РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 20 ноември 2013 година
относно Държавна помощ SA.16237 (C58/02) (ex N118/02), приведена в действие от Франция в полза на SNCM
(нотифицирано под номер C(2013) 7066)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/882/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените членове (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 18 февруари 2002 г. Франция уведоми Комисията за проект за помощ за преструктурирането на Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (Национално морско дружество Корсика-Средиземно море, наричано по-нататък SNCM), допълнен на 3 юли 2002 г. (3) Този проект за преструктуриране следваше уведомлението от страна на френските органи от 20 декември 2001 г. за паричен аванс, одобрен от Compagnie Générale Maritime et Financière (Генерална морска и финансова компания, наричана по-нататък CGMF) (4) за SNCM на стойност 22,5 млн. EUR като помощ за оздравяване. С решение от 17 юли 2002 г. (5) (наричано по-нататък решението от 2002 г.) Комисията разреши помощта за оздравяване в полза на SNCM в рамките на предварителната процедура по разглеждане на помощите, предвидена в член 88, параграф 3 от Договора за ЕО. Помощта за преструктуриране, за която е получено уведомление, се състои в рекапитализиране на SNCM чрез CGMF на стойност 76 млн. EUR.
(2)
С писмо от 19 август 2002 г. Комисията уведоми френските органи за решението си да открие официалната процедура по разследване (6) в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО и член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (7).
(3)
На 8 октомври 2002 г. (8) френските органи съобщиха на Комисията мнението си относно решението от 19 август 2002 г. (9).
(4)
По искане на френските органи на 24 октомври 2002 г., 3 декември 2002 г. и 25 февруари 2003 г. бяха организирани работни срещи със службите на Комисията.
(5)
В рамките на откриването на процедурата Комисията получи мненията на две предприятия, а именно Corsica Ferries France (наричано по-нататък CFF) на 8 януари 2003 г. (10) и на STIM d’Orbigny от групата Stef-TFE (наричано по-нататък STIM) на 7 януари 2003 г., както и на различни френски териториални общности на 18 декември 2002 г. и на 9 и 10 януари 2003 г. Комисията препрати тези мнения на Франция за коментар с писма от 13 и 16 януари и 5 и 21 февруари 2003 г.
(6)
Френските органи изпратиха на Комисията своите коментари по мненията на CFF и STIM на 13 февруари 2003 г. (11) и на 27 май 2003 г. (12).
(7)
На 16 януари 2003 г. службите на Комисията отправиха искане за допълнителна информация, на което френските органи отговориха на 21 февруари 2003 г.
(8)
С писмо от 10 февруари 2003 г. (13) френските органи представиха аргументи с цел да докажат, че проектът за помощ отговаря изцяло на Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (14) (наричани по-нататък Насоките от 1999 г.).
(9)
На 25 февруари 2003 г. (15) по искане на Комисията френските органи изпратиха копие от споразумението между акционерите, обвързващо SNCM и STIM.
(10)
С Решение 2004/166/ЕО (16) (наричано по-нататък решението от 2003 г.) Комисията одобри, с някои условия, отпускането на помощта за преструктуриране в полза на SNCM, платима на два транша - първият от 66 млн. EUR, а вторият в размер на максимум 10 млн. EUR, като той ще бъде определен в зависимост от нетния резултат, получен от цесиите на активи, осъществени след приемането на решението от 2003 г. Изплащането на първия транш беше разрешено с решението от 2003 г.
(11)
На 13 октомври 2003 г. CFF внесе жалба за отмяна на решението от 2003 г. в Първоинстанционния съд на ЕО (наричан по-нататък Общият съд) (дело T-349/03).
(12)
С Решение 2005/36/ЕО (17) (наричано по-нататък решението от 2004 г.) Комисията заключи, че промените, поискани от Франция на 23 юни 2004 г., а именно да замени кораба Aliso с кораба Asco в списъка на плавателните съдове, които SNCM има разрешение да използва по силата на решението от 2003 г., и продажбата на кораба Aliso вместо на кораба Asco, не са от такова естество, че да поставят под въпрос съвместимостта с общия пазар на помощта за преструктуриране, разрешена с решението от 2003 г.
(13)
С решение от 16 март 2005 г. (наричано по-нататък решението от 2005 г.) (18) Комисията одобри изплащането на втори транш от помощта за преструктуриране на стойност 3,3 млн. EUR, с което общата стойност на разрешената помощ за преструктуриране достигна 69,3 млн. EUR.
(14)
На 15 юни 2005 г. по дело T-349/03 (19) Съдът анулира решението от 2003 г. поради грешна преценка за минималния характер на помощта.
