
когато Комисията вече е приела решение по случай, включващ въпроси, които са съпоставими от фактическа и правна гледна точка;
б)
когато Комисията вече разглежда случай, включващ въпроси, които са съпоставими от фактическа и правна гледна точка.
4. При спазване на правилата относно компетентността за вземане на решение, когато служебно митническите органи установят в сроковете, посочени в член 121, параграф 1, че размерът на вносните или износните мита подлежи на възстановяване или опрощаване съгласно членове 117, 119 или 120, те пристъпват по своя собствена инициатива към възстановяване или опрощаване.
5. Не се разрешава възстановяване или опрощаване, в случай че, уведомяването за митническо задължение, е в резултат на въвеждане в заблуждение от страна на длъжника.
6. Възстановяването не е основание за изплащане на лихви от съответните митнически органи.
Въпреки това, лихва се изплаща, когато решение за възстановяване не е изпълнено в срок от три месеца от датата, на която това решение е било взето, освен ако неизпълнението в определения срок е било извън контрола на митническите органи.
В този случай лихвата се плаща от датата на изтичане на три-месечния период до датата на възстановяване. Лихвеният процент се определя съгласно член 112.
7. Когато митническите органи са разрешили неоснователно възстановяването или опрощаването, първоначалното митническо задължение става отново изискуемо, доколкото не е изтекъл срокът по член 103.
В този случай лихвите, изплатени по силата на параграф 5, втора алинея, се възстановяват от лицето.
Член 117
Надвзети вносни или износни мита
1. Възстановяване или опрощаване на вносните или износните мита се извършва, доколкото размерът, съответстващ на първоначално съобщеното митническо задължение, превишава дължимия размер или длъжникът е бил уведомен за митническото задължение противно на разпоредбите на член 102, параграф 1, буква в) или г).
2. Когато заявлението за възстановяване или опрощаване се основава на съществуването, в момента на приемането на декларацията за свободно обращение, на намалена или нулева ставка на вносното мито за стоки, в рамките на тарифна квота, тарифен таван или друга преференциална тарифна мярка, възстановяване или опрощаване се разрешава само при условие че в момента на подаване на заявлението, придружено от необходимите документи, са изпълнени следните условия:
а)
при тарифна квота - нейният обем не е бил изчерпан;
б)
в останалите случаи - нормално дължимата ставка на митото не е била възвърната.
Член 118
Дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора
1. Възстановяване или опрощаване на размера на вносните мита се извършва, ако уведомяването за митническо задължение се отнася за стоки, отказани от вносителя, тъй като към момента на вдигането са били дефектни или не са съответствали на условията на договора, по който са внесени.
За дефектни стоки се считат и стоките, повредени преди вдигането им.
2. Независимо от параграф 3, възстановяването или опрощаването се разрешава, при условие че стоките не са били използвани с изключение на такава първоначална употреба, която вероятно е била необходима за установяване на дефектите им или несъответствието им с договора, и при условие че са изведени от митническата територия на Съюза.
3. Възстановяване или опрощаване не се разрешава когато:
а)
преди да бъдат допуснати за свободно обращение стоките са поставени под специален режим за изпитване, освен ако бъде установено, че фактът, че стоките са дефектни или не съответстват на условията на договора, не би могъл да бъде констатиран при обичайни условия при извършването на такива изпитвания;
б)
дефектният характер на стоката е бил взет предвид при условията на договора, по-специално цената, преди стоките да бъдат поставени под митнически режим, включващ възникването на митническо задължение; или
в)
стоките са продадени от заявителя след като е установено, че са дефектни или че не отговарят на условията на договора.
4. Вместо да бъдат изведени от митническата територия на Съюза и по заявление на заинтересованото лице, митническите органи разрешават поставянето на стоките под режим активно усъвършенстване, включително унищожаване, или под режим външен транзит, митническо складиране или свободна зона.
Член 119
Грешка на компетентните органи
1. В случаи, различни от посочените в член 116, параграф 1, втора алинея и членове 117, 118 и 120, възстановяване или опрощаване на вносните или износните мита се извършва когато, в резултат на грешка от страна на компетентните органи, първоначално съобщеният размер на митническото задължение е бил по-малък от дължимия размер, ако са изпълнени следните условия:
а)
длъжникът, според обстоятелствата, не би могъл да открие тази грешка; и
б)
длъжникът е действал добросъвестно.
2. Ако не са изпълнени условията по член 117, параграф 2, възстановяването или опрощаването се разрешава, когато пропускът да се приложат намалени или нулеви ставки на мита е бил в резултат на грешка от страна на митническите органи и декларацията за допускане за свободно обращение е съдържала всички данни и е била придружена от всички необходими документи за прилагането на намалените или нулеви ставки.
3. Когато преференциалното третиране на стоките се предоставя на базата на система за административно сътрудничество, включваща органите на държава или територия извън митническата територия на Съюза, ако издаденият от тези органи сертификат се окаже с невярно съдържание, това представлява грешка, която не би могла да бъде открита според обстоятелствата по смисъла на параграф 1, буква а).
Издаването на сертификат с невярно съдържание обаче не представлява грешка, когато сертификатът е бил издаден на базата на невярно представяне на фактите от страна на износителя, с изключение на случаите когато е очевидно, че органите, издали сертификата, са знаели или е трябвало да знаят, че стоките не отговарят на необходимите условия за ползване на преференциално третиране.
Счита се, че длъжникът е действал добросъвестно, когато е в състояние да докаже, че през периода на въпросните търговски операции се е погрижил да осигури, че всички условия за преференциалното третиране са изпълнени.
Длъжникът не може да се позове на добросъвестност, ако Комисията е публикувала в Официален вестник на Европейския съюз известие, сигнализиращо за основателни съмнения по отношение на правилното прилагане на преференциалния режим от държавата или територията бенефициер.
Член 120
В интерес на справедливостта
1. В случаи, различни от посочените в член 116, параграф 1, втора алинея и членове 117, 118 и 119, възстановяване или опрощаване на размера на вносните или износните мита в интерес на справедливостта се извършва, когато митническото задължение е възникнало при особени обстоятелства, които не се дължат на въвеждане в заблуждение или явна небрежност от страна на длъжника.
2. Посочените в параграф 1 особени обстоятелства се установяват, когато е видно, че длъжникът се намира в изключително положение в сравнение с други оператори, извършващи същата стопанска дейност, и че при отсъствието на такива обстоятелства той не би попаднал в неизгодно положение поради събирането на вносните или износните мита.
Член 121
Процедура за възстановяване и опрощаване
1. Заявления за възстановяване или опрощаване съгласно член 116 се подават до митническите органи в следните срокове:
а)
в случай на надвзети вносни или износни мита, на грешка от страна на компетентните органи или в интерес на справедливостта - преди изтичането на три години от датата на уведомяването за митническото задължение;
б)
в случай на дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора - преди изтичането на една година от датата на уведомяването за митническото задължение;
в)
в случай на анулиране на митническа декларация - в срока, определен в правилата, приложими за анулиране.
Сроковете, определени в първа алинея, букви а) и б), се продължават, когато заявителят представи доказателство, че поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила е бил възпрепятстван да представи заявление в определения срок.
2. Когато въз основа на изтъкнатите основания митническите органи не са в състояние да предоставят възстановяване или опрощаване на вносни или износни мита, те са длъжни да разгледат основателността на заявлението за възстановяване или опрощаване в контекста на останалите основания за възстановяване или опрощаване, посочени в член 116.
3. При обжалване по член 44 на уведомлението за митническо задължение съответният срок, определен в параграф 1, първа алинея, се спира, считано от датата на подаване на жалбата, за времето на производството по обжалване.
4. Когато митнически орган разрешава възстановяване или опрощаване в съответствие с членове 119 и 120, засегнатата държава членка информира Комисията за това.
Член 122
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове съгласно член 284, за определяне на правилата, които Комисията трябва да спазва при вземане на решението по член 116, параграф 3, и по-специално във връзка със следното:
а)
за условията за приемането на досието;
б)
за срока за вземането на решение и за спирането на този срок;
в)
за съобщаване на мотивите, на които Комисията възнамерява да базира решението си, преди да вземе решение, което би било неблагоприятно за засегнатото лице;
г)
за уведомление за решението;
д)
за последствията от невземането на решение или от неуведомяването за такова решение.
Член 123
Предоставяне на изпълнителни правомощия
1. Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за:
а)
възстановяване и опрощаване, както е посочено в член 116;
б)
информиране на Комисията в съответствие с член 121, параграф 4 и за информацията, която следва да се предоставя.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
2. Комисията приема решение по член 116, параграф 3 чрез актове за изпълнение.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 285, параграф 2.
Когато становището на комитета, посочено в член 285, параграф 1, следва да се получи чрез писмена процедура, се прилага член 285, параграф 6.
ГЛАВА 4
Погасяване на митническо задължение
Член 124
Погасяване
1. Без да се засягат действащите разпоредби за несъбиране на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническо задължение при обявена със съдебно решение несъстоятелност на длъжника, митническото задължение при внос или износ се погасява по някой от следните начини:
а)
когато длъжникът вече не може да бъде уведомен за митническото си задължение съгласно член 103;
б)
чрез плащане на размера на вносните или износните мита;
в)
при условията на параграф 5, чрез опрощаване на размера на вносните или износните мита;
г)
когато е анулирана митническата декларация за поставянето на стоки, под митнически режим, пораждащ задължението за плащане на вносни или износни мита;
д)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни или износни мита, са конфискувани или задържани и по същото време или впоследствие са отнети;
е)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни или износни мита, са унищожени под митнически надзор или изоставени в полза на държавата;
ж)
когато липсата на стоките или неизпълнението на задълженията, произтичащи от митническото законодателство, е резултат от пълното унищожаване или безвъзвратна загуба на стоките по причина, свързана с естеството на стоките, или поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила, или е вследствие на нареждане на митническите органи; за целите на тази буква стоките се считат за безвъзвратно загубени, когато употребата им е станала невъзможна за когото и да е;
з)
когато митническото задължение е възникнало съгласно членове 79 или 82 и са изпълнени следните условия:
i)
нарушението, породило възникването на митническото задължение, не е имало значително въздействие върху правилното прилагане на съответния митнически режим и не е представлявало опит за измама;
ii)
всички необходими формалности за уреждане на положението на стоките са извършени впоследствие;
и)
когато стоките, допуснати за свободно обращение без мита или с намалена ставка на вносните мита поради специфичната им употреба, са били изнесени с разрешението на митническите органи;
й)
когато митническото задължение е възникнало съгласно член 78 и формалностите, извършени с цел получаване на преференциално тарифно третиране съгласно този член, са отменени;
к)
когато съгласно условията на параграф 6 митническото задължение е възникнало по член 79 и са представени задоволителни за митническите органи доказателства, че стоките не са били използвани или изразходвани, а са били изведени от митническата територия на Съюза.
2. Независимо от това, в случаите, посочени в параграф 1, буква д), за целите на наказанията, приложими към митнически нарушения, митническото задължение не се счита за погасено, когато съгласно правото на държава членка се предвижда, че вносните или износните мита или съществуването на митническо задължение представляват основа за определяне на санкциите.
3. Когато съгласно параграф 1, буква ж) се погасява митническо задължение по отношение на стоки, допуснати за свободно обращение без мита или с намалени ставки на вносните мита поради специфичната им употреба, остатъците и отпадъците, получени при унищожаването на стоките, се считат за несъюзни стоки.
4. Разпоредбите в сила по отношение на стандартните норми за безвъзвратна загуба в резултат на естеството на стоките се прилагат, когато засегнатото лице не докаже, че действителните загуби надхвърлят тези, изчислени чрез прилагането на стандартната норма за конкретните стоки.
5. Когато няколко лица дължат плащане на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническото задължение и е разрешено опрощаване, митническото задължение се погасява само по отношение на лицето или лицата, на които е разрешено опрощаването.
6. В случаите, посочени в параграф 1, буква к), митническото задължение не се погасява по отношение на лице или лица, направили опит за измама.
7. Когато митническото задължение е възникнало съгласно член 79, то се погасява по отношение на лице, чието поведение не е представлявало опит за измама и което е допринесло за борбата с измамата.
Член 125
Налагане на санкции
Когато митническото задължение се погасява съгласно член 124, параграф 1, буква з), държавите членки запазват правото си да налагат санкции за неизпълнение на митническото законодателство.
Член 126
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определи списъкът с пропуските, които не оказват значително влияние върху правилното прилагане на съответния митнически режим, и да се допълни член 124, параграф 1, букви з) и и).
ДЯЛ IV
ВЪВЕЖДАНЕ НА СТОКИ НА МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА СЪЮЗА
ГЛАВА 1
Обобщена декларация за въвеждане
Член 127
Подаване на обобщена декларация за въвеждане
1. Стоките, въведени на митническата територия на Съюза се обхващат от обобщена декларация за въвеждане.
2. Задължението, посочено в параграф 1, не се прилага:
а)
за транспортни средства и превозваните на тях стоки, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Съюза, без да спират в тази територия; и
б)
в други случаи, когато това е надлежно обосновано от вида на стоките или съответния трафик или когато това се изисква от международни споразумения.
3. Обобщената декларация за въвеждане се подава в митническото учреждение на първо въвеждане в рамките на определен срок, преди въвеждането на стоките на митническата територия на Съюза.
Митническите органи могат да позволят обобщената декларация за въвеждане да бъде подадена в друго митническо учреждение, при условие че последното незабавно предаде или предостави по електронен път необходимите данни на разположение на митническото учреждение на първо въвеждане.
4. Обобщената декларация за въвеждане се подава от превозвача.
Въпреки задълженията на превозвача, обобщената декларация за въвеждане може да бъде подадена от едно от следните лица:
а)
вносителя или получателя, или друго лице, от чието име или за чиято сметка действа превозвачът;
б)
всяко лице, което може да представи въпросните стоки или може да осигури представянето им пред митническото учреждение на въвеждане.
5. Обобщената декларация за въвеждане съдържа необходимите данни за анализ на риска за целите на сигурност и безопасност.
6. В специфични случаи, когато всички посочени в параграф 5 данни не могат да бъдат получени от лицата, посочени в параграф 4, те могат да бъдат поискани от други лица, които притежават тези данни и съответните права да ги предоставят.
7. Митническите органи могат да приемат използването на търговските, пристанищните или транспортните информационни системи за подаване на обобщена декларация за въвеждане, при условие че тези системи съдържат необходимите за такава декларация данни и че тези данни са налични в определен срок, преди стоките да бъдат въведени в митническата територия на Съюза.
8. Вместо подаването на обобщена декларация за въвеждане, митническите органи могат да приемат подаването на уведомление и осигуряването на достъп до данните на обобщената декларация за въвеждане в компютърната система на икономическия оператор.
Член 128
Анализ на риска
Митническото учреждение съгласно член 127, параграф 3, в рамките на определен срок, осигурява извършването на анализ на риска, главно за целите на сигурност и безопасност, въз основа на обобщената декларация за въвеждане, посочена в член 127, параграф 1, или на данните, посочени в член 127, параграф 8 и взема необходимите мерки според резултатите от анализа.
Член 129
Поправка и анулиране на обобщена декларация за въвеждане
1. След подаване на заявление деклараторът може да получи разрешение за поправки на данните в обобщената декларация за въвеждане, след като тя е била подадена.
Не са възможни поправки, след като:
а)
митническите органи са информирали лицето, подало обобщената декларация за въвеждане, че възнамеряват да извършат проверка на стоките;
б)
митническите органи са установили, че данните в обобщената декларация за въвеждане са неверни;
в)
стоките вече са били представени на митническите органи.
2. Когато стоките, за които е подадена обобщена декларация за въвеждане, не са въведени на митническата територия на Съюза, митническите органи анулират тази декларация в който и да е от следните случаи:
а)
по заявление на декларатора;
б)
в рамките на 200 дни след подаването на декларацията.
Член 130
Декларации, подавани вместо обобщена декларация за въвеждане
1. Митническото учреждение, посочено в член 127, параграф 3, може да отмени задължението за подаване на обобщена декларация за въвеждане по отношение на стоки, за които преди изтичането на срока за подаване на тази декларация е подадена митническа декларация. В този случай митническата декларация съдържа най-малко данните, които са необходими за обобщена декларация за въвеждане. До момента, в който митническата декларация е приета в съответствие с член 172, тя има статус на обобщена декларация за въвеждане.
2. Митническото учреждение, посочено в член 127, параграф 3, може да отмени задължението за подаване на обобщена декларация за въвеждане по отношение на стоки, за които преди изтичането на срока за подаване на тази декларация е подадена декларация за временно складиране. Тази декларация съдържа най-малко данните, които са необходими за обобщена декларация за въвеждане. До момента на представяне на декларираните стоки пред митническите органи в съответствие с член 139 декларацията за временно складиране има статус на обобщена декларация за въвеждане.
Член 131
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел определяне на:
а)
случаите, когато има освобождаване от задължението за подаване на обобщена декларация за въвеждане в съответствие с член 127, параграф 2, буква в);
б)
определения срок, посочен в член 127, параграфи 3 и 7, в който обобщената декларация за въвеждане трябва да бъде подадена, преди въвеждането на стоките на митническата територия на Съюза, като се имат предвид видът на стоките или трафика;
в)
посочените в член 127, параграф 6 случаи и другите лица, от които може да се поиска да предоставят данни за обобщената декларация за въвеждане в тези случаи.
Член 132
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя:
а)
процедурните правила за подаване на обобщената декларация за въвеждане, посочена в член 127;
б)
процедурните правила и предоставянето на данни за обобщената декларация за въвеждане от другите лица, посочени в член 127, параграф 6;
в)
срока, в рамките на който трябва да се извърши анализ на риска и да се предприемат необходимите мерки в съответствие с член 128;
г)
процедурните правила за поправка на обобщената декларация за въвеждане в съответствие с член 129, параграф 1;
д)
процедурните правила за анулиране на обобщената декларация за въвеждане в съответствие с член 129, параграф 2, като се има предвид правилното управление на въвеждането на стоките.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 2
Пристигане на стоките
Раздел 1
Въвеждане на стоките в митническата територия на съюза
Член 133
Уведомление за пристигане на плавателен съд или на въздухоплавателно средство
1. Операторът на плавателно или въздухоплавателно средство, което влиза на митническата територия на Съюза съобщава за пристигането на транспортните средства на митническото учреждение на първо въвеждане.
Когато митническите органи вече са информирани за пристигането на плавателно или въздухоплавателно средство, те могат да отменят изискването за уведомлението, посочено в първата алинея.
2. Митническите органи могат да приемат пристанищните или летищните системи или други налични методи за предоставяне на информация да бъдат използвани с цел уведомяване за пристигането на транспортните средства.
Член 134
Митнически надзор
1. От момента на въвеждането им в митническата територия на Съюза стоките са под митнически надзор и могат да подлежат на митнически контрол. Където е приложимо, те се подчиняват на такива забрани и ограничения, които са оправдани на основание, наред с другото, опазването на обществения морал, обществения ред или обществената сигурност, опазването на здравето на хората и на животните, защитата на растенията, опазването на околната среда, защитата на националното богатство, имащо художествена, историческа или археологическа стойност, и защитата на индустриалната или търговска собственост, включително контрол на прекурсорите за производство на наркотици, на стоки, нарушаващи права на интелектуалната собственост и пари в брой, както и изпълнението на мерки за опазване и управление на рибните ресурси и на мерки на търговската политика.
Стоките остават под митнически надзор, докато е необходимо, за да се определи митническият им статус, и не се преместват от мястото, където са били представени, без разрешението на митническите органи.
Без да се засяга член 254, съюзните стоки не подлежат на митнически надзор след като бъде установен митническият им статус.
Несъюзните стоки остават под митнически надзор до промяна на техния митнически статус или до извеждането им от митническата територия на Съюза или унищожаването им.
2. Държателят на стоките под митнически надзор може по всяко време, с разрешение на митническите органи, да провери стоките или да взема проби, особено за да определи тарифното класиране, митническата стойност или митническия статус на стоките.
Член 135
Превозване до подходящото място
1. Лицето, което въвежда стоките на митническата територия на Съюза, ги превозва незабавно, по определен от митническите органи маршрут, и съгласно техните разпореждания, ако има такива, до определеното от митническите органи митническо учреждение или до друго място, определено или одобрено от тези органи, или в свободна зона.
2. В свободна зона стоките се въвеждат директно по море или по въздух, или ако се въвеждат по земя, без да преминават през друга част от митническата територия на Съюза, когато свободната зона граничи със сухоземна граница между държава членка и трета държава.
3. Лице, което поема отговорността за превоза на стоките след въвеждането им на митническата територия на Съюза, е отговорно за изпълнение на задълженията, установени в параграфи 1 и 2.
4. Стоки, които въпреки че се намират извън митническата територия на Съюза, могат да бъдат обект на митнически контрол от страна на митническите органи на държава членка в резултат на сключено споразумение със съответната страна или територия извън митническата територия на Съюза, се третират по същия начин както стоките, въведени на митническата територия на Съюза.
5. Параграфи 1 и 2 не изключват прилагането на специални правила по отношение на превоз на стоки в граничните зони, пренос на стоки по тръбопроводи и електропроводи, или трафик с несъществено икономическо значение, като писма, пощенски картички и печатни материали и електронните им еквиваленти на друг носител, стоки, пренасяни от пътници, при условие че не се създават пречки за осъществяването на митническия надзор и на митническия контрол.
6. Параграф 1 не се прилага за транспортни средства и превозваните на тях стоки, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Съюза, без да спират в тази територия.
Член 136
Вътресъюзни въздушни и морски превози
Членове 127-130, член 133, член 135, параграф 1), и членове 137, 139-141, и 144)-149 не се прилагат за несъюзни стоки и за стоките, посочени в член 155, които временно са напуснали митническата територия на Съюза, докато са се движили по море или по въздух между две точки в тази територия, при условие че са били превозвани по директен маршрут без спиране извън митническата територия на Съюза.
Член 137
Превоз при специални обстоятелства
1. Когато, поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила, задължението, установено в член 135, параграф 1, не може да бъде изпълнено, лицето, обвързано с това задължение, или друго действащо за негова сметка лице, уведомява незабавно митническите органи за ситуацията. Когато стоките не са унищожени напълно в резултат на непредвидимите обстоятелства или непреодолимата сила, митническите органи също се информират за точното им местонахождение.
2. Когато плавателен съд или въздухоплавателно средство по смисъла на член 135, параграф 6 е принуден поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила да акостира или да се приземи временно на митническата територия на Съюза и не може да бъде изпълнено задължението по член 135, параграф 1, лицето, което е въвело плавателния съд или въздухоплавателното средство на митническата територия на Съюза, или всяко друго лице, действащо за негова сметка, незабавно информира митническите органи за ситуацията.
3. Митническите органи определят мерките за осъществяване на митническия надзор на стоките, посочени в параграф 1, или на плавателния съд или на въздухоплавателното средство, както и на стоките, които се намират на това средство, при обстоятелствата, посочени в параграф 2, и където е уместно - мерките за осигуряване на превоза им до митническо учреждение или до друго място, определено или одобрено от митническите органи.
Член 138
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за:
а)
уведомлението за пристигане, посочено в член 133;
б)
превозването на стоките, предвидено в член 135, параграф 5;
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Представяне, разтоварване и проверка на стоки
Член 139
Представяне на стоки на митницата
1. Стоките, които се въвеждат на митническата територия на Съюза, се представят незабавно при пристигането им в определеното митническо учреждение или на друго място, определено или одобрено от митническите органи, или в свободната зона, от едно от следните лица:
а)
лицето, което е въвело стоките на митническата територия на Съюза;
б)
лицето, от чието име или за чиято сметка действа лицето, което е въвело стоките на тази територия;
в)
лицето, което поема отговорност за превоза на стоките след тяхното въвеждане на митническата територия на Съюза.
2. Стоките, които са въведени на митническата територия на Съюза по море или по въздух и които остават на борда на същите транспортни средства за превоз, се представят на митническите органи само на пристанището или на летището, където се разтоварват или претоварват. Въпреки това стоки, въведени на митническата територия на Съюза, които са разтоварени и отново натоварени на същото транспортно средство по време на превоза, за да се даде възможност за разтоварване или натоварване на други стоки, не се представят на митническите органи на това пристанище или летище.
3. Независимо от задълженията на лицето, посочено в параграф 1, стоките могат да се представят вместо това от някое от следните лица:
а)
всяко лице, което незабавно поставя стоките под митнически режим;
б)
титулярят на разрешението за операции в съоръжения за складиране или всяко лице, което извършва дейност в свободна зона.
4. Лицето, което представя стоките, се позовава на обобщената декларация за въвеждане или, в случаите, посочени в член 130, митническата декларация или декларацията за временно складиране, подадена по отношение на стоките, с изключение на случаите, когато лицето е освободено от задължението за подаване на обобщена декларация за въвеждане.
5. Когато несъюзни стоки, представени на митницата, не са обхванати от обобщена декларация за въвеждане, и с изключение на случаите на освобождаване от задължението за подаване на такава декларация, едно от лицата, посочени в член 127, параграф 4, без да се засяга член 127, параграф 6, незабавно подава такава декларация или вместо това подава митническа декларация, или декларация за временно складиране.
6. Параграф 1 не изключва прилагането на специални правила по отношение на превоз на стоки в граничните зони, пренос на стоки по тръбопроводи и електропроводи, или трафик с несъществено икономическо значение, като писма, пощенски картички и печатни материали и електронните им еквиваленти на друг носител, стоки, пренасяни от пътници, при условие че не се създават пречки за осъществяването на митническия надзор и на митническия контрол.
7. Стоките, представени на митническите органи, не могат да бъдат премествани от мястото, където са били представени, без разрешението на митническите органи.
Член 140
Разтоварване и преглед на стоки
1. Стоките могат да се разтоварват или претоварват от транспортните средства, на които се намират, само с разрешението на митническите органи на места, определени или одобрени от тези органи.
Въпреки това разрешение не се изисква при непосредствена опасност, налагаща незабавно цялостно или частично разтоварване на стоките. В този случай митническите органи се информират незабавно.
2. Митническите органи могат да изискват по всяко време разтоварване и разопаковане на стоките, за да извършват проверка на стоките, да вземат проби или за проверка на транспортните средства, на които се намират стоките.
Член 141
Стоки, придвижвани под режим транзит
1. Член 135, параграфи 2-6, и членове 139, 140 и 144-149 не се прилагат при въвеждане на стоки на митническата територия на Съюза, когато стоките вече са поставени под режим транзит.
2. Членове 140 и 144 -149 се прилагат за несъюзни стоки, които се придвижват под режим транзит, след като тези стоки се представят на получаващото митническо учреждение на митническата територия на Съюза в съответствие с правилата за режим транзит.
Член 142
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят условията за одобрение на местата, посочени в член 139, параграф 1.
Член 143
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила за представянето на стоките на митницата, предвидено в член 139.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 3
Временно складиране на стоки
Член 144
Стоки на временно складиране
Несъюзните стоки са на временно складиране от момента на представянето им пред митническите органи.
Член 145
Декларация за временно складиране
1. Несъюзни стоки, представени на митническите органи, се обхващат от декларация за временно складиране, съдържаща всички данни, необходими за прилагането на разпоредбите относно временно складиране.
2. Документите, свързани със стоки на временно складиране, се предоставят на митническите органи, когато законодателството на Съюза поставя такова изискване или когато е необходимо за осъществяване на митнически контрол.
3. Декларацията за временно складиране се подава от някое от лицата, посочени в член 139, параграфи 1 или 2, най-късно към момента на представянето на стоките на митническите органи.
4. Освен ако няма освобождаване от задължението за подаване на обобщена декларация за въвеждане, декларацията за временно складиране включва позоваване на всяка обобщена декларация за въвеждане, подадена за стоките, представени на митническите органи, освен когато стоките вече са на временно складиране или са били поставени под митнически режим и не са напуснали митническата територия на Съюза.
5. Митническите органи могат да приемат декларацията за временно складиране да бъде направена в някоя от следните форми:
а)
препратка към всяка обобщена декларация за въвеждане, подадена за съответните стоки, допълнена от данните на декларацията за временно складиране;
б)
манифест или друг транспортен документ, при условие че той съдържа данните на декларация за временно складиране, в това число препратка към всяка обобщена декларация за въвеждане на съответните стоки.
6. Митническите органи могат да приемат използването на търговските, пристанищните или транспортните информационни системи за подаване на декларация за временно складиране, при условие че тези системи съдържат необходимите данни за такава декларация и че тези данни са налични в съответствие с параграф 3.
7. Членове 188 до 193 се прилагат за декларацията за временно складиране.
8. Декларацията за временно складиране може да се използва и за целите на:
а)
уведомлението за пристигане, посочено в член 133; или
б)
представянето на стоките пред митническите органи, посочено в член 139, доколкото изпълнява условията, предвидени в тези разпоредби.
9. Декларация за временно складиране не се изисква, когато, най-късно към момента на представянето на стоките пред митническите органи, митническият им статус като съюзни стоки се определя в съответствие с членове 153 до 156.
10. Декларацията за временно складиране се задържа от митническите органи, или е достъпна за тях, за целите на удостоверяването, че стоките, за които се отнася, впоследствие са поставени под митнически режим или реекспортирани в съответствие с член 149.
11. За целите на параграфи 1 до 10 когато несъюзни стоки, придвижвани под режим транзит, се представят на митническите органи в получаващото учреждение, в митническата територия на Съюза, данните за съответната транзитна операция се считат за декларация за временно складиране, при условие че отговарят на изискванията за тази цел. След завършване на режим транзит държателят на стоките обаче може да подаде декларация за временно складиране.
Член 146
Поправка или анулиране на декларация за временно складиране
1. На декларатора по негово заявление се разрешава да поправи една или повече от данните в декларацията за временно складиране след нейното подаване. При поправката не могат да се включват стоки, различни от първоначално декларираните.
Не са възможни поправки, след като митническите органи:
а)
са информирали лицето, подало декларацията, за намерението си да извършат проверка на стоките;
б)
са установили, че данните в декларацията са неверни;
2. Когато стоките, за които е подадена декларация за временно складиране, не са представени на митницата, митническите органи анулират декларацията в който и да е от следните случаи:
а)
по заявление на декларатора; или
б)
в рамките на 30 дни след подаване на декларацията.
Член 147
Условия и отговорности при временно складиране на стоки
1. Стоки на временно складиране се съхраняват само в съоръжения за временно складиране в съответствие с член 148 или, когато е оправдано, на други места, посочени или одобрени от митническите органи.
2. Без да се засяга член 134, параграф 2, стоките на временно складиране, са обект само на такива операции, които са предназначени да осигурят запазването им в непроменено състояние, без да се изменя първоначалният им вид или техническите им характеристики.
3. Титулярят на разрешението по член 148 или лицето, съхраняващо стоките - когато стоките се съхраняват на различни от посочените или одобрените от митническите органи места, отговаря за всяко едно от следните:
а)
да се гарантира, че стоките на временно складиране не се отклоняват от митнически надзор;
б)
да бъдат изпълнени задълженията, произтичащи от съхраняването на стоки във временен склад.
4. В случай че по някаква причина стоките не могат да останат на временно складиране, митническите органи предприемат незабавно всички необходими мерки за уреждане на положението на стоките в съответствие с членове 197, 198 и 199.
Член 148
Разрешение за операции в съоръжения за временно складиране
1. За операции в съоръжения за временно складиране се изисква разрешение от митническите органи. Такова разрешение не се изисква, когато оператор на съоръжение за временно складиране е самият митнически орган.
Условията, при които се допуска операция в съоръжения за временно складиране, се посочват в разрешението.
2. Разрешението по параграф 1 се дава само на лица, които отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
установени са на митническата територия на Съюза;
б)
осигуряват необходимото за правилното протичане на операциите;счита се,че одобреният икономически оператор за митнически опростявания е изпълнил това условие, доколкото операцията в съоръженията за временно складиране е взета предвид в разрешението по член 38, параграф 2, буква а);
в)
предоставят обезпечение в съответствие с член 89.
Когато се предоставя общо обезпечение, спазването на задълженията, свързани с това обезпечение, е предмет на мониторинг чрез подходящ одит.
3. Разрешението, посочено в параграф 1, се дава само когато митническите органи са в състояние да упражняват митнически надзор, без да се налага да въвеждат административни договорености, които са непропорционални на съответните икономически потребности.
4. Титулярят на разрешението води подходяща отчетност във форма, одобрена от митническите органи.
Отчетността съдържа информацията и данните, които позволяват на митническите органи да осъществяват надзор на дейността по операциите в съоръженията за временно складиране, особено по отношение на идентифицирането на съхраняваните стоки, техния митнически статус и тяхното движение.
Одобреният икономически оператор за митнически опростявания се счита за изпълнил задължението, посочено в първата и втората алинея, доколкото неговата отчетност съответства на целите на операциите на временното складиране.
5. Митническите органи могат да разрешат на титуляря на разрешение да придвижва стоки на временно складиране между различни съоръжения за временно складиране, при условие че такива движения не биха увеличили риска от измама, както следва:
а)
такова движение се извършва под отговорността на един митнически орган;
б)
такова движение е обхванато само от едно разрешение, издадено на одобрен икономически оператор за митнически опростявания; или
в)
в други случаи на движение.
6. Когато съществува обоснована икономическа необходимост и няма да се засегне неблагоприятно митническият надзор, митническите органи могат да разрешат съхранението на съюзни стоки в съоръжения за временно складиране. Тези стоки не се считат за временно складирани стоки.
Член 149
Завършване на временно складиране
Несъюзни стоки на временно складиране се поставят под митнически режим или се реекспортират в рамките на 90 дни.
Член 150
Избор на митнически режим
Ако не е предвидено друго, деклараторът може да избира митническия режим, под който да постави стоките, съгласно условията за този режим, независимо от тяхното естество или количество, или тяхната страна на произход, държава на изпращане или на получаване.
Член 151
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да установят:
а)
условията за одобряване на местата по член 147, параграф 1;
б)
условията за даване на разрешение за операции в съоръженията за временно складиране по член 148;
в)
случаите на движение, посочени в член 148, параграф 5.
Член 152
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за:
а)
подаване на декларацията за временно складиране, посочена в член 145;
б)
поправка на декларацията за временно складиране, посочена в член 146, параграф 1;
в)
анулиране на декларацията за временно складиране, посочена в член 146, параграф 2;
г)
движението на стоки на временно складиране, посочени в член 148, параграф 5.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ДЯЛ V
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ ЗА МИТНИЧЕСКИ СТАТУС, ПОСТАВЯНЕ НА СТОКИ ПОД МИТНИЧЕСКИ РЕЖИМ, ПРОВЕРКА, ВДИГАНЕ И РАЗПОРЕЖДАНЕ СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Митнически статус на стоките
Член 153
Презумпция за митнически статус на съюзни стоки
1. Приема се, че всички стоки на митническата територия на Съюза имат митнически статус на съюзни стоки, освен когато е установено, че те не са съюзни стоки.
2. В специфични случаи, когато презумпцията, определена в параграф 1, не се прилага, митническият статус на съюзните стоки трябва да се докаже.
3. В специфични случаи, когато стоките, изцяло получени на митническата територия на Съюза, нямат митнически статус на съюзни стоки, ако са получени от стоки на временно складиране или стоки, поставени под режим външен транзит, режим складиране, режим временен внос или режим активно усъвършенстване.
Член 154
Загуба на митнически статус на съюзни стоки
Съюзните стоки променят статуса си на несъюзни стоки в следните случаи:
а)
когато са изведени от митническата територия на Съюза, доколкото не се прилагат правилата за вътрешен транзит;
б)
когато са били поставени под режим външен транзит, режим складиране или режим активно усъвършенстване, доколкото това е разрешено от митническото законодателство;
в)
когато са били поставени под режим специфична употреба и впоследствие са изоставени в полза на държавата, или са унищожени и са останали отпадъци;
г)
когато декларацията за допускане за свободно обращение е анулирана след вдигане на стоките.
Член 155
Съюзни стоки, които временно напускат митническата територия на Съюза
1. В случаите, посочени в член 227, параграф 2, букви б) до е), стоките запазват митническия си статус на съюзни стоки само когато този статус е установен при определени условия и чрез средства, предвидени в митническото законодателство.
2. В определени случаи съюзните стоки могат да се придвижват без да са поставени под митнически режим, между две точки на митническата територия на Съюза и временно извън тази територия без промяна на техния митнически статус.
Член 156
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се установи:
а)
случаите, в които презумпцията, определена в член 153, параграф 1, не се прилага;
б)
условията за предоставяне на улеснение при установяването на доказателства за митническия статус на съюзни стоки;
в)
случаите, в които стоките, посочени в член 153, параграф 3, нямат митнически статус на съюзни стоки;
г)
случаите, в които митническият статус на стоките, посочени в член 155, параграф 2, остава непроменен.
Член 157
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за предоставянето и проверката на доказателството за митническия статус на съюзни стоки.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 2
Поставяне на стоки под митнически режим
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 158
Митническа декларация за стоки и митнически надзор на съюзни стоки
1. Всички стоки, предназначени да бъдат поставени под митнически режим, с изключение на режим свободна зона, се обхващат от митническа декларация, подходяща за конкретния режим.
2. В специфични случаи,различни от посочените в член 6, параграф 2, може да бъде подадена митническа декларация чрез средства, различни от средствата за електронна обработка на данни.
3. Съюзни стоки, декларирани за износ, вътрешен съюзен транзит или пасивно усъвършенстване, са под митнически надзор от момента на приемането на декларацията, посочена в параграф 1, до извеждането им от митническата територия на Съюза или изоставянето им в полза на държавата, или унищожаването им, или до анулирането на митническата декларация.
Член 159
Компетентни митнически учреждения
1. Освен когато в законодателството на Съюза е предвидено друго, държавите членки определят местоположението и компетентността на различните митнически учреждения на тяхната територия.
2. Държавите членки определят подходящо и обосновано официално работно време на тези учреждения, като отчитат естеството на трафика и на стоките и митническите режими, под които стоките трябва да бъдат поставени, така че да не възпрепятстват и нарушават потоците на международния трафик.
3. Освен ако не е предвидено друго, компетентните митнически учреждения за поставянето на стоките под митнически режим са митническите учреждения, които отговарят за мястото, където стоките са представени на митническите органи.
Член 160
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се установят случаите, в които митническа декларация може да се подава със средства, различни от средствата за електронна обработка на данни в съответствие с член 158, параграф2.
Член 161
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила за:
а)
определянето на компетентните митнически учреждения, различни от учрежденията, посочени в член 159, параграф 3, включително митнически учреждения за въвеждане и митнически учреждения за напускане;
б)
подаването на митническата декларация в случаите, посочени в член 158, параграф 2.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Стандартни митнически декларации
Член 162
Съдържание на стандартна митническа декларация
Стандартните митнически декларации съдържат всички данни, необходими за прилагане на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, за който стоките са декларирани.
Член 163
Придружаващи документи
1. Придружаващите документи, изисквани за прилагането на разпоредбите, отнасящи се за митническия режим, за който стоките са декларирани, са на съхранение при декларатора и на разположение на митническите органи при подаването на митническата декларация.
2. Придружаващите документи се предоставят на митническите органи, когато законодателството на Съюза поставя такова изискване или когато е необходимо за осъществяване на митнически контрол.
3. В специфични случаи икономическите оператори могат да съставят придружаващи документи, при условие че митническите органи са разрешили това.
Член 164
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с които се определят правилата относно предоставяне на разрешението, посочено в член 163, параграф 3.
Член 165
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила:
а)
за подаване на стандартна митническа декларация, посочена в член 162;
б)
за предоставянето на придружаващите документи, посочени в член 163, параграф 1.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 3
Опростени митнически декларации
Член 166
Опростена декларация
1. Митническите органи могат да приемат лице да постави стоките под митнически режим въз основа на опростена декларация, която може да не съдържа някои от изискваните данни, посочени в член 162, или придружаващите документи, посочени в член 163.
2. Редовното използване на опростената декларация, посочена в параграф 1, подлежи на разрешение от митническите органи.
Член 167
Допълнителна декларация
1. Деклараторът подава допълнителна декларация, която съдържа данните, необходими за съответния митнически режим в компетентното митническо учреждение в рамките на определен срок, в случай на опростена декларация съгласно член 166 или на вписване в отчетността на декларатора съгласно член 182.
В случай на опростена декларация съгласно член 166 необходимите придружаващи документи са на съхранение при декларатора и на разположение на митническите органи в рамките на определен срок.
Допълнителната декларация може да има общ, периодичен или рекапитулативен характер.
2. Освобождаване от задължение за подаване на допълнителна декларация се отнася за следните случаи:
а)
когато стоките са поставени под режим митническо складиране;
б)
в други специфични случаи.
3. Митническите органи могат да отменят изискването за подаване на допълнителна декларация, когато се прилагат следните условия:
а)
опростената декларация се отнася до стоки, чиято стойност и количество са под статистическия праг;
б)
опростената декларация вече съдържа цялата информация, необходима за съответния митнически режим; и
в)
опростената декларация не е направена с вписване в отчетността на декларатора.
4. Опростената декларация по член 166, или вписването в отчетността на декларатора съгласно член 182, както и допълнителната декларация, се считат за единен и неделим инструмент, който поражда действие съответно на датата, на която опростената декларация се приема в съответствие с член 172 и на датата, на която стоките се вписват в отчетността на декларатора.
5. За място, където трябва да бъде подадена допълнителната декларация, за целите на член 87 се счита мястото, където е подадена митническата декларация.
Член 168
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се установяват:
а)
условията за даване на разрешението, предвидено в член 166, параграф 2;
б)
срока, посочен в член 167, параграф 1, първа алинея, в рамките на който да се подаде допълнителната декларация;
в)
срока, посочен в член 167, параграф 1, втора алинея, в рамките на който придружаващите документи да са на съхранение при декларатора;
г)
специфичните случаи, при които има освобождаване от задължението за подаване на допълнителна декларация в съответствие с член 167, параграф 2, буква б).
Член 169
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила относно подаването на:
а)
опростената декларация, посочена в член 166;
б)
допълнителната декларация, посочена в член 167.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 4
Разпоредби, приложими за всички митнически декларации
Член 170
Подаване на митническа декларация
1. Без да се засяга член 167, параграф 1, митническа декларация може да бъде подадена от всяко лице, което може да предостави цялата информация, изисквана за прилагането на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, под който стоките са декларирани. Това лице трябва също да може да представи или да осигури представянето на митницата на съответните стоки.