(15)
На 25 октомври 2005 г. (20) френските органи предадоха на Комисията информация относно финансовото състояние на компанията за периода след уведомлението за проекта за помощ за преструктуриране от 18 февруари 2002 г.
(16)
На 17 ноември 2005 г. (21) френските органи предоставиха сведения във връзка с актуализацията на проекта за преструктуриране от 2002 г. и възстановяването на собствения капитал на SNCM (22).
(17)
На 15 март 2006 г. френските органи предоставиха на Комисията обзорен доклад за пазара, бизнес плана (част приходи) и отчет за предварителния резултат от дейността (23). Допълнителни документи бяха представени на службите на Комисията на 28 март 2006 г. и на 7 април 2006 г. (24) В кореспонденцията от 7 април 2006 г. френските органи приканиха Комисията да отчете, че предвид твърдяното естество на „компенсация за обществена услуга“, част от помощта за преструктуриране от 2002 г., по-специално сумата от 53,48 млн. EUR, следва да не се квалифицира като мярка, предприета в рамките на план за преструктуриране, а като мярка, непредставляваща помощ, по смисъла на съдебната практика по делото Altmark (25) или като самостоятелна и независима от плана за преструктуриране мярка по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО.
(18)
На 21 април 2006 г. съгласно член 4 от Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета (26) до Комисията беше изпратено уведомление за проект за концентрация, чрез която се предвижда предприятията Veolia Transport (наричано по-нататък VT) (27) и Butler Capital Partners (наричано по-нататък BCP) да придобият съвместно контрола върху SNCM (28). Комисията взе решение да не се противопоставя на операцията, за която е била уведомена, и я обяви за съвместима с общия пазар с решение от 29 май 2006 г. (29).
(19)
На 21 юни 2006 г. (30) френските органи представиха пред Комисията наредбата от 26 май 2006 г. на Министерството на икономиката, финансите и индустрията, с която се одобряват финансовите операции, за които е взето решение от Société nationale des chemins de fer français (наричано по-нататък SNCF), и Декрет № 2006-606 от 26 май 2006 г. относно прехвърлянето на SNCM към частния сектор.
(20)
Сведения относно възлагането на обществена услуга и помощите със социален характер, свързани с обслужването на Корсика, бяха представени на Комисията на 7 юни 2006 г. (31).
(21)
С писмо от 13 септември 2006 г. Комисията съобщи на френските органи решението си да открие официална процедура по разследване в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО и член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999 относно новите мерки, приведени в действие в полза на SNCM, и плана за преструктуриране, за който е подадено уведомление през 2002 г. (32) (наричано по-нататък решението от 2006 г.).
(22)
На 16 ноември 2006 г. Франция изпрати на Комисията своето мнение след решението от 2006 г. (33).
(23)
Тъй като беше сезирана от някои заинтересовани страни с молба за удължаване с един месец на срока за представяне на мненията им (34), Комисията реши да даде този допълнителен срок на всяка от тях (35).
(24)
Комисията получи мненията на CFF (36) и на STIM (37) и ги предаде на френските органи с писмо от 20 февруари 2007 г. Трето заинтересовано лице също изпрати коментари, които бяха предадени на френските органи и които то оттегли на 28 май 2008 г.
(25)
Френските органи представиха мненията са по коментарите на заинтересованите трети страни на 30 април 2007 г. (38).
(26)
На 20 декември 2007 г. CFF депозира в Комисията жалба срещу SNCM, която допълва изпратената на 15 юни 2007 г. и на 30 ноември 2007 г. информация. Тази жалба касае член 3 от новото споразумение за възлагане на обществена услуга, подписано през юни 2007 г. между териториалната общност на Корсика и групата Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM за 2007-2013 г. Според CFF прилагането на тази клауза мобилизира за SNCM нови финансови ресурси от порядъка на 10 млн. EUR за 2007 г. Освен това според CFF компенсацията, изплатена на SNCM във връзка със задълженията за извършване на обществена услуга, представлява държавна помощ, която е и неправомерна, тъй като за нея не е подадено уведомление до Комисията.
(27)
Комисията информира заинтересованите страни за решението си да удължи срока за представяне на мненията на трети страни до 14 март 2008 г.
(28)
Комисията предаде на 26 март 2008 г. мненията на заинтересованите трети страни на Франция, която изпрати коментарите си на 28 март 2008 г., 10 април 2008 г. и 28 април 2008 г.
(29)
С решение от 8 юли 2008 г. Комисията счета, че новите мерки от 2006 г. не представляват държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, и че мерките, за които е изпратено уведомление през 2002 г., са съвместими с общия пазар.