Въпреки това, когато приемането на митническата декларация води до определени задължения за дадено лице, тази декларация се подава от това лице или от негов представител.
2. Деклараторът е установен на митническата територия на Съюза.
3. Чрез дерогация на параграф 2 не се изисква следните декларатори да са установени на митническата територия на Съюза:
а)
лица, които подават митническа декларация за транзит или временен внос;
б)
лица, които инцидентно подават митническа декларация, включително за специфична употреба или за активно усъвършенстване на стоките, при условие че митническите органи считат това за оправдано;
в)
лица, които са установени в държава, чиято територия е в непосредствена близост до митническата територия на Съюза, и които представят стоките, за които се отнася митническата декларация, пред съседно на тази територия гранично митническо учреждение, при условие че държавата, в която са установени лицата, предоставя реципрочно предимство на лицата, установени на митническата територия на Съюза.
4. Автентичността на митническите декларации се удостоверява.
Член 171
Подаване на митническа декларация преди представянето на стоките
Митническата декларация може да бъде подадена преди очакваното представяне на стоките на митницата. Ако стоките не се представят в рамките на 30 дни от подаването на митническата декларация, то тя се счита за неподадена.
Член 172
Приемане на митническа декларация
1. Митническите декларации, които отговарят на условията, предвидени в настоящата глава, се приемат незабавно от митническите органи, при положение че стоките, за които се отнасят, са представени пред митническите органи.
2. Освен когато е предвидено друго, датата на приемане на митническата декларация от митническите органи се използва за прилагането на разпоредбите, отнасящи се за митническия режим, под който са декларирани стоките и за всички други формалности при внос или износ.
Член 173
Поправка на митническа декларация
1. По заявление на декларатора митническите органи могат да разрешат извършването на една или повече поправки на данните в митническата декларация, след като тя вече е била приета. При поправката не могат да се включват стоки, различни от първоначално декларираните.
2. Не се разрешават поправки, когато заявлението е направено, след като митническите органи са:
а)
информирали декларатора за намерението си да извършат проверка на стоките;
б)
установили, че данните в митническата декларация са неверни;
в)
разрешили вдигането на стоките.
3. По заявление на декларатора, в срок от три години от датата на приемане на митническа декларация, поправката на митническа декларация може да бъде разрешена след вдигане на стоките, с цел деклараторът да изпълни задълженията си, произтичащи от поставянето на стоките под съответния митнически режим.
Член 174
Анулиране на митническа декларация
1. По заявление на декларатора митническите органи анулират приетата митническа декларация в който и да е от следните случаи:
а)
когато са убедени, че стоките незабавно ще бъдат поставени под друг митнически режим;
б)
когато са убедени, че поради особени обстоятелства поставянето на стоките под митническия режим, за който са декларирани, вече не е оправдано.
Въпреки това, когато митническите органи са информирали декларатора за намерението си да проверят стоките, заявлението за анулиране на митническата декларация се приема само след извършване на проверката.
2. Митническата декларация не се анулира след вдигането на стоките, освен ако е предвидено друго.
Член 175
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се установят случаите, в които митническата декларация се анулира след вдигане на стоките, както е посочено в член 174, параграф 2.
Член 176
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за:
а)
подаване на митническа декларация за напускане в съответствие с член 171;
б)
приемане на митническата декларация, посочена в член 172, включително прилагането на правилата в случаите, посочени в член 179;
в)
поправката на митническа декларация след вдигане на стоките в съответствие с член 173, параграф 3.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 5
Други опростявания
Член 177
Опростяване на съставянето на митнически декларации за стоки, класирани в различни тарифни подпозиции
1. Когато пратка съдържа стоки, които попадат под различни тарифни подпозиции, и обработката на всяка от тези стоки в съответствие с нейната тарифна подпозиция за целите на съставянето на митническата декларация би довела до непропорционална тежест на работата и разходите спрямо дължимите вносни или износни мита, митническите органи могат, по заявление на декларатора, да приемат, че вносните или износните мита се начисляват върху цялата пратка на база на тарифната подпозиция на стоките, които са с най-високата ставка на вносни или износни мита.
2. Митническите органи отказват да използват опростяването, посочено в параграф 1, по отношение на стоки, които са обект на забрани или ограничения или на които е начислен акциз, когато за прилагането на мярката е необходимо правилно класиране.
Член 178
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема меркитеза определяне натарифната подпозиция за прилагането на член 177, параграф 1.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 179
Централизирано оформяне
1. При подаване на заявление митническите органи могат да разрешат на лице да подаде в митническото учреждение, което е отговорно за мястото, където е установено лицето, митническа декларация за стоки, които са представени на митническите органи в друго митническо учреждение.
Изискването за разрешението по първата алинея може да бъде отменено, когато е подадена митническа декларация и стоките са представени пред митнически учреждения, за които отговаря един митнически орган.
2. Заявителят за разрешението, посочен в параграф 1, е одобрен икономически оператор за митнически опростявания.
3. Митническото учреждение, в което е подадена митническата декларация:
а)
осъществява надзор върху поставянето на стоките под съответния митнически режим;
б)
извършва митнически контрол за проверка на митническата декларация, посочена в член 188, букви а) и б);
в)
когато е оправдано, изисква от митническото учреждение, на което са представени стоките, да извърши митнически контрол за проверка на митническата декларация, посочена в член 188, букви в) и г); и
г)
извършва митническите формалности за събиране размера на вносното или износното мито, съответстващо на митническото задължение.
4. Митническото учреждение, на което е подадена митническата декларация, и митническото учреждение, на което са представени стоките, обменят необходимата информация за проверка на митническата декларация и за вдигане на стоките.
5. Без да се засягат собствените му контролни правомощия по отношение на стоки, въведени или изведени на /от митническата територия на Съюза, митническото учреждение, на което са представени стоките, извършва митническия контрол, посочен в параграф 3, буква в), и предоставя на митническото учреждение, на което е подадена митническата декларация, резултатите от този контрол.
6. Митническото учреждение, на което е подадена митническата декларация, вдига стоките в съответствие с членове 194 и 195, като взема предвид:
а)
резултатите от осъществения от него контрол за проверка на митническата декларация,
б)
резултатите от контрола, извършен от митническото учреждение, на което стоките са представени за проверка на митническата декларация, и от контрола на стоки, въведени или изведени на/от митническата територия на Съюза.
Член 180
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят условията за предоставяне на разрешението, посочено в член 179, параграф 1, първа алинея.
Член 181
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила относно:
а)
централизираното оформяне, включително съответните митнически формалности и контрол, посочено в член 179.
б)
освобождаване от задължението за представяне на стоките, посочено в член 182, параграф 3, в контекста на централизираното оформяне.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 182
Вписване в отчетността на декларатора
1. При заявление митническите органи могат да разрешат на лице да подава митническа декларация, включително опростена декларация, под формата на вписване в отчетността на декларатора, при условие че данните от тази декларация са на разположение на митническите органи в електронната система на декларатора в момента на подаването на митническата декларация под формата на вписване в отчетността на декларатора.
2. Митническата декларация се счита за приета в момента, когато стоките са вписани в отчетността.
3. Митническите органи могат, при подаване на заявление, да освободят от задължението за представяне на стоките. В този случай стоките се считат за вдигнати в момента на вписването в отчетността на декларатора.
Такова освобождаване може да се даде, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
деклараторът е одобрен икономически оператор за митнически опростявания;
б)
естеството и потокът на съответните стоки го позволяват и са известни на митническите органи;
в)
надзорното митническо учреждение има достъп до цялата информация, която счита за необходима, за да може да упражни правото си на проверка на стоките при възникнала необходимост;
г)
в момента на вписването в отчетността стоките вече не са обект на забрани или ограничения, освен ако в разрешението не е предвидено друго.
Въпреки това в специфични ситуации надзорното митническо учреждение може да изиска стоките да бъдат представени.
4. Условията, при които се разрешава вдигането на стоките, са посочени в разрешението.
Член 183
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят условията за предоставяне на разрешенията, посочени в член 182, параграф 1.
Член 184
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила относно вписването в отчетността на декларатора, посочено в член 182, включително съответните митнически формалности и контрол.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 185
Самооценка
1. При заявление митническите органи могат да разрешат на икономическия оператор да извършва определени митнически формалности, които по принцип следва да се извършват от митническите органи за определяне на дължимите вносни и износни мита и за осъществяване на проверки под митнически надзор.
2. Заявителят за разрешението, посочено в параграф 1, е одобрен икономически оператор за митнически опростявания.
Член 186
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се установят:
а)
условията за даване на разрешението, предвидено в член 185, параграф 1;
б)
митническите формалности и контрол, които се извършват от титуляря на разрешението, посочено в член 185, параграф 1.
Член 187
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила относно митническите формалности и контрол, които се извършват от титуляря на разрешението, в съответствие с член 185, параграф 1.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 3
Проверка и вдигане на стоки
Раздел 1
Проверка
Член 188
Проверка на митническа декларация
За целите на проверката на точността на данните, съдържащи се в приетата митническа декларация, митническите органи могат:
а)
да извършат проверка на декларацията и придружаващите документи;
б)
да изискат от декларатора да предостави други документи;
в)
да извършат проверка на стоките;
г)
да вземат проби за анализ или за подробно изследване на стоките.
Член 189
Проверка и вземане на проби от стоките
1. Транспортирането на стоките до местата, където трябва да се извършат проверки и където да се вземат проби, включително и всички операции, необходими за извършването на проверки или вземането на проби, се извършва от декларатора или на негова отговорност. Направените разходи са за сметка на декларатора.
2. Деклараторът или негов представител има право да присъства при проверката на стоките и вземането на пробите. Митническите органи, когато имат достатъчно основания, могат да изискват деклараторът или негов представител да присъства при проверката на стоките или при вземането на пробите или да осигурят необходимото съдействие за улесняването на проверката или вземането на проби.
3. Когато пробите са взети в съответствие с действащите разпоредби, митническите органи не дължат обезщетения, свързани с тях, но поемат разходите за техния анализ или изследване.
Член 190
Частична проверка и вземане на проби от стоките
1. Когато обект на проверката или вземането на проби са само част от стоките, обхванати от митническа декларация, резултатите от частичната проверка или от анализа или изследването на пробите са валидни за цялото количество стоки, обхванати от тази декларация.
Въпреки това, деклараторът може да поиска допълнителна проверка или вземане на проби от стоките, когато счита, че резултатите от частичната проверка или от анализа или изследването на взетите проби не са валидни за останалата част от декларираните стоки. Искането се удовлетворява, при условие че стоките не са вдигнати или, ако са вдигнати, деклараторът докаже, че не са били променяни по никакъв начин.
2. За целите на параграф 1, когато с една митническа декларация са декларирани стоки, попадащи в два или повече тарифни кодове, се счита, че данните за стоките, попадащи във всеки тарифен код, съставляват отделна декларация.
Член 191
Резултати от проверката
1. Резултатите от проверката на митническата декларация се използват за прилагане на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, под който стоките се поставят.
2. Когато митническата декларация не е проверена, параграф 1 се прилага въз основа на данните, съдържащи се в съответната декларация.
3. Резултатите от проверката, направена от митническите органи, имат еднаква доказателствена сила на цялата митническа територия на Съюза.
Член 192
Мерки за идентифициране
1. Митническите органи или, където е уместно, икономическите оператори, одобрени за целта от митническите органи, вземат необходимите мерки за идентифициране на стоките, когато това се изисква, за да се осигури спазването на разпоредбите на митническия режим, за който съответните стоки са декларирани.
Тези мерки за идентифициране имат еднакво правно действие на цялата митническа територия на Съюза.
2. Средства за идентифициране, поставени върху стоките, опаковката или върху транспортните средства, могат да бъдат премахвани или унищожавани само от митническите органи или от икономическите оператори, одобрени за целта от митническите органи, освен ако в случай на непредвидими обстоятелства или непреодолима сила премахването или унищожаването им е наложително с цел опазване на стоките или транспортните средства.
Член 193
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя мерки за извършването на проверка на митническата декларация, проверка и вземане на проби от стоките, и резултатите от проверката.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Вдигане
Член 194
Вдигане на стоки
1. Когато са изпълнени условията за поставяне на стоките под даден режим и ако те не са обект на ограничения или забрани, митническите органи вдигат стоките, след като данните в митническата декларация са проверени или са приети без проверка.
Първата алинея се прилага и когато проверката по член 188 не може да бъде завършена в разумни срокове и повече не се изисква стоките да бъдат представени за целите на проверката.
2. Всички стоки, обхванати от една и съща декларация се вдигат едновременно.
За целите на първата алинея, когато с една митническа декларация са декларирани стоки, попадащи в два или повече тарифни кодове, се счита, че данните за стоките, попадащи във всеки тарифен код, съставляват отделна митническа декларация.
Член 195
Вдигане, което зависи от плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение или предоставянето на обезпечение
1. Когато поставянето на стоките под митнически режим поражда митническо задължение, стоките се вдигат само ако размерът на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, е платен или е обезпечен.
Въпреки това, без да се засяга трета алинея, първа алинея не се прилага за временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
Когато съгласно разпоредбите, отнасящи се за митническия режим, за който стоките са декларирани, митническите органи изискват предоставяне на обезпечение, тези стоки не се вдигат за съответния митнически режим, докато не се предостави обезпечението.
2. В специфични случаи вдигането на стоките не зависи от предоставянето на обезпечение по отношение на стоки, които са предмет на искане за тарифна квота.
3. Когато се използва опростяването, посочено в членове 166, 182 и 185, и е предоставено общо обезпечение, вдигането на стоките не зависи от мониторинга на обезпечението от митническите органи.
Член 196
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощията да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с с цел да се определят случаите, посочени в член 195, параграф 2.
ГЛАВА 4
Разпореждане със стоки
Член 197
Унищожаване на стоки
Когато имат достатъчно основания за това, митническите органи могат да изискат унищожаването на представените пред тях стоки и съответно информират за това държателя на стоките […]. Разходите по унищожаването са за сметка на държателя на стоките.
Член 198
Мерки, които следва да бъдат предприети от митническите органи
1. Митническите органи предприемат всички необходими мерки за разпореждане със стоките, включително отнемане и продажба или унищожаване, в следните случаи:
а)
когато едно от задълженията, установени в митническото законодателство за въвеждането на несъюзни стоки на митническата територия на Съюза, не е изпълнено или стоките са били отклонени от митнически надзор;
б)
когато стоките не могат да бъдат вдигнати по една от следните причини:
i)
проверката на стоките не е могла да започне или завърши в определения от митническите органи срок по причини, които се дължат на декларатора;
ii)
не са предоставени документите, необходими за поставянето на стоките под искания митнически режим или за вдигането им под този режим;
iii)
не е направено плащане или не е предоставено обезпечение за съответните вносни или износни мита, както и в случай, че не е направено плащане или не е предоставено обезпечение в определения срок
iv)
стоките са обект на забрани или ограничения;
в)
когато стоките не са преместени в разумни срокове след вдигането им;
г)
когато след вдигането им се установи, че не са били изпълнени условията за такова вдигане; или
д)
когато стоките са изоставени в полза на държавата съгласно член 199.
2. Несъюзни стоки, които са изоставени в полза на държавата, са задържани или са отнети, се считат за поставени под режим митническо складиране. Те се вписват в отчетността на оператора на митническия склад или, когато се води от митнически органи - от тези органи.
Когато стоки, подлежащи на унищожаване, на изоставяне в полза на държавата, на задържане или отнемане, вече са обхванати в митническа декларация, отчетността включва позоваване на митническата декларация. Митническите органи анулират тази митническа декларация.
3. Разходите по мерките, посочени в параграф 1, се поемат:
а)
в случаите по параграф 1, буква а), от всяко лице, от което е изискано да изпълни съответните задължения или което е отклонило стоки от митнически надзор;
б)
в случаите по параграф 1, букви б) и в) от декларатора;
в)
в случая по параграф 1, буква г) от лицето, от което е изискано да спази условията, регламентиращи вдигането на стоките;
г)
в случая по параграф 1, буква д) от лицето, което е изоставило стоките в полза на държавата.
Член 199
Изоставяне
Несъюзни стоки и стоки под режим специфична употреба могат, с предварително разрешение от митническите органи, да бъдат изоставени в полза на държавата от титуляря на режима или, в зависимост от случая, от държателя на стоките.
Член 200
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила относно:
а)
унищожаването на стоки, предвидено в член 197;
б)
продажбата на стоки, предвидена в член 198, параграф 1;
в)
изоставяне на стоките в полза на държавата съгласно член 199.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ДЯЛ VI
ДОПУСКАНЕ ЗА СВОБОДНО ОБРАЩЕНИЕ И ОСВОБОЖДАВАНЕ ОТ ВНОСНИ МИТА
ГЛАВА 1
Допускане за свободно обращение
Член 201
Обхват и въздействие
1. Несъюзните стоки, предназначени за пазара на Съюза или за лична употреба или за потребление в рамките на митническата територия на Съюза, се допускат за свободно обращение.
2. Допускането за свободно обращение включва следното:
а)
събирането на дължимите вносни мита;
б)
събирането ако е целесъобразно на други вземания, предвидени в съответните действащи разпоредби за събирането им;
в)
прилагането на мерките на търговската политика и забраните и ограниченията, доколкото такива мерки не е трябвало да бъдат приложени на по-ранен етап; и
г)
изпълнение на другите формалности, предвидени при вноса на стоките.
3. Допускането за свободно обращение придава на несъюзните стоки митнически статус на съюзни стоки.
Член 202
Мерки на търговската политика
1. Когато обработени продукти, получени при активно усъвършенстване, са допуснати за свободно обращение и изчисляването на размера на вносното мито е извършено в съответствие с член 86, параграф 3, се прилагат мерките на търговската политика, приложими за допускането за свободно обращение на стоките, които са били поставени под режим активно усъвършенстване.
2. Параграф 1 не се прилага по отношение на отпадъци и остатъци.
3. Когато обработени продукти, получени при активно усъвършенстване, са допуснати за свободно обращение и изчисляването на размера на вносното мито е извършено в съответствие с член 85, параграф 1, мерките на търговската политика, приложими за тези стоки, се прилагат само когато стоките, които са били поставени под режим активно усъвършенстване, подлежат на такива мерки.
4. Когато законодателството на Съюза предвижда мерки на търговската политика при допускане за свободно обращение, тези мерки не се прилагат за обработени продукти, допуснати за свободно обращение след пасивно усъвършенстване когато:
а)
обработените продукти запазват съюзния си произход по смисъла на член 60;
б)
пасивното усъвършенстване включва поправка, включително системата за стандартен обмен, посочена в член 261; или
в)
след пасивното усъвършенстване последват други операции по усъвършенстване в съответствие с член 258.
ГЛАВА 2
Освобождаване от вносни мита
Раздел 1
Върнати стоки
Член 203
Обхват и въздействие
1. Несъюзни стоки, които, след като са били първоначално изнесени като съюзни стоки извън митническата територия на Съюза, са върнати в нея и декларирани за допускане за свободно обращение в рамките на срок от три години, се освобождават от вносни мита по заявление на заинтересованото лице.
Първата алинея се прилага дори когато върнатите стоки представляват само част от стоките, изнесени преди това от митническата територия на Съюза.
2. При особени обстоятелства срокът от три години, посочен в параграф 1, може да бъде продължен.
3. Когато връщаните стоки преди износа им от митническата територия на Съюза са били допуснати за свободно обращение без мита или с намалена ставка на вносното мито поради специфичната им употреба, освобождаването по параграф 1 се разрешава само ако тези стоки се допускат за свободно обращение за същата специфична употреба.
Когато специфичната употреба, за която въпросните стоки се допускат за свободно обращение, вече не е същата, размерът на дължимите вносни мита се намалява с размера, заплатен при първоначалното им допускане за свободно обращение. Когато последният е по-голям от дължимия за допускането на върнатите стоки за свободно обращение, не се разрешава възстановяване.
4. Когато съюзни стоки са загубили статуса си на съюзни стоки съгласно член 154 и впоследствие са допуснати за свободно обращение, се прилагат параграфи 1, 2 и 3.
5. Освобождаване от вносни мита се разрешава само за стоки, които са върнати в същото състояние, в което са били изнесени.
6. Освобождаването от вносни мита се основава на информация, която удостоверява че условията за освобождаване са изпълнени.
Член 204
Стоки, които се възползват от мерки, предвидени в общата селскостопанска политика
Освобождаването от вносни мита съгласно член 203 не се разрешава за стоки, които са се възползвали от мерките, предвидени в общата селскостопанска политика, включващ и износа им от митническата територия на Съюза, освен ако в специфични случаи е предвидено друго.
Член 205
Стоки, които са били поставени първоначално под режим активно усъвършенстване
1. Член 203 се прилага за обработени продукти, които първоначално са били реекспортирани от митническата територия на Съюза след режим активно усъвършенстване.
2. По заявление на декларатора и при условие че деклараторът предостави необходимата информация, размерът на вносните мита за стоките по параграф 1 се определя съгласно член 86, параграф 3. Датата на приемане на декларацията за реекспорт се счита за дата на допускане за свободно обращение.
3. Освобождаването от вносни мита, предвидено в член 203, не се разрешава за обработени продукти, които са били изнесени съгласно член 223, параграф 2, буква в), само при условие че се изключи възможността за поставяне на стоки под режим активно усъвършенстване.
Член 206
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се установят:
а)
случаите, когато стоките се считат за […] върнати в състоянието, в което са били изнесени;
б)
специфичните случаи, посочени в член 204.
Член 207
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за предоставянето на информацията, посочена в член 203, параграф 6.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
Член 208
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
1. Без да се засяга член 60, параграф 1, при допускането им за свободно обращение се разрешава освобождаване от вносни мита:
а)
продуктите на морския риболов и другите продукти, извлечени от териториалното море на държава или територия извън митническата територия на Съюза от плавателни съдове, които са регистрирани или са под отчет единствено в държава членка и плават под нейнo знаме;
б)
продукти, получени от продуктите, посочени в буква а), на борда на кораби фабрики, отговарящи на условията, предвидени в тази буква.
2. Освобождаването от вносни мита, посочено в параграф 1, се основава на доказателства, че установените в същия параграф условия са изпълнени.
Член 209
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за предоставянето и осигуряването на доказателства, посочени в член 208, параграф 2.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ДЯЛ VII
СПЕЦИАЛНИ РЕЖИМИ
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
Член 210
Обхват
Стоките могат да бъдат поставени под всеки един от следните специални режими:
а)
транзит, който включва външен и вътрешен транзит;
б)
складиране, който включва митническо складиране и свободни зони;
в)
употреба за специфични цели, който включва временен внос и специфична употреба;
г)
усъвършенстване, който включва активно и пасивно усъвършенстване.
Член 211
Разрешение
1. Разрешение от митническите органи се изисква за:
а)
използването на режими активно или пасивно усъвършенстване, временен внос или специфична употреба,
б)
операциите в съоръжения за складиране за митническо складиране на стоки, с изключение на случаите, когато оператор на съоръженията за складиране са самите митнически органи.
Условията, при които се допуска използването на един или повече от режимите, посочени в първа алинея, или операциите в съоръжения за складиране, се определят в разрешението.
2. Митническите органи предоставят разрешение с обратна сила, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
налице е доказана икономическа необходимост;
б)
заявлението не е свързано с опит за измама;
в)
въз основа на счетоводната отчетност или отчетността заявителят е доказал, че:
i)
всички изисквания на режима са изпълнени;
ii)
когато е целесъобразно, стоките могат да бъдат идентифицирани за съответния период;
iii)
счетоводната отчетност или отчетността дават възможност за контрол на режима;
г)
всички необходими за регулиране на положението на стоките формалности могат да се извършат, включително при необходимост и анулиране на съответните митнически декларации;
д)
на заявителя не е предоставено разрешение с обратна сила в рамките на 3 години от датата, на която е прието заявлението;
е)
не се изисква проверка на икономическите условия, освен когато заявлението се отнася до подновяване на разрешение за същия вид операция и стоки;
ж)
заявлението не се отнася до операциите в съоръжения за складиране за митническо складиране на стоки;
з)
когато заявлението се отнася до подновяване на разрешение за същия вид операция и стоки, заявлението се подава в рамките на 3 години след изтичане на срока на първоначалното разрешение.
Митническите органи могат да предоставят разрешение с обратна сила и когато стоките, които са били поставени под митнически режим, вече не са налични в момента на приемане на заявлението за такова разрешение.
3. Освен когато е предвидено друго, разрешението, посочено в параграф 1, се дава само на лица, които отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
установени са на митническата територия на Съюза;
б)
осигуряват необходимите гаранции за правилното протичане на операциите; счита се, че одобреният икономически оператор за митнически опростявания е изпълнил това условие, доколкото дейността, свързана с въпросния специален режим, е взета предвид в разрешението, посочено в член 38, параграф 2, буква а);
в)
когато може да възникне митническо задължение или други вземания за стоките, поставени под специален режим, лицата предоставят обезпечение в съответствие с член 89;
г)
в случай на режими временен внос или активно усъвършенстване, използват или нареждат използването на стоките, или извършват или нареждат извършването на операции по усъвършенстването на стоките.
4. Освен когато е предвидено друго и в допълнение към параграф 3, разрешението, посочено в параграф 1, се издава само когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
митническите органи са в състояние да извършват митнически надзор без да се налага въвеждане на административни изисквания, несъответстващи на икономическата нужда от ползване на режима;
б)
разрешението за режим усъвършенстване няма да засегне неблагоприятно съществените интереси на производителите в Съюза (икономически условия).
5. Счита се, че съществените интереси на производителите в Съюза не са засегнати неблагоприятно по смисъла на параграф 4, буква б), освен когато съществуват доказателства за противното или когато икономическите условия се считат за изпълнени.
6. При наличие на доказателства, че има вероятност да бъдат засегнати неблагоприятно съществените интереси на производителите в Съюза, се извършва проверка на икономическите условия на равнището на Съюза.
Член 212
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се установят:
а)
условията относно предоставяне на разрешението за режима, предвидено в член 211, параграф 1;
б)
изключенията от условията, посочени в член 211, параграфи 3 и 4;
в)
случаите, в които икономическите условия се считат за изпълнени така, както са посочени в член 211, параграф 5.
Член 213
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за разглеждане на икономическите условия, посочени в член 211, параграф 6.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 214
Отчетност
1. С изключение на режим транзит или освен ако е предвидено друго, титулярят на разрешението, титулярят на режима и всички лица, извършващи дейности по складиране, изработка или усъвършенстване на стоки или покупка или продажба на стоки в свободни зони, трябва да водят подходяща отчетност във форма, одобрена от митническите органи.
Отчетността съдържа информацията и данните, които позволяват на митническите органи да осъществяват надзор на съответния режим, особено по отношение на идентифицирането на стоките, поставени под този режим, техния митнически статус и тяхното движение.
2. Одобреният икономически оператор за митнически опростявания се счита за изпълнил задължението, определено в параграф 1, доколкото отчетността му съответства на целите на съответния специален режим.
Член 215
Приключване на специален режим
1. В случаите, различни от режим транзит и без да се засяга член 254, специален режим се приключва, когато стоките, поставени под този режим, или обработените продукти се поставят под следващ митнически режим, са изведени от митническата територия на Съюза или са унищожени, без да са останали отпадъци, или са изоставени в полза на държавата съгласно член 199.
2. Режим транзит се приключва от митническите органи, когато те са в състояние да установят, сравнявайки данните, с които разполага отправното митническо учреждение, и данните, с които разполага получаващото митническо учреждение, че режимът е завършил коректно.
3. Митническите органи вземат всички необходими мерки с цел да регулират ситуацията със стоките, по отношение на които режимът не е приключен съгласно предвидените условия.
4. Приключването на режима се извършва в определен срок, освен ако не е предвидено друго.
Член 216
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощията да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определи срокът по член 215, параграф 4.
Член 217
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за приключването на специален режим, посочено в член 216.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 218
Прехвърляне на права и задължения
Правата и задълженията на титуляря на режима по отношение на стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит, могат да бъдат прехвърляни изцяло или частично на друго лице, което изпълнява условията, предвидени за съответния режим.
Член 219
Движение на стоки
В специфични случаи стоките, поставени под специален режим, различен от режим транзит, или в свободна зона, могат да бъдат придвижвани между различни места на митническата територия на Съюза.
Член 220
Обичайни операции
Стоките, поставени под режим митническо складиране или усъвършенстване, или в свободна зона, могат да бъдат подложени на обичайни операции, предназначени да осигурят тяхното запазване, подобряване на външния им вид или търговско качество или подготвянето им за разпространение или препродажба.
Член 221
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284 за определяне на:
а)
случаите и условията за движение на стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит, или в свободна зона в съответствие с член 219;
б)
обичайните операции, за стоки, поставени под режим митническо складиране или режим усъвършенстване, или в свободна зона съгласно член 220.
Член 222
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за:
а)
прехвърляне на правата и задълженията на титуляря на режима по отношение на стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит в съответствие с член 218;
б)
движение на стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит, или в свободна зона в съответствие с член 219.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 223
Еквивалентни стоки
1. Еквивалентни стоки са съюзни стоки, които се складират, използват или усъвършенстват вместо стоките, поставени под специален режим.
При режим пасивно усъвършенстване еквивалентни стоки са несъюзни стоки, които се усъвършенстват вместо съюзни стоки, поставени под режим пасивно усъвършенстване.
Освен когато е предвидено друго, еквивалентните стоки трябва да имат същия осемцифрен код по Комбинираната номенклатура, същото търговско качество и същите технически характеристики като стоките, които заместват.
2. Митническите органи разрешават по заявление и при условие че се гарантира правилното изпълнение на режима, особено по отношение на митническия надзор:
а)
използването на еквивалентни стоки под режим митническо складиране, свободна зона, специфична употреба и усъвършенстване;
б)
използването на еквивалентни стоки под режим временен внос, в специфични случаи;
в)
при режим активно усъвършенстване, износа на обработени продукти, получени от еквивалентни стоки, преди вноса на стоките, които те заместват;
г)
при режим пасивно усъвършенстване, вноса на обработени продукти, получени от еквивалентни стоки, преди износа на стоките, които те заместват.
Одобреният икономически оператор за митнически опростявания се счита за изпълнил условието за осигуряване на правилното протичане на операциите, доколкото дейността, свързана с използването на еквивалентни стоки за съответния режим, е взета предвид в разрешението, посочено в член 38, параграф 2, буква а).
3. Използването на еквивалентни стоки не се разрешава в следните случаи:
а)
когато се извършват само обичайни операции под режим активно усъвършенстване, както е определено в член 220;
б)
когато се прилага забрана за възстановяване на или освобождаване от вносни мита по отношение на стоки без произход, използвани в производството на обработени продукти, поставени под режим активно усъвършенстване, за които е издадено или съставено доказателство за произход съгласно преференциално споразумение между Съюза и определени държави или територии извън митническата територия на Съюза или групи такива държави или територии;
в)
когато това би довело до неоснователно облагодетелстване от вносни мита или когато това е предвидено в законодателството на Съюза.
4. В случаите, посочени в параграф 2, буква в), и когато обработените продукти биха подлежали на облагане с износни мита, ако не са били изнесени в контекста на режим активно усъвършенстване, титулярят на разрешението предоставя обезпечение с цел гарантиране плащането на износните мита, в случай че несъюзните стоки не бъдат внесени в срока, посочен в член 257, параграф 3.
Член 224
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се установят:
а)
изключенията от трета алинея на член 223, параграф 1;
б)
условията, при които еквивалентни стоки се използват в съответствие с член 223, параграф 2;
в)
специфичните случаи, когато еквивалентните стоки се използват под режим временен внос в съответствие с член 223, параграф 2, буква б);
г)
случаите, когато използването на еквивалентни стоки не е разрешено в съответствие с член 223, параграф 3, буква в);
Член 225
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила за използването на еквивалентните стоки, разрешени в съответствие с член 223, параграф 2.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 2
Транзит
Раздел 1
Вътрешен и външен транзит
Член 226
Външен транзит
1. Под режим външен транзит несъюзните стоки могат да бъдат придвижвани от едно до друго място на митническата територия на Съюза, без да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, както са предвидени в други приложими действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки в или от митническата територия на Съюза.
2. В специфични случаи съюзните стоки се поставят под режим външен транзит.
3. Движението на стоките по смисъла на параграф 1 се осъществява по един от следните начини:
а)
под режим външен съюзен транзит;
б)
в съответствие с Конвенцията ТИР, при условие че движението:
i)
е започнало или завършило извън митническата територия на Съюза;
ii)
се извършва между две точки на митническата територия на Съюза, като се преминава през територията на държава или територия извън митническата територия на Съюза;
в)
в съответствие с Конвенцията АТА/Истанбулската конвенция, когато се извършва транзитно движение;
г)
под покритието на Рейнския манифест (член 9 от допълнената Конвенция за плаване по река Рейн);
д)
под покритието на формуляр 302, предвиден в Споразумението между страните - членки на Северноатлантическия договор относно статута на техните въоръжени сили, подписано в Лондон на 19 юни 1951 г.;
е)
чрез пощенската система в съответствие с актовете на Всемирния пощенски съюз, когато стоките се превозват от или за титуляри на права и задължения по тези актове.
Член 227
Вътрешен транзит
1. Под режим вътрешен транзит и при условията, предвидени в параграф 2, съюзните стоки могат да се придвижват от една до друга точка на митническата територия на Съюза, като се преминава през държава или територия извън митническата територия на Съюза, без това да променя митническия статус на стоките.
2. Движението на стоките по смисъла на параграф 1 се осъществява по един от следните начини:
а)
под режим вътрешен съюзен транзит, при условие че такава възможност е предвидена от международно споразумение;
б)
в съответствие с Конвенцията ТИР;
в)
в съответствие с Конвенцията АТА/Истанбулската конвенция, когато се извършва транзитно движение;
г)
под покритието на Рейнския манифест (член 9 от допълнената Конвенция за плаване по река Рейн);
д)
под покритието на формуляр 302, предвиден в Споразумението между страните - членки на Северноатлантическия договор относно статута на техните въоръжени сили, подписано в Лондон на 19 юни 1951 г.;
е)
чрез пощенската система в съответствие с актовете на Всемирния пощенски съюз, когато стоките се превозват от или за титуляри на права и задължения по тези актове.
Член 228
Единна територия за целите на транзит
Когато стоките се придвижват от една точка на митническата територия на Съюза до друга в съответствие с Конвенцията ТИР, Конвенцията АТА/Истанбулската конвенция, под покритието на формуляр 302 или чрез пощенската система, за целите на такъв транспорт се счита, че митническата територия на Съюза представлява единна територия.
Член 229
Изключване на лица от операции ТИР
1. Когато митническите органи на държава членка решат да изключат дадено лице от операции ТИР съгласно член 38 от Конвенцията ТИР, това решение се прилага на цялата митническа територия на Съюза, а карнетите ТИР, подадени от това лице, не се приемат от никое митническо учреждение.
2. Държавата членка съобщава решението си, посочено в параграф 1, заедно с датата на прилагането му, на останалите държави членки и на Комисията.
Член 230
Одобрен получател за целите на ТИР
При заявление митническите органи могат да разрешат на лице, наричано „одобрен получател“, да получава на одобрено място, стоки, които се движат в съответствие с Конвенцията ТИР, така че режима да се завърши в съответствие с член 1, буква г) от Конвенцията ТИР.
Член 231
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се установят:
а)
специфични случаи, в които съюзните стоки се поставят под режим външен транзит в съответствие с член 226, параграф 2;
б)
условията за предоставяне на разрешението, посочено в член 230.
Член 232
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила за прилагане на митническата територия на Съюза на член 226, параграф 3, букви б)-е) и член 227, параграф 2, букви б)-е), като взема предвид потребностите на Съюза.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Съюзен транзит
Член 233
Задължения на титуляря на режим съюзен транзит и на превозвача и получателя на стоките, придвижвани под режим съюзен транзит
1. Титулярят на режим съюзен транзит е отговорен за всяко едно от следните:
а)
представянето на стоките в непроменено състояние и на изискваната информация на получаващото митническо учреждение в определения срок и при спазване на мерките, предприети от митническите органи за идентифициране на стоките;
б)
спазването на митническите разпоредби за режима;
в)
предоставяне на обезпечение с цел осигуряване плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническо задължение или на други вземания, предвидени в други действащи разпоредби, които биха могли да възникнат за стоките, освен ако разпоредбите на митническото законодателство предвиждат друго.
2. Задълженията на титуляря на режима са изпълнени и режимът транзит завършва, когато стоките, поставени под режима, и изискваната информация са на разположение в получаващото митническо учреждение в съответствие с митническото законодателство.
3. Превозвач или получател на стоки, който приема стоки и знае, че те се придвижват под режим съюзен транзит, също така е отговорен за представянето на стоките в непроменено състояние на получаващото митническо учреждение в определения срок и при спазване на мерките, предприети от митническите органи за тяхното идентифициране.
4. При заявление митническите органи могат да разрешат всяко едно от следните опростявания на митнически процедури по отношение на поставянето на стоките под режим съюзен транзит или завършването на този режим:
а)
статус на одобрен изпращач, който позволява на титуляря на разрешението да поставя стоки под режим съюзен транзит, без да ги представя на митническите органи;
б)
статус на одобрен получател, който позволява на титуляря на разрешението да получава стоки,придвижвани под режим съюзен транзит на одобрено място, да завърши режима в съответствие с член 233, параграф 2;
в)
използването на специален тип пломби, когато се изисква пломбиране с цел да се гарантира идентифицирането на стоките, поставени под режим съюзен транзит;
г)
използването на митническа декларация с по-малко от изискваните данни за поставяне на стоки под режим съюзен транзит;
д)
използването на електронен транспортен документ като митническа декларация за поставяне на стоки под режим съюзен транзит, при условие че съдържа данните на такава декларация и тези данни са предоставени на митническите органи в отправната и получаващата държава, за да се даде възможност за митнически надзор на стоките и приключване на режима.
Член 234
Стоки, преминаващи през територия на страна или територия извън митническата територия на Съюза под режим външен съюзен транзит
1. Режимът външен съюзен транзит се прилага за стоки, преминаващи през държава или територия извън митническата територия на Съюза, ако е изпълнено едно от следните условия:
а)
такава възможност е предвидена в международно споразумение;
б)
превозът през тази държава или територия се извършва с един превозен документ, съставен на митническата територия на Съюза.
2. В случая, посочен в параграф 1, буква б), действието на режим външен съюзен транзит се спира, докато стоките са извън митническата територия на Съюза.
Член 235
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят условията за предоставяне на разрешенията, посочени в член 233, параграф 4.
Член 236
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила относно:
а)
поставянето на стоки под режим съюзен транзит и завършването на този режим;
б)
действието на опростяванията, посочени в член 233, параграф 4;
в)
митническия надзор на стоки, преминаващи през страна или територия извън митническата територия на Съюза под режим външен съюзен транзит, посочен в член 234.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 3
Складиране
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 237
Обхват
1. Под режим складиране на митническата територия на Съюза могат да бъдат складирани несъюзни стоки, без да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, както са предвидени в други приложими действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки в или от митническата територия на Съюза.
2. Съюзни стоки могат да бъдат поставени под режим митническо складиране или режим свободна зона в съответствие с митническото законодателство на Съюза в специфични области или с цел възползване от решение, даващо право на възстановяване или опрощаване на вносни мита.
3. Когато съществува обоснована икономическа необходимост и няма да се засегне неблагоприятно митническият надзор, митническите органи могат да разрешат складирането на съюзни стоки в съоръжения за складиране за митническо складиране. Тези стоки не се считат за стоки под режим митническо складиране.
Член 238
Продължителност на режим складиране
1. Времето, през което стоките могат да останат под режим складиране, е неограничено.
2. В изключителни обстоятелства митническите органи могат да определят срок, в който да бъде приключен режим складиране, особено когато видът и естеството на стоките могат, в случай на дългосрочно складиране, да представляват заплаха за здравето на хората, животните и растенията или за околната среда.
Член 239
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила за поставянето на съюзни стоки под режим митническо складиране или режим свободна зона, съгласно посоченото в член 237, параграф 2.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Митническо складиране
Член 240
Складиране в митнически складове
1. Под режим митническо складиране несъюзните стоки могат да бъдат складирани в помещения или на други места, одобрени за този режим от митническите органи и под митнически надзор („митнически складове“).
2. Митническите складове могат да се ползват за митническо складиране на стоки от всички лица („обществен митнически склад“) или за складиране на стоки от титуляря на разрешение за митническо складиране („частен митнически склад“).
3. Стоките, поставени под режим митническо складиране, могат да бъдат временно извадени от митническия склад. С изключение на случаите на непреодолима сила, изваждането на стоките се разрешава предварително от митническите органи.
Член 241
Усъвършенстване
1. Митническите органи могат, в случай че съществува икономическа необходимост и митническият надзор не се засяга неблагоприятно, да разрешат усъвършенстването на стоки под режим активно усъвършенстване или специфична употреба да се извърши в митнически склад, при спазване на условията, предвидени за тези режими.
2 Стоките, посочени в параграф 1, не се считат за поставени под режим митническо складиране.
Член 242
Отговорности на титуляря на разрешението или на режима
1. Титулярят на разрешението и титулярят на режима отговарят за:
а)
гарантирането, че стоките под режим митническо складиране не се отклоняват от митнически надзор; и
б)
изпълнението на задълженията, произтичащи от складирането на стоки под режим митническо складиране.
2. Чрез дерогация от параграф 1, когато разрешението е за обществен митнически склад, в него може да се предвиди, че отговорността по параграф 1, буква а) или буква б) се поема само от титуляря на режима.
3. Титулярят на режима е отговорен за изпълнението на задълженията, произтичащи от поставянето на стоките под режим митническо складиране.
Раздел 3
Свободни зони
Член 243
Определяне на свободни зони
1. Държавите членки могат да определят части от митническата територия на Съюза като свободни зони.
Държавите членки определят точно територията и входните и изходните пунктове на всяка свободна зона.
2. Държавите членки информират Комисията относно техните свободни зони, които са действащи.
3. Свободните зони са оградени.
Границите и входните и изходните пунктове на свободните зони подлежат на митнически надзор.
4. Лицата, стоките и транспортните средства, които влизат във или напускат свободната зона, могат да бъдат обект на митнически контрол.
Член 244
Сгради и дейности в свободните зони
1. За строителство на сгради в свободна зона се изисква предварително одобрение от митническите органи.
2. Съобразно митническото законодателство в свободните зони се разрешават всякакви дейности с промишлен или търговски характер, или извършването на услуги. За извършването на тези дейности митническите органи се уведомяват предварително.
3. Митническите органи могат да наложат забрани или ограничения на дейностите, посочени в параграф 2, предвид естеството на стоките, предмет на тези дейности, или изискванията за митническия надзор или изискванията за сигурност и безопасност.
4. Митническите органи могат да забранят извършването на дейност в свободните зони на лица, които не осигуряват необходимите гаранции за изпълнение на разпоредбите, предвидени в митническото законодателство.
Член 245
Представяне на стоки и поставянето им под режим
1. Стоки, въведени в свободна зона, се представят на митническите органи и подлежат на предвидените митнически формалности във всеки един от следните случаи:
а)
са въведени директно в свободната зона от място извън митническата територия на Съюза;
б)
са били поставени под митнически режим, който е завършен или приключен с поставянето им под режим свободна зона;
в)
са поставени под режим свободна зона с цел възползване от решение за възстановяване или опрощаване на вносни мита;
г)
тези формалности са предвидени в законодателство, различно от митническото законодателство.
2. Не се представят на митническите органи стоки, въведени в свободна зона при обстоятелства, различни от посочените в параграф 1.
3. Без да се засяга член 246, стоките, въведени в свободна зона, се считат за поставени под режим свободна зона:
а)
в момента на въвеждането им в свободната зона, освен ако вече са били поставени под друг митнически режим; или
б)
в момента на завършване на режим транзит, освен ако се поставят незабавно под следващ митнически режим.
Член 246
Съюзни стоки в свободни зони
1. Съюзните стоки могат да се въвеждат, складират, придвижват, използват, усъвършенстват или изразходват в свободна зона. В тези случаи стоките не се считат за поставени под режим свободна зона.
2. По заявление на заинтересованото лице митническите органи установяват митническия статус на съюзни стоки на която е да е от следните стоки:
а)
съюзни стоки, въведени в свободна зона;
б)
съюзни стоки, претърпели операции по усъвършенстване в свободна зона;
в)
стоки, допуснати за свободно обращение в свободна зона.
Член 247
Несъюзни стоки в свободни зони
1 Докато останат в свободната зона несъюзните стоки могат да бъдат допуснати за свободно обращение или поставени под режим активно усъвършенстване, временен внос или специфична употреба при условията, предвидени за тези режими.
В тези случаи стоките не се считат за поставени под режим свободна зона.
2. Без да се засягат разпоредбите, приложими за доставки или за продоволствено складиране, и доколкото съответният режим го позволява, параграф 1 не изключва използването или изразходването на стоки, които при допускане за свободно обращение или временен внос не биха подлежали на вносни мита или на мерки, предвидени по общата селскостопанска или търговска политики.
В случай на такова използване или изразходване не се изисква митническа декларация за допускане за свободно обращение или за режим временен внос.
Въпреки това, такава декларация се изисква, когато тези стоки са обект на тарифни квоти или тавани.
Член 248
Извеждане на стоки от свободна зона
1. Без да се засяга законодателството в области, различни от митническата, стоките в свободна зона могат да бъдат изнесени или реекспортирани извън митническата територия на Съюза или въведени в друга част на митническата територия на Съюза.
2. Членове 134 до 149 се прилагат за стоки, изведени от свободна зона в други части на митническата територия на Съюза.
Член 249
Митнически статус
Когато стоки са изведени от свободна зона в останалата част на митническата територия на Съюза или поставени под митнически режим, те се считат за несъюзни стоки, освен когато митническият им статус на съюзни стоки е доказан.
Въпреки това, за целите на прилагането на износни мита и на лицензите за износ или на мерки по контрол на износа, предвидени в общата селскостопанска или търговска политики, тези стоки се считат за съюзни стоки освен ако се установи, че те нямат митнически статус на съюзни стоки.
ГЛАВА 4
Употреба за специфични цели
Раздел 1
Временен внос
Член 250
Обхват
1. Под режим временен внос на митническата територия на Съюза несъюзни стоки, предназначени да бъдат реекспортирани, могат да бъдат обект на употреба за специфични цели, с пълно или частично освобождаване от вносни мита и без да подлежат на:
а)
други вземания, както са предвидени в други приложими действащи разпоредби;
б)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки в или от митническата територия на Съюза.
2. Режимът временен внос може да се използва единствено когато са изпълнени следните условия:
а)
стоките не са предназначени да претърпят каквато и да е промяна, освен нормална амортизация при тяхното използване;
б)
възможно е да се гарантира, че стоките, поставени под този режим, могат да бъдат идентифицирани, освен когато предвид естеството на стоките или тяхното използване, отсъствието на мерки за идентифициране няма да доведе до злоупотреби с режима или, в случая по член 223, когато може да се провери изпълнението на условията, установени по отношение на еквивалентни стоки;
в)
титулярят на режима е установен извън митническата територия на Съюза, освен където е предвидено друго;
г)
изискванията за пълно или частично освобождаване от мита, предвидени в митническото законодателство са изпълнени.
Член 251
Срок, в който стоките могат да останат под режим временен внос
1. Митническите органи определят срока, в който стоките, поставени под режим временен внос, се реекспортират или поставят под следващ митнически режим. Този срок е достатъчно дълъг за постигане на целта на разрешеното ползване.
2. Освен ако е предвидено друго, максималният срок, през който стоките могат да останат под режим временен внос за същата цел и под отговорността на същия титуляр на разрешението, е 24 месеца, дори и когато режимът е приключен с поставяне на стоките под друг специален режим и впоследствие стоките са поставени отново под режим временен внос.
3. Когато, при изключителни обстоятелства, разрешеното използване не може да се постигне в рамките на сроковете, предвидени в параграфи 1 и 2, митническите органи могат да продължат тези срокове в разумни граници, при обосновано заявление от титуляря на разрешението.
4. Общият срок, в който стоките могат да останат под режим временен внос, не надвишава 10 години, освен в случай на непредвидени обстоятелства.
Член 252
Размер на вносните мита при временен внос с частично освобождаване от вносни мита
1. Размерът на вносните мита за стоки, поставени под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита, се определя на 3 % от размера на вносните мита, които биха били дължими за тези стоки, ако на датата на поставяне под режим временен внос са били допуснати за свободно обращение.
Този размер се дължи за всеки месец или част от месец, през който стоките са били поставени под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
2. Размерът на вносните мита не превишава размера на митата, които биха били дължими, ако стоките бяха допуснати за свободно обращение на датата, на която са били поставени под режим временен внос.
Член 253
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 243, с цел да се установят:
а)
употребата за специфични цели по член 250, параграф 1;
б)
изискванията по член 250, параграф 2, буква г);
Раздел 2
Специфична употреба
Член 254
Режим специфична употреба
1. Под режим специфична употреба могат да се допускат за свободно обращение стоки, освободени от мито или с намалена ставка на митото поради тяхната специфична употреба.
2. Когато стоките са на производствен етап, който икономически би дал възможност само за определената специфична употреба, митническите органи могат да предвидят в разрешението условията, при които стоките се считат за използвани за целите, предвидени за освобождаване от мита или за прилагане на намалена ставка на митата.
3. Когато стоките са подходящи за повторна употреба и митническите органи считат това за уместно с оглед предотвратяването на злоупотреби, митническият надзор продължава за срок, не по-дълъг от две години от датата на първата им употреба за целите, предвидени за освобождаване от мита или за прилагане на намалена ставка на митата.
4. Митническият надзор за режим специфична употреба завършва в който е да е от следните случаи:
а)
когато стоките са използвани за цели, предвидени за освобождаване от мита или за прилагане на намалени ставки на митата;
б)
когато стоките са изведени от митническата територия на Съюза, унищожени са или са изоставени в полза на държавата;
в)
когато стоките са използвани за цели, различни от предвидените за освобождаване от мита или намалени ставки на митата и са платени приложимите вносни мита.
5. Когато се изисква рандеман, член 255 се прилага за режим специфична употреба.
6. Отпадъци и остатъци, в резултат на изработката и усъвършенстването на стоките съгласно предвидената специфична употреба и загуби, дължащи се на естествена загуба, се считат за стоки, за които е постигната съответната специфична употреба.
7. Отпадъци и остатъци, в резултат на унищожаването на стоки, поставени под режим специфична употреба, се считат за поставени под режим митническо складиране.
ГЛАВА 5
Усъвършенстване
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 255
Рандеман
С изключение на случаите, в които рандеманът е определен в законодателство на Съюза, уреждащо специфични области, митническите органи определят или рандеман, или осреднен рандеман за операцията по усъвършенстване, или, когато е приложимо, посочват метода за определянето му.
Рандеманът или осредненият рандеман се определя на базата на действителните обстоятелства, при които се извършва или трябва да се извърши операцията. Когато е уместно този рандеман може да бъде съответно променен по реда на член 28.
Раздел 2
Активно усъвършенстване
Член 256
Обхват
1. Без да се засяга член 223, под режим активно усъвършенстване на митническата територия на Съюза могат да бъдат използвани несъюзни стоки в една или повече операции по усъвършенстване, без тези стоки да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, както са предвидени в други приложими действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки в или от митническата територия на Съюза.
2. Режим активно усъвършенстване може да се използва в случаи, различни от поправка или унищожаване само когато, без да се засяга използването на спомагателни производствени средства, стоките, поставени под този режим, могат да се идентифицират в обработените продукти.
В случаите по член 223 режимът може да се използва, когато е възможно да се провери изпълнението на условията, определени за еквивалентни стоки.
3. В допълнение към параграфи 1 и 2 режимът активно усъвършенстване може да се използва и за която и да е от следните стоки:
а)
стоки, предназначени да претърпят операции, осигуряващи съответствието им с техническите изисквания за допускането им за свободно обращение;
б)
стоки, които трябва да претърпят обичайни операции в съответствие с член 220.
Член 257
Срок за приключване
1. Митническите органи определят срока, в който режимът активно усъвършенстване се приключва съгласно член 216.
Този срок започва да тече от датата, на която несъюзните стоки са поставени под режима, като се отчита времето, необходимо за извършване на операциите по усъвършенстване и за приключване на режима.
2. Митническите органи могат да продължат в разумни граници срока, определен съгласно параграф 1, при обосновано заявление от титуляря на разрешението.
В разрешението може да се определи, че срок, който започва да тече през определен месец, тримесечие или шестмесечие, изтича съответно на последния ден на следващия месец, следващото тримесечие или шестмесечие.
3. При предварителен износ в съответствие с член 223, параграф 2, буква в) в разрешението се посочва срокът, в който несъюзните стоки се декларират за режим активно усъвършенстване, като се отчита времето, необходимо за доставка и транспорт до митническата територия на Съюза.
Срокът, посочен в първата алинея, се определя в месеци и не надвишава шест месеца. Той започва да тече от датата на приемане на декларацията за износ на обработените продукти, получени от съответните еквивалентни стоки.
4. По искане на титуляря на разрешението шестмесечният срок, посочен в параграф 3, може да бъде продължен след изтичането му, при условие че общият срок не надвишава 12 месеца.
Член 258
Временен реекспорт за последващо усъвършенстване
При заявление митническите органи могат да разрешат някои или всички стоки, поставени под режим активно усъвършенстване, или обработените продукти, да бъдат временно реекспортирани с цел последващо усъвършенстване извън митническата територия на Съюза, в съответствие с условията, определени за режим пасивно усъвършенстване.
Раздел 3
Пасивно усъвършенстване
Член 259
Обхват
1. Под режим пасивно усъвършенстване съюзни стоки могат да се изнасят временно от митническата територия на Съюза, за да се подложат на операции по усъвършенстване. Получените от тези стоки обработени продукти могат да бъдат допуснати за свободно обращение с пълно или частично освобождаване от вносни мита по заявление на титуляря на разрешението или на друго лице, установено на митническата територия на Съюза, ако това лице е получило съгласието на титуляря на разрешението и са изпълнени условията на разрешението.
2. Пасивно усъвършенстване не се разрешава за която и да е от следните съюзни стоки:
а)
износът на които води до възстановяване или опрощаване на вносни мита;
б)
които преди износа са били допуснати за свободно обращение с освобождаване от мито или с намалена ставка на митото поради тяхната специфична употреба, докато не се изпълнят целите на специфичната употреба, освен когато тези стоки трябва да бъдат поправени;
в)
чийто износ води до предоставяне на възстановявания при износ;
г)
за които, в рамките на общата селскостопанска политика при износ, се предоставя финансово предимство, различно от възстановяванията по буква в).
3. Митническите органи определят срока, в който временно изнесените стоки трябва да бъдат реимпортирани на митническата територия на Съюза под формата на обработени продукти и допуснати за свободно обращение, за да могат да се възползват от пълно или частично освобождаване от вносни мита. Митническите органи могат да разрешат продължаване в разумни граници на определения срок при обосновано заявление от титуляря на разрешението.
Член 260
Безплатна поправка на стоки
1. Пълно освобождаване от вносни мита се предоставя, когато се докаже по удовлетворителен за митническите органи начин, че поправката на стоките е извършена безплатно поради наличието на договорно или законово гаранционно задължение или производствен или материален дефект.
2. Параграф 1 не се прилага, когато производственият или материалният дефект на стоката е взет предвид при първото й допускане за свободно обращение.
Член 261
Система на стандартен обмен
1. Системата на стандартен обмен позволява заместването на обработен продукт с внесен продукт („заместващ продукт“), при условията на параграфи 2 до 5.
2. При подаване на заявление митническите органи разрешават прилагането на система на стандартен обмен, когато операцията по усъвършенстването се състои в поправка на дефектни съюзни стоки, които не попадат в обхвата на мерките по общата селскостопанска политика или на специфичните разпоредби, приложими за определени стоки, получени при преработката на селскостопански продукти.
3. Заместващите продукти трябва да имат същия осем цифров код по Комбинираната номенклатура, същото търговско качество и същите технически характеристики като дефектните стоки, ако тези стоки са били поправени.
4. Когато дефектните стоки са употребявани преди износа, заместващите продукти също трябва да са били употребявани.
Въпреки това, митническите органи имат право да отменят изискването, посочено в първа алинея, ако заместващият продукт е доставен безплатно или поради договорно или законово гаранционно задължение, или поради производствен или материален дефект.
5. Разпоредбите, приложими за обработените продукти, се прилагат и за заместващите продукти.
Член 262
Предварителен внос на заместващи продукти
1. Митническите органи разрешават, при определени от тях условия и по заявление на заинтересованото лице, заместващите продукти да бъдат внесени, преди дефектните стоки да бъдат изнесени.
При предварителен внос на заместващ продукт се предоставя обезпечение за размера на вносното мито, който би следвало да се плати, ако дефектните стоки не бъдат изнесени съгласно параграф 2.
2. Дефектните стоки се изнасят в срок от два месеца от датата на приемане от митническите органи на декларацията за допускане за свободно обращение на заместващите продукти.
3. Когато поради изключителни обстоятелства дефектните стоки не могат да бъдат изнесени в срока по параграф 2, митническите органи могат да разрешат продължаване на този срок в разумни граници при обосновано заявление от титуляря на разрешението.
ДЯЛ VIII
СТОКИ, ИЗВЕДЕНИ ОТ МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА СЪЮЗА
ГЛАВА 1
Формалности преди напускането на стоките
Член 263
Подаване на декларация за заминаване
1. Стоките, предназначени да бъдат изведени от митническата територия на Съюза, се обхващат от предварителна декларация за заминаване, подадена на компетентното митническо учреждение в рамките на определен срок, преди стоките да бъдат изведени от митническата територия на Съюза.
2. Задължението, посочено в параграф 1, не се отнася за:
а)
транспортни средства и превозваните на тях стоки, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Съюза, без да спират в тази територия; или
б)
други специфични случаи,, когато това е обосновано от вида на стоките или трафика или когато това се изисква от международните споразумения.
3. Предварителната декларация за заминаване е в една от следните форми:
а)
митническа декларация, когато стоките, предназначени да бъдат изведени от митническата територия на Съюза, са поставени под митнически режим, за който се изисква такава декларация;
б)
декларация за реекспорт в съответствие с член 270;
в)
обобщена декларация за напускане в съответствие с член 271.
4. Предварителната декларация за заминаване съдържа необходимите данни за анализ на риска за целите на сигурност и безопасност.
Член 264
Анализ на риска
Митническото учреждение, до което е подадена предварителната декларация за заминаване, посочена в член 263, гарантира извършването в определен срок въз основа на тази декларация на анализ на риска главно за целите на сигурност и безопасност и взема необходимите мерки основани на резултатите от анализа на риска.
Член 265
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да определи:
а)
конкретния срок по член 263, параграф 1, в който следва да се подава предварителна декларация за заминаване, преди стоките да бъдат изведени от митническата територия на Съюза, като се отчита видът на трафика;
б)
специфичните случаи, когато задължението да се подаде предварителна декларация за заминаване се отменя в съответствие с член 263, параграф 2, буква в).
Член 266
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява срока по член 264, в рамките на който да се извършва анализът на риска, като се взема предвид срокът, посочен в член 263, параграф 1.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 2
Формалности при напускане на стоките
Член 267
Митнически надзор и формалности при напускане
1. Стоките, извеждани от митническата територия на Съюза, са под митнически надзор и могат да бъдат предмет на митнически контрол. Където е уместно, митническите органи могат да определят маршрута, който следва да се използва, и срока, в който стоките трябва да бъдат изведени от митническата територия на Съюза.
2. Стоките, предназначени да бъдат изведени от Съюза, се представят на митническите органи при напускане от едно от следните лица:
а)
лицето, което извежда стоките от митническата територия на Съюза;
б)
лицето, от чието име или за чиято сметка действа лицето, което извежда стоките от митническата територия на Съюза;
в)
лицето, което поема отговорност за превоза на стоките, преди те да напуснат митническата територия на Съюза.
3. Стоките, които трябва да бъдат изведени от митническата територия на Съюза, подлежат, когато е уместно, на:
а)
възстановяване или опрощаване на вносни мита;
б)
плащане на възстановявания при износ;
в)
събиране на износни мита;
г)
формалностите, изисквани за други вземания, съгласно действащи разпоредби;
д)
прилагането на забрани и ограничения, на основание, inter alia опазването на обществения морал, обществения ред или обществената сигурност, опазването на здравето и живота на хората, животните и растенията, опазването на околната среда, защитата на националното богатство, имащо художествена, историческа или археологическа стойност, и защитата на индустриалната или търговската собственост, включително контрола по отношение на прекурсори,, стоки, които са в нарушение на определени права върху интелектуална собственост и на пари в брой, както и изпълнението на мерки за опазване и управление на рибните ресурси и мерки на търговската политика.
4. Митническите органи разрешават вдигането за напускане при условие, че съответните стоки ще бъдат изведени от митническата територия на Съюза в същото състояние, в което са се намирали, когато:
а)
е била приета митническата декларация или декларацията за реекспорт; или
б)
е била подадена обобщената декларация за напускане.
Член 268
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията установява процедурни правила относно напускането, предвидено в член 267.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 3
Износ и реекспорт
Член 269
Износ на съюзни стоки
1. Съюзните стоки, предназначени да бъдат изведени от митническата територия на Съюза, се поставят под режим износ.
2. Параграф 1 не се прилага за никоя от следните съюзни стоки:
а)
стоките, поставени под режим пасивно усъвършенстване;
б)
стоки, изведени от митническата територия на Съюза, след като са били поставени под режим специфична употреба;
в)
стоки освободени от ДДС или акциз, доставени като самолетни или корабни доставки, независимо от местоназначението на самолета или кораба, за които се изисква доказателство за такава доставка;
г)
стоки, поставени под режим вътрешен транзит;
д)
стоки, изнесени временно от митническата територия на Съюза в съответствие с член 155.
3. Формалностите във връзка с митническата декларация за износ, съдържащи се в митническото законодателство, се прилагат в случаите, посочени в параграф 2, букви а), б) и в).
Член 270
Реекспорт на несъюзни стоки
1. Несъюзни стоки, предназначени да бъдат изведени от митническата територия на Съюза, подлежат на декларация за реекспорт, която се подава в компетентното митническо учреждение.
2. Членове 158 до 195 се прилагат за декларацията за реекспорт.
3. Параграф 1 не се прилага за никоя от следните стоки:
а)
стоки, поставени под режим външен транзит, които само преминават през митническата територия на Съюза;
б)
стоки, които се претоварват в свободна зона или се реекспортират директно от нея;
в)
стоки на временно складиране, които се реекспортират директно от съоръжение за временно складиране.
ГЛАВА 4
Обобщена декларация за напускане
Член 271
Подаване на обобщена декларация за напускане
1. Когато стоките са предназначени да бъдат изведени от митническата територия на Съюза и не е подадена митническа декларация или декларация за реекспорт като предварителна декларация за заминаване, в митническото учреждение на напускане се подава обобщена декларация за напускане.
Митническите органи могат да позволят обобщената декларация за напускане да бъде подадена в друго митническо учреждение, при условие че това митническо учреждение незабавно предаде или предостави на разположение по електронен път необходимите данни на митническото учреждение на напускане.
2. Обобщената декларация за напускане се подава от превозвача.
Независимо от задълженията на превозвача обобщената декларация за напускане може да бъде подадена вместо от него от някое от следните лица:
а)
износителя или изпращача, или друго лице, от чието име или за чиято сметка действа превозвачът;
б)
всяко лице, което може да представи въпросните стоки или ги е представило пред митническото учреждение на напускане
3. Митническите органи могат да приемат използването на търговски, пристанищни или транспортни информационни системи за подаване на обобщена декларация за напускане, при условие че те съдържат необходимите за такава декларация данни и че тези данни са налични в определен срок, преди стоките да бъдат изведени от митническата територия на Съюза.
4. Вместо подаването на обобщена декларация за напускане, митническите органи могат да приемат подаването на уведомление и достъп до данните на обобщената декларация за напускане в компютърната система на икономическия оператор.
Член 272
Поправка и анулиране на обобщена декларация за напускане
1. На декларатора може да се разреши по заявление да промени една или повече данни в обобщената декларация за напускане след нейното подаване.
Въпреки това не са възможни поправки, след като:
а)
митническите органи са информирали лицето, подало обобщената декларация за напускане, че възнамеряват да извършат проверка на стоките;
б)
митническите органи са установили неточни или непълни данни в обобщената декларация за напускане;
в)
митническите органи вече са разрешили вдигането на стоките за напускане.
2. Когато стоките, за които е подадена обобщена декларация за напускане, не са изведени от митническата територия на Съюза, митническите органи анулират тази декларация в който и да е от следните случаи:
а)
по заявление на декларатора;
б)
в рамките на 150 дни след подаване на декларацията.
Член 273
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила за:
а)
подаване на обобщената декларация за напускане, посочена в член 271;
б)
поправка на обобщената декларация за напускане в съответствие с член 272, параграф 1, първа алинея;
в)
анулиране на обобщената декларация за напускане в съответствие с член 272, параграф 2.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 5
Уведомление за реекспорт
Член 274
Подаване на уведомление за реекспорт
1. Уведомление за реекспорт се подава, когато несъюзните стоки, посочени в член 270, параграф 3, букви б) и в), се извеждат от митническата територия на Съюза и за тези стоки има освобождаване от задължение за подаване на обобщена декларация за напускане.
2. Уведомлението за реекспорт се подава в митническото учреждение по напускане на стоките от лицето, което отговаря за представянето на стоките при напускане в съответствие с член 267, параграф 2.
3. Уведомлението за реекспорт съдържа необходимите данни за приключване на режим свободна зона или за завършване на временното складиране.
Митническите органи могат да приемат използването на търговски, пристанищни или транспортни информационни системи за подаване на известие за реекспорт, при условие че те съдържат необходимите за такова известие данни и че тези данни са налични, преди стоките да бъдат изведени от митническата територия на Съюза.
4. Вместо подаването на уведомление за реекспорт митническите органи могат да приемат подаване на уведомление или достъп до данните на уведомлението за реекспорт в компютърната система на икономическия оператор.
Член 275
Поправка и анулиране на уведомление за реекспорт
1. На декларатора може да се разреши по заявление да поправи една или повече данни в уведомлението за реекспорт след неговото подаване.
Не са възможни поправки, след като митническите органи:
а)
са информирали лицето, подало уведомлението за реекспорт, че възнамеряват да извършат проверка на стоките;
б)
са установили неточни или непълни данни в уведомлението за реекспорт;
в)
вече са разрешили вдигането на стоките за напускане.
2. Когато стоките, за които е подадено уведомление за реекспорт, не са изведени от митническата територия на Съюза, митническите органи анулират това уведомление в който и да е от следните случаи:
а)
по заявление на декларатора;
б)
в рамките на 150 дни след подаване на уведомлението.
Член 276
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила за:
а)
подаване на уведомлението за реекспорт, посочено в член 274;
б)
поправка на уведомлението за реекспорт в съответствие с член 275, параграф 1, първа алинея;
в)
анулиране на уведомлението за реекспорт в съответствие с член 275, параграф 2.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 6
Освобождаване от износни мита
Член 277
Освобождаване от износни мита на временно изнесени съюзни стоки
Без да се засяга член 259, съюзните стоки, които са временно изнесени от митническата територия на Съюза, се възползват от освобождаване от износни мита, при условие че бъдат внесени отново.
ДЯЛ IX
ЕЛЕКТРОННИ СИСТЕМИ, ОПРОСТЯВАНИЯ, ДЕЛЕГИРАНЕ НА ПРАВОМОЩИЯ, ПРОЦЕДУРА НА КОМИТЕТ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Разработване на електронни системи
Член 278
Преходни мерки
Най-късно до 31 декември 2020г. като преходна мярка могат да бъдат използвани средства за обмен и съхраняване на информация, различни от средствата за електронна обработка на данни, посочени в член 6, параграф 1, когато електронните системи, необходими за прилагане на разпоредбите на Кодекса, все още не са действащи.
Член 279
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с които се установяват правилата относно обмена и съхраняването на данни в случая, посочен в член 278.
Член 280
Работна програма
1. В подкрепа на разработването на електронните системи, посочени в член 278, и с цел уреждане на преходните периоди до 1 май 2014 г., Комисията изготвя работна програма относно разработването и въвеждането на електронните системи, посочени в член 16, параграф 1.
2. Посочената в параграф 1 работна програма има следните приоритети:
а)
хармонизиран обмен на информация въз основа на международно възприети модели на данни и формат на съобщенията;
б)
реструктуриране на митническите и свързаните с тях процеси с оглед подобряване на тяхната ефективност, ефикасност и единно прилагане и намаляване на разходите за постигане на съответствие; и
в)
предлагане на икономическите оператори на широк диапазон от електронни митнически услуги, които да им позволяват да общуват по един и същи начин с митническите власти на която и да е държава членка.
3. Посочената в параграф 1 работна програма се актуализира редовно.
Член 281
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема работната програма по член 280.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Когато комитетът не даде становище, Комисията не приема актовете за изпълнение, посочени в параграф 1, и се прилага член 5, параграф 4, трета алинея от Регламент (ЕС) № 182/2011.
ГЛАВА 2
Опростявания при прилагането на митническото законодателство
Член 282
Изпробване
Комисията може да разреши по заявление на една или повече държави членки да изпробват за ограничен период от време опростявания при прилагането на митническото законодателство, особено когато са свързани с информационните технологии. Изпробванията не влияят на прилагането на митническото законодателство в държавите членки, които не участват в тях, и се оценяват периодично.
Член 283
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема решенията по член 282.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 3
Делегиране на правомощия и процедура на комитет
Член 284
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочени в членове 2, 7, 10,, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115,, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160,, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206,, 212, 213, 221, 224, 231, 235,, 253,, 265, и 279 се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 30 октомври 2013 г.. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок.Делегирането на правомощия се продължава с мълчаливо съгласие за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от 3 месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в членове 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, и 279 може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. Решението за оттегляне прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. Решението поражда действие в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в него дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета..
5. Делегиран акт, приет съгласно членове 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, или 279, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент нито Съветът не са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се продължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 285
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от Комитета по Митническия кодекс. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 4 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
3. При позоваване на настоящия параграф, се прилага член 8 от Регламент (ЕС) № 182/2011 във връзка с член 4 от него.
4. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
5. При позоваване на настоящия параграф, се прилага член 8 от Регламент (ЕС) № 182/2011 във връзка с член 5 от него.
6. Когато становището на комитета се получава чрез писмена процедура и при позоваване на настоящия параграф, тази процедура се прекратява без резултат само тогава когато, в срока, определен за предаване на становището, председателят на комитета вземе съответното решение.
ГЛАВА 4
Заключителни разпоредби
Член 286
Отмяна и изменение на действащото законодателство
1. Регламент (ЕО) № 450/2008 се отменя.
2. Регламент (ЕИО) № 3925/91, Регламент (ЕИО) № 2913/92 и Регламент (ЕО) № 1207/2001 се отменят от датата, посочена в член 288, параграф 2.
3. Позоваването на отменените регламенти се счита за позоваване на настоящия регламент и се тълкува съгласно таблиците за съответствие в приложението.
4. В шестото тире от член 3, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 изразът „и Майот“ се заличава, считано от 1 януари 2014 г.
5. Първото тире от член 9, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕИО) № 2658/87 се заличава, считано от датата, посочена в член 288, параграф 2.
Член 287
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 288
Прилагане
1. Членове 2, 7, 8, 10, 11, 17, 20,21, 24, 25, 31, 32, 36, 37, 40, 41,, 50, 52, 54, 58, 62, 63, 65, 66, 68, 75, 76, 88, 99, 100, 106, 107, 115, 122, 123, 126, 131, 132, 138, 142, 143, 151, 152, 156, 157, 160, 161,, 164, 165, 168, 169, 175, 176, 178, 180, 181, 183, 184а, 186, 187, 193, 196, 200а, 206, 207, 209, 212, 213, 216, 217, 221, 222, 224, 225, 231, 232, 235, 236, 239, 253,, 265, 266, 268, 273, 276, 279, 280, 281, 283, 284, 285 и 286 се прилагат от 30 октомври 2013 г..
2. Членовете, които не са посочени в параграф 1, се прилагат, считано от 1 юни 2016 г..
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Страсбург на 9 октомври 2013 година.
REGULATION (EU) No 952/2013 OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL
of 9 October 2013
laying down the Union Customs Code
(recast)
THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular Articles 33, 114 and 207 thereof,
Having regard to the proposal from the European Commission,
After transmission of the draft legislative act to the national parliaments,
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee (1),
Acting in accordance with the ordinary legislative procedure (2),
Whereas:
(1)
A number of amendments are to be made to Regulation (EC) No 450/2008 of the European Parliament and of the Council of 23 April 2008 laying down the Community Customs Code (Modernised Customs Code) (3). In the interests of clarity, that Regulation should be recast.
(2)
It is appropriate to ensure that Regulation (EC) No 450/2008 is consistent with the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU), in particular Articles 290 and 291 thereof. It is also appropriate that the Regulation take account of the evolution of Union law and that some of its provisions are adapted in order to facilitate their application.
(3)
In order to supplement or amend certain non-essential elements of this Regulation, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission. It is of particular importance that the Commission carry out appropriate consultations during its preparatory work, including at expert level. The Commission, when preparing and drawing up delegated acts, should ensure a simultaneous, timely and appropriate transmission of relevant documents to the European Parliament and to the Council.
(4)
In particular, when preparing and drawing up delegated acts, the Commission should ensure that Member States' experts and the business community are consulted in a transparent manner, and well in advance.
(5)
In order to ensure uniform conditions for the implementation of this Regulation, implementing powers should be conferred on the Commission in order: to specify the format and code of the common data requirements for the purpose of the exchange of information between the customs authorities and between economic operators and customs authorities and the storage of such information and the procedural rules on the exchange and storage of information which can be made by means other than electronic data-processing techniques; to adopt decisions allowing one or several Member States to use means for the exchange and storage of information other than electronic data-processing techniques; to specify the customs authority which is responsible for the registration of economic operators and of other persons; to specify the technical arrangements for developing, maintaining and employing electronic systems; to specify the procedural rules on the conferral and proving of the entitlement for a customs representative to provide services in a Member State other than the one where he or she is established; the procedural rules on the submission and acceptance of an application for a decision relating to the application of the customs legislation, and on the taking and the monitoring of such a decision; the procedural rules on the annulment, revocation and amendment of favourable decisions; the procedural rules on the use of a decision relating to binding information after it ceases to be valid or is revoked; the procedural rules on the notification to the customs authorities that the taking of such decisions is suspended and on the withdrawal of such suspension; to adopt decisions requesting Member States to revoke decisions relating to binding information; to adopt the modalities for the application of the criteria for the granting of the status of authorised economic operator; to adopt measures to ensure uniform application of customs controls, including the exchange of risk information and analysis,
common risk criteria and standards, control measures and priority control areas; to determine the ports or airports where customs controls and formalities are to be carried out on cabin and hold baggage; to lay down the rules on currency conversion; to adopt measures on the uniform management of tariff quota and tariff ceilings and the management of the surveillance of the release for free circulation or export of goods; to adopt measures to determine the tariff classification of goods; to specify the procedural rules on the provision and the verification of the proof of non-preferential origin; the procedural rules on the facilitation of the establishment in the Union of the preferential origin of goods; to adopt measures to determine the origin of specific goods; the granting of a temporary derogation from the rules on preferential origin of goods benefiting from preferential measures adopted unilaterally by the Union; the determination of the origin of specific goods;
to specify the procedural rules on the determination of the customs value of goods; to specify the procedural rules on the provision of a guarantee, the determination of its amount, its monitoring and release and the revocation and cancellation of an undertaking given by a guarantor; to specify the procedural rules regarding temporary prohibitions of the use of comprehensive guarantees; to adopt measures to ensure mutual assistance between the customs authorities in the event of the incurrence of a customs debt; to specify the procedural rules on repayment and remission of an amount of import or export duty and the information to be provided to the Commission; to adopt decisions on repayment or remission of an amount of import or export duty; to specify the procedural rules on the lodging, amendment and invalidation of an entry summary declaration; to specify the time-limit within which a risk analysis is to be carried out on the basis of the entry summary declaration; to specify the procedural rules on the notification of arrival of sea-going vessels and aircraft and on the conveyance of goods to the appropriate place; to specify the procedural rules on the presentation of goods to customs; the procedural rules on the lodging, amendment and invalidation of the temporary storage declaration and on the movement of goods in temporary storage; the procedural rules for the provision and verification of the proof of the customs status of Union goods; the procedural rules on the determination of competent customs offices and on the lodging of the customs declaration where other means than electronic data processing techniques are used; the procedural rules on the lodging of a standard customs declaration and on the making available of supporting documents; the procedural rules on the lodging of a simplified declaration and a supplementary declaration; the procedural rules on the lodging of a customs declaration prior to the presentation of goods to customs, the acceptance of the customs declaration and the amendment of the customs declaration after the release of the goods; to adopt measures for the determination of the tariff subheading of the goods which are subject to the highest rate of import or export duty where a consignment is made of goods falling under different tariff subheadings; to specify the procedural rules on centralised clearance and on the waiver from the obligation for goods to be presented in that context; the procedural rules on entry in the declarant's records; the procedural rules on the customs formalities and controls to be carried out by the holder of the authorisation in the context of self-assessment; to adopt measures on the verification of the customs declaration, the examination and sampling of goods and the results of the verification;
the procedural rules on the disposal of goods; the procedural rules on the provision of information establishing that the conditions for relief from import duty for returned goods are fulfilled and on the provision of evidence that the conditions for relief from import duty for products of sea-fishing and other products taken from the sea are fulfilled; the procedural rules on the examination of the economic conditions in the context of special procedures; the procedural rules on the discharge of a special procedure; the procedural rules on the transfer of rights and obligations and the movement of goods in the context of special procedures; the procedural rules on the use of equivalent goods in the context of special procedures; the procedural rules for the application of the provisions of international transit instruments in the customs territory of the Union; the procedural rules on the placing of goods under the Union transit procedure and on the end of that procedure, on the operation of the simplifications of that procedure and on the customs supervision of goods passing through the territory of a country or territory outside the customs territory of the Union under the external Union transit procedure; the procedural rules on the placing of goods under the customs warehousing or free zone procedure; to lay down the time-limit within which risk analysis is to be carried out on the basis of the pre-departure declaration; to specify the procedural rules on the exit of goods;
the procedural rules on the lodging, amendment and invalidation of the exit summary declaration; the procedural rules on the lodging, amendment and invalidation of the re-export notification; to adopt a work programme supporting the development of related electronic systems and governing the setting up of transitional periods; to adopt decisions authorising Member States to test simplifications in the application of the customs legislation, especially when those simplifications are information technology (IT) related. Those powers should be exercised in accordance with Regulation (EU) No 182/2011 of the European Parliament and of the Council of 16 February 2011 laying down the rules and general principles concerning mechanisms for control by Member States of the Commission's exercise of implementing powers (4).
(6)
Considering the cooperation which is needed between the Member States and the Commission to develop, maintain and employ the electronic systems required for the implementation of the Union Customs Code (the Code), the Commission should not adopt the work programme supporting that development and governing the setting up of transitional periods where no opinion is delivered by the committee examining the draft implementing act.
(7)
The advisory procedure should be used for the adoption of: decisions allowing one or several Member States to use means for the exchange and storage of information other than electronic data-processing techniques, given that those decisions do not affect all Member States; decisions requesting Member States to revoke decisions relating to binding information, given that those decisions affect only one Member State and aim at ensuring compliance with the customs legislation; decisions on repayment or remission of an amount of import or export duty given that those decisions directly affect the applicant for that repayment or remission.
(8)
In duly justified cases, where imperative grounds of urgency so require, the Commission should adopt immediately applicable implementing acts relating to: measures to ensure uniform application of customs controls, including the exchange of risk information and analysis, common risk criteria and standards, control measures and priority control areas; the determination of the tariff classification of goods; the determination of the origin of specific goods; measures temporarily prohibiting the use of comprehensive guarantees.
(9)
The Union is based upon a customs union. It is advisable, in the interests both of economic operators and of the customs authorities in the Union, to assemble current customs legislation in a code. Based on the concept of an internal market, that code should contain the general rules and procedures which ensure the implementation of the tariff and other common policy measures introduced at Union level in connection with trade in goods between the Union and countries or territories outside the customs territory of the Union, taking into account the requirements of those common policies. Customs legislation should be better aligned on the provisions relating to the collection of import charges without change to the scope of the tax provisions in force.
(10)
In order to ensure effective administrative simplification, the views of economic operators should be taken into account when the customs legislation is further modernised.
(11)
In accordance with the Commission Communication of 9 August 2004 entitled "Protecting the Communities' financial interests - Fight against fraud - Action Plan for 2004-2005", it is appropriate to adapt the legal framework for the protection of the financial interests of the Union.
(12)
Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community Customs Code (5) was based upon integration of the customs procedures applied separately in the respective Member States during the 1980s. That Regulation has been repeatedly and substantially amended since its introduction, in order to address specific problems such as the protection of good faith or the taking into account of security requirements. Further amendments to that Regulation were introduced by Regulation (EC) No 648/2005 of the European Parliament and of the Council of 13 April 2005 (6) - and subsequently included in Regulation (EC) No 450/2008 - as a consequence of the important legal changes which have occurred in recent years, at both Union and international level, such as the expiry of the Treaty establishing the European Coal and Steel Community and the entry into force of the 2003, 2005 and 2011 Acts of Accession, as well as the amendment to the International Convention on the simplification and harmonisation of customs procedures (the Revised Kyoto Convention), the Union's accession to which was approved by Council Decision 2003/231/EC of 17 March 2003 (7).
(13)
It is appropriate to introduce in the Code a legal framework for the application of certain provisions of the customs legislation to trade in Union goods between parts of the customs territory to which the provisions of Council Directive 2006/112/EC of 28 November 2006 on the common system of value added tax (8) or Council Directive 2008/118/EC of 16 December 2008 concerning the general arrangements for excise duty (9) apply and parts of that territory where those provisions do not apply, or to trade between parts where those provisions do not apply. Considering the fact that the goods concerned are Union goods and considering the fiscal nature of the measures at stake in that intra-Union trade, it is justified to introduce, appropriate simplifications to the customs formalities to be applied to those goods.
(14)
In order to take into account the special fiscal regime of certain parts of the customs territory of the Union, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of the customs formalities and controls to be applied to the trade in Union goods between those parts and the rest of the customs territory of the Union.
(15)
The facilitation of legitimate trade and the fight against fraud require simple, rapid and standard customs procedures and processes. It is therefore appropriate, in line with the Commission Communication of 24 July 2003 entitled "A simple and paperless environment for customs and trade", to simplify customs legislation, to allow the use of modern tools and technology and to promote further the uniform application of customs legislation and modernised approaches to customs control, thus helping to ensure the basis for efficient and simple clearance procedures. Customs procedures should be merged or aligned and the number of procedures reduced to those that are economically justified, with a view to increasing the competitiveness of business.
(16)
The completion of the internal market, the reduction of barriers to international trade and investment and the reinforced need to ensure security and safety at the external borders of the Union have transformed the role of customs authorities giving them a leading role within the supply chain and, in their monitoring and management of international trade, making them a catalyst to the competitiveness of countries and companies. The customs legislation should therefore reflect the new economic reality and the new role and mission of customs authorities.
(17)
The use of information and communication technologies, as laid down in Decision No 70/2008/EC of the European Parliament and of the Council of 15 January 2008 on a paperless environment for customs and trade (10), is a key element in ensuring trade facilitation and, at the same time, the effectiveness of customs controls, thus reducing costs for business and risk for society. It is therefore necessary to establish in the Code the legal framework within which that Decision can be implemented, in particular the legal principle that all customs and trade transactions are to be handled electronically and that information and communication systems for customs operations are to offer, in each Member State, the same facilities to economic operators.
(18)
In order to ensure a paperless environment for customs and trade, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of common data requirements for the purpose of the exchange and storage of information using electronic data processing techniques, cases where other means may be used for such exchange and storage and registration of persons. Means other than electronic data processing techniques could be used in particular on a transitional basis, where the necessary electronic systems are not yet operational, but not beyond 31 December 2020. Insofar as centralised clearance is concerned, those transitional measures would consist, until the necessary electronic systems are operational, in maintaining the procedure currently known as the 'single authorisation for simplified procedures'.