(30)
Това решение беше частично отменено от Общия съд на 11 септември 2012 г. (39). Общият съд счете, че заключенията на Комисията по отношение на приведените в действие през 2006 г. мерки съдържат явни грешки в преценката. Що се отнася до мерките за преструктуриране от 2002 г., той счете, че анализът им трябва да бъде преразгледан, тъй като отмененото решение се основава на факта, че мерките от 2006 г. не са съдържали елементи на помощ.
(31)
Не беше отменено единствено обявяването за съвместима на помощта от 53,4 млн. EUR като компенсация за задълженията за обществена услуга на SNCM за периода 1991-2001 г. Ето защо този въпрос няма да бъде разглеждан в настоящото решение.
(32)
С оглед на изложеното по-горе Комисията трябва да приеме ново окончателно решение. Не е необходимо да се разглеждат обстоятелства, настъпили след датата на приемане на отмененото решение. Вследствие на отмяната Комисията трябва, от една страна, да прецени дали някои от разглежданите мерки съответстват на поведението на частен инвеститор в условията на пазарна икономика, а от друга страна - доколкото разглежданите мерки представляват държавни помощи, дали условията за съвместимост, изложени в съответните насоки, са изпълнени. В съответствие със съдебната практика на Общия съд (40) за всяко от тези две проучвания Комисията може да вземе предвид само информацията, с която е разполагала към датата на приемане на отмененото решение, т.е. 8 юли 2008 г. (41).
(33)
На 13 ноември 2012 г. с участието на Комисията беше проведена среща между френските органи и представители на SNCM.
(34)
С писма от 6 декември 2012 г. и от 5 февруари 2013 г. френските органи на два пъти поискаха да бъде взето решение процедурата да бъде започната наново поради следните причини: като е уточнил критериите за теста за разумния инвеститор в условията на пазарна икономика, Общият съд е постановил новаторско решение в съдебната практика, което води до необходимост от започване наново на състезателната процедура. С писма от 15 януари и 13 февруари 2013 г. Комисията отхвърли тези искания, като подчерта, че процедурата би могла бъде възобновена от същия момент, в който е допусната незаконосъобразността, и като припомни, че решението за откриване от 2006 г. от своя страна по никакъв начин не е било незаконно. Все пак тя информира френските органи, че имат право да ѝ изпратят допълнителни сведения, които да бъдат разгледани и анализирани, или какъвто и да е документ, който сметнат за подходящ.
(35)
На 16 май 2013 г. френските органи изпратиха на Комисията информационна бележка.
(36)
С писмо от 19 юни 2013 г. SNCM също настоя за решение да се започне наново официалната процедура по разследване по причини, подобни на изложените от френските органи. Комисията отхвърли това искане с писмо от 10 юли 2013 г. Все пак тя информира SNCM, че има право да ѝ изпрати допълнителни сведения, които да бъдат разгледани и анализирани, или какъвто и да е документ, който сметне за подходящ.
(37)
На 27 август 2013 г. SNCM изпрати информационна бележка и нов доклад, свързан с цесията на SNCM.
II. ОПИСАНИЕ
2.1. ПОЛУЧАТЕЛЯТ НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(38)
Получателят на мерките, предмет на настоящото решение, е SNCM, което обединява няколко дъщерни дружества в морския сектор и което извършва превози по море на пътници и леки и тежкотоварни автомобили по линиите между континентална Франция и Корсика, Италия (Сардиния) и Магреб (Алжир и Тунис).
(39)
SNCM е акционерно дружество, създадено през 1969 г. от сливането на Compagnie générale transatlantique (Трансатлантическа генерална компания) и Compagnie de navigation mixte (Компания за смесено плаване), и двете създадени през 1850 г. Наречена тогава Compagnie générale transméditerranéenne (Генерална транссредиземноморска компания), тя е преименувана в Société nationale maritime Corse-Méditerranée (Национално морско дружество Корсика-Средиземно море) през 1976 г., след като Société nationale des chemins de fer (Френска национална железопътна компания, SNCF) придобива участие в капитала ѝ. Компанията е избрана от френското правителство, за да реализира принципа на териториална цялост с Корсика, по-специално уеднаквяване на тарифите за превозите по море и тарифите на SNCF за железопътния транспорт, въз основа на споразумение, сключено на 31 март 1976 г. за двадесет и пет години. Транспортното обслужване на Корсика вече е било възложено на Compagnie générale transatlantique от френското правителство с предишно споразумение, сключено на 23 декември 1948 г.