(19)
Use of information and communication technologies should be accompanied by harmonised and standardised application of customs controls by the Member States, to ensure an equivalent level of customs control throughout the Union so as not to give rise to anti-competitive behaviour at the various Union entry and exit points.
(20)
In the interests of facilitating business, while at the same time providing for the proper levels of control of goods brought into or taken out of the customs territory of the Union, it is desirable that the information provided by economic operators be shared, taking account of the relevant data-protection provisions, between customs authorities and with other agencies involved in that control. Those controls should be harmonised, so that the economic operator need give the information only once and that goods are controlled by those authorities at the same time and at the same place.
(21)
In the interests of facilitating business, all persons should continue to have the right to appoint a representative in their dealings with the customs authorities. However, it should no longer be possible for that right of representation to be reserved under a law laid down by one of the Member States. Furthermore, a customs representative who complies with the criteria for the granting of the status of authorised economic operator for customs simplifications should be entitled to provide his or her services in a Member State other than the Member State where he or she is established. As a general rule, a customs representative should be established in the customs territory of the Union. That obligation should be waived where the customs representative acts on behalf of persons who are not required to be established within the customs territory of the Union or in other justified cases.
(22)
All decisions relating to the application of the customs legislation, including to binding information, should be covered by the same rules. Any such decisions should be valid throughout the Union and should be capable of being annulled, amended except where otherwise stipulated, or revoked where they do not conform to the customs legislation or its interpretation.
(23)
The streamlining of customs procedures within an electronic environment requires the sharing of responsibilities between the customs authorities of different Member States. It is necessary to ensure an appropriate level of effective, dissuasive and proportionate penalties throughout the internal market.
(24)
Compliant and trustworthy economic operators should enjoy the status of 'authorised economic operator' subject to the granting of an authorisation for customs simplifications or an authorisation for security and safety, or both. Depending on the type of authorisation granted, authorised economic operators should be able to take maximum advantage of widespread use of customs simplifications or benefit from facilitations relating to security and safety. They should also be given more favourable treatment in respect of customs controls, such as fewer physical and document-based controls.
(25)
Compliant and trustworthy economic operators should benefit from international mutual recognition of the status of 'authorised economic operator'.
(26)
In order to secure a balance between, on the one hand, the need for customs authorities to ensure the correct application of the customs legislation and, on the other, the right of economic operators to be treated fairly, the customs authorities should be granted extensive powers of control and economic operators a right of appeal.
(27)
In accordance with the Charter of Fundamental Rights of the European Union, it is necessary, in addition to the right of appeal against any decision taken by the customs authorities, to provide for the right of every person to be heard before any decision is taken which would adversely affect him or her. However, restrictions to that right may be justified in particular where the nature or the level of the threat to the security and safety of the Union and its residents, to human, animal or plant health, to the environment or to consumers so requires.
(28)
In order to minimise the risk to the Union, its citizens and its trading partners, the harmonised application of customs controls by the Member States should be based upon a common risk management framework and an electronic system for its implementation. The establishment of a risk management framework common to all Member States should not prevent them from controlling goods by random checks.
(29)
In order to ensure a consistent and equal treatment of persons concerned by customs formalities and controls, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of determining other cases where the customs representative is not obliged to be established in the customs territory of the Union and rules relating to decisions taken by the customs authorities, including those relating to binding information, authorised economic operator and simplifications.
(30)
It is necessary to establish the factors on the basis of which import or export duty and other measures in respect of trade in goods are applied. It is also appropriate to lay down more detailed provisions for issuing proofs of origin in the Union, where the exigencies of trade so require.
(31)
In order to supplement the factors on the basis of which import or export duty and other measures are applied, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of rules on origin of goods.
(32)
It is desirable to group together all cases of incurrence of a customs debt on import, other than following the submission of a customs declaration for release for free circulation or temporary admission with partial relief, in order to avoid difficulties in determining the legal basis on which the customs debt was incurred. The same should apply in cases of incurrence of a customs debt on export.
(33)
It is appropriate to establish the place where the customs debt is incurred and where the import or export duty should be recovered.
(34)
The rules for special procedures should allow for the use of a single guarantee for all categories of special procedures and for that guarantee to be comprehensive, covering a number of transactions.
(35)
A comprehensive guarantee with a reduced amount, including for customs debts and other charges which have been incurred, or a comprehensive guarantee with a guarantee waiver, should be authorised under certain conditions. A comprehensive guarantee with a reduced amount for customs debts and other charges which have been incurred should be equivalent to the provision of a guarantee for the whole amount of import or export duty payable, in particular for the purposes of the release of the goods concerned and of the entry in the accounts.
(36)
In order to ensure better protection of the financial interests of the Union and of the Member States, a guarantee should cover non-declared or incorrectly declared goods included in a consignment or in a declaration for which it is provided. For the same reason, the undertaking of the guarantor should also cover amounts of import or export duty which fall to be paid following post-release controls.
(37)
In order to safeguard the financial interests of the Union and of the Member States and to curb fraudulent practices, arrangements involving graduated measures for the application of a comprehensive guarantee are advisable. Where there is an increased risk of fraud it should be possible to prohibit temporarily the application of the comprehensive guarantee, taking account of the particular situation of the economic operators concerned.
(38)
It is appropriate to take account of the good faith of the person concerned in cases where a customs debt is incurred through non-compliance with the customs legislation and to minimise the impact of negligence on the part of the debtor.
(39)
In order to protect the financial interests of the Union and of the Member States and to supplement the rules concerning the customs debt and the guarantees, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of the place of incurrence of the customs debt, the calculation of the amount of import and export duty, the guarantee of that amount and the recovery, repayment, remission and extinguishment of the customs debt.
(40)
It is necessary to lay down the principle of how to determine the customs status of Union goods and the circumstances pertaining to the loss of such status, and to provide a basis for determining when that status remains unaltered in cases where goods are temporarily taken out of the customs territory of the Union.
(41)
In order to ensure free movement of Union goods in the customs territory of the Union and customs treatment of non-Union goods brought into that territory, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of the determination of the customs status of goods, the loss of the customs status of Union goods, the preservation of that status for goods temporarily leaving the customs territory of the Union and the duty relief for returned goods.
(42)
It is appropriate, where an economic operator has provided, in advance, the information necessary for risk-based controls on the admissibility of the goods, to ensure that quick release of goods is then the rule. Fiscal and trade policy controls should primarily be performed by the customs office competent in respect of the premises of the economic operator.
(43)
The rules for customs declarations and for the placing of goods under a customs procedure should be modernised and streamlined, in particular by requiring that, as a rule, customs declarations be made electronically and by providing for only one type of simplified declaration and for the possibility to lodge a customs declaration in the form of an entry in the declarant's records.
(44)
Since the Revised Kyoto Convention favours the lodging, registering and checking of the customs declaration prior to the arrival of the goods and, furthermore, the dissociation of the place where the declaration is lodged from the place where the goods are physically located, it is appropriate to provide for centralised clearance at the place where the economic operator is established.
(45)
It is appropriate to lay down at Union level the rules governing the destruction or disposal otherwise of goods by the customs authorities, since these are matters which previously required national legislation.
(46)
In order to supplement the rules regarding the placing of goods under a customs procedure and ensure equal treatment of the persons concerned, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of the rules relating to the customs declaration and the release of goods.
(47)
It is appropriate to lay down common and simple rules for the special procedures, supplemented by a small set of rules for each category of special procedure, in order to make it simple for the operator to choose the right procedure, to avoid errors and to reduce the number of post-release recoveries and repayments.
(48)
The granting of authorisations for several special procedures with a single guarantee and a single supervising customs office should be facilitated and there should be simple rules on the incurrence of a customs debt in these cases. The basic principle should be that goods placed under a special procedure, or the products made from them, are to be assessed at the time when the customs debt is incurred. However, it should also be possible, where economically justified, to assess the goods at the time when they were placed under a special procedure. The same principles should apply to usual forms of handling.
(49)
In view of increased security-related measures, the placing of goods into free zones should become a customs procedure and the goods should be subject to customs controls at entry and with regard to records.
(50)
Given that the intention of re-export is no longer necessary, the inward processing suspension procedure should be merged with processing under customs control and the inward processing drawback procedure abandoned. This single inward processing procedure should also cover destruction, except where destruction is carried out by, or under the supervision of, customs.
(51)
In order to supplement the rules on special procedures and ensure equal treatment of the persons concerned, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of the rules relating to cases where goods are placed under special procedures, movements, usual forms of handling and equivalence of those goods and discharge of those procedures.
(52)
Security-related measures relating to Union goods taken out of the customs territory of the Union should apply equally to the re-export of non-Union goods. The same rules should apply to all types of goods, with the possibility of exceptions where necessary, such as for goods only transiting through the customs territory of the Union.
(53)
In order to ensure the customs supervision of goods brought into and taken out of the customs territory of the Union and the application of security-related measures, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of the rules relating to entry summary declaration and pre-departure declarations.
(54)
In order to explore further customs and trade facilitation, in particular by making use of the most recent tools and technology, Member States should be authorised, under certain conditions and upon application, to test for a limited period of time simplifications in the application of the customs legislation. That possibility should not jeopardise the application of the customs legislation or create new obligations for economic operators, who may take part in these tests on a purely voluntary basis.
(55)
In accordance with the principle of proportionality, as set out in Article 5 of the Treaty on European Union (TEU), it is necessary and appropriate, for the achievement of the basic objectives of enabling the customs union to function effectively and implementing the common commercial policy, to lay down the general rules and procedures applicable to goods brought into or taken out of the customs territory of the Union. In accordance with the first subparagraph of Article 5(4) TEU, this Regulation does not go beyond what is necessary in order to achieve those objectives.
(56)
In order to simplify and rationalise customs legislation, a number of provisions contained in autonomous Union acts have, for the sake of transparency, been incorporated into the Code. Council Regulation (EEC) No 3925/91 of 19 December 1991 concerning the elimination of controls and formalities applicable to the cabin and hold baggage of persons taking an intra-Community flight and the baggage of persons making an intra-Community sea crossing (11), Regulation (EEC) No 2913/92, Council Regulation (EC) No 1207/2001 of 11 June 2001 on procedures to facilitate the issue or the making out in the Community of proofs of origin and the issue of certain approved exporter authorisations under the provisions governing preferential trade between the European Community and certain countries (12), and Regulation (EC) No 450/2008 should therefore be repealed.
(57)
The provisions of this Regulation setting out the delegation of power and the conferral of implementing powers and the provisions on charges and costs should apply from the date of entry into force of this Regulation. The other provisions should apply from 1 June 2016.
(58)
This Regulation should be without prejudice to existing and future Union rules on access to documents adopted in accordance with Article 15(3) TFEU. It should also be without prejudice to national rules on access to documents.
(59)
The Commission should make every effort to ensure that the delegated and implementing acts provided for in this Regulation enter into force sufficiently in advance of the application date of the Code to allow its timely implementation by Member States,
HAVE ADOPTED THIS REGULATION:
TABLE OF CONTENTS
TITLE I
GENERAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Scope of the customs legislation, mission of customs and definitions
CHAPTER 2
Rights and obligations of persons with regard to the customs legislation
Section 1
Provision of information
Section 2
Customs representation
Section 3
Decisions relating to the application of the customs legislation
Section 4
Authorised economic operator
Section 5
Penalties
Section 6
Appeals
Section 7
Control of goods
Section 8
Keeping of documents and other information, and charges and costs
CHAPTER 3
Currency conversion and time-limits
TITLE II
FACTORS ON THE BASIS OF WHICH IMPORT OR EXPORT DUTY AND OTHER MEASURES IN RESPECT OF TRADE IN GOODS ARE APPLIED
CHAPTER 1
Common Customs Tariff and tariff classification of goods
CHAPTER 2
Origin of goods
Section 1
Non-preferential origin
Section 2
Preferential origin
Section 3
Determination of origin of specific goods
CHAPTER 3
Value of goods for customs purposes
TITLE III
CUSTOMS DEBT AND GUARANTEES
CHAPTER 1
Incurrence of a customs debt
Section 1
Customs debt on import
Section 2
Customs debt on export
Section 3
Provisions common to customs debts incurred on import and export
CHAPTER 2
Guarantee for a potential or existing customs debt
CHAPTER 3
Recovery, payment, repayment and remission of the amount of import or export duty
Section 1
Determination of the amount of import or export duty, notification of the customs debt and entry in the accounts
Section 2
Payment of the amount of import or export duty
Section 3
Repayment and remission
CHAPTER 4
Extinguishment of a customs debt
TITLE IV
GOODS BROUGHT INTO THE CUSTOMS TERRITORY OF THE UNION
CHAPTER 1
Entry summary declaration
CHAPTER 2
Arrival of goods
Section 1
Entry of goods into the customs territory of the union
Section 2
Presentation, unloading and examination of goods
Section 3
Temporary storage of goods
TITLE V
GENERAL RULES ON CUSTOMS STATUS, PLACING GOODS UNDER A CUSTOMS PROCEDURE, VERIFICATION, RELEASE AND DISPOSAL OF GOODS
CHAPTER 1
Customs status of goods
CHAPTER 2
Placing goods under a customs procedure
Section 1
General provisions
Section 2
Standard customs declarations
Section 3
Simplified customs declarations
Section 4
Provisions applying to all customs declarations
Section 5
Other simplifications
CHAPTER 3
Verification and release of goods
Section 1
Verification
Section 2
Release
CHAPTER 4
Disposal of goods
TITLE VI
RELEASE FOR FREE CIRCULATION AND RELIEF FROM IMPORT DUTY
CHAPTER 1
Release for free circulation
CHAPTER 2
Relief from import duty
Section 1
Returned goods
Section 2
Sea-fishing and products taken from the sea
TITLE VII
SPECIAL PROCEDURES
CHAPTER 1
General provisions
CHAPTER 2
Transit
Section 1
External and internal transit
Section 2
Union transit
CHAPTER 3
Storage
Section 1
Common provisions
Section 2
Customs warehousing
Section 3
Free zones
CHAPTER 4
Specific use
Section 1
Temporary admission
Section 2
End-use
CHAPTER 5
Processing
Section 1
General provisions
Section 2
Inward processing
Section 3
Outward processing
TITLE VIII
GOODS TAKEN OUT OF THE CUSTOMS TERRITORY OF THE UNION
CHAPTER 1
Formalities prior to the exit of goods
CHAPTER 2
Formalities on exit of goods
CHAPTER 3
Export and re-export
CHAPTER 4
Exit summary declaration
CHAPTER 5
Re-export notification
CHAPTER 6
Relief from export duty
TITLE IX
ELECTRONIC SYSTEMS, SIMPLIFICATIONS, DELEGATION OF POWER, COMMITTEE PROCEDURE AND FINAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Development of electronic systems
CHAPTER 2
Simplifications in the application of the customs legislation
CHAPTER 3
Delegation of power and committee procedure
CHAPTER 4
Final provisions
ANNEX
CORRELATION TABLE
TITLE I
GENERAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Scope of the customs legislation, mission of customs and definitions
Article 1
Subject matter and scope
1. This Regulation establishes the Union Customs Code (the Code), laying down the general rules and procedures applicable to goods brought into or taken out of the customs territory of the Union.
Without prejudice to international law and conventions and Union legislation in other fields, the Code shall apply uniformly throughout the customs territory of the Union.
2. Certain provisions of the customs legislation may apply outside the customs territory of the Union within the framework of legislation governing specific fields or of international conventions.
3. Certain provisions of the customs legislation, including the simplifications for which it provides, shall apply to the trade in Union goods between parts of the customs territory of the Union to which the provisions of Directive 2006/112/EC or of Directive 2008/118/EC apply and parts of that territory where those provisions do not apply, or to trade between parts of that territory where those provisions do not apply.
Article 2
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284 specifying the provisions of the customs legislation and the simplifications thereof with respect to the customs declaration, the proof of the customs status, the use of the internal Union transit procedure insofar as it does not affect a proper application of the fiscal measures at stake, which apply to the trade in Union goods referred to in Article 1(3). Those acts may address particular circumstances pertaining to the trade in Union goods involving only one Member State.
Article 3
Mission of customs authorities
Customs authorities shall be primarily responsible for the supervision of the Union's international trade, thereby contributing to fair and open trade, to the implementation of the external aspects of the internal market, of the common trade policy and of the other common Union policies having a bearing on trade, and to overall supply chain security. Customs authorities shall put in place measures aimed, in particular, at the following:
(a)
protecting the financial interests of the Union and its Member States;
(b)
protecting the Union from unfair and illegal trade while supporting legitimate business activity;
(c)
ensuring the security and safety of the Union and its residents, and the protection of the environment, where appropriate in close cooperation with other authorities; and
(d)
maintaining a proper balance between customs controls and facilitation of legitimate trade.
Article 4
Customs territory
1. The customs territory of the Union shall comprise the following territories, including their territorial waters, internal waters and airspace:
-
the territory of the Kingdom of Belgium,
-
the territory of the Republic of Bulgaria,
-
the territory of the Czech Republic,
-
the territory of the Kingdom of Denmark, except the Faroe Islands and Greenland,
-
the territory of the Federal Republic of Germany, except the Island of Heligoland and the territory of Büsingen (Treaty of 23 November 1964 between the Federal Republic of Germany and the Swiss Confederation),
-
the territory of the Republic of Estonia,
-
the territory of Ireland,
-
the territory of the Hellenic Republic,
-
the territory of the Kingdom of Spain, except Ceuta and Melilla,
-
the territory of the French Republic, except the French overseas countries and territories to which the provisions of Part Four of the TFEU apply,
-
the territory of the Republic of Croatia,
-
the territory of the Italian Republic, except the municipalities of Livigno and Campione d'Italia and the national waters of Lake Lugano which are between the bank and the political frontier of the area between Ponte Tresa and Porto Ceresio,
-
the territory of the Republic of Cyprus, in accordance with the provisions of the 2003 Act of Accession,
-
the territory of the Republic of Latvia,
-
the territory of the Republic of Lithuania,
-
the territory of the Grand Duchy of Luxembourg,
-
the territory of Hungary,
-
the territory of Malta,
-
the territory of the Kingdom of the Netherlands in Europe,
-
the territory of the Republic of Austria,
-
the territory of the Republic of Poland,
-
the territory of the Portuguese Republic,
-
the territory of Romania,
-
the territory of the Republic of Slovenia,
-
the territory of the Slovak Republic,
-
the territory of the Republic of Finland,
-
the territory of the Kingdom of Sweden, and
-
the territory of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland and of the Channel Islands and the Isle of Man.
2. The following territories, including their territorial waters, internal waters and airspace, situated outside the territory of the Member States shall, taking into account the conventions and treaties applicable to them, be considered to be part of the customs territory of the Union:
(a)
FRANCE
The territory of Monaco as defined in the Customs Convention signed in Paris on 18 May 1963 (Journal officiel de la République française (Official Journal of the French Republic) of 27 September 1963, p. 8679);
(b)
CYPRUS
The territory of the United Kingdom Sovereign Base Areas of Akrotiri and Dhekelia as defined in the Treaty concerning the Establishment of the Republic of Cyprus, signed in Nicosia on 16 August 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
Article 5
Definitions
For the purposes of the Code, the following definitions shall apply:
(1)
"customs authorities" means the customs administrations of the Member States responsible for applying the customs legislation and any other authorities empowered under national law to apply certain customs legislation;
(2)
"customs legislation" means the body of legislation made up of all of the following:
(a)
the Code and the provisions supplementing or implementing it adopted at Union or national level;
(b)
the Common Customs Tariff;
(c)
the legislation setting up a Union system of reliefs from customs duty;
(d)
international agreements containing customs provisions, insofar as they are applicable in the Union;
(3)
"customs controls" means specific acts performed by the customs authorities in order to ensure compliance with the customs legislation and other legislation governing the entry, exit, transit, movement, storage and end-use of goods moved between the customs territory of the Union and countries or territories outside that territory, and the presence and movement within the customs territory of the Union of non-Union goods and goods placed under the end-use procedure;
(4)
"person" means a natural person, a legal person, and any association of persons which is not a legal person but which is recognised under Union or national law as having the capacity to perform legal acts;
(5)
"economic operator" means a person who, in the course of his or her business, is involved in activities covered by the customs legislation;
(6)
"customs representative" means any person appointed by another person to carry out the acts and formalities required under the customs legislation in his or her dealings with customs authorities;
(7)
"risk" means the likelihood and the impact of an event occurring, with regard to the entry, exit, transit, movement or end-use of goods moved between the customs territory of the Union and countries or territories outside that territory and to the presence within the customs territory of the Union of non-Union goods, which would:
(a)
prevent the correct application of Union or national measures;
(b)
compromise the financial interests of the Union and its Member States; or
(c)
pose a threat to the security and safety of the Union and its residents, to human, animal or plant health, to the environment or to consumers;
(8)
"customs formalities" means all the operations which must be carried out by a person and by the customs authorities in order to comply with the customs legislation;
(9)
"entry summary declaration" means the act whereby a person informs the customs authorities, in the prescribed form and manner and within a specific time-limit, that goods are to be brought into the customs territory of the Union;
(10)
"exit summary declaration" means the act whereby a person informs the customs authorities, in the prescribed form and manner and within a specific time-limit, that goods are to be taken out of the customs territory of the Union;
(11)
"temporary storage declaration" means the act whereby a person indicates, in the prescribed form and manner, that goods are in temporary storage;
(12)
"customs declaration" means the act whereby a person indicates, in the prescribed form and manner, a wish to place goods under a given customs procedure, with an indication, where appropriate, of any specific arrangements to be applied;
(13)
"re-export declaration" means the act whereby a person indicates, in the prescribed form and manner, a wish to take non-Union goods, with the exception of those under the free zone procedure or in temporary storage, out of the customs territory of the Union;
(14)
"re-export notification" means the act whereby a person indicates, in the prescribed form and manner, a wish to take non-Union goods which are under the free zone procedure or in temporary storage out of the customs territory of the Union;
(15)
"declarant" means the person lodging a customs declaration, a temporary storage declaration, an entry summary declaration, an exit summary declaration, a re-export declaration or a re-export notification in his or her own name or the person in whose name such a declaration or notification is lodged;
(16)
"customs procedure" means any of the following procedures under which goods may be placed in accordance with the Code:
(a)
release for free circulation;
(b)
special procedures;
(c)
export;
(17)
'temporary storage' means the situation of non-Union goods temporarily stored under customs supervision in the period between their presentation to customs and their placing under a customs procedure or re-export;
(18)
"customs debt" means the obligation on a person to pay the amount of import or export duty which applies to specific goods under the customs legislation in force;
(19)
"debtor" means any person liable for a customs debt;
(20)
"import duty" means customs duty payable on the import of goods;
(21)
"export duty" means customs duty payable on the export of goods;
(22)
"customs status" means the status of goods as Union or non-Union goods;
(23)
"Union goods" means goods which fall into any of the following categories:
(a)
goods wholly obtained in the customs territory of the Union and not incorporating goods imported from countries or territories outside the customs territory of the Union;
(b)
goods brought into the customs territory of the Union from countries or territories outside that territory and released for free circulation;
(c)
goods obtained or produced in the customs territory of the Union, either solely from goods referred to in point (b) or from goods referred to in points (a) and (b);
(24)
"non-Union goods" means goods other than those referred to in point 23 or which have lost their customs status as Union goods;
(25)
"risk management" means the systematic identification of risk, including through random checks, and the implementation of all measures necessary for limiting exposure to risk;
(26)
"release of goods" means the act whereby the customs authorities make goods available for the purposes specified for the customs procedure under which they are placed;
(27)
"customs supervision" means action taken in general by the customs authorities with a view to ensuring that customs legislation and, where appropriate, other provisions applicable to goods subject to such action are observed;
(28)
"repayment" means the refunding of an amount of import or export duty that has been paid;
(29)
"remission" means the waiving of the obligation to pay an amount of import or export duty which has not been paid;
(30)
"processed products" means goods placed under a processing procedure which have undergone processing operations;
(31)
"person established in the customs territory of the Union" means:
(a)
in the case of a natural person, any person who has his or her habitual residence in the customs territory of the Union;
(b)
in the case of a legal person or an association of persons, any person having its registered office, central headquarters or a permanent business establishment in the customs territory of the Union;
(32)
"permanent business establishment" means a fixed place of business, where both the necessary human and technical resources are permanently present and through which a person's customs-related operations are wholly or partly carried out;
(33)
"presentation of goods to customs" means the notification to the customs authorities of the arrival of goods at the customs office or at any other place designated or approved by the customs authorities and the availability of those goods for customs controls;
(34)
"holder of the goods" means the person who is the owner of the goods or who has a similar right of disposal over them or who has physical control of them;
(35)
"holder of the procedure" means:
(a)
the person who lodges the customs declaration, or on whose behalf that declaration is lodged; or
(b)
the person to whom the rights and obligations in respect of a customs procedure have been transferred;
(36)
"commercial policy measures" means non-tariff measures established, as part of the common commercial policy, in the form of Union provisions governing international trade in goods;
(37)
"processing operations" means any of the following:
(a)
the working of goods, including erecting or assembling them or fitting them to other goods;
(b)
the processing of goods;
(c)
the destruction of goods;
(d)
the repair of goods, including restoring them and putting them in order;
(e)
the use of goods which are not to be found in the processed products, but which allow or facilitate the production of those products, even if they are entirely or partially used up in the process (production accessories);
(38)
"rate of yield" means the quantity or percentage of processed products obtained from the processing of a given quantity of goods placed under a processing procedure;
(39)
"decision" means any act by the customs authorities pertaining to the customs legislation giving a ruling on a particular case, and having legal effects on the person or persons concerned;
(40)
"carrier" means:
(a)
in the context of entry, the person who brings the goods, or who assumes responsibility for the carriage of the goods, into the customs territory of the Union. However,
(i)
in the case of combined transportation, "carrier" means the person who operates the means of transport which, once brought into the customs territory of the Union, moves by itself as an active means of transport;
(ii)
in the case of maritime or air traffic under a vessel-sharing or contracting arrangement, "carrier" means the person who concludes a contract and issues a bill of lading or air waybill for the actual carriage of the goods into the customs territory of the Union;
(b)
in the context of exit, the person who takes the goods, or who assumes responsibility for the carriage of the goods, out of the customs territory of the Union. However:
(i)
in the case of combined transportation, where the active means of transport leaving the customs territory of the Union is only transporting another means of transport which, after the arrival of the active means of transport at its destination, will move by itself as an active means of transport, 'carrier' means the person who will operate the means of transport which will move by itself once the means of transport leaving the customs territory of the Union has arrived at its destination;
(ii)
in the case of maritime or air traffic under a vessel-sharing or contracting arrangement, "carrier" means the person who concludes a contract, and issues a bill of lading or air waybill, for the actual carriage of the goods out of the customs territory of the Union;
(41)
"buying commission" means a fee paid by an importer to an agent for representing him or her in the purchase of goods being valued.
CHAPTER 2
Rights and obligations of persons with regard to the customs legislation
Section 1
Provision of information
Article 6
Means for the exchange and storage of information and common data requirements
1. All exchanges of information, such as declarations, applications or decisions, between customs authorities and between economic operators and customs authorities, and the storage of such information, as required under the customs legislation, shall be made using electronic data-processing techniques.
2. Common data requirements shall be drawn up for the purpose of the exchange and storage of information referred to in paragraph 1.
3. Means for the exchange and storage of information, other than the electronic data-processing techniques referred to in paragraph 1, may be used as follows:
(a)
on a permanent basis where duly justified by the type of traffic or where the use of electronic data-processing techniques is not appropriate for the customs formalities concerned;
(b)
on a temporary basis, in the event of a temporary failure of the computerised system of the customs authorities or of the economic operators.
4. By way of derogation from paragraph 1, the Commission may adopt in exceptional cases decisions allowing one or several Member States to use means for the exchange and storage of information other than electronic data-processing techniques.
Such a decision on a derogation shall be justified by the specific situation of the Member State requesting it and the derogation shall be granted for a specific period of time. The derogation shall be reviewed periodically and may be extended for further specific periods of time upon further application by the Member State to which it is addressed. It shall be revoked where no longer justified.
The derogation shall not affect the exchange of information between the Member State to which it is addressed and other Member States nor the exchange and storage of information in other Member States for the purpose of the application of the customs legislation.
Article 7
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the following:
(a)
the common data requirements referred to in Article 6(2), taking into account the need to accomplish the customs formalities laid down in the customs legislation and the nature and purpose of the exchange and storage of information referred to in Article 6(1);
(b)
the specific cases where means for the exchange and storage of information, other than electronic data-processing techniques, may be used in accordance with point (a) of Article 6(3);
(c)
the type of information and the particulars that are to be contained in the records referred to in Articles 148(4) and 214(1).
Article 8
Conferral of implementing powers
1. The Commission shall specify, by means of implementing acts:
(a)
where necessary, the format and code of the common data requirements referred to in Article 6(2);
(b)
the procedural rules on the exchange and storage of information which can be made by means other than the electronic data-processing techniques referred to in Article 6(3).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
2. The Commission shall adopt the decisions on derogations referred to in Article 6(4) by means of implementing acts.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the advisory procedure referred to in Article 285(2).
Article 9
Registration
1. Economic operators established in the customs territory of the Union shall register with the customs authorities responsible for the place where they are established.
2. In specific cases, economic operators which are not established in the customs territory of the Union shall register with the customs authorities responsible for the place where they first lodge a declaration or apply for a decision.
3. Persons other than economic operators shall not be required to register with the customs authorities unless otherwise provided.
Where persons referred to in the first subparagraph are required to register, the following shall apply:
(a)
where they are established in the customs territory of the Union, they shall register with the customs authorities responsible for the place where they are established;
(b)
where they are not established in the customs territory of the Union, they shall register with the customs authorities responsible for the place where they first lodge a declaration or apply for a decision.
4. In specific cases, the customs authorities shall invalidate the registration.
Article 10
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the cases referred to in Article 9(2), where economic operators which are not established in the customs territory of the Union are required to register with the customs authorities;
(b)
the cases referred to in the first subparagraph of Article 9(3), where persons other than economic operators are required to register with the customs authorities;
(c)
the cases referred to in Article 9(4) where the customs authorities invalidate a registration.
Article 11
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the customs authority responsible for the registration referred to in Article 9.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 12
Communication of information and data protection
1. All information acquired by the customs authorities in the course of performing their duty which is by its nature confidential or which is provided on a confidential basis shall be covered by the obligation of professional secrecy. Except as provided for in Article 47(2), such information shall not be disclosed by the competent authorities without the express permission of the person or authority that provided it.
Such information may, however, be disclosed without permission where the customs authorities are obliged or authorised to do so pursuant to the provisions in force, particularly in respect of data protection, or in connection with legal proceedings.
2. Confidential information referred to in paragraph 1 may be communicated to the customs authorities and other competent authorities of countries or territories outside the customs territory of the Union for the purpose of customs cooperation with those countries or territories in the framework of an international agreement or Union legislation in the area of the common commercial policy.
3. Any disclosure or communication of information as referred to in paragraphs 1 and 2 shall ensure an adequate level of data protection in full compliance with data protection provisions in force.
Article 13
Exchange of additional information between customs authorities and economic operators
1. Customs authorities and economic operators may exchange any information not specifically required under the customs legislation, in particular for the purpose of mutual cooperation in the identification and counteraction of risk. That exchange may take place under a written agreement and may include access to the computer systems of economic operators by the customs authorities.
2. Any information provided by one party to the other in the course of the cooperation referred to in paragraph 1 shall be confidential unless both parties agree otherwise.
Article 14
Provision of information by the customs authorities
1. Any person may request information concerning the application of the customs legislation from the customs authorities. Such a request may be refused where it does not relate to an activity pertaining to international trade in goods that is actually envisaged.
2. Customs authorities shall maintain a regular dialogue with economic operators and other authorities involved in international trade in goods. They shall promote transparency by making the customs legislation, general administrative rulings and application forms freely available, wherever practical without charge, and through the Internet.
Article 15
Provision of information to the customs authorities
1. Any person directly or indirectly involved in the accomplishment of customs formalities or in customs controls shall, at the request of the customs authorities and within any time-limit specified, provide those authorities with all the requisite documents and information, in an appropriate form, and all the assistance necessary for the completion of those formalities or controls.
2. The lodging of a customs declaration, temporary storage declaration, entry summary declaration, exit summary declaration, re-export declaration or re-export notification by a person to the customs authorities, or the submission of an application for an authorisation or any other decision, shall render the person concerned responsible for all of the following:
(a)
the accuracy and completeness of the information given in the declaration, notification or application;
(b)
the authenticity, accuracy and validity of any document supporting the declaration, notification or application;
(c)
where applicable, compliance with all of the obligations relating to the placing of the goods in question under the customs procedure concerned, or to the conduct of the authorised operations.
The first subparagraph shall also apply to the provision of any information in any other form required by, or given to, the customs authorities.
Where the declaration or notification is lodged, the application is submitted, or information is provided, by a customs representative of the person concerned, as referred to in Article 18, that customs representative shall also be bound by the obligations set out in the first subparagraph of this paragraph.
Article 16
Electronic systems
1. Member States shall cooperate with the Commission to develop, maintain and employ electronic systems for the exchange of information between customs authorities and with the Commission and for the storage of such information, in accordance with the Code.
2. Member States to which a derogation has been granted in accordance with Article 6(4) shall not be required to develop, maintain and employ within the scope of that derogation the electronic systems referred to in paragraph 1 of this Article.
Article 17
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the technical arrangements for developing, maintaining and employing the electronic systems referred to in Article 16(1).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Customs representation
Article 18
Customs representative
1. Any person may appoint a customs representative.
Such representation may be either direct, in which case the customs representative shall act in the name of and on behalf of another person, or indirect, in which case the customs representative shall act in his or her own name but on behalf of another person.
2. A customs representative shall be established within the customs territory of the Union.
Except where otherwise provided, that requirement shall be waived where the customs representative acts on behalf of persons who are not required to be established within the customs territory of the Union.
3. Member States may determine, in accordance with Union law, the conditions under which a customs representative may provide services in the Member State where he or she is established. However, without prejudice to the application of less stringent criteria by the Member State concerned, a customs representative who complies with the criteria laid down in points (a) to (d) of Article 39 shall be entitled to provide such services in a Member State other than the one where he or she is established.
4. Member States may apply the conditions determined in accordance with the first sentence of paragraph 3 to customs representatives not established within the customs territory of the Union.
Article 19
Empowerment
1. When dealing with the customs authorities, a customs representative shall state that he or she is acting on behalf of the person represented and shall specify whether the representation is direct or indirect.
Persons who fail to state that they are acting as a customs representative or who state that they are acting as a customs representative without being empowered to do so shall be deemed to be acting in their own name and on their own behalf.
2. The customs authorities may require persons stating that they are acting as a customs representative to provide evidence of their empowerment by the person represented.
In specific cases, the customs authorities shall not require such evidence to be provided.
3. The customs authorities shall not require a person acting as a customs representative, carrying out acts and formalities on a regular basis, to produce on every occasion evidence of empowerment, provided that such person is in a position to produce such evidence on request by the customs authorities.
Article 20
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the cases where the waiver referred to in the second subparagraph of Article 18(2) does not apply;
(b)
the cases where the evidence of empowerment referred to in the first subparagraph of Article 19(2) is not required by the customs authorities.
Article 21
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules on the conferral and proving of the entitlement referred to in Article 18(3).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 3
Decisions relating to the application of the customs legislation
Article 22
Decisions taken upon application
1. Where a person applies for a decision relating to the application of the customs legislation, that person shall supply all the information required by the competent customs authorities in order to enable them to take that decision.
A decision may also be applied for by, and taken with regard to, several persons, in accordance with the conditions laid down in the customs legislation.
Except where otherwise provided, the competent customs authority shall be that of the place where the applicant's main accounts for customs purposes are held or accessible, and where at least part of the activities to be covered by the decision are to be carried out.
2. Customs authorities shall, without delay and at the latest within 30 days of receipt of the application for a decision, verify whether the conditions for the acceptance of that application are fulfilled.
Where the customs authorities establish that the application contains all the information required in order for them to be able to take the decision, they shall communicate its acceptance to the applicant within the period specified in the first subparagraph.
3. The competent customs authority shall take a decision as referred to in paragraph 1, and shall notify the applicant without delay, and at the latest within 120 days of the date of acceptance of the application, except where otherwise provided
Where the customs authorities are unable to comply with the time-limit for taking a decision, they shall inform the applicant of that fact before the expiry of that time-limit, stating the reasons and indicating the further period of time which they consider necessary in order to take a decision. Except where otherwise provided, that further period of time shall not exceed 30 days.
Without prejudice to the second subparagraph, the customs authorities may extend the time-limit for taking a decision, as laid down in the customs legislation, where the applicant requests an extension to carry out adjustments in order to ensure the fulfilment of the conditions and criteria. Those adjustments and the further period of time necessary to carry them out shall be communicated to the customs authorities, which shall decide on the extension.
4. Except where otherwise specified in the decision or in the customs legislation, the decision shall take effect from the date on which the applicant receives it, or is deemed to have received it. Except in the cases provided for in Article 45(2), decisions adopted shall be enforceable by the customs authorities from that date.
5. Except where otherwise provided in the customs legislation, the decision shall be valid without limitation of time.
6. Before taking a decision which would adversely affect the applicant, the customs authorities shall communicate the grounds on which they intend to base their decision to the applicant, who shall be given the opportunity to express his or her point of view within a period prescribed from the date on which he or she receives that communication or is deemed to have received it. Following the expiry of that period, the applicant shall be notified, in the appropriate form, of the decision.
The first subparagraph shall not apply in any of the following cases:
(a)
where it concerns a decision referred to in Article 33(1);
(b)
in the event of refusal of the benefit of a tariff quota where the specified tariff quota volume is reached, as referred to in the first subparagraph of Article 56(4);
(c)
where the nature or the level of a threat to the security and safety of the Union and its residents, to human, animal or plant health, to the environment or to consumers so requires;
(d)
where the decision aims at securing the implementation of another decision for which the first subparagraph has been applied, without prejudice to the law of the Member State concerned;
(e)
where it would prejudice investigations initiated for the purpose of combating fraud;
(f)
in other specific cases.
7. A decision which adversely affects the applicant shall set out the grounds on which it is based and shall refer to the right of appeal provided for in Article 44.
Article 23
Management of decisions taken upon application
1. The holder of the decision shall comply with the obligations resulting from that decision.
2. The holder of the decision shall inform the customs authorities without delay of any factor arising after the decision was taken, which may influence its continuation or content.
3. Without prejudice to provisions laid down in other fields which specify the cases in which decisions are invalid or become null and void, the customs authorities which took a decision may at any time annul, amend or revoke it where it does not conform to the customs legislation.
4. In specific cases the customs authorities shall carry out the following:
(a)
re-assess a decision;
(b)
suspend a decision which is not to be annulled, revoked or amended.
5. The customs authorities shall monitor the conditions and criteria to be fulfilled by the holder of a decision. They shall also monitor compliance with the obligations resulting from that decision. Where the holder of the decision has been established for less than three years, the customs authorities shall closely monitor it during the first year after the decision is taken.
Article 24
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the exceptions to the third subparagraph of Article 22(1);
(b)
the conditions for the acceptance of an application, referred to in Article 22(2);
(c)
the time-limit to take a specific decision, including the possible extension of that time-limit, in accordance with Article 22(3);
(d)
the cases, referred to in Article 22(4), where the decision takes effect from a date which is different from the date on which the applicant receives it or is deemed to have received it;
(e)
the cases, referred to in Article 22(5), where the decision is not valid without limitation of time;
(f)
the duration of the period referred to in the first subparagraph of Article 22(6);
(g)
the specific cases, referred to in point (f) of the second subparagraph of Article 22(6), where the applicant is given no opportunity to express his or her point of view;
(h)
the cases and the rules for re-assessing and suspending decisions in accordance with Article 23(4);
Article 25
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
the submission and the acceptance of the application for a decision, referred to in Article 22(1) and (2);
(b)
taking the decision referred to in Article 22, including, where appropriate, the consultation of the Member States concerned;
(c)
monitoring a decision, in accordance with Article 23(5).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 26
Union-wide validity of decisions
Except where the effect of a decision is limited to one or several Member States, decisions relating to the application of the customs legislation shall be valid throughout the customs territory of the Union.
Article 27
Annulment of favourable decisions
1. The customs authorities shall annul a decision favourable to the holder of the decision if all the following conditions are fulfilled:
(a)
the decision was taken on the basis of incorrect or incomplete information;
(b)
the holder of the decision knew or ought reasonably to have known that the information was incorrect or incomplete;
(c)
if the information had been correct and complete, the decision would have been different.
2. The holder of the decision shall be notified of its annulment.
3. Annulment shall take effect from the date on which the initial decision took effect, unless otherwise specified in the decision in accordance with the customs legislation.
Article 28
Revocation and amendment of favourable decisions
1. A favourable decision shall be revoked or amended where, in cases other than those referred to in Article 27:
(a)
one or more of the conditions for taking that decision were not or are no longer fulfilled; or
(b)
upon application by the holder of the decision.
2. Except where otherwise provided, a favourable decision addressed to several persons may be revoked only in respect of a person who fails to fulfil an obligation imposed under that decision.
3. The holder of the decision shall be notified of its revocation or amendment.
4. Article 22(4) shall apply to the revocation or amendment of the decision.
However, in exceptional cases where the legitimate interests of the holder of the decision so require, the customs authorities may defer the date on which revocation or amendment takes effect up to one year. That date shall be indicated in the revoking or amending decision.
Article 29
Decisions taken without prior application
Except when a customs authority acts as a judicial authority, Article 22(4), (5), (6) and (7), Article 23(3) and Articles 26, 27 and 28 shall also apply to decisions taken by the customs authorities without prior application by the person concerned.
Article 30
Limitations applicable to decisions on goods placed under a customs procedure or in temporary storage
Except where the person concerned so requests, the revocation, amendment or suspension of a favourable decision shall not affect goods which, at the moment where the revocation, amendment or suspension takes effect, have already been placed and are still under a customs procedure or in temporary storage by virtue of the revoked, amended or suspended decision.
Article 31
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the cases, referred to in Article 28(2), where a favourable decision addressed to several persons may be revoked also in respect of persons other than the person who fails to fulfil an obligation imposed under that decision;
(b)
the exceptional cases, in which the customs authorities may defer the date on which revocation or amendment takes effect in accordance with the second subparagraph of Article 28(4).
Article 32
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for annulling, revoking or amending favourable decisions.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 33
Decisions relating to binding information
1. The customs authorities shall, upon application, take decisions relating to binding tariff information (BTI decisions), or decisions relating to binding origin information (BOI decisions).
Such an application shall not be accepted in any of the following circumstances:
(a)
where the application is made, or has already been made, at the same or another customs office, by or on behalf of the holder of a decision in respect of the same goods and, for BOI decisions, under the same circumstances determining the acquisition of origin;
(b)
where the application does not relate to any intended use of the BTI or BOI decision or any intended use of a customs procedure.
2. BTI or BOI decisions shall be binding, only in respect of the tariff classification or determination of the origin of goods:
(a)
on the customs authorities, as against the holder of the decision, only in respect of goods for which customs formalities are completed after the date on which the decision takes effect;
(b)
on the holder of the decision, as against the customs authorities, only with effect from the date on which he or she receives, or is deemed to have received, notification of the decision.
3. BTI or BOI decisions shall be valid for a period of three years from the date on which the decision takes effect.
4. For the application of a BTI or BOI decision in the context of a particular customs procedure, the holder of the decision shall be able to prove that:
(a)
in the case of a BTI decision, the goods declared correspond in every respect to those described in the decision;
(b)
in the case of a BOI decision, the goods in question and the circumstances determining the acquisition of origin correspond in every respect to the goods and the circumstances described in the decision.
Article 34
Management of decisions relating to binding information
1. A BTI decision shall cease to be valid before the end of the period referred to in Article 33(3) where it no longer conforms to the law, as a result of either of the following:
(a)
the adoption of an amendment to the nomenclatures referred to in points (a) and (b) of Article 56(2);
(b)
the adoption of measures referred to in Article 57(4);
with effect from the date of application of such amendment or measures.
2. A BOI decision shall cease to be valid before the end of the period referred to in Article 33(3) in any of the following cases:
(a)
where a regulation is adopted or an agreement is concluded by, and becomes applicable in, the Union, and the BOI decision no longer conforms to the law thereby laid down, with effect from the date of application of that regulation or agreement;
(b)
where it is no longer compatible with the Agreement on Rules of Origin established in the World Trade Organisation (WTO) or with the explanatory notes or an origin opinion adopted for the interpretation of that Agreement, with effect from the date of their publication in the Official Journal of the European Union.
3. BTI or BOI decisions shall not cease to be valid with retroactive effect.
4. By way of derogation from Article 23(3) and Article 27, BTI and BOI decisions shall be annulled where they are based on inaccurate or incomplete information from the applicants.
5. BTI and BOI decisions shall be revoked in accordance with Article 23(3) and Article 28. However, such decisions shall not be revoked upon application by the holder of the decision.
6. BTI and BOI decisions may not be amended.
7. The customs authorities shall revoke BTI decisions:
(a)
where they are no longer compatible with the interpretation of any of the nomenclatures referred to in points (a) and (b) of Article 56(2) resulting from any of the following:
(i)
explanatory notes referred to in the second indent of point (a) of Article 9(1) of Council Regulation (EEC) No 2658/87 of 23 July 1987 on the tariff and statistical nomenclature and on the Common Customs Tariff (13), with effect from the date of their publication in the Official Journal of the European Union;
(ii)
a judgment of the Court of Justice of the European Union, with effect from the date of publication of the operative part of the judgment in the Official Journal of the European Union;
(iii)
classification decisions, classification opinions or amendments of the explanatory notes to the Nomenclature of the Harmonized Commodity Description and Coding System, adopted by the Organization set-up by the Convention establishing a Customs Co-operation Council, done at Brussels on 15 December 1950, with effect from the date of publication of the Commission Communication in the 'C' series of the Official Journal of the European Union; or
(b)
in other specific cases.
8. BOI decisions shall be revoked:
(a)
where they are no longer compatible with a judgment of the Court of Justice of the European Union, with effect from the date of publication of the operative part of the judgment in the Official Journal of the European Union; or
(b)
in other specific cases.
9. Where point (b) of paragraph 1 or paragraphs 2, 7 or 8 apply, a BTI or BOI decision may still be used in respect of binding contracts which were based upon that decision and were concluded before it ceased to be valid or was revoked. That extended use shall not apply where a BOI decision is taken for goods to be exported.
The extended use referred to in the first subparagraph shall not exceed six months from the date on which the BTI or BOI decision ceases to be valid or is revoked. However, a measure referred to in Article 57(4) or in Article 67 may exclude that extended use or lay down a shorter period of time. In the case of products for which an import or export certificate is submitted when customs formalities are carried out, the period of six months shall be replaced by the period of validity of the certificate.
In order to benefit from the extended use of a BTI or BOI decision, the holder of that decision shall lodge an application to the customs authority that took the decision within 30 days of the date on which it ceases to be valid or is revoked, indicating the quantities for which a period of extended use is requested and the Member State or Member States in which goods will be cleared under the period of extended use. That customs authority shall take a decision on the extended use and notify the holder, without delay, and at the latest within 30 days of the date on which it receives all the information required in order to enable it to take that decision.
10. The Commission shall notify the customs authorities where:
(a)
the taking of BTI and BOI decisions, for goods whose correct and uniform tariff classification or determination of origin is not ensured, is suspended; or
(b)
the suspension referred to in point (a) is withdrawn.
11. The Commission may adopt decisions requesting Member States to revoke BTI or BOI decisions, to ensure a correct and uniform tariff classification or determination of the origin of goods.
Article 35
Decisions relating to binding information with regard to other factors
In specific cases, the customs authorities shall, upon application, take decisions relating to binding information with regard to other factors referred to in Title II, on the basis of which import or export duty and other measures in respect of trade in goods are applied.
Article 36
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the specific cases referred to in point (b) of Article 34(7) and point (b) of Article 34(8), where BTI and BOI decisions are to be revoked;
(b)
the cases referred to in Article 35, where decisions relating to binding information are taken with regard to other factors on the basis of which import or export duty and other measures in respect of trade in goods are applied.
Article 37
Conferral of implementing powers
1. The Commission shall adopt, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
using a BTI or BOI decision after it ceases to be valid or is revoked, in accordance with Article 34(9);
(b)
the Commission to notify the customs authorities in accordance with points (a) and (b) of Article 34(10);
(c)
using decisions referred to in Article 35 and determined in accordance with point (b) of Article 36 after they cease to be valid;
(d)
suspending decisions referred to in Article 35 and determined in accordance with point (b) of Article 36 and notifying the suspension or the withdrawal of the suspension to the customs authorities.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
2. The Commission shall adopt, by means of implementing acts, the decisions requesting Member States to revoke:
(a)
decisions referred to in Article 34(11);
(b)
decisions referred to in Article 35 and determined in accordance with point (b) of Article 36.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the advisory procedure referred to in Article 285(2).
Where the opinion of the committee referred to in Article 285(1) is to be obtained by written procedure, Article 285(6) shall apply.
Section 4
Authorised economic operator
Article 38
Application and authorisation
1. An economic operator who is established in the customs territory of the Union and who meets the criteria set out in Article 39 may apply for the status of authorised economic operator.
The customs authorities shall, following consultation with other competent authorities if necessary, grant that status, which shall be subject to monitoring.
2. The status of authorised economic operator shall consist in the following types of authorisations:
(a)
that of an authorised economic operator for customs simplifications, which shall enable the holder to benefit from certain simplifications in accordance with the customs legislation; or
(b)
that of an authorised economic operator for security and safety that shall entitle the holder to facilitations relating to security and safety.
3. Both types of authorisations referred to in paragraph 2 may be held at the same time.
4. The status of authorised economic operator shall, subject to Articles 39, 40 and 41, be recognised by the customs authorities in all Member States.
5. Customs authorities shall, on the basis of the recognition of the status of authorised economic operator for customs simplifications and provided that the requirements related to a specific type of simplification provided for in the customs legislation are fulfilled, authorise the operator to benefit from that simplification. Customs authorities shall not re-examine those criteria which have already been examined when granting the status of authorised economic operator.
6. The authorised economic operator referred to in paragraph 2 shall enjoy more favourable treatment than other economic operators in respect of customs controls according to the type of authorisation granted, including fewer physical and document-based controls.
7. The customs authorities shall grant benefits resulting from the status of authorised economic operator to persons established in countries or territories outside the customs territory of the Union, who fulfil conditions and comply with obligations defined by the relevant legislation of those countries or territories, insofar as those conditions and obligations are recognised by the Union as equivalent to those imposed to authorised economic operators established in the customs territory of the Union. Such a granting of benefits shall be based on the principle of reciprocity unless otherwise decided by the Union, and shall be supported by an international agreement or Union legislation in the area of the common commercial policy.
Article 39
Granting of status
The criteria for the granting of the status of authorised economic operator shall be the following:
(a)
the absence of any serious infringement or repeated infringements of customs legislation and taxation rules, including no record of serious criminal offences relating to the economic activity of the applicant;
(b)
the demonstration by the applicant of a high level of control of his or her operations and of the flow of goods, by means of a system of managing commercial and, where appropriate, transport records, which allows appropriate customs controls;
(c)
financial solvency, which shall be deemed to be proven where the applicant has good financial standing, which enables him or her to fulfil his or her commitments, with due regard to the characteristics of the type of business activity concerned;
(d)
with regard to the authorisation referred to in point (a) of Article 38(2), practical standards of competence or professional qualifications directly related to the activity carried out; and
(e)
with regard to the authorisation referred to in point (b) of Article 38(2), appropriate security and safety standards, which shall be considered as fulfilled where the applicant demonstrates that he or she maintains appropriate measures to ensure the security and safety of the international supply chain including in the areas of physical integrity and access controls, logistical processes and handling of specific types of goods, personnel and identification of his or her business partners.
Article 40
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the following:
(a)
the simplifications referred to in point (a) of Article 38(2);
(b)
the facilitations referred to in point (b) of Article 38(2);
(c)
the more favourable treatment referred to in Article 38(6).
Article 41
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt, by means of implementing acts, the modalities for the application of the criteria referred to in Article 39.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 5
Penalties
Article 42
Application of penalties
1. Each Member State shall provide for penalties for failure to comply with the customs legislation. Such penalties shall be effective, proportionate and dissuasive.
2. Where administrative penalties are applied, they may take, inter alia, one or both of the following forms:
(a)
a pecuniary charge by the customs authorities, including, where appropriate, a settlement applied in place of and in lieu of a criminal penalty;
(b)
the revocation, suspension or amendment of any authorisation held by the person concerned.
3. Member States shall notify the Commission, within 180 days from the date of application of this Article, as determined in accordance with Article 288(2), of the national provisions in force, as envisaged in paragraph 1 of this Article, and shall notify it without delay of any subsequent amendment affecting those provisions.
Section 6
Appeals
Article 43
Decisions taken by a judicial authority
Articles 44 and 45 shall not apply to appeals lodged with a view to the annulment, revocation or amendment of a decision relating to the application of the customs legislation taken by a judicial authority, or by customs authorities acting as judicial authorities.
Article 44
Right of appeal
1. Any person shall have the right to appeal against any decision taken by the customs authorities relating to the application of the customs legislation which concerns him or her directly and individually.
Any person who has applied to the customs authorities for a decision and has not obtained a decision on that application within the time-limits referred to in Article 22(3) shall also be entitled to exercise the right of appeal.
2. The right of appeal may be exercised in at least two steps:
(a)
initially, before the customs authorities or a judicial authority or other body designated for that purpose by the Member States;
(b)
subsequently, before a higher independent body, which may be a judicial authority or an equivalent specialised body, according to the provisions in force in the Member States.
3. The appeal shall be lodged in the Member State where the decision was taken or was applied for.
4. Member States shall ensure that the appeals procedure enables the prompt confirmation or correction of decisions taken by the customs authorities.
Article 45
Suspension of implementation
1. The submission of an appeal shall not cause implementation of the disputed decision to be suspended.
2. The customs authorities shall, however, suspend implementation of such a decision in whole or in part where they have good reason to believe that the disputed decision is inconsistent with the customs legislation or that irreparable damage is to be feared for the person concerned.
3. In the cases referred to in paragraph 2, where the disputed decision has the effect of causing import or export duty to be payable, suspension of implementation of that decision shall be conditional upon the provision of a guarantee, unless it is established, on the basis of a documented assessment, that such a guarantee would be likely to cause the debtor serious economic or social difficulties.
Section 7
Control of goods
Article 46
Risk management and customs controls
1. The customs authorities may carry out any customs controls they deem necessary.
Customs controls may in particular consist of examining goods, taking samples, verifying the accuracy and completeness of the information given in a declaration or notification and the existence, authenticity, accuracy and validity of documents, examining the accounts of economic operators and other records, inspecting means of transport, inspecting luggage and other goods carried by or on persons and carrying out official enquiries and other similar acts.
2. Customs controls, other than random checks, shall primarily be based on risk analysis using electronic data-processing techniques, with the purpose of identifying and evaluating the risks and developing the necessary counter-measures, on the basis of criteria developed at national, Union and, where available, international level.
3. Customs controls shall be performed within a common risk management framework, based upon the exchange of risk information and risk analysis results between customs administrations and establishing common risk criteria and standards, control measures and priority control areas.
Controls based upon such information and criteria shall be carried out without prejudice to other controls carried out in accordance with paragraph 1 or with other provisions in force.
4. Customs authorities shall undertake risk management to differentiate between the levels of risk associated with goods subject to customs control or supervision and to determine whether the goods will be subject to specific customs controls, and if so, where.
The risk management shall include activities such as collecting data and information, analysing and assessing risk, prescribing and taking action and regularly monitoring and reviewing that process and its outcomes, based on international, Union and national sources and strategies.
5. Customs authorities shall exchange risk information and risk analysis results where:
(a)
the risks are assessed by a customs authority as being significant and requiring customs control and the results of the control establish that the event triggering the risks has occurred; or
(b)
the control results do not establish that the event triggering the risks has occurred, but the customs authority concerned considers the threat to present a high risk elsewhere in the Union.
6. For the establishment of the common risk criteria and standards, the control measures and the priority control areas referred to in paragraph 3, account shall be taken of all of the following:
(a)
the proportionality to the risk;
(b)
the urgency of the necessary application of the controls;
(c)
the probable impact on trade flow, on individual Member States and on control resources.
7. The common risk criteria and standards referred to in paragraph 3 shall include all of the following:
(a)
a description of the risks;
(b)
the factors or indicators of risk to be used to select goods or economic operators for customs control;
(c)
the nature of customs controls to be undertaken by the customs authorities;
(d)
the duration of the application of the customs controls referred to in point (c).
8. Priority control areas shall cover particular customs procedures, types of goods, traffic routes, modes of transport or economic operators which are subject to increased levels of risk analysis and customs controls during a certain period, without prejudice to other controls usually carried out by the customs authorities.
Article 47
Cooperation between authorities
1. Where, in respect of the same goods, controls other than customs controls are to be performed by competent authorities other than the customs authorities, customs authorities shall, in close cooperation with those other authorities, endeavour to have those controls performed, wherever possible, at the same time and place as customs controls (one-stop-shop), with customs authorities having the coordinating role in achieving this.
2. In the framework of the controls referred to in this Section, customs and other competent authorities may, where necessary for the purposes of minimising risk and combating fraud, exchange with each other and with the Commission data received in the context of the entry, exit, transit, movement, storage and end-use of goods, including postal traffic, moved between the customs territory of the Union and countries or territories outside the customs territory of the Union, the presence and movement within the customs territory of the Union of non-Union goods and goods placed under the end-use procedure, and the results of any control. Customs authorities and the Commission may also exchange such data with each other for the purpose of ensuring a uniform application of the customs legislation.
Article 48
Post-release control
For the purpose of customs controls, the customs authorities may verify the accuracy and completeness of the information given in a customs declaration, temporary storage declaration, entry summary declaration, exit summary declaration, re-export declaration or re-export notification, and the existence, authenticity, accuracy and validity of any supporting document and may examine the accounts of the declarant and other records relating to the operations in respect of the goods in question or to prior or subsequent commercial operations involving those goods after having released them. Those authorities may also examine such goods and/or take samples where it is still possible for them to do so.
Such controls may be carried out at the premises of the holder of the goods or of the holder's representative, of any other person directly or indirectly involved in those operations in a business capacity or of any other person in possession of those documents and data for business purposes.
Article 49
Intra-Union flights and sea crossings
1. Customs controls or formalities shall be carried out in respect of the cabin and hold baggage of persons either taking an intra-Union flight, or making an intra-Union sea crossing, only where the customs legislation provides for such controls or formalities.
2. Paragraph 1 shall apply without prejudice to either of the following:
(a)
security and safety checks;
(b)
checks linked to prohibitions or restrictions.
Article 50
Conferral of implementing powers
1. The Commission shall adopt, by means of implementing acts, measures to ensure uniform application of the customs controls, including the exchange of risk information and risk analysis results, the common risk criteria and standards, the control measures and the priority control areas referred to in Article 46(3).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
On imperative grounds of urgency relating to such measures, duly justified by the need to rapidly update the common risk management framework and adapt the exchange of risk information and analysis, common risk criteria and standards, control measures and priority control areas to the evolution of risks, the Commission shall adopt immediately applicable implementing acts in accordance with the procedure referred to in Article 285(5).
Where the opinion of the committee referred to in Article 285(1) is to be obtained by written procedure, Article 285(6) shall apply.
2. The Commission shall determine, by means of implementing acts, the ports or airports where, in accordance with Article 49, customs controls and formalities are applied to the following:
(a)
the cabin and hold baggage of persons:
(i)
taking a flight in an aircraft which comes from a non-Union airport and which, after a stopover at a Union airport, continues to another Union airport;
(ii)
taking a flight in an aircraft which stops over at a Union airport before continuing to a non-Union airport;
(iii)
using a maritime service provided by the same vessel and comprising successive legs departing from, calling at or terminating in a non-Union port;
(iv)
on board pleasure craft and tourist or business aircraft;
(b)
cabin and hold baggage:
(i)
arriving at a Union airport on board an aircraft coming from a non-Union airport and transferred at that Union airport to another aircraft proceeding on an intra-Union flight;
(ii)
loaded at a Union airport onto an aircraft proceeding on an intra-Union flight for transfer at another Union airport to an aircraft whose destination is a non-Union airport.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 8
Keeping of documents and other information, and charges and costs
Article 51
Keeping of documents and other information
1. The person concerned shall, for the purposes of customs controls, keep the documents and information referred to in Article 15(1) for at least three years, by any means accessible by and acceptable to the customs authorities.
In the case of goods released for free circulation in circumstances other than those referred to in the third subparagraph, or goods declared for export, that period shall run from the end of the year in which the customs declarations for release for free circulation or export are accepted.
In the case of goods released for free circulation duty-free or at a reduced rate of import duty on account of their end-use, that period shall run from the end of the year in which they cease to be subject to customs supervision.
In the case of goods placed under another customs procedure or of goods in temporary storage, that period shall run from the end of the year in which the customs procedure concerned has been discharged or temporary storage has ended.
2. Without prejudice to Article 103(4), where a customs control in respect of a customs debt shows that the relevant entry in the accounts has to be corrected and the person concerned has been notified of this, the documents and information shall be kept for three years beyond the time-limit provided for in paragraph 1 of this Article.
Where an appeal has been lodged or where court proceedings have begun, the documents and information shall be kept for the period provided for in paragraph 1 or until the appeals procedure or court proceedings are terminated, whichever is the later.
Article 52
Charges and costs
1. Customs authorities shall not impose charges for the performance of customs controls or any other application of the customs legislation during the official opening hours of their competent customs offices.
2. Customs authorities may impose charges or recover costs where specific services are rendered, in particular the following:
(a)
attendance, where requested, by customs staff outside official office hours or at premises other than customs premises;
(b)
analyses or expert reports on goods and postal fees for the return of goods to an applicant, particularly in respect of decisions taken pursuant to Article 33 or the provision of information in accordance with Article 14(1);
(c)
the examination or sampling of goods for verification purposes, or the destruction of goods, where costs other than the cost of using customs staff are involved;
(d)
exceptional control measures, where these are necessary due to the nature of the goods or to a potential risk.
CHAPTER 3
Currency conversion and time-limits
Article 53
Currency conversion
1. The competent authorities shall publish and/or make available on the Internet the rate of exchange applicable where the conversion of currency is necessary for one of the following reasons:
(a)
because factors used to determine the customs value of goods are expressed in a currency other than that of the Member State where the customs value is determined;
(b)
because the value of the euro is required in national currencies for the purposes of determining the tariff classification of goods and the amount of import and export duty, including value thresholds in the Common Customs Tariff.
2. Where the conversion of currency is necessary for reasons other than those referred to in paragraph 1, the value of the euro in national currencies to be applied within the framework of the customs legislation shall be fixed at least once a year.
Article 54
Conferral of implementing powers
The Commission shall lay down, by means of implementing acts, rules on currency conversions for the purposes referred to in Article 53(1) and (2).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 55
Periods, dates and time-limits
1. Unless otherwise provided, where a period, date or time-limit is laid down in the customs legislation, such period shall not be extended or reduced and such date or time-limit shall not be deferred or brought forward.
2. The rules applicable to periods, dates and time-limits set out in Regulation (EEC, Euratom) No 1182/71 of the Council of 3 June 1971 determining the rules applicable to periods, dates and time-limits (14) shall apply, except where otherwise provided for in the customs legislation.
TITLE II
FACTORS ON THE BASIS OF WHICH IMPORT OR EXPORT DUTY AND OTHER MEASURES IN RESPECT OF TRADE IN GOODS ARE APPLIED
CHAPTER 1
Common Customs Tariff and tariff classification of goods
Article 56
Common Customs Tariff and surveillance
1. Import and export duty due shall be based on the Common Customs Tariff.
Other measures prescribed by Union provisions governing specific fields relating to trade in goods shall, where appropriate, be applied in accordance with the tariff classification of those goods.
2. The Common Customs Tariff shall comprise all of the following:
(a)
the Combined Nomenclature of goods as laid down in Regulation (EEC) No 2658/87;
(b)
any other nomenclature which is wholly or partly based on the Combined Nomenclature or which provides for further subdivisions to it, and which is established by Union provisions governing specific fields with a view to the application of tariff measures relating to trade in goods;
(c)
the conventional or normal autonomous customs duty applicable to goods covered by the Combined Nomenclature;
(d)
the preferential tariff measures contained in agreements which the Union has concluded with certain countries or territories outside the customs territory of the Union or groups of such countries or territories;
(e)
preferential tariff measures adopted unilaterally by the Union in respect of certain countries or territories outside the customs territory of the Union or groups of such countries or territories;
(f)
autonomous measures providing for a reduction in, or exemption from, customs duty on certain goods;
(g)
favourable tariff treatment specified for certain goods, by reason of their nature or end-use, in the framework of measures referred to under points (c) to (f) or (h);
(h)
other tariff measures provided for by agricultural or commercial or other Union legislation.
3. Where the goods concerned fulfil the conditions included in the measures laid down in points (d) to (g) of paragraph 2, the measures referred to in those provisions shall apply, upon application by the declarant, instead of those provided for in point (c) of that paragraph. Such application may be made retrospectively, provided that the time-limits and conditions laid down in the relevant measure or in the Code are complied with.
4. Where application of the measures referred to in points (d) to (g) of paragraph 2, or the exemption from measures referred to in point (h) thereof, is restricted to a certain volume of imports or exports, such application or exemption shall, in the case of tariff quotas, cease as soon as the specified volume of imports or exports is reached.
In the case of tariff ceilings such application shall cease by virtue of a legal act of the Union.
5. The release for free circulation or the export of goods, to which the measures referred to in paragraphs 1 and 2 apply, may be made subject to surveillance.
Article 57
Tariff classification of goods
1. For the application of the Common Customs Tariff, tariff classification of goods shall consist in the determination of one of the subheadings or further subdivisions of the Combined Nomenclature under which those goods are to be classified.
2. For the application of non-tariff measures, tariff classification of goods shall consist in the determination of one of the subheadings or further subdivisions of the Combined Nomenclature, or of any other nomenclature which is established by Union provisions and which is wholly or partly based on the Combined Nomenclature or which provides for further subdivisions to it, under which those goods are to be classified.
3. The subheading or further subdivision determined in accordance with paragraphs 1 and 2 shall be used for the purpose of applying the measures linked to that subheading.
4. The Commission may adopt measures to determine the tariff classification of goods in accordance with paragraphs 1 and 2.
Article 58
Conferral of implementing powers
1. The Commission shall adopt, by means of implementing acts, measures on the uniform management of the tariff quotas and the tariff ceilings referred to in Article 56(4) and on the management of the surveillance of the release for free circulation or export of goods, referred to in Article 56(5).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
2. The Commission shall adopt, by means of implementing acts, the measures referred to in Article 57(4).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
On imperative grounds of urgency relating to such measures, duly justified by the need to rapidly ensure the correct and uniform application of the Combined Nomenclature, the Commission shall adopt immediately applicable implementing acts in accordance with the procedure referred to in Article 285(5).
Where the opinion of the committee referred to in Article 285(1) is to be obtained by written procedure, Article 285(6) shall apply.
CHAPTER 2
Origin of goods
Section 1
Non-preferential origin
Article 59
Scope
Articles 60 and 61 shall lay down rules for the determination of the non-preferential origin of goods for the purposes of applying the following:
(a)
the Common Customs Tariff, with the exception of the measures referred to in points (d) and (e) of Article 56(2);
(b)
measures, other than tariff measures, established by Union provisions governing specific fields relating to trade in goods; and
(c)
other Union measures relating to the origin of goods.
Article 60
Acquisition of origin
1. Goods wholly obtained in a single country or territory shall be regarded as having their origin in that country or territory.
2. Goods the production of which involves more than one country or territory shall be deemed to originate in the country or territory where they underwent their last, substantial, economically-justified processing or working, in an undertaking equipped for that purpose, resulting in the manufacture of a new product or representing an important stage of manufacture.
Article 61
Proof of origin
1. Where an origin has been indicated in the customs declaration pursuant to the customs legislation, the customs authorities may require the declarant to prove the origin of the goods.
2. Where proof of origin of goods is provided pursuant to the customs legislation or other Union legislation governing specific fields, the customs authorities may, in the event of reasonable doubt, require any additional evidence needed in order to ensure that the indication of origin complies with the rules laid down by the relevant Union legislation.
3. Where the exigencies of trade so require, a document proving origin may be issued in the Union in accordance with the rules of origin in force in the country or territory of destination or any other method identifying the country where the goods were wholly obtained or underwent their last substantial transformation.
Article 62
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, laying down the rules under which goods, whose determination of non-preferential origin is required for the purposes of applying the Union measures referred to in Article 59, are considered as wholly obtained in a single country or territory or to have undergone their last, substantial, economically-justified processing or working, in an undertaking equipped for that purpose, resulting in the manufacture of a new product or representing an important stage of manufacture in a country or territory, in accordance with Article 60.
Article 63
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt, by means of implementing acts, the procedural rules for the provision and verification of the proof of origin referred to in Article 61.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Preferential origin
Article 64
Preferential origin of goods
1. In order to benefit from the measures referred to in points (d) or (e) of Article 56(2) or from non-tariff preferential measures, goods shall comply with the rules on preferential origin referred to in paragraphs 2 to 5 of this Article.
2. In the case of goods benefiting from preferential measures contained in agreements which the Union has concluded with certain countries or territories outside the customs territory of the Union or with groups of such countries or territories, the rules on preferential origin shall be laid down in those agreements.
3. In the case of goods benefiting from preferential measures adopted unilaterally by the Union in respect of certain countries or territories outside the customs territory of the Union or groups of such countries or territories, other than those referred to in paragraph 5, the Commission shall adopt measures laying down the rules on preferential origin.
Those rules shall be based either on the criterion that goods are wholly obtained or on the criterion that goods result from sufficient processing or working.
4. In the case of goods benefiting from preferential measures applicable in trade between the customs territory of the Union and Ceuta and Melilla, as contained in Protocol 2 to the 1985 Act of Accession, the rules on preferential origin shall be adopted in accordance with Article 9 of that Protocol.
5. In the case of goods benefiting from preferential measures contained in preferential arrangements in favour of the overseas countries and territories associated with the Union, the rules on preferential origin shall be adopted in accordance with Article 203 TFEU.
6. Upon its own initiative or at the request of a beneficiary country or territory, the Commission may, for certain goods, grant that country or territory a temporary derogation from the rules on preferential origin referred to in paragraph 3.
The temporary derogation shall be justified by one of the following reasons:
(a)
internal or external factors temporarily deprive the beneficiary country or territory of the ability to comply with the rules on preferential origin;
(b)
the beneficiary country or territory requires time to prepare itself to comply with those rules.
A request for derogation shall be made in writing to the Commission by the beneficiary country or territory concerned. The request shall state the reasons, as indicated in the second subparagraph, why derogation is required and shall contain appropriate supporting documents.
The temporary derogation shall be limited to the duration of the effects of the internal or external factors giving rise to it or the length of time needed for the beneficiary country or territory to achieve compliance with the rules.
Where a derogation is granted, the beneficiary country or territory concerned shall comply with any requirements laid down as to information to be provided to the Commission concerning the use of the derogation and the management of the quantities for which the derogation is granted.
Article 65
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, laying down the rules on preferential origin referred to in Article 64(3).
Article 66
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt by means of implementing acts:
(a)
the procedural rules, referred to in Article 64(1), to facilitate the establishment in the Union of the preferential origin of goods;
(b)
a measure granting a beneficiary country or territory the temporary derogation referred to in Article 64(6).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 3
Determination of origin of specific goods
Article 67
Measures taken by the Commission
The Commission may adopt measures to determine the origin of specific goods in accordance with the rules of origin applicable to those goods.
Article 68
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt, by means of implementing acts, the measures referred to in Article 67. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
On imperative grounds of urgency relating to such measures, duly justified by the need to rapidly ensure the correct and uniform application of rules of origin, the Commission shall adopt immediately applicable implementing acts in accordance with the procedure referred to in Article 285(5).
Where the opinion of the committee referred to in Article 285(1) is to be obtained by written procedure, Article 285(6) shall apply.
CHAPTER 3
Value of goods for customs purposes
Article 69
Scope
The customs value of goods, for the purposes of applying the Common Customs Tariff and non-tariff measures laid down by Union provisions governing specific fields relating to trade in goods, shall be determined in accordance with Articles 70 and 74.
Article 70
Method of customs valuation based on the transaction value
1. The primary basis for the customs value of goods shall be the transaction value, that is the price actually paid or payable for the goods when sold for export to the customs territory of the Union, adjusted, where necessary.
2. The price actually paid or payable shall be the total payment made or to be made by the buyer to the seller or by the buyer to a third party for the benefit of the seller for the imported goods and include all payments made or to be made as a condition of sale of the imported goods.
3. The transaction value shall apply provided that all of the following conditions are fulfilled:
(a)
there are no restrictions as to the disposal or use of the goods by the buyer, other than any of the following:
(i)
restrictions imposed or required by a law or by the public authorities in the Union;
(ii)
limitations of the geographical area in which the goods may be resold;
(iii)
restrictions which do not substantially affect the customs value of the goods;
(b)
the sale or price is not subject to some condition or consideration for which a value cannot be determined with respect to the goods being valued;
(c)
no part of the proceeds of any subsequent resale, disposal or use of the goods by the buyer will accrue directly or indirectly to the seller, unless an appropriate adjustment can be made;
(d)
the buyer and seller are not related or the relationship did not influence the price.
Article 71
Elements of the transaction value
1. In determining the customs value under Article 70, the price actually paid or payable for the imported goods shall be supplemented by:
(a)
the following, to the extent that they are incurred by the buyer but are not included in the price actually paid or payable for the goods:
(i)
commissions and brokerage, except buying commissions;
(ii)
the cost of containers which are treated as being one, for customs purposes, with the goods in question; and
(iii)
the cost of packing, whether for labour or materials;
(b)
the value, apportioned as appropriate, of the following goods and services where supplied directly or indirectly by the buyer free of charge or at reduced cost for use in connection with the production and sale for export of the imported goods, to the extent that such value has not been included in the price actually paid or payable:
(i)
materials, components, parts and similar items incorporated into the imported goods;
(ii)
tools, dies, moulds and similar items used in the production of the imported goods;
(iii)
materials consumed in the production of the imported goods; and
(iv)
engineering, development, artwork, design work, and plans and sketches undertaken elsewhere than in the Union and necessary for the production of the imported goods;
(c)
royalties and licence fees related to the goods being valued that the buyer must pay, either directly or indirectly, as a condition of sale of the goods being valued, to the extent that such royalties and fees are not included in the price actually paid or payable;
(d)
the value of any part of the proceeds of any subsequent resale, disposal or use of the imported goods that accrues directly or indirectly to the seller; and
(e)
the following costs up to the place where goods are brought into the customs territory of the Union:
(i)
the cost of transport and insurance of the imported goods; and
(ii)
loading and handling charges associated with the transport of the imported goods.
2. Additions to the price actually paid or payable, pursuant to paragraph 1, shall be made only on the basis of objective and quantifiable data.
3. No additions shall be made to the price actually paid or payable in determining the customs value except as provided in this Article.
Article 72
Elements not to be included in the customs value
In determining the customs value under Article 70, none of the following shall be included:
(a)
the cost of transport of the imported goods after their entry into the customs territory of the Union;
(b)
charges for construction, erection, assembly, maintenance or technical assistance, undertaken after the entry into the customs territory of the Union of the imported goods such as industrial plants, machinery or equipment;
(c)
charges for interest under a financing arrangement entered into by the buyer and relating to the purchase of the imported goods, irrespective of whether the finance is provided by the seller or another person, provided that the financing arrangement has been made in writing and, where required, the buyer can demonstrate that the following conditions are fulfilled:
(i)
such goods are actually sold at the price declared as the price actually paid or payable;
(ii)
the claimed rate of interest does not exceed the level for such transactions prevailing in the country where, and at the time when, the finance was provided;
(d)
charges for the right to reproduce the imported goods in the Union;
(e)
buying commissions;
(f)
import duties or other charges payable in the Union by reason of the import or sale of the goods;
(g)
notwithstanding point (c) of Article 71(1), payments made by the buyer for the right to distribute or resell the imported goods, if such payments are not a condition of the sale for export to the Union of the goods.
Article 73
Simplification
The customs authorities may, upon application, authorise that the following amounts be determined on the basis of specific criteria, where they are not quantifiable on the date on which the customs declaration is accepted:
(a)
amounts which are to be included in the customs value in accordance with Article 70(2); and
(b)
the amounts referred to in Articles 71 and 72.
Article 74
Secondary methods of customs valuation
1. Where the customs value of goods cannot be determined under Article 70, it shall be determined by proceeding sequentially from points (a) to (d) of paragraph 2, until the first point under which the customs value of goods can be determined.
The order of application of points (c) and (d) of paragraph 2 shall be reversed if the declarant so requests.
2. The customs value, pursuant to paragraph 1, shall be:
(a)
the transaction value of identical goods sold for export to the customs territory of the Union and exported at or about the same time as the goods being valued;
(b)
the transaction value of similar goods sold for export to the customs territory of the Union and exported at or about the same time as the goods being valued;
(c)
the value based on the unit price at which the imported goods, or identical or similar imported goods, are sold within the customs territory of the Union in the greatest aggregate quantity to persons not related to the sellers; or
(d)
the computed value, consisting of the sum of:
(i)
the cost or value of materials and fabrication or other processing employed in producing the imported goods;
(ii)
an amount for profit and general expenses equal to that usually reflected in sales of goods of the same class or kind as the goods being valued which are made by producers in the country of export for export to the Union;
(iii)
the cost or value of the elements referred to in point (e) of Article 71(1).
3. Where the customs value cannot be determined under paragraph 1, it shall be determined on the basis of data available in the customs territory of the Union, using reasonable means consistent with the principles and general provisions of all of the following:
(a)
the agreement on implementation of Article VII of the General Agreement on Tariffs and Trade;
(b)
Article VII of the General Agreement on Tariffs and Trade;
(c)
this Chapter.
Article 75
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the conditions for granting the authorisation referred to in Article 73.
Article 76
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
determining the customs value in accordance with Articles 70(1) and (2) and Articles 71 and 72, including those for adjusting the price actually paid or payable;
(b)
the application of the conditions referred to in Article 70(3);
(c)
determining the customs value referred to in Article 74.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
TITLE III
CUSTOMS DEBT AND GUARANTEES
CHAPTER 1
Incurrence of a customs debt
Section 1
Customs debt on import
Article 77
Release for free circulation and temporary admission
1. A customs debt on import shall be incurred through the placing of non-Union goods liable to import duty under either of the following customs procedures:
(a)
release for free circulation, including under the end-use provisions;
(b)
temporary admission with partial relief from import duty.
2. A customs debt shall be incurred at the time of acceptance of the customs declaration.
3. The declarant shall be the debtor. In the event of indirect representation, the person on whose behalf the customs declaration is made shall also be a debtor.
Where a customs declaration in respect of one of the procedures referred to in paragraph 1 is drawn up on the basis of information which leads to all or part of the import duty not being collected, the person who provided the information required to draw up the declaration and who knew, or who ought reasonably to have known, that such information was false shall also be a debtor.
Article 78
Special provisions relating to non-originating goods
1. Where a prohibition of drawback of, or exemption from, import duty applies to non-originating goods used in the manufacture of products for which a proof of origin is issued or made out in the framework of a preferential arrangement between the Union and certain countries or territories outside the customs territory of the Union or groups of such countries or territories, a customs debt on import shall be incurred in respect of those non-originating goods, through the acceptance of the re-export declaration relating to the products in question.
2. Where a customs debt is incurred pursuant to paragraph 1, the amount of import duty corresponding to that debt shall be determined under the same conditions as in the case of a customs debt resulting from the acceptance, on the same date, of the customs declaration for release for free circulation of the non-originating goods used in the manufacture of the products in question for the purpose of ending the inward processing procedure.
3. Article 77(2) and (3) shall apply. However, in the case of non-Union goods as referred to in Article 270 the person who lodges the re-export declaration shall be the debtor. In the event of indirect representation, the person on whose behalf the declaration is lodged shall also be a debtor.
Article 79
Customs debt incurred through non-compliance
1. For goods liable to import duty, a customs debt on import shall be incurred through non-compliance with any of the following:
(a)
one of the obligations laid down in the customs legislation concerning the introduction of non-Union goods into the customs territory of the Union, their removal from customs supervision, or the movement, processing, storage, temporary storage, temporary admission or disposal of such goods within that territory;
(b)
one of the obligations laid down in the customs legislation concerning the end-use of goods within the customs territory of the Union;
(c)
a condition governing the placing of non-Union goods under a customs procedure or the granting, by virtue of the end-use of the goods, of duty exemption or a reduced rate of import duty.
2. The time at which the customs debt is incurred shall be either of the following:
(a)
the moment when the obligation the non-fulfilment of which gives rise to the customs debt is not met or ceases to be met;
(b)
the moment when a customs declaration is accepted for the placing of goods under a customs procedure where it is established subsequently that a condition governing the placing of the goods under that procedure or the granting of a duty exemption or a reduced rate of import duty by virtue of the end-use of the goods was not in fact fulfilled.
3. In cases referred to under points (a) and (b) of paragraph 1, the debtor shall be any of the following:
(a)
any person who was required to fulfil the obligations concerned;
(b)
any person who was aware or should reasonably have been aware that an obligation under the customs legislation was not fulfilled and who acted on behalf of the person who was obliged to fulfil the obligation, or who participated in the act which led to the non-fulfilment of the obligation;
(c)
any person who acquired or held the goods in question and who was aware or should reasonably have been aware at the time of acquiring or receiving the goods that an obligation under the customs legislation was not fulfilled.
4. In cases referred to under point (c) of paragraph 1, the debtor shall be the person who is required to comply with the conditions governing the placing of the goods under a customs procedure or the customs declaration of the goods placed under that customs procedure or the granting of a duty exemption or reduced rate of import duty by virtue of the end-use of the goods.
Where a customs declaration in respect of one of the customs procedures referred to in point (c) of paragraph 1 is drawn up, and any information required under the customs legislation relating to the conditions governing the placing of the goods under that customs procedure is given to the customs authorities, which leads to all or part of the import duty not being collected, the person who provided the information required to draw up the customs declaration and who knew, or who ought reasonably to have known, that such information was false shall also be a debtor.
Article 80
Deduction of an amount of import duty already paid
1. Where a customs debt is incurred, pursuant to Article 79(1) in respect of goods released for free circulation at a reduced rate of import duty on account of their end-use, the amount of import duty paid when the goods were released for free circulation shall be deducted from the amount of import duty corresponding to the customs debt.
The first subparagraph shall apply where a customs debt is incurred in respect of scrap and waste resulting from the destruction of such goods.
2. Where a customs debt is incurred, pursuant to Article 79(1) in respect of goods placed under temporary admission with partial relief from import duty, the amount of import duty paid under partial relief shall be deducted from the amount of import duty corresponding to the customs debt.
Section 2
Customs debt on export
Article 81
Export and outward processing
1. A customs debt on export shall be incurred through the placing of goods liable to export duty under the export procedure or the outward processing procedure.
2. The customs debt shall be incurred at the time of acceptance of the customs declaration.
3. The declarant shall be the debtor. In the event of indirect representation, the person on whose behalf the customs declaration is made shall also be a debtor.
Where a customs declaration is drawn up on the basis of information which leads to all or part of the export duty not being collected, the person who provided the information required for the declaration and who knew, or who should reasonably have known, that such information was false shall also be a debtor.
Article 82
Customs debt incurred through non-compliance
1. For goods liable to export duty, a customs debt on export shall be incurred through non-compliance with either of the following:
(a)
one of the obligations laid down in the customs legislation for the exit of the goods;
(b)
the conditions under which the goods were allowed to be taken out of the customs territory of the Union with total or partial relief from export duty.
2. The time at which the customs debt is incurred shall be one of the following:
(a)
the moment at which the goods are actually taken out of the customs territory of the Union without a customs declaration;
(b)
the moment at which the goods reach a destination other than that for which they were allowed to be taken out of the customs territory of the Union with total or partial relief from export duty;
(c)
should the customs authorities be unable to determine the moment referred to in point (b), the expiry of the time-limit set for the production of evidence that the conditions entitling the goods to such relief have been fulfilled.