(40)
В момента на уведомлението за рекапитализацията през 2002 г. 20 % от SNCM е собственост на SNCF, а 80 % - на CGMF. След отварянето на капитала на SNCM на 30 май 2006 г. (вж. съображение 18 от настоящото решение) BCP и VT притежават съответно 38 % и 28 % от капитала на SNCM, а дяловото участие на CGMF в капитала е 25 % (9 % от капитала е запазен за служителите).
(41)
През 2008 г. основните дъщерни предприятия на SNCM са Compagnie Méridionale de Navigation (Южна мореплавателна компания, CMN) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (Генерална компания за туризъм и хотелиерство, CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) и Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
След цесията на бързоходните кораби Aliso през септември 2004 г. и Asco (49) през май 2005 г. флотата на SNCM се състои от десет кораба (пет фериботни (50), четири смесени (товар и пътници) (51) и един бързоходен кораб (NGV), опериращи главно от Ница) (52), от които седем са собствени (53).
(43)
За по-голяма изчерпателност е уместно да се припомни, че редовните транспортни услуги по море между пристанищата на континентална Франция и Корсика се осигуряват още от 1948 г. като обществена услуга, чиито концесионери между 1976 и 2001 г. са SNCM и CMN по силата на рамково споразумение, сключено първоначално за срок от двадесет и пет години. Съгласно действащите правила на Общността (54) и след тръжна процедура, публикувана на европейско равнище (55), организирана от териториалната общност на Корсика (56), SNCM и CMN спечелват съвместно предоставянето на обществената услуга (Délégation de Service Public, DSP), състояща се в обслужване на Корсика с тръгване от Марсилия, срещу финансови компенсации, за периода 2002-2006 г.
(44)
След като DSP приключва в края на 2006 г., горепосочената обществена услуга по море отново е предмет на тръжна процедура на европейско равнище (57) и възложена на групата SNCM-CMN, считано от 1 май 2007 г. до 31 декември 2013 г. срещу субсидия от около 100 млн. EUR годишно.
(45)
Успоредно с това на всички оператори, обслужващи острова с тръгване от Тулон и Ница, са вменени задължения за честота на обслужването. По тези линии жителите на Корсика, както и други категории пътници, от 2002 до 2013 г. се ползват от социални помощи, отпускани по силата на решенията на Комисията от 2 юли 2002 г. (58) и 24 април 2007 г. (59).
2.2. КОНКУРЕНТНА СРЕДА
(46)
SNCM осъществява дейност основно в две отделни области - за превоз на пътници и за превоз на товари. То обслужва както Корсика и Магреб с тръгване от Франция, така и допълнително Италия и Испания.
2.2.1. Обслужването на Корсика
2.2.1.1. Превоз на пътници
(47)
Обслужването на Корсика по отношение на превоза на пътници е пазар със силно изразен сезонен характер. Той в действителност се характеризира с върхови моменти в сезонните посещения, които може да са до десет пъти повече в сравнение с най-слабите месеци, а това изисква от операторите да разполагат с флота, способна да поеме тези пикове. Половината от оборота се реализира през юли и август. Освен това има и дисбаланс според направлението дори в периоди с върхови моменти: през юли например корабите тръгват от континента пълни, а се връщат почти празни. По тази причина средногодишните коефициенти на запълване на корабите са сравнително ниски.
(48)
SNCM е завареният операторът, който свързва Корсика с континентална Франция. Схематично две трети от неговата дейност се извършват между Марсилия и Корсика в рамките на предоставяне на обществена услуга; третата третина от неговата дейност се състои в осъществяването на връзки от други изходни точки и дестинации (Ница-Корсика, Тулон-Корсика, международни връзки към Сардиния или Магреб).
(49)
SNCM дълго време е било монополист в основната си дейност. Но от 1996 г. дружеството се изправя срещу конкуренция, която бързо се разгръща. Така например дружеството CFF днес е оператор, доминиращ морските връзки между континента и Корсика, а пазарният му дял непрекъснато се увеличава. Въпреки че присъства на този пазар едва от 1996 г., CFF увеличава превоза си на пътници с 44 % годишно между 2000 и 2005 г. и това увеличение е постоянно. Така почти […] (60) % от пътниците по море между континента и Корсика се качват на кораб на CFF, докато само […] (60) % ползват плавателен съд на SNCM, а CMN превозва останалата част от пътниците - […] (60) %.
(50)
Завоюваната от 2000 г. насам позиция на CFF на разглеждания пазар се проявява и по отношение на броя на пътниците, превозвани за един сезон между Корсика и континентална Франция. От представената по-долу графика се вижда, че пазарният дял на CFF се е увеличил от 45 % през 2000 г. до 70 % през 2007 г., а този на SNCM от 53 % е намалял до 26 % за същия период, с разлика от над един милион превозени пътници.