3. In cases referred to under point (a) of paragraph 1, the debtor shall be any of the following:
(a)
any person who was required to fulfil the obligation concerned;
(b)
any person who was aware or should reasonably have been aware that the obligation concerned was not fulfilled and who acted on behalf of the person who was obliged to fulfil the obligation;
(c)
any person who participated in the act which led to the non-fulfilment of the obligation and who was aware or should reasonably have been aware that a customs declaration had not been lodged but should have been.
4. In cases referred to under point (b) of paragraph 1, the debtor shall be any person who is required to comply with the conditions under which the goods were allowed to be taken out of the customs territory of the Union with total or partial relief from export duty.
Section 3
Provisions common to customs debts incurred on import and export
Article 83
Prohibitions and restrictions
1. The customs debt on import or export shall be incurred even if it relates to goods which are subject to measures of prohibition or restriction on import or export of any kind.
2. However, no customs debt shall be incurred on either of the following:
(a)
the unlawful introduction into the customs territory of the Union of counterfeit currency;
(b)
the introduction into the customs territory of the Union of narcotic drugs and psychotropic substances other than where strictly supervised by the competent authorities with a view to their use for medical and scientific purposes.
3. For the purposes of penalties as applicable to customs offences, the customs debt shall nevertheless be deemed to have been incurred where, under the law of a Member State, import or export duty or the existence of a customs debt provide the basis for determining penalties.
Article 84
Several debtors
Where several persons are liable for payment of the amount of import or export duty corresponding to one customs debt, they shall be jointly and severally liable for payment of that amount.
Article 85
General rules for calculating the amount of import or export duty
1. The amount of import or export duty shall be determined on the basis of those rules for calculation of duty which were applicable to the goods concerned at the time at which the customs debt in respect of them was incurred.
2. Where it is not possible to determine precisely the time at which the customs debt is incurred, that time shall be deemed to be the time at which the customs authorities conclude that the goods are in a situation in which a customs debt has been incurred.
However, where the information available to the customs authorities enables them to establish that the customs debt had been incurred prior to the time at which they reached that conclusion, the customs debt shall be deemed to have been incurred at the earliest time that such a situation can be established.
Article 86
Special rules for calculating the amount of import duty
1. Where costs for storage or usual forms of handling have been incurred within the customs territory of the Union in respect of goods placed under a customs procedure or in temporary storage, such costs or the increase in value shall not be taken into account for the calculation of the amount of import duty where satisfactory proof of those costs is provided by the declarant.
However, the customs value, quantity, nature and origin of non-Union goods used in the operations shall be taken into account for the calculation of the amount of import duty.
2. Where the tariff classification of goods placed under a customs procedure changes as a result of usual forms of handling within the customs territory of the Union, the original tariff classification for the goods placed under the procedure shall be applied at the request of the declarant.
3. Where a customs debt is incurred for processed products resulting from the inward processing procedure, the amount of import duty corresponding to such debt shall, at the request of the declarant, be determined on the basis of the tariff classification, customs value, quantity, nature and origin of the goods placed under the inward processing procedure at the time of acceptance of the customs declaration relating to those goods.
4. In specific cases, the amount of import duty shall be determined in accordance with paragraphs 2 and 3 of this Article without a request of the declarant in order to avoid the circumvention of tariff measures referred to in point (h) of Article 56(2).
5. Where a customs debt is incurred for processed products resulting from the outward processing procedure or replacement products as referred to in Article 261(1), the amount of import duty shall be calculated on the basis of the cost of the processing operation undertaken outside the customs territory of the Union.
6. Where the customs legislation provides for a favourable tariff treatment of goods, or for relief or total or partial exemption from import or export duty pursuant to points (d) to (g) of Article 56(2), Articles 203, 204, 205 and 208 or Articles 259 to 262 of this Regulation or pursuant to Council Regulation (EC) No 1186/2009 of 16 November 2009 setting up a Community system of reliefs from customs duty (15) such favourable tariff treatment, relief or exemption shall also apply in cases where a customs debt is incurred pursuant to Articles 79 or 82 of this Regulation, on condition that the failure which led to the incurrence of a customs debt did not constitute an attempt at deception.
Article 87
Place where the customs debt is incurred
1. A customs debt shall be incurred at the place where the customs declaration or the re-export declaration referred to in Articles 77, 78 and 81 is lodged.
In all other cases, the place where a customs debt is incurred shall be the place where the events from which it arises occur.
If it is not possible to determine that place, the customs debt shall be incurred at the place where the customs authorities conclude that the goods are in a situation in which a customs debt is incurred.
2. If the goods have been placed under a customs procedure which has not been discharged or when a temporary storage did not end properly, and the place where the customs debt is incurred cannot be determined pursuant to the second or third subparagraphs of paragraph 1 within a specific time-limit, the customs debt shall be incurred at the place where the goods were either placed under the procedure concerned or were introduced into the customs territory of the Union under that procedure or were in temporary storage.
3. Where the information available to the customs authorities enables them to establish that the customs debt may have been incurred in several places, the customs debt shall be deemed to have been incurred at the place where it was first incurred.
4. If a customs authority establishes that a customs debt has been incurred under Article 79 or Article 82 in another Member State and the amount of import or export duty corresponding to that debt is lower than EUR 10 000, the customs debt shall be deemed to have been incurred in the Member State where the finding was made.
Article 88
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the rules for the calculation of the amount of import or export duty applicable to goods for which a customs debt is incurred in the context of a special procedure, which supplement the rules laid down in Articles 85 and 86;
(b)
the cases referred to in Article 86(4);
(c)
the time-limit referred to in Article 87(2).
CHAPTER 2
Guarantee for a potential or existing customs debt
Article 89
General provisions
1. This Chapter shall apply to guarantees both for customs debts which have been incurred and for those which may be incurred, unless otherwise specified.
2. Where the customs authorities require a guarantee for a potential or existing customs debt to be provided, that guarantee shall cover the amount of import or export duty and the other charges due in connection with the import or export of the goods where:
(a)
the guarantee is used for the placing of goods under the Union transit procedure; or
(b)
the guarantee may be used in more than one Member State.
A guarantee which may not be used outside the Member State where it is required shall be valid only in that Member State and shall cover at least the amount of import or export duty.
3. Where the customs authorities require a guarantee to be provided, it shall be required from the debtor or the person who may become the debtor. They may also permit the guarantee to be provided by a person other than the person from whom it is required.
4. Without prejudice to Article 97, the customs authorities shall require only one guarantee to be provided in respect of specific goods or a specific declaration.
The guarantee provided for a specific declaration shall apply to the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and other charges in respect of all goods covered by or released against that declaration, whether or not that declaration is correct.
If the guarantee has not been released, it may also be used, within the limits of the secured amount, for the recovery of amounts of import or export duty and other charges payable following post-release control of those goods.
5. Upon application by the person referred to in paragraph 3 of this Article, the customs authorities may, in accordance with Article 95(1), (2) and (3), authorise the provision of a comprehensive guarantee to cover the amount of import or export duty corresponding to the customs debt in respect of two or more operations, declarations or customs procedures.
6. The customs authorities shall monitor the guarantee.
7. No guarantee shall be required from States, regional and local government authorities or other bodies governed by public law, in respect of the activities in which they engage as public authorities.
8. No guarantee shall be required in any of the following situations:
(a)
goods carried on the Rhine, the Rhine waterways, the Danube or the Danube waterways;
(b)
goods carried by a fixed transport installation;
(c)
in specific cases where goods are placed under the temporary admission procedure;
(d)
goods placed under the Union transit procedure using the simplification referred to in point (e) of Article 233(4) and carried by sea or air between Union ports or between Union airports.
9. The customs authorities may waive the requirement for provision of a guarantee where the amount of import or export duty to be secured does not exceed the statistical value threshold for declarations laid down in Article 3(4) of Regulation (EC) No 471/2009 of the European Parliament and of the Council of 6 May 2009 on Community statistics relating to external trade with non-member countries (16).
Article 90
Compulsory guarantee
1. Where it is compulsory for a guarantee to be provided, the customs authorities shall fix the amount of such guarantee at a level equal to the precise amount of import or export duty corresponding to the customs debt and of other charges where that amount can be established with certainty at the time when the guarantee is required.
Where it is not possible to establish the precise amount, the guarantee shall be fixed at the maximum amount, as estimated by the customs authorities, of import or export duty corresponding to the customs debt and of other charges which have been or may be incurred.
2. Without prejudice to Article 95 where a comprehensive guarantee is provided for the amount of import or export duty corresponding to customs debts and other charges which vary in amount over time, the amount of such guarantee shall be set at a level enabling the amount of import or export duty corresponding to customs debts and other charges to be covered at all times.
Article 91
Optional guarantee
Where the provision of a guarantee is optional, such guarantee shall in any case be required by the customs authorities if they consider that the amount of import or export duty corresponding to a customs debt and other charges are not certain to be paid within the prescribed period. Its amount shall be fixed by those authorities so as not to exceed the level referred to in Article 90.
Article 92
Provision of a guarantee
1. A guarantee may be provided in one of the following forms:
(a)
by a cash deposit or by any other means of payment recognised by the customs authorities as being equivalent to a cash deposit, made in euro or in the currency of the Member State in which the guarantee is required;
(b)
by an undertaking given by a guarantor;
(c)
by another form of guarantee which provides equivalent assurance that the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and other charges will be paid.
2. A guarantee in the form of a cash deposit or any other equivalent means of payment shall be given in accordance with the provisions in force in the Member State in which the guarantee is required.
Where a guarantee is given by making a cash deposit or any other equivalent means of payment, no interest thereon shall be payable by the customs authorities.
Article 93
Choice of guarantee
The person required to provide a guarantee may choose between the forms of guarantee laid down in Article 92(1).
However, the customs authorities may refuse to accept the form of guarantee chosen where it is incompatible with the proper functioning of the customs procedure concerned.
The customs authorities may require that the form of guarantee chosen be maintained for a specific period.
Article 94
Guarantor
1. The guarantor referred to in point (b) of Article 92(1) shall be a third person established in the customs territory of the Union. The guarantor shall be approved by the customs authorities requiring the guarantee, unless the guarantor is a credit institution, financial institution or insurance company accredited in the Union in accordance with Union provisions in force.
2. The guarantor shall undertake in writing to pay the secured amount of import or export duty corresponding to a customs debt and other charges.
3. The customs authorities may refuse to approve the guarantor or the type of guarantee proposed where either does not appear certain to ensure payment within the prescribed period of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and of other charges.
Article 95
Comprehensive guarantee
1. The authorisation referred to in Article 89(5) shall be granted only to persons who satisfy all of the following conditions:
(a)
they are established in the customs territory of the Union;
(b)
they fulfil the criteria laid down in point (a) of Article 39;
(c)
they are regular users of the customs procedures involved or operators of temporary storage facilities or they fulfil the criteria laid down in point (d) of Article 39.
2. Where a comprehensive guarantee is to be provided for customs debts and other charges which may be incurred, an economic operator may be authorised to use a comprehensive guarantee with a reduced amount or to have a guarantee waiver, provided that he or she fulfils the criteria laid down in points (b) and (c) of Article 39.
3. Where a comprehensive guarantee is to be provided for customs debts and other charges which have been incurred, an authorised economic operator for customs simplification shall, upon application, be authorised to use a comprehensive guarantee with a reduced amount.
4. The comprehensive guarantee with a reduced amount referred to in paragraph 3 shall be equivalent to the provision of a guarantee.
Article 96
Temporary prohibitions relating to the use of comprehensive guarantees
1. In the context of special procedures or temporary storage, the Commission may decide to temporarily prohibit recourse to any of the following:
(a)
the comprehensive guarantee for a reduced amount or a guarantee waiver referred to in Article 95(2);
(b)
the comprehensive guarantee referred to in Article 95, in respect of goods which have been identified as being subject to large-scale fraud.
2. Where point (a) or point (b) of paragraph 1 of this Article applies, recourse to the comprehensive guarantee for a reduced amount or a guarantee waiver or recourse to the comprehensive guarantee referred to in Article 95 may be authorised where the person concerned fulfils either of the following conditions:
(a)
that person can show that no customs debt has arisen in respect of the goods in question in the course of operations which that person has undertaken in the two years preceding the decision referred to in paragraph 1;
(b)
where customs debts have arisen in the two years preceding the decision referred to in paragraph 1, the person concerned can show that those debts were fully paid by the debtor or debtors or the guarantor within the prescribed time-limit.
To obtain authorisation to use a temporarily prohibited comprehensive guarantee, the person concerned must also fulfil the criteria laid down in points (b) and (c) of Article 39.
Article 97
Additional or replacement guarantee
Where the customs authorities establish that the guarantee provided does not ensure, or is no longer certain or sufficient to ensure, payment within the prescribed period of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and other charges, they shall require any of the persons referred to in Article 89(3) either to provide an additional guarantee or to replace the original guarantee with a new guarantee, according to his choice.
Article 98
Release of the guarantee
1. The customs authorities shall release the guarantee immediately when the customs debt or liability for other charges is extinguished or can no longer arise.
2. Where the customs debt or liability for other charges has been extinguished in part, or may arise only in respect of part of the amount which has been secured, a corresponding part of the guarantee shall be released accordingly at the request of the person concerned, unless the amount involved does not justify such action.
Article 99
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the specific cases, referred to in point (c) of Article 89(8), where no guarantee is required for goods placed under the temporary admission procedure;
(b)
the form of the guarantee, referred to in point (c) of Article 92(1), and the rules concerning the guarantor referred to in Article 94;
(c)
the conditions for the granting of an authorisation to use a comprehensive guarantee with a reduced amount or to have a guarantee waiver referred to in Article 95(2);
(d)
time-limits for the release of a guarantee.
Article 100
Conferral of implementing powers
1. The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules:
(a)
for determining the amount of the guarantee, including the reduced amount referred to in Article 95(2) and (3);
(b)
regarding the provision and the monitoring of the guarantee referred to in Article 89, the revocation and cancellation of the undertaking given by the guarantor referred to in Article 94, and the release of the guarantee referred to in Article 98;
(c)
regarding the temporary prohibitions referred to in Article 96.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
2. The Commission shall adopt the measures referred to in Article 96 by means of implementing acts.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
On imperative grounds of urgency relating to such measures, duly justified by the need to rapidly enhance the protection of the financial interests of the Union and of its Member States, the Commission shall adopt immediately applicable implementing acts in accordance with the procedure referred to in Article 285(5).
Where the opinion of the committee referred to in Article 285(1) is to be obtained by written procedure, Article 285(6) shall apply.
CHAPTER 3
Recovery, payment, repayment and remission of the amount of import or export duty
Section 1
Determination of the amount of import or export duty, notification of the customs debt and entry in the accounts
Article 101
Determination of the amount of import or export duty
1. The amount of import or export duty payable shall be determined by the customs authorities responsible for the place where the customs debt is incurred, or is deemed to have been incurred in accordance with Article 87, as soon as they have the necessary information.
2. Without prejudice to Article 48, the customs authorities may accept the amount of import or export duty payable determined by the declarant.
3. Where the amount of import or export duty payable does not result in a whole number, that amount may be rounded.
Where the amount referred in the first subparagraph is expressed in euros, rounding may not be more than a rounding up or down to the nearest whole number.
A Member State whose currency is not the euro may either apply mutatis mutandis the provisions of the second subparagraph or derogate from that subparagraph, provided that the rules applicable on rounding do not have a greater financial impact than the rule set out in the second subparagraph.
Article 102
Notification of the customs debt
1. The customs debt shall be notified to the debtor in the form prescribed at the place where the customs debt is incurred, or is deemed to have been incurred in accordance with Article 87.
The notification referred to in the first subparagraph shall not be made in any of the following cases:
(a)
where, pending a final determination of the amount of import or export duty, a provisional commercial policy measure taking the form of a duty has been imposed;
(b)
where the amount of import or export duty payable exceeds that determined on the basis of a decision made in accordance with Article 33;
(c)
where the original decision not to notify the customs debt or to notify it with an amount of import or export duty at a figure less than the amount of import or export duty payable was taken on the basis of general provisions invalidated at a later date by a court decision;
(d)
where the customs authorities are exempted under the customs legislation from notification of the customs debt.
2. Where the amount of import or export duty payable is equal to the amount entered in the customs declaration, release of the goods by the customs authorities shall be equivalent to notifying the debtor of the customs debt.
3. Where paragraph 2 does not apply, the customs debt shall be notified to the debtor by the customs authorities when they are in a position to determine the amount of import or export duty payable and take a decision thereon.
However, where the notification of the customs debt would prejudice a criminal investigation, the customs authorities may defer that notification until such time as it no longer prejudices the criminal investigation.
4. Provided that payment has been guaranteed, the customs debt corresponding to the total amount of import or export duty relating to all the goods released to one and the same person during a period fixed by the customs authorities may be notified at the end of that period. The period fixed by the customs authorities shall not exceed 31 days.
Article 103
Limitation of the customs debt
1. No customs debt shall be notified to the debtor after the expiry of a period of three years from the date on which the customs debt was incurred.
2. Where the customs debt is incurred as the result of an act which, at the time it was committed, was liable to give rise to criminal court proceedings, the three-year period laid down in paragraph 1 shall be extended to a period of a minimum of five years and a maximum of 10 years in accordance with national law.
3. The periods laid down in paragraphs 1 and 2 shall be suspended where:
(a)
an appeal is lodged in accordance with Article 44; such suspension shall apply from the date on which the appeal is lodged and shall last for the duration of the appeal proceedings; or
(b)
the customs authorities communicate to the debtor, in accordance with Article 22(6), the grounds on which they intend to notify the customs debt; such suspension shall apply from the date of that communication until the end of the period within which the debtor is given the opportunity to express his or her point of view.
4. Where a customs debt is reinstated pursuant to Article 116(7), the periods laid down in paragraphs 1 and 2 shall be considered as suspended from the date on which the application for repayment or remission was submitted in accordance with Article 121, until the date on which the decision on the repayment or remission was taken.
Article 104
Entry in the accounts
1. The customs authorities referred to in Article 101 shall enter in their accounts, in accordance with the national legislation, the amount of import or export duty payable as determined in accordance with that Article.
The first subparagraph shall not apply in cases referred to in the second subparagraph of Article 102(1).
2. The customs authorities need not enter in the accounts amounts of import or export duty which, pursuant to Article 103, correspond to a customs debt which could no longer be notified to the debtor.
3. Member States shall determine the practical procedures for the entry in the accounts of the amounts of import or export duty. Those procedures may differ according to whether, in view of the circumstances in which the customs debt was incurred, the customs authorities are satisfied that those amounts will be paid.
Article 105
Time of entry in the accounts
1. Where a customs debt is incurred as a result of the acceptance of the customs declaration of goods for a customs procedure, other than temporary admission with partial relief from import duty, or of any other act having the same legal effect as such acceptance, the customs authorities shall enter the amount of import or export duty payable in the accounts within 14 days of the release of the goods.
However, provided that payment has been guaranteed, the total amount of import or export duty relating to all the goods released to one and the same person during a period fixed by the customs authorities, which may not exceed 31 days, may be covered by a single entry in the accounts at the end of that period. Such entry in the accounts shall take place within 14 days of the expiry of the period concerned.
2. Where goods may be released subject to certain conditions which govern either the determination of the amount of import or export duty payable or its collection, entry in the accounts shall take place within 14 days of the day on which the amount of import or export duty payable is determined or the obligation to pay that duty is fixed.
However, where the customs debt relates to a provisional commercial policy measure taking the form of a duty, the amount of import or export duty payable shall be entered in the accounts within two months of the date of publication in the Official Journal of the European Union of the Regulation establishing the definitive commercial policy measure.
3. Where a customs debt is incurred in circumstances not covered by paragraph 1, the amount of import or export duty payable shall be entered in the accounts within 14 days of the date on which the customs authorities are in a position to determine the amount of import or export duty in question and take a decision.
4. Paragraph 3 shall apply with regard to the amount of import or export duty to be recovered or which remains to be recovered where the amount of import or export duty payable has not been entered in the accounts in accordance with paragraphs 1, 2 and 3, or has been determined and entered in the accounts at a level lower than the amount payable.
5. The time-limits for entry in the accounts laid down in paragraphs 1, 2 and 3 shall not apply in unforeseeable circumstances or in cases of force majeure.
6. The entry in the accounts may be deferred in the case referred to in the second subparagraph of Article 102(3), until such time as the notification of the customs debt no longer prejudices a criminal investigation.
Article 106
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the cases referred to in point (d) of Article 102(1) where the customs authorities are exempted from notification of the customs debt.
Article 107
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt, by means of implementing acts, measures to ensure mutual assistance between the customs authorities in case of incurrence of a customs debt.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Payment of the amount of import or export duty
Article 108
General time-limits for payment and suspension of the time-limit for payment
1. Amounts of import or export duty, corresponding to a customs debt notified in accordance with Article 102, shall be paid by the debtor within the period prescribed by the customs authorities.
Without prejudice to Article 45(2), that period shall not exceed 10 days following notification to the debtor of the customs debt. In the case of aggregation of entries in the accounts under the conditions laid down in the second subparagraph of Article 105(1), it shall be so fixed as not to enable the debtor to obtain a longer period for payment than if he or she had been granted deferred payment in accordance with Article 110.
The customs authorities may extend that period upon application by the debtor where the amount of import or export duty payable has been determined in the course of post-release control as referred to in Article 48. Without prejudice to Article 112(1), such extensions shall not exceed the time necessary for the debtor to take the appropriate steps to discharge his or her obligation.
2. If the debtor is entitled to any of the payment facilities laid down in Articles 110 to 112, payment shall be made within the period or periods specified in relation to those facilities.
3. The time-limit for payment of the amount of import or export duty corresponding to a customs debt shall be suspended in any of the following cases:
(a)
where an application for remission of duty is made in accordance with Article 121;
(b)
where goods are to be confiscated, destroyed or abandoned to the State;
(c)
where the customs debt was incurred pursuant to Article 79 and there is more than one debtor.
Article 109
Payment
1. Payment shall be made in cash or by any other means with similar discharging effect, including by adjustment of a credit balance, in accordance with national legislation.
2. Payment may be made by a third person instead of the debtor.
3. The debtor may in any case pay all or part of the amount of import or export duty without awaiting expiry of the period he or she has been granted for payment.
Article 110
Deferment of payment
The customs authorities shall, upon application by the person concerned and upon provision of a guarantee, authorise deferment of payment of the duty payable in any of the following ways:
(a)
separately in respect of each amount of import or export duty entered in the accounts in accordance with the first subparagraph of Article 105(1), or Article 105(4);
(b)
globally in respect of all amounts of import or export duty entered in the accounts in accordance with the first subparagraph of Article 105(1) during a period fixed by the customs authorities and not exceeding 31 days;
(c)
globally in respect of all amounts of import or export duty forming a single entry in accordance with the second subparagraph of Article 105(1).
Article 111
Periods for which payment is deferred
1. The period for which payment is deferred under Article 110 shall be 30 days.
2. Where payment is deferred in accordance with point (a) of Article 110, the period shall begin on the day following that on which the customs debt is notified to the debtor.
3. Where payment is deferred in accordance with point (b) of Article 110, the period shall begin on the day following that on which the aggregation period ends. It shall be reduced by the number of days corresponding to half the number of days covered by the aggregation period.
4. Where payment is deferred in accordance with point (c) of Article 110, the period shall begin on the day following the end of the period fixed for release of the goods in question. It shall be reduced by the number of days corresponding to half the number of days covered by the period concerned.
5. Where the number of days in the periods referred to in paragraphs 3 and 4 is an odd number, the number of days to be deducted from the 30-day period pursuant to those paragraphs shall be equal to half the next lowest even number.
6. Where the periods referred to in paragraphs 3 and 4 are weeks, Member States may provide that the amount of import or export duty in respect of which payment has been deferred is to be paid on the Friday of the fourth week following the week in question at the latest.
If those periods are months, Member States may provide that the amount of import or export duty in respect of which payment has been deferred is to be paid by the 16th day of the month following the month in question.
Article 112
Other payment facilities
1. The customs authorities may grant the debtor payment facilities other than deferred payment on condition that a guarantee is provided.
2. Where facilities are granted pursuant to paragraph 1, credit interest shall be charged on the amount of import or export duty.
For a Member State whose currency is the euro, the rate of credit interest shall be equal to the interest rate as published in the Official Journal of the European Union, C series, which the European Central Bank applied to its main refinancing operations, on the first day of the month in which the due date fell, increased by one percentage point.
For a Member State whose currency is not the euro, the rate of credit interest shall be equal to the rate applied on the first day of the month in question by the National Central Bank for its main refinancing operations, increased by one percentage point, or, for a Member State for which the National Central Bank rate is not available, the most equivalent rate applied on the first day of the month in question on the Member State's money market, increased by one percentage point.
3. The customs authorities may refrain from requiring a guarantee or from charging credit interest where it is established, on the basis of a documented assessment of the situation of the debtor, that this would create serious economic or social difficulties.
4. The customs authorities shall refrain from charging credit interest where the amount for each recovery action is less than EUR 10.
Article 113
Enforcement of payment
Where the amount of import or export duty payable has not been paid within the prescribed period, the customs authorities shall secure payment of that amount by all means available to them under the law of the Member State concerned.
Article 114
Interest on arrears
1. Interest on arrears shall be charged on the amount of import or export duty from the date of expiry of the prescribed period until the date of payment.
For a Member State whose currency is the euro, the rate of interest on arrears shall be equal to the interest rate as published in the Official Journal of the European Union, C series, which the European Central Bank applied to its main refinancing operations, on the first day of the month in which the due date fell, increased by two percentage points.
For a Member State whose currency is not the euro, the rate of interest on arrears shall be equal to the rate applied on the first day of the month in question by the National Central Bank for its main refinancing operations, increased by two percentage points, or, for a Member State for which the National Central Bank rate is not available, the most equivalent rate applied on the first day of the month in question on the Member State's money market, increased by two percentage points.
2. Where the customs debt is incurred on the basis of Article 79 or 82, or where the notification of the customs debt results from a post-release control, interest on arrears shall be charged over and above the amount of import or export duty, from the date on which the customs debt was incurred until the date of its notification.
The rate of interest on arrears shall be set in accordance with paragraph 1.
3. The customs authorities may refrain from charging interest on arrears where it is established, on the basis of a documented assessment of the situation of the debtor, that to charge it would create serious economic or social difficulties.
4. The customs authorities shall refrain from charging interest on arrears where the amount for each recovery action is less than EUR 10.
Article 115
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the rules for the suspension of the time-limit for payment of the amount of import or export duty corresponding to a customs debt referred to in Article 108(3) and the period of suspension.
Section 3
Repayment and remission
Article 116
General provisions
1. Subject to the conditions laid down in this Section, amounts of import or export duty shall be repaid or remitted on any of the following grounds:
(a)
overcharged amounts of import or export duty;
(b)
defective goods or goods not complying with the terms of the contract;
(c)
error by the competent authorities;
(d)
equity.
Where an amount of import or export duty has been paid and the corresponding customs declaration is invalidated in accordance with Article 174, that amount shall be repaid.
2. The customs authorities shall repay or remit the amount of import or export duty referred to in paragraph 1 where it is EUR 10 or more, except where the person concerned requests the repayment or remission of a lower amount.
3. Where the customs authorities consider that repayment or remission should be granted on the basis of Article 119 or 120, the Member State concerned shall transmit the file to the Commission for decision in any of the following cases:
(a)
where the customs authorities consider that the special circumstances are the result of the Commission failing in its obligations;
(b)
where the customs authorities consider that the Commission committed an error within the meaning of Article 119;
(c)
where the circumstances of the case relate to the findings of a Union investigation carried out under Council Regulation (EC) No 515/97 of 13 March 1997 on mutual assistance between the administrative authorities of the Member States and cooperation between the latter and the Commission to ensure the correct application of the law on customs and agricultural matters (17), or under any other Union legislation or any agreement concluded by the Union with countries or groups of countries in which provision is made for carrying out such Union investigations;
(d)
where the amount for which the person concerned may be liable in respect of one or more import or export operations equals or exceeds EUR 500 000 as a result of an error or special circumstances.
Notwithstanding the first subparagraph, files shall not be transmitted in either of the following situations:
(a)
where the Commission has already adopted a decision on a case involving comparable issues of fact and of law;
(b)
where the Commission is already considering a case involving comparable issues of fact and of law.
4. Subject to the rules of competence for a decision, where the customs authorities themselves discover within the periods referred to in Article 121(1) that an amount of import or export duty is repayable or remissible pursuant to Articles 117, 119 or 120 they shall repay or remit on their own initiative.
5. No repayment or remission shall be granted when the situation which led to the notification of the customs debt results from deception by the debtor.
6. Repayment shall not give rise to the payment of interest by the customs authorities concerned.
However, interest shall be paid where a decision granting repayment is not implemented within three months of the date on which that decision was taken, unless the failure to meet the deadline was outside the control of the customs authorities.
In such cases, the interest shall be paid from the date of expiry of the three-month period until the date of repayment. The rate of interest shall be established in accordance with Article 112.
7. Where the customs authorities have granted repayment or remission in error, the original customs debt shall be reinstated insofar as it is not time-barred under Article 103.
In such cases, any interest paid under the second subparagraph of paragraph 5 shall be reimbursed.
Article 117
Overcharged amounts of import or export duty
1. An amount of import or export duty shall be repaid or remitted insofar as the amount corresponding to the customs debt initially notified exceeds the amount payable, or the customs debt was notified to the debtor contrary to points (c) or (d) of Article 102(1).
2. Where the application for repayment or remission is based on the existence, at the time when the declaration for release for free circulation was accepted, of a reduced or zero rate of import duty on the goods under a tariff quota, a tariff ceiling or other favourable tariff measures, repayment or remission shall be granted provided that, at the time of lodging the application accompanied by the necessary documents, either of the following conditions are fulfilled:
(a)
in the case of a tariff quota, its volume has not been exhausted;
(b)
in other cases, the rate of duty normally due has not been re-established.
Article 118
Defective goods or goods not complying with the terms of the contract
1. An amount of import duty shall be repaid or remitted if the notification of the customs debt relates to goods which have been rejected by the importer because, at the time of release, they were defective or did not comply with the terms of the contract on the basis of which they were imported.
Defective goods shall be deemed to include goods damaged before their release.
2. Notwithstanding paragraph 3, repayment or remission shall be granted provided the goods have not been used, except for such initial use as may have been necessary to establish that they were defective or did not comply with the terms of the contract and provided they are taken out of the customs territory of the Union.
3. Repayment or remission shall not be granted where:
(a)
the goods, before being released for free circulation, were placed under a special procedure for testing, unless it is established that the fact that the goods were defective or did not comply with the terms of the contract could not normally have been detected in the course of such tests;
(b)
the defective nature of the goods was taken into consideration in drawing up the terms of the contract, in particular the price, before the goods were placed under a customs procedure involving the incurrence of a customs debt; or
(c)
the goods are sold by the applicant after it has been ascertained that they are defective or do not comply with the terms of the contract.
4. Instead of being taken out of the customs territory of the Union, and upon application by the person concerned, the customs authorities shall authorise that the goods be placed under the inward processing procedure, including for destruction, or the external transit, the customs warehousing or the free zone procedure.
Article 119
Error by the competent authorities
1. In cases other than those referred to in the second subparagraph of Article 116(1) and in Articles 117, 118 and 120, an amount of import or export duty shall be repaid or remitted where, as a result of an error on the part of the competent authorities, the amount corresponding to the customs debt initially notified was lower than the amount payable, provided the following conditions are met:
(a)
the debtor could not reasonably have detected that error; and
(b)
the debtor was acting in good faith.
2. Where the conditions laid down in Article 117(2) are not fulfilled, repayment or remission shall be granted where failure to apply the reduced or zero rate of duty was as a result of an error on the part of the customs authorities and the customs declaration for release for free circulation contained all the particulars and was accompanied by all the documents necessary for application of the reduced or zero rate.
3. Where the preferential treatment of the goods is granted on the basis of a system of administrative cooperation involving the authorities of a country or territory outside the customs territory of the Union, the issue of a certificate by those authorities, should it prove to be incorrect, shall constitute an error which could not reasonably have been detected within the meaning of point (a) of paragraph 1.
The issue of an incorrect certificate shall not, however, constitute an error where the certificate is based on an incorrect account of the facts provided by the exporter, except where it is evident that the issuing authorities were aware or should have been aware that the goods did not satisfy the conditions laid down for entitlement to the preferential treatment.
The debtor shall be considered to be in good faith if he or she can demonstrate that, during the period of the trading operations concerned, he or she has taken due care to ensure that all the conditions for the preferential treatment have been fulfilled.
The debtor may not rely on a plea of good faith if the Commission has published a notice in the Official Journal of the European Union stating that there are grounds for doubt concerning the proper application of the preferential arrangements by the beneficiary country or territory.
Article 120
Equity
1. In cases other than those referred to in the second subparagraph of Article 116(1) and in Articles 117, 118 and 119 an amount of import or export duty shall be repaid or remitted in the interest of equity where a customs debt is incurred under special circumstances in which no deception or obvious negligence may be attributed to the debtor.
2. The special circumstances referred to in paragraph 1 shall be deemed to exist where it is clear from the circumstances of the case that the debtor is in an exceptional situation as compared with other operators engaged in the same business, and that, in the absence of such circumstances, he or she would not have suffered disadvantage by the collection of the amount of import or export duty.
Article 121
Procedure for repayment and remission
1. Applications for repayment or remission in accordance with Article 116 shall be submitted to the customs authorities within the following periods:
(a)
in the case of overcharged, amounts of import or export duty, error by the competent authorities or equity, within three years of the date of notification of the customs debt;
(b)
in the case of defective goods or goods not complying with the terms of the contract, within one year of the date of notification of the customs debt;
(c)
in the case of invalidation of a customs declaration, within the period specified in the rules applicable to invalidation.
The period specified in points (a) and (b) of the first subparagraph shall be extended where the applicant provides evidence that he or she was prevented from submitting an application within the prescribed period as a result of unforeseeable circumstances or force majeure.
2. Where the customs authorities are not in a position, on the basis of the grounds adduced, to grant repayment or remission of an amount of import or export duty, it is required to examine the merits of an application for repayment or remission in the light of the other grounds for repayment or remission referred to in Article 116.
3. Where an appeal has been lodged under Article 44 against the notification of the customs debt, the relevant period specified in the first subparagraph of paragraph 1 shall be suspended, from the date on which the appeal is lodged, for the duration of the appeal proceedings.
4. Where a customs authority grants repayment or remission in accordance with Articles 119 and 120, the Member State concerned shall inform the Commission thereof.
Article 122
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, laying down the rules with which it has to comply when taking a decision referred to in Article 116(3) and in particular on the following:
(a)
the conditions for the acceptance of the file;
(b)
the time-limit to take a decision and the suspension of that time-limit;
(c)
the communication of the grounds on which the Commission intends to base its decision, before taking a decision which would adversely affect the person concerned;
(d)
the notification of the decision;
(e)
the consequences of a failure to take a decision or to notify such decision.
Article 123
Conferral of implementing powers
1. The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
repayment and remission, as referred to in Article 116;
(b)
informing the Commission in accordance with Article 121(4) and the information to be provided.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
2. The Commission shall adopt the decision referred to in Article 116(3) by means of implementing acts.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the advisory procedure referred to in Article 285(2).
Where the opinion of the committee referred to in Article 285(1) is to be obtained by written procedure, Article 285(6) shall apply.
CHAPTER 4
Extinguishment of a customs debt
Article 124
Extinguishment
1. Without prejudice to the provisions in force relating to non-recovery of the amount of import or export duty corresponding to a customs debt in the event of the judicially established insolvency of the debtor, a customs debt on import or export shall be extinguished in any of the following ways:
(a)
where the debtor can no longer be notified of the customs debt, in accordance with Article 103;
(b)
by payment of the amount of import or export duty;
(c)
subject to paragraph 5, by remission of the amount of import or export duty;
(d)
where, in respect of goods declared for a customs procedure entailing the obligation to pay import or export duty, the customs declaration is invalidated;
(e)
where goods liable to import or export duty are confiscated or seized and simultaneously or subsequently confiscated;
(f)
where goods liable to import or export duty are destroyed under customs supervision or abandoned to the State;
(g)
where the disappearance of the goods or the non-fulfilment of obligations arising from the customs legislation results from the total destruction or irretrievable loss of those goods as a result of the actual nature of the goods or unforeseeable circumstances or force majeure, or as a consequence of instruction by the customs authorities; for the purpose of this point, goods shall be considered as irretrievably lost when they have been rendered unusable by any person;
(h)
where the customs debt was incurred pursuant to Article 79 or 82 and where the following conditions are fulfilled:
(i)
the failure which led to the incurrence of a customs debt had no significant effect on the correct operation of the customs procedure concerned and did not constitute an attempt at deception;
(ii)
all of the formalities necessary to regularise the situation of the goods are subsequently carried out;
(i)
where goods released for free circulation duty-free, or at a reduced rate of import duty by virtue of their end-use, have been exported with the permission of the customs authorities;
(j)
where it was incurred pursuant to Article 78 and where the formalities carried out in order to enable the preferential tariff treatment referred to in that Article to be granted are cancelled;
(k)
where, subject to paragraph 6, the customs debt was incurred pursuant to Article 79 and evidence is provided to the satisfaction of the customs authorities that the goods have not been used or consumed and have been taken out of the customs territory of the Union.
2. In the cases referred to in point (e) of paragraph 1, the customs debt shall, nevertheless, for the purposes of penalties applicable to customs offences, be deemed not to have been extinguished where, under the law of a Member State, import or export duty or the existence of a customs debt provide the basis for determining penalties.
3. Where, in accordance with point (g) of paragraph 1, a customs debt is extinguished in respect of goods released for free circulation duty-free or at a reduced rate of import duty on account of their end-use, any scrap or waste resulting from their destruction shall be deemed to be non-Union goods.
4. The provisions in force pertaining to standard rates for irretrievable loss due to the nature of goods shall apply where the person concerned fails to show that the real loss exceeds that calculated by applying the standard rate for the goods in question.
5. Where several persons are liable for payment of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and remission is granted, the customs debt shall be extinguished only in respect of the person or persons to whom the remission is granted.
6. In the case referred to in point (k) of paragraph 1, the customs debt shall not be extinguished in respect of any person or persons who attempted deception.
7. Where the customs debt was incurred pursuant to Article 79, it shall be extinguished with regard to the person whose behaviour did not involve any attempt at deception and who contributed to the fight against fraud.
Article 125
Application of penalties
Where the customs debt is extinguished on the basis of point (h) of Article 124(1), Member States shall not be precluded from the application of penalties for failure to comply with the customs legislation.
Article 126
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the list of failures with no significant effect on the correct operation of the customs procedure concerned and to supplement point (i) of point (h) of Article 124(1).
TITLE IV
GOODS BROUGHT INTO THE CUSTOMS TERRITORY OF THE UNION
CHAPTER 1
Entry summary declaration
Article 127
Lodging of an entry summary declaration
1. Goods brought into the customs territory of the Union shall be covered by an entry summary declaration.
2. The obligation referred to in paragraph 1 shall be waived:
(a)
for means of transport and the goods carried thereon only passing through the territorial waters or the airspace of the customs territory of the Union without a stop within that territory; and
(b)
in other cases, where duly justified by the type of goods or traffic, or where required by international agreements.
3. The entry summary declaration shall be lodged at the customs office of first entry within a specific time-limit, before the goods are brought into the customs territory of the Union.
Customs authorities may allow the entry summary declaration to be lodged at another customs office, provided that the latter immediately communicates or makes available electronically the necessary particulars to the customs office of first entry.
4. The entry summary declaration shall be lodged by the carrier.
Notwithstanding the obligations of the carrier, the entry summary declaration may be lodged instead by one of the following persons:
(a)
the importer or consignee or other person in whose name or on whose behalf the carrier acts;
(b)
any person who is able to present the goods in question or have them presented at the customs office of entry.
5. The entry summary declaration shall contain the particulars necessary for risk analysis for security and safety purposes.
6. In specific cases, where all the particulars referred to in paragraph 5 cannot be obtained from the persons referred to in paragraph 4, other persons holding those particulars and the appropriate rights to provide them may be required to provide those particulars.
7. Customs authorities may accept that commercial, port or transport information systems are used for the lodging of an entry summary declaration provided such systems contain the necessary particulars for such declaration and those particulars are available within a specific time-limit, before the goods are brought into the customs territory of the Union.
8. Customs authorities may accept, instead of the lodging of the entry summary declaration, the lodging of a notification and access to the particulars of an entry summary declaration in the economic operator's computer system.
Article 128
Risk analysis
The customs office referred to in Article 127(3) shall, within a specific time-limit, ensure that a risk analysis is carried out, primarily for security and safety purposes, on the basis of the entry summary declaration referred to in Article 127(1) or the particulars referred to in Article 127(8) and shall take the necessary measures based on the results of that risk analysis.
Article 129
Amendment and invalidation of an entry summary declaration
1. The declarant may, upon application, be permitted to amend one or more particulars of the entry summary declaration after it has been lodged.
No amendment shall be possible after any of the following:
(a)
the customs authorities have informed the person who lodged the entry summary declaration that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that the particulars of the entry summary declaration are incorrect;
(c)
the goods have already been presented to customs.
2. When the goods for which an entry summary declaration has been lodged are not brought into the customs territory of the Union, the customs authorities shall invalidate that declaration in either of the following cases:
(a)
upon application by the declarant;
(b)
within 200 days after the lodging of the declaration.
Article 130
Declarations lodged instead of an entry summary declaration
1. The customs office referred to in Article 127(3) may waive the lodging of an entry summary declaration in respect of goods for which, prior to the expiry of the time-limit for lodging that declaration, a customs declaration is lodged. In that case, the customs declaration shall contain at least the particulars necessary for the entry summary declaration. Until such time as the customs declaration is accepted in accordance with Article 172, it shall have the status of an entry summary declaration.
2. The customs office referred to in Article 127(3) may waive the lodging of an entry summary declaration in respect of goods for which, prior to the expiry of the time-limit for lodging that declaration, a temporary storage declaration is lodged. That declaration shall contain at least the particulars necessary for the entry summary declaration. Until such time as the goods declared are presented to customs in accordance with Article 139, the temporary storage declaration shall have the status of an entry summary declaration.
Article 131
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the cases where the obligation to lodge an entry summary declaration is waived, in accordance with point (c) of Article 127(2);
(b)
the specific time-limit referred to in Article 127(3) and (7), within which the entry summary declaration is to be lodged before the goods are brought into the customs territory of the Union, taking into account the type of goods or traffic;
(c)
the cases referred to in Article 127(6) and the other persons who may be required to provide particulars of the entry summary declaration in those cases.
Article 132
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts:
(a)
the procedural rules for lodging the entry summary declaration referred to in Article 127;
(b)
the procedural rules and the provision of particulars of the entry summary declaration by the other persons referred to in Article 127(6);
(c)
the time-limit within which a risk analysis is to be carried out and the necessary measures to be taken, in accordance with Article 128;
(d)
the procedural rules for amending the entry summary declaration, in accordance with Article 129(1);
(e)
the procedural rules for invalidating the entry summary declaration in accordance with Article 129(2), taking into account the proper management of the entry of the goods.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 2
Arrival of goods
Section 1
Entry of goods into the customs territory of the Union
Article 133
Notification of arrival of a sea-going vessel or of an aircraft
1. The operator of a sea-going vessel or of an aircraft entering the customs territory of the Union shall notify the arrival to the customs office of first entry upon arrival of the means of transport.
Where information on arrival of a sea-going vessel or of an aircraft is available to the customs authorities they may waive the notification referred to in the first subparagraph.
2. Customs authorities may accept that port or airport systems or other available methods of information be used to notify the arrival of the means of transport.
Article 134
Customs supervision
1. Goods brought into the customs territory of the Union shall, from the time of their entry, be subject to customs supervision and may be subject to customs controls. Where applicable, they shall be subject to such prohibitions and restrictions as are justified on grounds of, inter alia, public morality, public policy or public security, the protection of the health and life of humans, animals or plants, the protection of the environment, the protection of national treasures possessing artistic, historic or archaeological value and the protection of industrial or commercial property, including controls on drug precursors, goods infringing certain intellectual property rights and cash, as well as to the implementation of fishery conservation and management measures and of commercial policy measures.
They shall remain under such supervision for as long as is necessary to determine their customs status and shall not be removed therefrom without the permission of the customs authorities.
Without prejudice to Article 254, Union goods shall not be subject to customs supervision once their customs status is established.
Non-Union goods shall remain under customs supervision until their customs status is changed, or they are taken out of the customs territory of the Union or destroyed.
2. The holder of goods under customs supervision may, with the permission of the customs authorities, at any time examine the goods or take samples, in particular in order to determine their tariff classification, customs value or customs status.
Article 135
Conveyance to the appropriate place
1. The person who brings goods into the customs territory of the Union shall convey them without delay, by the route specified by the customs authorities and in accordance with their instructions, if any, to the customs office designated by the customs authorities, or to any other place designated or approved by those authorities, or into a free zone.
2. Goods brought into a free zone shall be brought into that free zone directly, either by sea or air or, if by land, without passing through another part of the customs territory of the Union, where the free zone adjoins the land frontier between a Member State and a third country.
3. Any person who assumes responsibility for the carriage of goods after they have been brought into the customs territory of the Union shall become responsible for compliance with the obligations laid down in paragraphs 1 and 2.
4. Goods which, although still outside the customs territory of the Union, may be subject to customs controls by the customs authority of a Member State as a result of an agreement concluded with the relevant country or territory outside the customs territory of the Union, shall be treated in the same way as goods brought into the customs territory of the Union.
5. Paragraphs 1 and 2 shall not preclude application of special rules with respect to goods transported within frontier zones or in pipelines and wires as well as for traffic of negligible economic importance such as letters, postcards and printed matter and their electronic equivalents held on other media or to goods carried by travellers, provided that customs supervision and customs control possibilities are not thereby jeopardised.
6. Paragraph 1 shall not apply to means of transport and goods carried thereon only passing through the territorial waters or the airspace of the customs territory of the Union without a stop within that territory.
Article 136
Intra-Union air and sea services
Articles 127 to 130 and 133, Article 135(1) and Articles 137, 139 to 141, and 144 to 149 shall not apply to non-Union goods and goods referred to in Article 155, which have temporarily left the customs territory of the Union while moving between two points in that territory by sea or air, provided they have been carried by direct route without a stop outside the customs territory of the Union.
Article 137
Conveyance under special circumstances
1. Where, by reason of unforeseeable circumstances or force majeure, the obligation laid down in Article 135(1) cannot be complied with, the person bound by that obligation or any other person acting on that person's behalf shall inform the customs authorities of the situation without delay. Where the unforeseeable circumstances or force majeure do not result in total loss of the goods, the customs authorities shall also be informed of their precise location.
2. Where, by reason of unforeseeable circumstances or force majeure, a vessel or aircraft covered by Article 135(6) is forced to put into port or to land temporarily in the customs territory of the Union and the obligation laid down in Article 135(1) cannot be complied with, the person who brought the vessel or aircraft into the customs territory of the Union, or any other person acting on that person's behalf, shall inform the customs authorities of the situation without delay.
3. The customs authorities shall determine the measures to be taken in order to permit customs supervision of the goods referred to in paragraph 1, or of the vessel or aircraft and any goods thereon in the circumstances specified in paragraph 2, and to ensure, where appropriate, that they are subsequently conveyed to a customs office or other place designated or approved by the authorities.
Article 138
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules on:
(a)
the notification of arrival referred to in Article 133;
(b)
the conveyance of goods referred to in Article 135(5).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Presentation, unloading and examination of goods
Article 139
Presentation of goods to customs
1. Goods brought into the customs territory of the Union shall be presented to customs immediately upon their arrival at the designated customs office or any other place designated or approved by the customs authorities or in the free zone by one of the following persons:
(a)
the person who brought the goods into the customs territory of the Union;
(b)
the person in whose name or on whose behalf the person who brought the goods into that territory acts;
(c)
the person who assumed responsibility for carriage of the goods after they were brought into the customs territory of the Union.
2. Goods which are brought into the customs territory of the Union by sea or air and which remain on board the same means of transport for carriage, shall be presented to customs only at the port or airport where they are unloaded or transhipped. However, goods brought into the customs territory of the Union which are unloaded and reloaded onto the same means of transport during its voyage in order to enable the unloading or loading of other goods, shall not be presented to customs at that port or airport.
3. Notwithstanding the obligations of the person described in paragraph 1, presentation of the goods may be effected instead by one of the following persons:
(a)
any person who immediately places the goods under a customs procedure;
(b)
the holder of an authorisation for the operation of storage facilities or any person who carries out an activity in a free zone.
4. The person presenting the goods shall make a reference to the entry summary declaration or, in the cases referred to in Article 130, the customs declaration or temporary storage declaration which has been lodged in respect of the goods, except where the obligation to lodge an entry summary declaration is waived.
5. Where non-Union goods presented to customs are not covered by an entry summary declaration, and except where the obligation to lodge such declaration is waived, one of the persons referred to in Article 127(4) shall, without prejudice to Article 127(6), lodge immediately such declaration or shall instead lodge a customs declaration or temporary storage declaration.
6. Paragraph 1 shall not preclude application of special rules with respect to goods transported within frontier zones or in pipelines and wires as well as for traffic of negligible economic importance such as letters, postcards and printed matter and their electronic equivalents held on other media or to goods carried by travellers, provided that customs supervision and customs control possibilities are not thereby jeopardised.
7. Goods presented to customs shall not be removed from the place where they have been presented without the permission of the customs authorities.
Article 140
Unloading and examination of goods
1. Goods shall be unloaded or trans-shipped from the means of transport carrying them solely with the authorisation of the customs authorities in places designated or approved by those authorities.
However, such authorisation shall not be required in the event of an imminent danger necessitating the immediate unloading of all or part of the goods. In that case, the customs authorities shall immediately be informed accordingly.
2. The customs authorities may at any time require goods to be unloaded and unpacked for the purpose of examining them, taking samples or examining the means of transport carrying them.
Article 141
Goods moved under transit
1. Article 135(2) to (6) and Articles 139, 140 and 144 to 149 shall not apply when goods already under a transit procedure are brought into the customs territory of the Union.
2. Articles 140 and 144 to 149 shall apply to non-Union goods moved under a transit procedure, once such goods have been presented to the customs office of destination in the customs territory of the Union in accordance with the rules governing the transit procedure.
Article 142
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, in order to determine the conditions for approving the places referred to in Article 139(1).
Article 143
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules regarding the presentation of goods to customs referred to in Article 139.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 3
Temporary storage of goods
Article 144
Goods in temporary storage
Non-Union goods shall be in temporary storage from the moment they are presented to customs.
Article 145
Temporary storage declaration
1. Non-Union goods presented to customs shall be covered by a temporary storage declaration containing all the particulars necessary for the application of the provisions governing temporary storage.
2. Documents related to goods in temporary storage shall be provided to the customs authorities where Union legislation so requires or where necessary for customs controls.
3. The temporary storage declaration shall be lodged by one of the persons referred to in Article 139(1) or (2) at the latest at the time of the presentation of the goods to customs.
4. The temporary storage declaration shall, unless the obligation to lodge an entry summary declaration is waived, include a reference to any entry summary declaration lodged for the goods presented to customs, except where they have already been in temporary storage or have been placed under a customs procedure and have not left the customs territory of the Union.
5. Customs authorities may accept that the temporary storage declaration also takes one of the following forms:
(a)
a reference to any entry summary declaration lodged for the goods concerned, supplemented by the particulars of a temporary storage declaration;
(b)
a manifest or another transport document, provided that it contains the particulars of a temporary storage declaration, including a reference to any entry summary declaration for the goods concerned.
6. Customs authorities may accept that commercial, port or transport information systems are used to lodge a temporary storage declaration provided that they contain the necessary particulars for such declaration and these particulars are available in accordance with paragraph 3.
7. Articles 188 to 193 shall apply to the temporary storage declaration.
8. The temporary storage declaration may be used also for the purpose of:
(a)
the notification of arrival referred to in Article 133; or
(b)
the presentation of the goods to customs referred to in Article 139, insofar as it fulfils the conditions laid down in those provisions.
9. A temporary storage declaration shall not be required where, at the latest at the time of the presentation of the goods to customs, their customs status as Union goods is determined in accordance with Articles 153 to 156.
10. The temporary storage declaration shall be kept by, or be accessible to, the customs authorities for the purpose of verifying that the goods to which it relates are subsequently placed under a customs procedure or re-exported in accordance with Article 149.
11. For the purpose of paragraphs 1 to 10, where non-Union goods moved under a transit procedure are presented to customs at an office of destination within the customs territory of the Union, the particulars for the transit operation concerned shall be deemed to be the temporary storage declaration, provided they meet the requirements for that purpose. However, the holder of the goods may lodge a temporary storage declaration after the end of the transit procedure.
Article 146
Amendment and invalidation of a temporary storage declaration
1. The declarant shall, upon application, be permitted to amend one or more particulars of the temporary storage declaration after it has been lodged. The amendment shall not render the declaration applicable to goods other than those which it originally covered.
No amendment shall be possible after any of the following:
(a)
the customs authorities have informed the person who lodged the declaration that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that particulars of the declaration are incorrect.
2. Where the goods for which a temporary storage declaration has been lodged are not presented to customs, the customs authorities shall invalidate that declaration in either of the following cases:
(a)
upon application by the declarant;
(b)
within 30 days after the lodging of the declaration.
Article 147
Conditions and responsibilities for the temporary storage of goods
1. Goods in temporary storage shall be stored only in temporary storage facilities in accordance with Article 148 or, where justified, in other places designated or approved by the customs authorities.
2. Without prejudice to Article 134(2), goods in temporary storage shall be subject only to such forms of handling as are designed to ensure their preservation in an unaltered state without modifying their appearance or technical characteristics.
3. The holder of the authorisation referred to in Article 148 or the person storing the goods in the cases where the goods are stored in other places designated or approved by the customs authorities, shall be responsible for all of the following:
(a)
ensuring that goods in temporary storage are not removed from customs supervision;
(b)
fulfilling the obligations arising from the storage of goods in temporary storage.
4. Where, for any reason, goods cannot be maintained in temporary storage, the customs authorities shall without delay take all measures necessary to regularise the situation of the goods in accordance with Articles 197, 198 and 199.
Article 148
Authorisation for the operation of temporary storage facilities
1. An authorisation from the customs authorities shall be required for the operation of temporary storage facilities. Such authorisation shall not be required where the operator of the temporary storage facility is the customs authority itself.
The conditions under which the operation of temporary storage facilities is permitted shall be set out in the authorisation.
2. The authorisation referred to in paragraph 1 shall be granted only to persons who satisfy all of the following conditions:
(a)
they are established in the customs territory of the Union;
(b)
they provide the necessary assurance of the proper conduct of the operations; an authorised economic operator for customs simplifications shall be deemed to fulfil that condition insofar as the operation of temporary storage facilities is taken into account in the authorisation referred to in point (a) of Article 38(2);
(c)
they provide a guarantee in accordance with Article 89.
Where a comprehensive guarantee is provided, compliance with the obligations attached to that guarantee shall be monitored by appropriate audit.
3. The authorisation referred to in paragraph 1 shall be granted only where the customs authorities are able to exercise customs supervision without having to introduce administrative arrangements which are disproportionate to the economic needs involved.
4. The holder of the authorisation shall keep appropriate records in a form approved by the customs authorities.
The records shall contain the information and the particulars which enable the customs authorities to supervise the operation of the temporary storage facilities, in particular with regard to the identification of the goods stored, their customs status and their movements.
An authorised economic operator for customs simplifications shall be deemed to comply with the obligation referred to in the first and second subparagraphs, insofar as his or her records are appropriate for the purpose of the operation of temporary storage.
5. The customs authorities may authorise the holder of the authorisation to move goods in temporary storage between different temporary storage facilities under the condition that such movements would not increase the risk of fraud, as follows:
(a)
such movement takes place under the responsibility of one customs authority;
(b)
such movement is covered by only one authorisation, issued to an authorised economic operator for customs simplifications; or
(c)
in other cases of movement.
6. The customs authorities may, where an economic need exists and customs supervision will not be adversely affected, authorise the storage of Union goods in a temporary storage facility. Those goods shall not be regarded as goods in temporary storage.
Article 149
End of temporary storage
Non-Union goods in temporary storage shall be placed under a customs procedure or re-exported within 90 days.
Article 150
Choice of a customs procedure
Except where otherwise provided, the declarant shall be free to choose the customs procedure under which to place the goods, under the conditions for that procedure, irrespective of their nature or quantity, or their country of origin, consignment or destination.
Article 151
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the conditions for approving the places referred to in Article 147(1);
(b)
the conditions for granting the authorisation for the operation of temporary storage facilities, referred to in Article 148;
(c)
the cases of movement referred to in point (c) of Article 148(5).
Article 152
Conferral of implementing power
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
lodging the temporary storage declaration referred to in Article 145;
(b)
amending the temporary storage declaration, in accordance with Article 146(1);
(c)
invalidating the temporary storage declaration, in accordance with Article 146(2);
(d)
the movement of goods in temporary storage referred to in Article 148(5).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
TITLE V
GENERAL RULES ON CUSTOMS STATUS, PLACING GOODS UNDER A CUSTOMS PROCEDURE, VERIFICATION, RELEASE AND DISPOSAL OF GOODS
CHAPTER 1
Customs status of goods
Article 153
Presumption of customs status of Union goods
1. All goods in the customs territory of the Union shall be presumed to have the customs status of Union goods, unless it is established that they are not Union goods.
2. In specific cases, where the presumption laid down in paragraph 1 does not apply, the customs status of Union goods shall need to be proven.
3. In specific cases, goods wholly obtained in the customs territory of the Union do not have the customs status of Union goods if they are obtained from goods in temporary storage or placed under the external transit procedure, a storage procedure, the temporary admission procedure or the inward processing procedure.
Article 154
Loss of customs status of Union goods
Union goods shall become non-Union goods in the following cases:
(a)
where they are taken out of the customs territory of the Union, insofar as the rules on internal transit do not apply;
(b)
where they have been placed under the external transit procedure, a storage procedure or the inward processing procedure, insofar as the customs legislation so allows;
(c)
where they have been placed under the end-use procedure and are either subsequently abandoned to the State, or are destroyed and waste remains;
(d)
where the declaration for release for free circulation is invalidated after release of the goods.
Article 155
Union goods leaving the customs territory of the Union temporarily
1. In the cases referred to in points (b) to (f) of Article 227(2), goods shall keep their customs status as Union goods only if that status is established under certain conditions and by means laid down in the customs legislation.
2. In specific cases, Union goods may move, without being subject to a customs procedure, from one point to another within the customs territory of the Union and temporarily out of that territory without alteration of their customs status.
Article 156
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the cases where the presumption laid down in Article 153(1) does not apply;
(b)
the conditions for granting facilitation in the establishment of the proof of customs status of Union goods;
(c)
the cases where the goods referred to in Article 153(3) do not have the customs status of Union goods;
(d)
the cases where the customs status of goods referred to in Article 155(2) is not altered.
Article 157
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for the provision and verification of the proof of the customs status of Union goods.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 2
Placing goods under a customs procedure
Section 1
General provisions
Article 158
Customs declaration of goods and customs supervision of Union goods
1. All goods intended to be placed under a customs procedure, except for the free zone procedure, shall be covered by a customs declaration appropriate for the particular procedure.
2. In specific cases, other than those referred to in Article 6(2), a customs declaration may be lodged using means other than electronic data-processing techniques.
3. Union goods declared for export, internal Union transit or outward processing shall be subject to customs supervision from the time of acceptance of the declaration referred to in paragraph 1 until such time as they are taken out of the customs territory of the Union or are abandoned to the State or destroyed or the customs declaration is invalidated.
Article 159
Competent customs offices
1. Except where Union legislation provides otherwise, Member States shall determine the location and competence of the various customs offices situated in their territory.
2. Member States shall ensure that official opening hours are fixed for those offices that are reasonable and appropriate, taking into account the nature of the traffic and of the goods and the customs procedures under which they are to be placed, so that the flow of international traffic is neither hindered nor distorted.
3. Except where otherwise provided, the competent customs office for placing the goods under a customs procedure shall be the customs office responsible for the place where the goods are presented to customs.
Article 160
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the cases where a customs declaration may be lodged using means other than electronic data-processing techniques in accordance with Article 158(2).
Article 161
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
determining the competent customs offices other than the one referred to in Article 159(3), including customs offices of entry and customs offices of exit;
(b)
lodging the customs declaration in the cases referred to in Article 158(2).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Standard customs declarations
Article 162
Content of a standard customs declaration
Standard customs declarations shall contain all the particulars necessary for application of the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared.
Article 163
Supporting documents
1. The supporting documents required for the application of the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared shall be in the declarant's possession and at the disposal of the customs authorities at the time when the customs declaration is lodged.
2. Supporting documents shall be provided to the customs authorities where Union legislation so requires or where necessary for customs controls.
3. In specific cases, economic operators may draw up the supporting documents provided they are authorised to do so by the customs authorities.
Article 164
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, laying down the rules for granting the authorisation referred to in Article 163(3).
Article 165
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules:
(a)
for lodging the standard customs declaration referred to in Article 162;
(b)
on the making available of the supporting documents referred to in Article 163(1).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 3
Simplified customs declarations
Article 166
Simplified declaration
1. The customs authorities may accept that a person has goods placed under a customs procedure on the basis of a simplified declaration which may omit certain of the particulars referred to in Article 162 or the supporting documents referred to in Article 163.
2. The regular use of a simplified declaration referred to in paragraph 1 shall be subject to an authorisation from the customs authorities.
Article 167
Supplementary declaration
1. In the case of a simplified declaration pursuant to Article 166 or of an entry in the declarant's records pursuant to Article 182, the declarant shall lodge a supplementary declaration containing the particulars necessary for the customs procedure concerned at the competent customs office within a specific time-limit.
In the case of a simplified declaration pursuant to Article 166, the necessary supporting documents shall be in the declarant's possession and at the disposal of the customs authorities within a specific time-limit.
The supplementary declaration may be of a general, periodic or recapitulative nature.
2. The obligation to lodge a supplementary declaration shall be waived in the following cases:
(a)
where the goods are placed under a customs warehousing procedure;
(b)
in other specific cases.
3. The customs authorities may waive the requirement to lodge a supplementary declaration where the following conditions apply:
(a)
the simplified declaration concerns goods the value and quantity of which is below the statistical threshold;
(b)
the simplified declaration already contains all the information needed for the customs procedure concerned; and
(c)
the simplified declaration is not made by entry in the declarant's records.
4. The simplified declaration referred to in Article 166 or the entry in the declarant's records referred to in Article 182, and the supplementary declaration shall be deemed to constitute a single, indivisible instrument taking effect, respectively, on the date on which the simplified declaration is accepted in accordance with Article 172 and on the date on which the goods are entered in the declarant's records.
5. The place where the supplementary declaration is to be lodged shall be deemed, for the purposes of Article 87, to be the place where the customs declaration has been lodged.
Article 168
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the conditions for granting the authorisation referred to in Article 166(2);
(b)
the specific time-limit referred to in the first subparagraph of Article 167(1) within which the supplementary declaration is to be lodged;
(c)
the specific time-limit referred to in the second subparagraph of Article 167(1) within which supporting documents are to be in the possession of the declarant;
(d)
the specific cases where the obligation to lodge a supplementary declaration is waived in accordance with point (b) of Article 167(2).
Article 169
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for lodging:
(a)
the simplified declaration referred to in Article 166;
(b)
the supplementary declaration referred to in Article 167.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 4
Provisions applying to all customs declarations
Article 170
Lodging a customs declaration
1. Without prejudice to Article 167(1), a customs declaration may be lodged by any person who is able to provide all of the information which is required for the application of the provisions governing the customs procedure in respect of which the goods are declared. That person shall also be able to present the goods in question or to have them presented to customs.
However, where acceptance of a customs declaration imposes particular obligations on a specific person, that declaration shall be lodged by that person or by his or her representative.
2. The declarant shall be established in the customs territory of the Union.
3. By way of derogation from paragraph 2, the following declarants shall not be required to be established in the customs territory of the Union:
(a)
persons who lodge a customs declaration for transit or temporary admission;
(b)
persons, who occasionally lodge a customs declaration, including for end-use or inward processing, provided that the customs authorities consider this to be justified;
(c)
persons who are established in a country the territory of which is adjacent to the customs territory of the Union, and who present the goods to which the customs declaration refers at a Union border customs office adjacent to that country, provided that the country in which the persons are established grants reciprocal benefits to persons established in the customs territory of the Union.
4. Customs declarations shall be authenticated.
Article 171
Lodging a customs declaration prior to the presentation of the goods
A customs declaration may be lodged prior to the expected presentation of the goods to customs. If the goods are not presented within 30 days of lodging of the customs declaration, the customs declaration shall be deemed not to have been lodged.
Article 172
Acceptance of a customs declaration
1. Customs declarations which comply with the conditions laid down in this Chapter shall be accepted by the customs authorities immediately, provided that the goods to which they refer have been presented to customs.
2. The date of acceptance of the customs declaration by the customs authorities shall, except where otherwise provided, be the date to be used for the application of the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared and for all other import or export formalities.
Article 173
Amendment of a customs declaration
1. The declarant shall, upon application, be permitted to amend one or more of the particulars of the customs declaration after that declaration has been accepted by customs. The amendment shall not render the customs declaration applicable to goods other than those which it originally covered.
2. No such amendment shall be permitted where it is applied for after any of the following events:
(a)
the customs authorities have informed the declarant that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that the particulars of the customs declaration are incorrect;
(c)
the customs authorities have released the goods.
3. Upon application by the declarant, within three years of the date of acceptance of the customs declaration, the amendment of the customs declaration may be permitted after release of the goods in order for the declarant to comply with his or her obligations relating to the placing of the goods under the customs procedure concerned.
Article 174
Invalidation of a customs declaration
1. The customs authorities shall, upon application by the declarant, invalidate a customs declaration already accepted in either of the following cases:
(a)
where they are satisfied that the goods are immediately to be placed under another customs procedure;
(b)
where they are satisfied that, as a result of special circumstances, the placing of the goods under the customs procedure for which they were declared is no longer justified.
However, where the customs authorities have informed the declarant of their intention to examine the goods, an application for invalidation of the customs declaration shall not be accepted before the examination has taken place.
2. The customs declaration shall not be invalidated after the goods have been released unless where otherwise provided.
Article 175
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the cases where the customs declaration is invalidated after the release of the goods, as referred to in Article 174(2).
Article 176
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
lodging a customs declaration in accordance with Article 171;
(b)
accepting a customs declaration as referred to in Article 172, including the application of those rules in the cases referred to in Article 179;
(c)
amending the customs declaration after the release of the goods in accordance with Article 173(3).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 5
Other simplifications
Article 177
Simplification of the drawing-up of customs declarations for goods falling under different tariff subheadings
1. Where a consignment is made up of goods falling within different tariff subheadings, and dealing with each of those goods in accordance with its tariff subheading for the purpose of drawing-up the customs declaration would entail a burden of work and expense disproportionate to the import or export duty chargeable, the customs authorities may, upon application by the declarant, agree that import or export duty be charged on the whole consignment on the basis of the tariff subheading of the goods which are subject to the highest rate of import or export duty.
2. Customs authorities shall refuse the use of the simplification referred to in paragraph 1 to goods subject to prohibitions or restrictions or excise duty where the correct classification is necessary to apply the measure.
Article 178
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt, by means of implementing acts, measures for the determination of the tariff subheading for the application of Article 177(1).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 179
Centralised clearance
1. The customs authorities may, upon application, authorise a person to lodge at a customs office responsible for the place where such person is established, a customs declaration for goods which are presented to customs at another customs office.
The requirement for the authorisation referred to in the first subparagraph may be waived where the customs declaration is lodged and the goods presented to customs offices under the responsibility of one customs authority.
2. The applicant for the authorisation referred to in paragraph 1 shall be an authorised economic operator for customs simplifications.
3. The customs office at which the customs declaration is lodged shall:
(a)
supervise the placing of the goods under the customs procedure concerned;
(b)
carry out the customs controls for the verification of the customs declaration, referred to in points (a) and (b) of Article 188;
(c)
where justified, request that the customs office at which the goods are presented carry out the customs controls for the verification of the customs declaration referred to in points (c) and (d) of Article 188; and
(d)
carry out the customs formalities for the recovery of the amount of import or export duty corresponding to any customs debt.
4. The customs office at which the customs declaration is lodged and the customs office at which the goods are presented shall exchange the information necessary for the verification of the customs declaration and for the release of the goods.
5. The customs office at which the goods are presented shall, without prejudice to its own controls pertaining to goods brought into or taken out of the customs territory of the Union, carry out the customs controls referred to in point (c) of paragraph 3 and provide the customs office at which the customs declaration is lodged with the results of these controls.
6. The customs office at which the customs declaration is lodged shall release the goods in accordance with Articles 194 and 195, taking into account:
(a)
the results of its own controls for the verification of the customs declaration;
(b)
the results of the controls carried out by the customs office at which the goods are presented for the verification of the customs declaration and the controls pertaining to goods brought into or taken out of the customs territory of the Union.
Article 180
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the conditions for granting the authorisation referred to in the first subparagraph of Article 179(1).
Article 181
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules concerning:
(a)
the centralised clearance, including the relevant customs formalities and controls, referred to in Article 179;
(b)
the waiver from the obligation for goods to be presented referred to in Article 182(3) in the context of centralised clearance.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 182
Entry in the declarant's records
1. The customs authorities may, upon application, authorise a person to lodge a customs declaration, including a simplified declaration, in the form of an entry in the declarant's records, provided that the particulars of that declaration are at the disposal of the customs authorities in the declarant's electronic system at the time when the customs declaration in the form of an entry in the declarant's records is lodged.
2. The customs declaration shall be deemed to have been accepted at the moment at which the goods are entered in the records.
3. The customs authorities may, upon application, waive the obligation for the goods to be presented. In that case, the goods shall be deemed to have been released at the moment of entry in the declarant's records.
That waiver may be granted where all of the following conditions are fulfilled:
(a)
the declarant is an authorised economic operator for customs simplifications;
(b)
the nature and flow of the goods concerned so warrant and are known by the customs authority;
(c)
the supervising customs office has access to all the information it considers necessary to enable it to exercise its right to examine the goods should the need arise;
(d)
at the time of the entry into the records, the goods are no longer subject to prohibitions or restrictions, except where otherwise provided in the authorisation.
However, the supervising customs office may, in specific situations, request that the goods be presented.
4. The conditions under which the release of the goods is allowed shall be set out in the authorisation.
Article 183
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the conditions for granting the authorisation referred to in Article 182(1).
Article 184
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules on entry in the declarant's records referred to in Article 182, including the relevant customs formalities and controls.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 185
Self-assessment
1. Customs authorities may, upon application, authorise an economic operator to carry out certain customs formalities which are to be carried out by the customs authorities, to determine the amount of import and export duty payable, and to perform certain controls under customs supervision.
2. The applicant for the authorisation referred to in paragraph 1 shall be an authorised economic operator for customs simplifications.
Article 186
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the conditions for granting the authorisation referred to in Article 185(1);
(b)
the customs formalities and the controls to be carried out by the holder of the authorisation referred to in Article 185(1).
Article 187
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules regarding the customs formalities and the controls to be carried out by the holder of the authorisation in accordance with Article 185(1).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 3
Verification and release of goods
Section 1
Verification
Article 188
Verification of a customs declaration
The customs authorities may, for the purpose of verifying the accuracy of the particulars contained in a customs declaration which has been accepted:
(a)
examine the declaration and the supporting documents;
(b)
require the declarant to provide other documents;
(c)
examine the goods;
(d)
take samples for analysis or for detailed examination of the goods.
Article 189
Examination and sampling of goods
1. Transport of the goods to the places where they are to be examined and where samples are to be taken, and all the handling necessitated by such examination or taking of samples, shall be carried out by or under the responsibility of the declarant. The costs incurred shall be borne by the declarant.
2. The declarant shall have the right to be present or represented when the goods are examined and when samples are taken. Where the customs authorities have reasonable grounds for so doing, they may require the declarant to be present or represented when the goods are examined or samples are taken or to provide them with the assistance necessary to facilitate such examination or taking of samples.
3. Provided that samples are taken in accordance with the provisions in force, the customs authorities shall not be liable for payment of any compensation in respect thereof but shall bear the costs of their analysis or examination.
Article 190
Partial examination and sampling of goods
1. Where only part of the goods covered by a customs declaration is examined, or samples are taken, the results of the partial examination, or of the analysis or examination of the samples, shall be taken to apply to all the goods covered by the same declaration.
However, the declarant may request a further examination or sampling of the goods if he or she considers that the results of the partial examination, or of the analysis or examination of the samples taken, are not valid as regards the remainder of the goods declared. The request shall be granted provided that the goods have not been released or, if they have been released, that the declarant proves that they have not been altered in any way.
2. For the purposes of paragraph 1, where a customs declaration covers goods falling under two or more items, the particulars relating to goods falling under each item shall be deemed to constitute a separate declaration.
Article 191
Results of the verification
1. The results of verifying the customs declaration shall be used for the application of the provisions governing the customs procedure under which the goods are placed.
2. Where the customs declaration is not verified, paragraph 1 shall apply on the basis of the particulars contained in that declaration.
3. The results of the verification made by the customs authorities shall have the same conclusive force throughout the customs territory of the Union.
Article 192
Identification measures
1. The customs authorities or, where appropriate, economic operators authorised to do so by the customs authorities, shall take the measures necessary to identify the goods where identification is required in order to ensure compliance with the provisions governing the customs procedure for which those goods have been declared.
Those identification measures shall have the same legal effect throughout the customs territory of the Union.
2. Means of identification affixed to the goods, packaging or means of transport shall be removed or destroyed only by the customs authorities or, where they are authorised to do so by the customs authorities, by economic operators, unless, as a result of unforeseeable circumstances or force majeure, their removal or destruction is essential to ensure the protection of the goods or the means of transport.
Article 193
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, measures on the verification of the customs declaration, the examination and sampling of goods and the results of the verification.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Release
Article 194
Release of the goods
1. Where the conditions for placing the goods under the procedure concerned are fulfilled and provided that any restriction has been applied and the goods are not subject to any prohibition, the customs authorities shall release the goods as soon as the particulars in the customs declaration have been verified or are accepted without verification.
The first subparagraph shall also apply where verification as referred to in Article 188 cannot be completed within a reasonable period of time and the goods are no longer required to be present for verification purposes.
2. All the goods covered by the same declaration shall be released at the same time.
For the purposes of the first subparagraph, where a customs declaration covers goods falling under two or more items the particulars relating to goods falling under each item shall be deemed to constitute a separate customs declaration.
Article 195
Release dependent upon payment of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt or provision of a guarantee
1. Where the placing of goods under a customs procedure gives rise to a customs debt, the release of the goods shall be conditional upon the payment of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt or the provision of a guarantee to cover that debt.
However, without prejudice to the third subparagraph, the first subparagraph shall not apply to temporary admission with partial relief from import duty.
Where, pursuant to the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared, the customs authorities require the provision of a guarantee, those goods shall not be released for the customs procedure in question until such guarantee is provided.
2. In specific cases, the release of the goods shall not be conditional upon the provision of a guarantee in respect of goods which are the subject of a drawing request on a tariff quota.
3. Where a simplification as referred to in Articles 166, 182 and 185 is used and a comprehensive guarantee is provided, release of the goods shall not be conditional upon a monitoring of the guarantee by the customs authorities.
Article 196
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the cases referred to in Article 195(2).
CHAPTER 4
Disposal of goods
Article 197
Destruction of goods
Where the customs authorities have reasonable grounds for so doing, they may require goods which have been presented to customs to be destroyed and shall inform the holder of the goods accordingly. The costs of the destruction shall be borne by the holder of the goods.
Article 198
Measures to be taken by the customs authorities
1. The customs authorities shall take any necessary measures, including confiscation and sale, or destruction, to dispose of goods in the following cases:
(a)
where one of the obligations laid down in the customs legislation concerning the introduction of non-Union goods into the customs territory of the Union has not been fulfilled, or the goods have been withheld from customs supervision;
(b)
where the goods cannot be released for any of the following reasons:
(i)
it has not been possible, for reasons attributable to the declarant, to undertake or continue examination of the goods within the period prescribed by the customs authorities;
(ii)
the documents which must be provided before the goods can be placed under, or released for, the customs procedure requested have not been provided;
(iii)
payments or a guarantee which should have been made or provided in respect of import or export duty, as the case may be, have not been made or provided within the prescribed period;
(iv)
the goods are subject to prohibitions or restrictions;
(c)
where the goods have not been removed within a reasonable period after their release;
(d)
where after their release, the goods are found not to have fulfilled the conditions for that release; or
(e)
where goods are abandoned to the State in accordance with Article 199.
2. Non-Union goods which have been abandoned to the State, seized or confiscated shall be deemed to be placed under the customs warehousing procedure. They shall be entered in the records of the customs warehousing operator, or, where they are held by the customs authorities, by the latter.
Where goods to be destroyed, abandoned to the State, seized or confiscated are already subject to a customs declaration, the records shall include a reference to the customs declaration. Customs authorities shall invalidate that customs declaration.
3. The costs of the measures referred to in paragraph 1 shall be borne:
(a)
in the case referred to in point (a) of paragraph 1, by any person who was required to fulfil the obligations concerned or who withheld the goods from customs supervision;
(b)
in the cases referred to in points (b) and (c) of paragraph 1, by the declarant;
(c)
in the case referred to in point (d) of paragraph 1, by the person who is required to comply with the conditions governing the release of the goods;
(d)
in the case referred to in point (e) of paragraph 1, by the person who abandons the goods to the State.
Article 199
Abandonment
Non-Union goods and goods placed under the end-use procedure may with prior permission of the customs authorities be abandoned to the State by the holder of the procedure or, where applicable, the holder of the goods.
Article 200
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules on:
(a)
the destruction of goods, referred to in Article 197;
(b)
the sale of goods, referred to in Article 198(1);
(c)
abandonment of goods to the State in accordance with Article 199.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
TITLE VI
RELEASE FOR FREE CIRCULATION AND RELIEF FROM IMPORT DUTY
CHAPTER 1
Release for free circulation
Article 201
Scope and effect
1. Non-Union goods intended to be put on the Union market or intended for private use or consumption within the customs territory of the Union shall be placed under release for free circulation.
2. Release for free circulation shall entail the following:
(a)
the collection of any import duty due;
(b)
the collection, as appropriate, of other charges, as provided for under relevant provisions in force relating to the collection of those charges;
(c)
the application of commercial policy measures and prohibitions and restrictions insofar as they do not have to be applied at an earlier stage; and
(d)
completion of the other formalities laid down in respect of the import of the goods.
3. Release for free circulation shall confer on non-Union goods the customs status of Union goods.
Article 202
Commercial policy measures
1. Where processed products obtained under inward processing are released for free circulation and the calculation of the amount of import duty is made in accordance with Article 86(3), the commercial policy measures to be applied shall be those applicable to the release for free circulation of the goods which were placed under inward processing.
2. Paragraph 1 shall not apply to waste and scrap.
3. Where processed products obtained under inward processing are released for free circulation and the calculation of the amount of import duty is made in accordance with Article 85(1), the commercial policy measures applicable to those goods shall be applied only where the goods which were placed under inward processing are subject to such measures.
4. Where Union legislation establishes commercial policy measures on release for free circulation, such measures shall not apply to processed products released for free circulation following outward processing where:
(a)
the processed products retain their Union origin within the meaning of Article 60;
(b)
the outward processing involves repair, including the standard exchange system referred to in Article 261; or
(c)
the outward processing follows further processing operations in accordance with Article 258.
CHAPTER 2
Relief from import duty
Section 1
Returned goods
Article 203
Scope and effect
1. Non-Union goods which, having originally been exported as Union goods from the customs territory of the Union, are returned to that territory within a period of three years and declared for release for free circulation shall, upon application by the person concerned, be granted relief from import duty.
The first subparagraph shall apply even where the returned goods represent only a part of the goods previously exported from the customs territory of the Union.
2. The three-year period referred to in paragraph 1 may be exceeded in order to take account of special circumstances.
3. Where, prior to their export from the customs territory of the Union, the returned goods had been released for free circulation duty-free or at a reduced rate of import duty because of a particular end-use, relief from duty under paragraph 1 shall be granted only if they are to be released for free circulation for the same end-use.
Where the end-use for which the goods in question are to be released for free circulation is no longer the same, the amount of import duty shall be reduced by any amount collected on the goods when they were first released for free circulation. Should the latter amount exceed that levied on the release for free circulation of the returned goods, no repayment shall be granted.
4. Where Union goods have lost their customs status as Union goods pursuant to Article 154 and are subsequently released for free circulation, paragraphs 1, 2 and 3 shall apply.
5. The relief from import duty shall be granted only if goods are returned in the state in which they were exported.
6. The relief from import duty shall be supported by information establishing that the conditions for the relief are fulfilled.
Article 204
Goods which benefited from measures laid down under the common agricultural policy
Relief from import duty provided for in Article 203 shall not be granted to goods which have benefited from measures laid down under the common agricultural policy involving their export out of the customs territory of the Union, except where otherwise provided in specific cases.
Article 205
Goods previously placed under the inward processing procedure
1. Article 203 shall apply to processed products which were originally re-exported from the customs territory of the Union subsequent to an inward processing procedure.
2. Upon application by the declarant and provided the declarant submits the necessary information, the amount of import duty on the goods covered by paragraph 1 shall be determined in accordance with Article 86(3). The date of acceptance of the re-export declaration shall be regarded as the date of release for free circulation.
3. The relief from import duty provided for in Article 203 shall not be granted for processed products which were exported in accordance with point (c) of Article 223(2), unless it is ensured that no goods will be placed under the inward processing procedure.
Article 206
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the cases where goods are considered to be returned in the state in which they were exported;
(b)
the specific cases referred to in Article 204.
Article 207
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for the provision of information referred to in Article 203(6).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Sea-fishing and products taken from the sea
Article 208
Products of sea-fishing and other products taken from the sea
1. Without prejudice to Article 60(1), the following shall be granted relief from import duty when they are released for free circulation:
(a)
products of sea-fishing and other products taken from the territorial sea of a country or territory outside the customs territory of the Union by vessels solely registered or recorded in a Member State and flying the flag of that State;
(b)
products obtained from products referred to in point (a) on board factory-ships fulfilling the conditions laid down in that point.
2. The relief from import duty referred to in paragraph 1 shall be supported by evidence that the conditions laid down in that paragraph are fulfilled.
Article 209
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for the provision of the evidence referred to in Article 208(2).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
TITLE VII
SPECIAL PROCEDURES
CHAPTER 1
General provisions
Article 210
Scope
Goods may be placed under any of the following categories of special procedures:
(a)
transit, which shall comprise external and internal transit;
(b)
storage, which shall comprise customs warehousing and free zones;
(c)
specific use, which shall comprise temporary admission and end-use;
(d)
processing, which shall comprise inward and outward processing.
Article 211
Authorisation
1. An authorisation from the customs authorities shall be required for the following:
(a)
the use of the inward or outward processing procedure, the temporary admission procedure or the end-use procedure;
(b)
the operation of storage facilities for the customs warehousing of goods, except where the storage facility operator is the customs authority itself.
The conditions under which the use of one or more of the procedures referred to in the first subparagraph or the operation of storage facilities is permitted shall be set out in the authorisation.
2. The customs authorities shall grant an authorisation with retroactive effect, where all of the following conditions are fulfilled:
(a)
there is a proven economic need;
(b)
the application is not related to attempted deception;
(c)
the applicant has proven on the basis of accounts or records that:
(i)
all the requirements of the procedure are met;
(ii)
where appropriate, the goods can be identified for the period involved;
(iii)
such accounts or records allow the procedure to be controlled;
(d)
all the formalities necessary to regularise the situation of the goods can be carried out, including, where necessary, the invalidation of the customs declarations concerned;
(e)
no authorisation with retroactive effect has been granted to the applicant within three years of the date on which the application was accepted;
(f)
an examination of the economic conditions is not required, except where an application concerns renewal of an authorisation for the same kind of operation and goods;
(g)
the application does not concern the operation of storage facilities for the customs warehousing of goods;
(h)
where an application concerns renewal of an authorisation for the same kind of operation and goods, the application is submitted within three years of expiry of the original authorisation.
Customs authorities may grant an authorisation with retroactive effect also where the goods which were placed under a customs procedure are no longer available at the time when the application for such authorisation was accepted.
3. Except where otherwise provided, the authorisation referred to in paragraph 1 shall be granted only to persons who satisfy all of the following conditions:
(a)
they are established in the customs territory of the Union;
(b)
they provide the necessary assurance of the proper conduct of the operations; an authorised economic operator for customs simplifications shall be deemed to fulfil this condition, insofar as the activity pertaining to the special procedure concerned is taken into account in the authorisation referred to in point (a) of Article 38(2);
(c)
where a customs debt or other charges may be incurred for goods placed under a special procedure, they provide a guarantee in accordance with Article 89;
(d)
in the case of the temporary admission or inward processing procedure, they use the goods or arrange for their use or they carry out processing operations on the goods or arrange for them to be carried out, respectively.
4. Except where otherwise provided and in addition to paragraph 3, the authorisation referred to in paragraph 1 shall be granted only where all of the following conditions are fulfilled:
(a)
the customs authorities are able to exercise customs supervision without having to introduce administrative arrangements disproportionate to the economic needs involved;
(b)
the essential interests of Union producers would not be adversely affected by an authorisation for a processing procedure (economic conditions).
5. The essential interests of Union producers shall be deemed not to be adversely affected, as referred to in point (b) of paragraph 4, except where evidence to the contrary exists or where the economic conditions are deemed to be fulfilled.
6. Where evidence exists that the essential interests of Union producers are likely to be adversely affected, an examination of the economic conditions shall take place at Union level.
Article 212
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the conditions for granting the authorisation for the procedures referred to in Article 211(1);
(b)
the exceptions to the conditions referred to in Article 211(3) and (4);
(c)
the cases in which the economic conditions are deemed to be fulfilled as referred to in Article 211(5).
Article 213
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for examining the economic conditions referred to in Article 211(6).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 214
Records
1. Except for the transit procedure, or where otherwise provided, the holder of the authorisation, the holder of the procedure, and all persons carrying on an activity involving the storage, working or processing of goods, or the sale or purchase of goods in free zones, shall keep appropriate records in a form approved by the customs authorities.
The records shall contain the information and the particulars which enable the customs authorities to supervise the procedure concerned, in particular with regard to identification of the goods placed under that procedure, their customs status and their movements.
2. An authorised economic operator for customs simplifications shall be deemed to comply with the obligation laid down in paragraph 1 insofar as his or her records are appropriate for the purpose of the special procedure concerned.
Article 215
Discharge of a special procedure
1. In cases other than the transit procedure and without prejudice to Article 254, a special procedure shall be discharged when the goods placed under the procedure, or the processed products, are placed under a subsequent customs procedure, have been taken out of the customs territory of the Union, or have been destroyed with no waste remaining, or are abandoned to the State in accordance with Article 199.
2. The transit procedure shall be discharged by the customs authorities when they are in a position to establish, on the basis of a comparison of the data available to the customs office of departure and those available to the customs office of destination, that the procedure has ended correctly.
3. The customs authorities shall take all the measures necessary to regularise the situation of the goods in respect of which a procedure has not been discharged under the conditions prescribed.
4. The discharge of the procedure shall take place within a certain time-limit, unless otherwise provided.
Article 216
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the time-limit referred to in Article 215(4).
Article 217
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for the discharge of a special procedure, referred to in Article 216.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 218
Transfer of rights and obligations
The rights and obligations of the holder of a procedure with regard to goods which have been placed under a special procedure other than transit may be fully or partially transferred to another person who fulfils the conditions laid down for the procedure concerned.
Article 219
Movement of goods
In specific cases, goods placed under a special procedure other than transit or in a free zone may be moved between different places in the customs territory of the Union.
Article 220
Usual forms of handling
Goods placed under customs warehousing or a processing procedure or in a free zone may undergo usual forms of handling intended to preserve them, improve their appearance or marketable quality or prepare them for distribution or resale.
Article 221
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284:
(a)
laying down the cases and the conditions for the movement of goods placed under a special procedure other than transit or in a free zone in accordance with Article 219;
(b)
determining the usual forms of handling for goods placed under customs warehousing or a processing procedure or in a free zone as referred to in Article 220.
Article 222
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
transferring the rights and obligations of the holder of the procedure with regard to goods which have been placed under a special procedure other than transit in accordance with Article 218;
(b)
the movement of goods placed under a special procedure other than transit or in a free zone in accordance with Article 219.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 223
Equivalent goods
1. Equivalent goods shall consist in Union goods which are stored, used or processed instead of the goods placed under a special procedure.
Under the outward processing procedure, equivalent goods shall consist in non-Union goods which are processed instead of Union goods placed under the outward processing procedure.
Except where otherwise provided, equivalent goods shall have the same eight-digit Combined Nomenclature code, the same commercial quality and the same technical characteristics as the goods which they are replacing.
2. The customs authorities shall, upon application, authorise the following, provided that the proper conduct of the procedure, in particular as regards customs supervision, is ensured:
(a)
the use of equivalent goods under customs warehousing, free zones, end-use and a processing procedure;
(b)
the use of equivalent goods under the temporary admission procedure, in specific cases;
(c)
in the case of the inward processing procedure, the export of processed products obtained from equivalent goods before the import of the goods they are replacing;
(d)
in the case of the outward processing procedure, the import of processed products obtained from equivalent goods before the export of the goods they are replacing.
An authorised economic operator for customs simplifications shall be deemed to fulfil the condition that the proper conduct of the procedure is ensured, insofar as the activity pertaining to the use of equivalent goods for the procedure concerned is taken into account in the authorisation referred to in point (a) of Article 38(2).
3. The use of equivalent goods shall not be authorised in any of the following cases:
(a)
where only usual forms of handling as defined in Article 220 are carried out under the inward processing procedure;
(b)
where a prohibition of drawback of, or exemption from, import duty applies to non-originating goods used in the manufacture of processed products under the inward processing procedure, for which a proof of origin is issued or made out in the framework of a preferential arrangement between the Union and certain countries or territories outside the customs territory of the Union or groups of such countries or territories;
(c)
where it would lead to an unjustified import duty advantage or where provided for in Union legislation.
4. In the case referred to in point (c) of paragraph 2, and where the processed products would be liable to export duty if they were not being exported in the context of the inward processing procedure, the holder of the authorisation shall provide a guarantee to ensure payment of the export duty should the non-Union goods not be imported within the period referred to in Article 257(3).
Article 224
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the exceptions from the third subparagraph of Article 223(1);
(b)
the conditions under which equivalent goods are used in accordance with Article 223(2);
(c)
the specific cases where equivalent goods are used under the temporary admission procedure, in accordance with point (b) of Article 223(2);
(d)
the cases where the use of equivalent goods is not authorised in accordance with point (c) of Article 223(3).
Article 225
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for the use of equivalent goods authorised in accordance with Article 223(2).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 2
Transit
Section 1
External and internal transit
Article 226
External transit
1. Under the external transit procedure, non-Union goods may be moved from one point to another within the customs territory of the Union without being subject to any of the following:
(a)
import duty;
(b)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(c)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Union.
2. In specific cases, Union goods shall be placed under the external transit procedure.
3. Movement as referred to in paragraph 1 shall take place in one of the following ways:
(a)
under the external Union transit procedure;
(b)
in accordance with the TIR Convention, provided that such movement:
(i)
began or is to end outside the customs territory of the Union;
(ii)
is effected between two points in the customs territory of the Union through the territory of a country or territory outside the customs territory of the Union;
(c)
in accordance with the ATA Convention/Istanbul Convention, where a transit movement takes place;
(d)
under cover of the Rhine Manifest (Article 9 of the Revised Convention for the Navigation of the Rhine);
(e)
under cover of form 302 provided for in the Agreement between the Parties to the North Atlantic Treaty regarding the Status of their Forces, signed in London on 19 June 1951;
(f)
under the postal system in accordance with the acts of the Universal Postal Union, when the goods are carried by or for holders of rights and obligations under such acts.
Article 227
Internal transit
1. Under the internal transit procedure, and under the conditions laid down in paragraph 2, Union goods may be moved from one point to another within the customs territory of the Union, and pass through a country or territory outside that customs territory, without any change in their customs status.
2. The movement referred to in paragraph 1 shall take place in one of the following ways:
(a)
under the internal Union transit procedure provided that such a possibility is provided for in an international agreement;
(b)
in accordance with the TIR Convention;
(c)
in accordance with the ATA Convention/Istanbul Convention, where a transit movement takes place;
(d)
under cover of the Rhine Manifest (Article 9 of the Revised Convention for the Navigation of the Rhine);
(e)
under cover of form 302 as provided for in the Agreement between the Parties to the North Atlantic Treaty regarding the Status of their Forces, signed in London on 19 June 1951;
(f)
under the postal system in accordance with the acts of the Universal Postal Union, when the goods are carried by or for holders of rights and obligations under such acts.
Article 228
Single territory for transit purposes
Where goods are moved from one point in the customs territory of the Union to another in accordance with the TIR Convention, the ATA Convention / Istanbul Convention, under cover of form 302 or under the postal system, the customs territory of the Union shall, for the purposes of such transport, be considered to form a single territory.
Article 229
Exclusion of persons from TIR operations
1. Where the customs authorities of a Member State decide to exclude a person from TIR operations under Article 38 of the TIR Convention, that decision shall apply throughout the customs territory of the Union and TIR carnets lodged by that person shall not be accepted by any customs office.
2. A Member State shall communicate its decision referred to in paragraph 1, together with the date of its application, to the other Member States and to the Commission.
Article 230
Authorised consignee for TIR purposes
The customs authorities may, upon application, authorise a person, referred to as an 'authorised consignee' to receive goods moved in accordance with the TIR Convention at an authorised place, so that the procedure is terminated in accordance with point (d) of Article 1 of the TIR Convention.
Article 231
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the specific cases where Union goods are to be placed under the external transit procedure in accordance with Article 226(2);
(b)
the conditions for the granting of the authorisation referred to in Article 230.
Article 232
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules to apply points (b) to (f) of Article 226(3) and points (b) to (f) of Article 227(2) in the customs territory of the Union, taking into account the needs of the Union.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Union transit
Article 233
Obligations of the holder of the Union transit procedure and of the carrier and recipient of goods moving under the Union transit procedure
1. The holder of the Union transit procedure shall be responsible for all of the following:
(a)
presentation of the goods intact and the required information at the customs office of destination within the prescribed time-limit and in compliance with the measures taken by the customs authorities to ensure their identification;
(b)
observance of the customs provisions relating to the procedure;
(c)
unless otherwise provided for in the customs legislation, provision of a guarantee in order to ensure payment of the amount of import or export duty corresponding to any customs debt or other charges, as provided for under other relevant provisions in force, which may be incurred in respect of the goods.
2. The obligation of the holder of the procedure shall be met and the transit procedure shall end when the goods placed under the procedure and the required information are available at the customs office of destination in accordance with the customs legislation.
3. A carrier or recipient of goods who accepts goods knowing that they are moving under the Union transit procedure shall also be responsible for presentation of the goods intact at the customs office of destination within the prescribed time-limit and in compliance with the measures taken by the customs authorities to ensure their identification.
4. Upon application, the customs authorities may authorise any of the following simplifications regarding the placing of goods under the Union transit procedure or the end of that procedure:
(a)
the status of authorised consignor, allowing the holder of the authorisation to place goods under the Union transit procedure without presenting them to customs;
(b)
the status of authorised consignee, allowing the holder of the authorisation to receive goods moved under the Union transit procedure at an authorised place, to end the procedure in accordance with Article 233(2);
(c)
the use of seals of a special type, where sealing is required to ensure the identification of the goods placed under the Union transit procedure;
(d)
the use of a customs declaration with reduced data requirements to place goods under the Union transit procedure;
(e)
the use of an electronic transport document as customs declaration to place goods under the Union transit procedure, provided it contains the particulars of such declaration and those particulars are available to the customs authorities at departure and at destination to allow the customs supervision of the goods and the discharge of the procedure.
Article 234
Goods passing through the territory of a country or territory outside the customs territory of the Union under the external Union transit procedure
1. The external Union transit procedure shall apply to goods passing through a country or a territory outside the customs territory of the Union if one of the following conditions is fulfilled:
(a)
provision is made to that effect under an international agreement;
(b)
carriage through that country or territory is effected under cover of a single transport document drawn up in the customs territory of the Union.
2. In the case referred to in point (b) of paragraph 1, the operation of the external Union transit procedure shall be suspended while the goods are outside the customs territory of the Union.
Article 235
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the conditions for granting the authorisations referred to in Article 233(4).
Article 236
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules on:
(a)
the placing of goods under the Union transit procedure and the end of that procedure;
(b)
the operation of the simplifications referred to in Article 233(4);
(c)
the customs supervision of goods passing through the territory of a country or territory outside the customs territory of the Union under the external Union transit procedure, referred to in Article 234.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 3
Storage
Section 1
Common provisions
Article 237
Scope
1. Under a storage procedure, non-Union goods may be stored in the customs territory of the Union without being subject to any of the following:
(a)
import duty;
(b)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(c)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Union.
2. Union goods may be placed under the customs warehousing or free zone procedure in accordance with Union legislation governing specific fields, or in order to benefit from a decision granting repayment or remission of import duty.
3. The customs authorities may, where an economic need exists and customs supervision will not be adversely affected, authorise the storage of Union goods in a storage facility for customs warehousing. Those goods shall not be regarded as being under the customs warehousing procedure.
Article 238
Duration of a storage procedure
1. There shall be no limit to the length of time goods may remain under a storage procedure.
2. In exceptional circumstances, the customs authorities may set a time-limit by which a storage procedure must be discharged in particular where the type and nature of the goods may, in the case of long-term storage, pose a threat to human, animal or plant health or to the environment.
Article 239
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for the placing of Union goods under the customs warehousing or free zone procedure as referred to in Article 237(2).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Customs warehousing
Article 240
Storage in customs warehouses
1. Under the customs warehousing procedure non-Union goods may be stored in premises or any other location authorised for that procedure by the customs authorities and under customs supervision ('customs warehouses').
2. Customs warehouses may be available for use by any person for the customs warehousing of goods ('public customs warehouse'), or for the storage of goods by the holder of an authorisation for customs warehousing ('private customs warehouse').
3. Goods placed under the customs warehousing procedure may be temporarily removed from the customs warehouse. Such removal shall, except in case of force majeure, be authorised in advance by the customs authorities.
Article 241
Processing
1. The customs authorities may, where an economic need exists and customs supervision is not adversely affected, authorise the processing of goods under the inward processing or end-use procedure to take place in a customs warehouse, subject to the conditions provided for by those procedures.
2 The goods referred to in paragraph 1 shall not be regarded as being under the customs warehousing procedure.
Article 242
Responsibilities of the holder of the authorisation or procedure
1. The holder of the authorisation and the holder of the procedure shall be responsible for the following:
(a)
ensuring that goods under the customs warehousing procedure are not removed from customs supervision; and
(b)
fulfilling the obligations arising from the storage of goods covered by the customs warehousing procedure.
2. By way of derogation from paragraph 1, where the authorisation concerns a public customs warehouse, it may provide that the responsibilities referred to in points (a) or (b) of paragraph 1 devolve exclusively upon the holder of the procedure.
3. The holder of the procedure shall be responsible for fulfilling the obligations arising from the placing of the goods under the customs warehousing procedure.
Section 3
Free zones
Article 243
Designation of free zones
1. Member States may designate parts of the customs territory of the Union as free zones.
For each free zone the Member State shall determine the area covered and define the entry and exit points.
2. Member States shall communicate to the Commission information on their free zones which are in operation.
3. Free zones shall be enclosed.
The perimeter and the entry and exit points of the area of free zones shall be subject to customs supervision.
4. Persons, goods and means of transport entering or leaving free zones may be subject to customs controls.
Article 244
Buildings and activities in free zones
1. The construction of any building in a free zone shall require the prior approval of the customs authorities.
2. Subject to the customs legislation, any industrial, commercial or service activity shall be permitted in a free zone. The carrying on of such activities shall be subject to notification, in advance, to the customs authorities.
3. The customs authorities may impose prohibitions or restrictions on the activities referred to in paragraph 2, having regard to the nature of the goods in question, or the requirements of customs supervision, or security and safety requirements.
4. The customs authorities may prohibit persons who do not provide the necessary assurance of compliance with the customs provisions from carrying on an activity in a free zone.
Article 245
Presentation of goods and their placing under the procedure
1. Goods brought into a free zone shall be presented to customs and undergo the prescribed customs formalities in any of the following cases:
(a)
where they are brought into the free zone directly from outside the customs territory of the Union;
(b)
where they have been placed under a customs procedure which is ended or discharged when they are placed under the free zone procedure;
(c)
where they are placed under the free zone procedure in order to benefit from a decision granting repayment or remission of import duty;
(d)
where legislation other than the customs legislation provides for such formalities.
2. Goods brought into a free zone in circumstances other than those covered by paragraph 1 shall not be presented to customs.
3. Without prejudice to Article 246, goods brought into a free zone are deemed to be placed under the free zone procedure:
(a)
at the moment of their entry into a free zone, unless they have already been placed under another customs procedure; or
(b)
at the moment when a transit procedure is ended, unless they are immediately placed under a subsequent customs procedure.
Article 246
Union goods in free zones
1. Union goods may be entered, stored, moved, used, processed or consumed in a free zone. In such cases the goods shall not be regarded as being under the free zone procedure.
2. Upon application by the person concerned, the customs authorities shall establish the customs status as Union goods of any of the following goods:
(a)
Union goods which enter a free zone;
(b)
Union goods which have undergone processing operations within a free zone;
(c)
goods released for free circulation within a free zone.
Article 247
Non-Union goods in free zones
1. Non-Union goods may, while they remain in a free zone, be released for free circulation or be placed under the inward processing, temporary admission or end-use procedure, under the conditions laid down for those procedures.
In such cases the goods shall not be regarded as being under the free zone procedure.
2. Without prejudice to the provisions applicable to supplies or to victualling storage, where the procedure concerned so provides, paragraph 1 shall not preclude the use or consumption of goods of which the release for free circulation or temporary admission would not entail application of import duty or measures laid down under the common agricultural or commercial policies.
In the case of such use or consumption, no customs declaration for the release for free circulation or temporary admission procedure shall be required.
Such declaration shall, however, be required if such goods are subject to a tariff quota or ceiling.
Article 248
Taking goods out of a free zone
1. Without prejudice to legislation in fields other than customs, goods in a free zone may be exported or re-exported from the customs territory of the Union, or brought into another part of the customs territory of the Union.
2. Articles 134 to 149 shall apply to goods taken out of a free zone into other parts of the customs territory of the Union.
Article 249
Customs status
Where goods are taken out of a free zone into another part of the customs territory of the Union or placed under a customs procedure, they shall be regarded as non-Union goods unless their customs status as Union goods has been proven.
However, for the purposes of applying export duty and export licences or export control measures laid down under the common agricultural or commercial policies, such goods shall be regarded as Union goods, unless it is established that they do not have the customs status of Union goods.
CHAPTER 4
Specific use
Section 1
Temporary admission
Article 250
Scope
1. Under the temporary admission procedure non-Union goods intended for re-export may be subject to specific use in the customs territory of the Union, with total or partial relief from import duty, and without being subject to any of the following:
(a)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(b)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Union.
2. The temporary admission procedure may only be used provided that the following conditions are met:
(a)
the goods are not intended to undergo any change, except normal depreciation due to the use made of them;
(b)
it is possible to ensure that the goods placed under the procedure can be identified, except where, in view of the nature of the goods or of the intended use, the absence of identification measures is not liable to give rise to any abuse of the procedure or, in the case referred to in Article 223, where compliance with the conditions laid down in respect of equivalent goods can be verified;
(c)
the holder of the procedure is established outside the customs territory of the Union, except where otherwise provided;
(d)
the requirements for total or partial duty relief laid down in the customs legislation are met.
Article 251
Period during which goods may remain under the temporary admission procedure
1. The customs authorities shall determine the period within which goods placed under the temporary admission procedure must be re-exported or placed under a subsequent customs procedure. Such period shall be long enough for the objective of authorised use to be achieved.
2. Except where otherwise provided, the maximum period during which goods may remain under the temporary admission procedure for the same purpose and under the responsibility of the same authorisation holder shall be 24 months, even where the procedure was discharged by placing the goods under another special procedure and subsequently placing them under the temporary admission procedure again.
3. Where, in exceptional circumstances, the authorised use cannot be achieved within the period referred to in paragraphs 1 and 2, the customs authorities may grant an extension, of reasonable duration of that period, upon justified application by the holder of the authorisation.
4. The overall period during which goods may remain under the temporary admission procedure shall not exceed 10 years, except in the case of an unforeseeable event.
Article 252
Amount of import duty in case of temporary admission with partial relief from import duty
1. The amount of import duty in respect of goods placed under the temporary admission procedure with partial relief from import duty shall be set at 3 % of the amount of import duty which would have been payable on those goods had they been released for free circulation on the date on which they were placed under the temporary admission procedure.
That amount shall be payable for every month or fraction of a month during which the goods have been placed under the temporary admission procedure with partial relief from import duty.
2. The amount of import duty shall not exceed that which would have been payable if the goods in question had been released for free circulation on the date on which they were placed under the temporary admission procedure.
Article 253
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 243, in order to determine:
(a)
the specific use referred to in Article 250(1);
(b)
the requirements referred to in point (d) of Article 250(2).
Section 2
End-use
Article 254
End-use procedure
1. Under the end-use procedure, goods may be released for free circulation under a duty exemption or at a reduced rate of duty on account of their specific use.
2. Where the goods are at a production stage which would allow economically the prescribed end-use only, the customs authorities may establish in the authorisation the conditions under which the goods shall be deemed to have been used for the purposes laid down for applying the duty exemption or reduced rate of duty.
3. Where goods are suitable for repeated use and the customs authorities consider it appropriate in order to avoid abuse, customs supervision shall continue for a period not exceeding two years after the date of their first use for the purposes laid down for applying the duty exemption or reduced rate of duty.
4. Customs supervision under the end-use procedure shall end in any of the following cases:
(a)
where the goods have been used for the purposes laid down for the application of the duty exemption or reduced rate of duty;
(b)
where the goods have been taken out of the customs territory of the Union, destroyed or abandoned to the State;
(c)
where the goods have been used for purposes other than those laid down for the application of the duty exemption or reduced duty rate and the applicable import duty has been paid.
5. Where a rate of yield is required, Article 255 shall apply to the end-use procedure.
6. Waste and scrap which result from the working or processing of goods according to the prescribed end-use and losses due to natural wastage shall be considered as goods assigned to the prescribed end-use.
7. Waste and scrap resulting from the destruction of goods placed under the end-use procedure shall be deemed to be placed under the customs warehousing procedure.
CHAPTER 5
Processing
Section 1
General provisions
Article 255
Rate of yield
Except where a rate of yield has been specified in Union legislation governing specific fields, the customs authorities shall set either the rate of yield or average rate of yield of the processing operation or where appropriate, the method of determining such rate.
The rate of yield or average rate of yield shall be determined on the basis of the actual circumstances in which processing operations are, or are to be, carried out. That rate may be adjusted, where appropriate, in accordance with Article 28.
Section 2
Inward processing
Article 256
Scope
1. Without prejudice to Article 223, under the inward processing procedure non-Union goods may be used in the customs territory of the Union in one or more processing operations without such goods being subject to any of the following:
(a)
import duty;
(b)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(c)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Union.
2. The inward processing procedure may be used in cases other than repair and destruction only where, without prejudice to the use of production accessories, the goods placed under the procedure can be identified in the processed products.
In the case referred to in Article 223, the procedure may be used where compliance with the conditions laid down in respect of equivalent goods can be verified.
3. In addition to paragraphs 1 and 2, the inward processing procedure may also be used for any of the following goods:
(a)
goods intended to undergo operations to ensure their compliance with technical requirements for their release for free circulation;
(b)
goods which have to undergo usual forms of handling in accordance with Article 220.
Article 257
Period for discharge
1. The customs authorities shall specify the period within which the inward processing procedure is to be discharged, in accordance with Article 216.
That period shall run from the date on which the non-Union goods are placed under the procedure and shall take account of the time required to carry out the processing operations and to discharge the procedure.
2. The customs authorities may grant an extension, of reasonable duration, of the period specified pursuant to paragraph 1, upon justified application by the holder of the authorisation.
The authorisation may specify that a period which commences in the course of a month, quarter or semester shall end on the last day of a subsequent month, quarter or semester respectively.
3. In the case of prior export in accordance with point (c) of Article 223(2), the authorisation shall specify the period within which the non-Union goods shall be declared for the inward processing procedure, taking account of the time required for procurement and transport to the customs territory of the Union.
The period referred to in the first subparagraph shall be set in months and shall not exceed six months. It shall run from the date of acceptance of the export declaration relating to the processed products obtained from the corresponding equivalent goods.
4. At the request of the holder of the authorisation, the period of six months referred to in paragraph 3 may be extended, even after its expiry, provided that the total period does not exceed 12 months.
Article 258
Temporary re-export for further processing
Upon application, the customs authorities may authorise some or all of the goods placed under the inward -processing procedure, or the processed products, to be temporarily re-exported for the purpose of further processing outside the customs territory of the Union, in accordance with the conditions laid down for the outward processing procedure.
Section 3
Outward processing
Article 259
Scope
1. Under the outward processing procedure Union goods may be temporarily exported from the customs territory of the Union in order to undergo processing operations. The processed products resulting from those goods may be released for free circulation with total or partial relief from import duty upon application by the holder of the authorisation or any other person established in the customs territory of the Union provided that that person has obtained the consent of the holder of the authorisation and the conditions of the authorisation are fulfilled.
2. Outward processing shall not be allowed for any of the following Union goods:
(a)
goods the export of which gives rise to repayment or remission of import duty;
(b)
goods which, prior to export, were released for free circulation under a duty exemption or at a reduced rate of duty by virtue of their end-use, for as long as the purposes of such end-use have not been fulfilled, unless those goods have to undergo repair operations;
(c)
goods the export of which gives rise to the granting of export refunds;
(d)
goods in respect of which a financial advantage other than refunds referred to in point (c) is granted under the common agricultural policy by virtue of the export of those goods.
3. The customs authorities shall specify the period within which goods temporarily exported must be re-imported into the customs territory of the Union in the form of processed products, and released for free circulation, in order to be able to benefit from total or partial relief from import duty. They may grant an extension, of reasonable duration, of that period, upon justified application by the holder of the authorisation.
Article 260
Goods repaired free of charge
1. Where it is established to the satisfaction of the customs authorities that goods have been repaired free of charge, either because of a contractual or statutory obligation arising from a guarantee or because of a manufacturing or material defect, they shall be granted total relief from import duty.
2. Paragraph 1 shall not apply where account was taken of the manufacturing or material defect at the time when the goods in question were first released for free circulation.
Article 261
Standard exchange system
1. Under the standard exchange system an imported product ('replacement product') may, in accordance with paragraphs 2 to 5, replace a processed product.
2. The customs authorities shall, upon application authorise the standard exchange system to be used where the processing operation involves the repair of defective Union goods other than those subject to measures laid down under the common agricultural policy or to the specific arrangements applicable to certain goods resulting from the processing of agricultural products.
3. Replacement products shall have the same eight-digit Combined Nomenclature code, the same commercial quality and the same technical characteristics as the defective goods had the latter undergone repair.
4. Where the defective goods have been used before export, the replacement products must also have been used.
The customs authorities shall, however, waive the requirement set out in the first subparagraph if the replacement product has been supplied free of charge, either because of a contractual or statutory obligation arising from a guarantee or because of a material or manufacturing defect.
5. The provisions which would be applicable to the processed products shall apply to the replacement products.
Article 262
Prior import of replacement products
1. The customs authorities shall, under the conditions they lay down, upon application by the person concerned, authorise replacement products to be imported before the defective goods are exported.
In the event of such prior import of a replacement product, a guarantee shall be provided, covering the amount of the import duty that would be payable should the defective goods not be exported in accordance with paragraph 2.
2. The defective goods shall be exported within a period of two months from the date of acceptance by the customs authorities of the declaration for the release for free circulation of the replacement products.
3. Where, in exceptional circumstances, the defective goods cannot be exported within the period referred to in paragraph 2, the customs authorities may grant an extension, of a reasonable duration, of that period, upon justified application by the holder of the authorisation.
TITLE VIII
GOODS TAKEN OUT OF THE CUSTOMS TERRITORY OF THE UNION
CHAPTER 1
Formalities prior to the exit of goods
Article 263
Lodging a pre-departure declaration
1. Goods to be taken out of the customs territory of the Union shall be covered by a pre-departure declaration to be lodged at the competent customs office within a specific time-limit before the goods are taken out of the customs territory of the Union.
2. The obligation referred to in paragraph 1 shall be waived:
(a)
for means of transport and the goods carried thereon only passing through the territorial waters or the airspace of the customs territory of the Union without a stop within that territory; or
(b)
in other specific cases, where duly justified by the type of goods or traffic or where required by international agreements.
3. The pre-departure declaration shall take the form of one of the following:
(a)
a customs declaration, where the goods to be taken out of the customs territory of the Union are placed under a customs procedure for which such declaration is required;
(b)
a re-export declaration, in accordance with Article 270;
(c)
an exit summary declaration, in accordance with Article 271.
4. The pre-departure declaration shall contain the particulars necessary for risk analysis for security and safety purposes.
Article 264
Risk analysis
The customs office to which the pre-departure declaration referred to in Article 263 is lodged shall ensure that, within a specific time-limit, a risk analysis is carried out, primarily for security and safety purposes, on the basis of that declaration and shall take the necessary measures based on the results of that risk analysis.
Article 265
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the specific time-limit, referred to in Article 263(1), within which the pre-departure declaration is to be lodged before the goods are taken out of the customs territory of the Union taking into account the type of traffic;
(b)
the specific cases where the obligation to lodge a pre-departure declaration is waived in accordance with point (c) of Article 263(2).
Article 266
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the time-limit referred to in Article 264, within which risk analysis is to be carried out taking into account the time-limit referred to in Article 263(1).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 2
Formalities on exit of goods
Article 267
Customs supervision and formalities on exit
1. Goods to be taken out of the customs territory of the Union shall be subject to customs supervision and may be subject to customs controls. Where appropriate, the customs authorities may determine the route to be used, and the time-limit to be respected when goods are to be taken out of the customs territory of the Union.
2. Goods to be taken out of the customs territory of the Union shall be presented to customs on exit by one of the following persons:
(a)
the person who takes the goods out of the customs territory of the Union;
(b)
the person in whose name or on whose behalf the person who takes the goods out of the customs territory of the Union acts;
(c)
the person who assumes responsibility for the carriage of the goods prior to their exit from the customs territory of the Union.
3. Goods to be taken out of the customs territory of the Union shall be subject, as appropriate, to the following:
(a)
the repayment or remission of import duty;
(b)
the payment of export refunds;
(c)
the collection of export duty;
(d)
the formalities required under provisions in force with regard to other charges;
(e)
the application of prohibitions and restrictions justified on grounds of, inter alia, public morality, public policy or public security, the protection of the health and life of humans, animals or plants, the protection of the environment, the protection of national treasures possessing artistic, historic or archaeological value and the protection of industrial or commercial property, including controls against drug precursors, goods infringing certain intellectual property rights and cash, as well as the implementation of fishery conservation and management measures and of commercial policy measures.
4. Release for exit shall be granted by the customs authorities on condition that the goods in question will be taken out of the customs territory of the Union in the same condition as when:
(a)
the customs or re-export declaration was accepted; or
(b)
the exit summary declaration was lodged.
Article 268
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules on the exit referred to in Article 267.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 3
Export and re-export
Article 269
Export of Union goods
1. Union goods to be taken out of the customs territory of the Union shall be placed under the export procedure.
2. Paragraph 1 shall not apply to any of the following Union goods:
(a)
goods placed under the outward processing procedure;
(b)
goods taken out of the customs territory of the Union after having been placed under the end-use procedure;
(c)
goods delivered, VAT or excise duty exempted, as aircraft or ship supplies, regardless of the destination of the aircraft or ship, for which a proof of such supply is required;
(d)
goods placed under the internal transit procedure;
(e)
goods moved temporarily out of the customs territory of the Union in accordance with Article 155.
3. The formalities concerning the export customs declaration laid down in the customs legislation shall apply in the cases referred to in points (a), (b) and (c) of paragraph 2.
Article 270
Re-export of non-Union goods
1. Non-Union goods to be taken out of the customs territory of the Union shall be subject to a re-export declaration to be lodged at the competent customs office.
2. Articles 158 to 195 shall apply to the re-export declaration.
3. Paragraph 1 shall not apply to any of the following goods:
(a)
goods placed under the external transit procedure which only pass through the customs territory of the Union;
(b)
goods trans-shipped within, or directly re-exported from, a free zone;
(c)
goods in temporary storage which are directly re-exported from a temporary storage facility.
CHAPTER 4
Exit summary declaration
Article 271
Lodging an exit summary declaration
1. Where goods are to be taken out of the customs territory of the Union and a customs declaration or a re-export declaration is not lodged as pre-departure declaration, an exit summary declaration shall be lodged at the customs office of exit.
Customs authorities may allow the exit summary declaration to be lodged at another customs office, provided that the latter immediately communicates or makes available electronically the necessary particulars to the customs office of exit.
2. The exit summary declaration shall be lodged by the carrier.
Notwithstanding the obligations of the carrier, the exit summary declaration may be lodged instead by one of the following persons:
(a)
the exporter or consignor or other person in whose name or on whose behalf the carrier acts;
(b)
any person who is able to present the goods in question or have them presented at the customs office of exit.
3. Customs authorities may accept that commercial, port or transport information systems may be used to lodge an exit summary declaration, provided that they contain the necessary particulars for such declaration and that these particulars are available within a specific time-limit, before the goods are taken out of the customs territory of the Union.
4. Customs authorities may accept, instead of the lodging of the exit summary declaration, the lodging of a notification and access to the particulars of an exit summary declaration in the economic operator's computer system.
Article 272
Amendment and invalidation of the exit summary declaration
1. The declarant may, upon application, be permitted to amend one or more particulars of the exit summary declaration after it has been lodged.
No amendment shall be possible after any of the following:
(a)
the customs authorities have informed the person who lodged the exit summary declaration that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that one or more particulars of the exit summary declaration are inaccurate or incomplete;
(c)
the customs authorities have already granted the release of the goods for exit.
2. Where the goods for which an exit summary declaration has been lodged are not taken out of the customs territory of the Union, the customs authorities shall invalidate that declaration in either of the following cases:
(a)
upon application by the declarant;
(b)
within 150 days after the lodging of the declaration.
Article 273
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
lodging the exit summary declaration referred to in Article 271;
(b)
amending the exit summary declaration, in accordance with the first subparagraph of Article 272(1);
(c)
invalidating the exit summary declaration, in accordance with Article 272(2).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 5
Re-export notification
Article 274
Lodging a re-export notification
1. Where non-Union goods referred to in points (b) and (c) of Article 270(3) are taken out of the customs territory of the Union and the obligation to lodge an exit summary declaration for those goods is waived, a re-export notification shall be lodged.
2. The re-export notification shall be lodged at the customs office of exit of the goods by the person responsible for the presentation of goods on exit in accordance with Article 267(2).
3. The re-export notification shall contain the particulars necessary to discharge the free zone procedure or to end the temporary storage.
Customs authorities may accept that commercial, port or transport information systems may be used to lodge a re-export notification, provided that they contain the necessary particulars for such notification and these particulars are available before the goods are taken out of the customs territory of the Union.
4. Customs authorities may accept, instead of the lodging of the re-export notification, the lodging of a notification and access to the particulars of a re-export notification in the economic operator's computer system.
Article 275
Amendment and invalidation of the re-export notification
1. The declarant may, upon application, be permitted to amend one or more particulars of the re-export notification after it has been lodged.
No amendment shall be possible after any of the following:
(a)
the customs authorities have informed the person who lodged the re-export notification that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that one or more particulars of the re-export notification are inaccurate or incomplete;
(c)
the customs authorities have already granted the release of the goods for exit.
2. Where the goods for which a re-export notification has been lodged are not taken out of the customs territory of the Union, the customs authorities shall invalidate that notification in either of the following cases:
(a)
upon application by the declarant;
(b)
within 150 days after the lodging of the notification.
Article 276
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
lodging the re-export notification referred to in Article 274;
(b)
amending the re-export notification, in accordance with the first sub-paragraph of Article 275(1);
(c)
invalidating the re-export notification in accordance with Article 275(2).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 6
Relief from export duty
Article 277
Relief from export duty for Union goods temporarily exported
Without prejudice to Article 259, Union goods which are temporarily exported from the customs territory of the Union shall benefit from export duty relief, conditional upon their re-import.
TITLE IX
ELECTRONIC SYSTEMS, SIMPLIFICATIONS, DELEGATION OF POWER, COMMITTEE PROCEDURE AND FINAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Development of electronic systems
Article 278
Transitional measures
Means for the exchange and storage of information, other than the electronic data-processing techniques referred to in Article 6(1), may be used on a transitional basis, until 31 December 2020 at the latest, where the electronic systems which are necessary for the application of the provisions of the Code are not yet operational.
Article 279
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284 specifying the rules on the exchange and storage of data in the situation referred to in Article 278.
Article 280
Work programme
1. In order to support the development of the electronic systems referred to in Article 278 and govern the setting up of transitional periods, the Commission shall, by 1 May 2014, draw up a work programme relating to the development and deployment of the electronic systems referred to in Article 16(1).
2. The work programme referred to in paragraph 1 shall have the following priorities:
(a)
the harmonised exchange of information on the basis of internationally accepted data models and message formats;
(b)
the reengineering of customs and customs related processes in view of enhancing their efficiency, effectiveness and uniform application and reducing compliance costs; and
(c)
the offering to economic operators of a wide range of electronic customs services, enabling them to interact in the same way with the customs authorities of any Member State.
3. The work programme referred to in paragraph 1 shall be updated regularly.
Article 281
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt, by means of implementing acts, the work programme referred to in Article 280.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Where the committee delivers no opinion, the Commission shall not adopt the implementing acts referred to in paragraph 1 and the third subparagraph of Article 5(4) of Regulation (EU) No 182/2011 shall apply.
CHAPTER 2
Simplifications in the application of the customs legislation
Article 282
Tests
The Commission may authorise one or more Member States, upon application, to test for a limited period of time simplifications in the application of the customs legislation, especially when IT-related. The test shall not affect the application of the customs legislation in those Member States that are not participating in such test and shall be evaluated periodically.
Article 283
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt, by means of implementing act, the decisions referred to in Article 282.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 3
Delegation of power and committee procedure
Article 284
Exercise of the delegation
1. The power to adopt delegated acts is conferred on the Commission subject to the conditions laid down in this Article.
2. The power to adopt delegated acts referred to in Articles 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, and 279 shall be conferred on the Commission for a period of five years from 30 October 2013. The Commission shall draw up a report in respect of the delegation of power not later than nine months before the end of the five-year period. The delegation of power shall be tacitly extended for periods of an identical duration, unless the European Parliament or the Council opposes such extension not later than three months before the end of each period.
3. The delegation of power referred to in Articles 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, and 279 may be revoked at any time by the European Parliament or by the Council. A decision to revoke shall put an end to the delegation of the power specified in that decision. It shall take effect the day following the publication of the decision in the Official Journal of the European Union or at a later date specified therein. It shall not affect the validity of any delegated acts already in force.
4. As soon as it adopts a delegated act, the Commission shall notify it simultaneously to the European Parliament and to the Council.
5. A delegated act adopted pursuant to Articles 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, or 279 shall enter into force only if no objection has been expressed either by the European Parliament or the Council within two months of notification of that act to the European Parliament and the Council or if, before the expiry of that period, the European Parliament and the Council have both informed the Commission that they will not object. That period shall be extended by two months at the initiative of the European Parliament or of the Council.
Article 285
Committee procedure
1. The Commission shall be assisted by the Customs Code Committee. That committee shall be a committee within the meaning of Regulation (EU) No 182/2011.
2. Where reference is made to this paragraph, Article 4 of Regulation (EU) No 182/2011 shall apply.
3. Where reference is made to this paragraph, Article 8 of Regulation (EU) No 182/2011 in conjunction with Article 4 thereof shall apply.
4. Where reference is made to this paragraph, Article 5 of Regulation (EU) No 182/2011 shall apply.
5. Where reference is made to this paragraph, Article 8 of Regulation (EU) No 182/2011 in conjunction with Article 5 thereof shall apply.
6. Where the opinion of the committee is to be obtained by written procedure and reference is made to this paragraph, that procedure shall be terminated without result only when, within the time-limit for delivery of the opinion, the chair of the committee so decides.
CHAPTER 4
Final provisions
Article 286
Repeal and amendment of legislation in force
1. Regulation (EC) No 450/2008 is repealed.
2. Regulation (EEC) No 3925/91, Regulation (EEC) No 2913/92 and Regulation (EC) No 1207/2001 are repealed from the date referred to in Article 288(2).
3. References to the repealed Regulations shall be construed as references to this Regulation and shall be read in accordance with the correlation tables set out in the Annex.
4. In the sixth indent of Article 3(1) of Regulation (EEC) No 2913/92, the phrase 'and Mayotte' is deleted as from 1 January 2014.
5. The first indent of point (a) of Article 9(1) of Regulation (EEC) No 2658/87 is deleted from the date referred to in Article 288(2).
Article 287
Entry into force
This Regulation shall enter into force on the twentieth day following that of its publication in the Official Journal of the European Union.
Article 288
Application
1. Articles 2, 7, 8, 10, 11, 17, 20, 21, 24, 25, 31, 32, 36, 37, 40, 41, 50, 52, 54, 58, 62, 63, 65, 66, 68, 75, 76, 88, 99, 100, 106, 107, 115, 122, 123, 126, 131, 132, 138, 142, 143, 151, 152, 156, 157, 160, 161, 164, 165, 168, 169, 175, 176, 178, 180, 181, 183, 184, 186, 187, 193, 196, 200, 206, 207, 209, 212, 213, 216, 217, 221, 222, 224, 225, 231, 232, 235, 236, 239, 253, 265, 266, 268, 273, 276, 279, 280, 281, 283, 284, 285 and 286 shall apply as from 30 October 2013.
2. Articles other than those referred to in paragraph 1 shall apply as from 1 June 2016.
This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States.
Done at Strasbourg, 9 October 2013.