Графика
Брой превозени пътници за един сезон (май-септември)
Източник:
Регионален орган за наблюдение на транспорта на Корсика.
(51)
Другите по-малки конкуренти на SNCM в обслужването на Корсика са Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines и TRIS.
(52)
От 2006 г. насам предлагането на транспортни услуги от страна на SNCM и дяловете му от пазара на връзките с Корсика са редуцирани, като спадът е 8 % от предлагането на места (- 20 % за рейсовете от Ница и - 3 % за тези от Марсилия).
(53)
Проследяването на намаляването на пазарните дялове показва, че връщането на доверието на пътниците, които твърде дълго са били свидетели на стачки и смущения, породени от социалните конфликти през 2004 и 2005 г., и по-конкретно по повод на приватизацията на предприятието, става твърде бавно.
(54)
Пазарът на превоз на пътници по море между континента и Корсика нараства средно с 4 % от 1993 г. насам; този ръст би трябвало да продължи и с увеличение от […] (60) % според очакваното за 2008 г. (към периода на разглеждането на фактите) и с по-умерено темпо през следващите години. Освен това като че ли няма нови оператори, които да търсят развитие на този пазар. В отговор на обявения търг от Службата по транспорт на Корсика за предоставяне на обществена услуга за обслужване по море на някои пристанища на Корсика за периода 2007-2013 г. единствените кандидати са CFF и SNCM-CMN, въпреки че са били възможни и частични участия по дадена линия.
(55)
Колкото до основния конкурент на SNCM, CFF увеличава рязко предлагането на места от 500 000 до 4,5 млн. между 1999 и 2007 г. (30 % от това увеличение е през 2006-2007 г.), което му позволява да увеличи трафика си (от 1,3 млн. през 2005 г. до 1,6 млн. през 2007 г.), както и своя пазарен дял. Тази политика се изразява чрез коефициенти на запълване, които структурно са по-ниски за CFF, отколкото за SNCM, с отклонение от порядъка на 10 процентни пункта през 2007 г. За SNCM средният коефициент на запълване за 2007 г. достига 48 %, което е нормално предвид силната сезонност на пазара (вж. по-горе).
2.2.1.2. Превоз на товари
(56)
По отношение на превозите на товари за Корсика през 2005 г. SNCM притежава около 45 % от пазара по линията от Марсилия-Тулон към Корсика.
(57)
При общия превоз на стоки (непридружавани) SNCM и CMN са почти фактически монопол. В рамките на договора за предоставяне на обществена услуга двете компании осигуряват чести рейсове от Марсилия към всички пристанища на Корсика.
(58)
При придружаваните ремаркета, натоварени върху ферибот, които представляват общо 24 % от трафика на общи товари, измерени в линейни метри, има конкуренция между всички оператори за превоз на пътници. SNCM и CMN държат по-голямата част от придружавания трафик. Другите оператори, по-специално CFF, държат 10 % от него, което представлява 2 % от общия пазар.
(59)
При придружаваните автомобили (61), натоварени върху ферибот (около 24 % от трафика на общи товари през 2003 г.), SNCM и CMN държат по-голямата част от въпросния пазар. Но от 2002 г. CFF започва да развива предлагането и притежава около 15 % от пазара.
2.2.2. Обслужването на Магреб
(60)
Тунис и Алжир са сериозен пазар с около 5 млн. пътници с преобладаващ въздушен транспорт. В този контекст превозите по море представляват около 15 % от потока. Алжир е значителен пазар за превоз на пътници по море с около 560 000 пътника, а Тунис е по-малък пазар с около 250 000 пътника.
(61)
Пазарът на превозите по море от Франция към Магреб отбелязва устойчиво нарастване от порядъка на 13 % между 2001 и 2005 г. Предвид перспективите за нарастване на туризма към този регион се е предвиждало (към периода на разглеждането на фактите) морският транспорт да отбелязва годишен ръст от порядъка на 4 % до към 2010 г.
(62)
В Алжир SNCM се позиционира като вторият пазарен участник след Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), алжирско публично дружество. Пазарният дял на SNCM се увеличава от 24 % през 2001 г. до 35 % през 2005 г.
(63)
SNCM се позиционира като втори оператор на пазара на транспортни услуги към Тунис след Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Въпреки че от 2001 г. SNCM губи пазарен дял в полза на CTN - от 44 % на 39 % през 2004 г., през 2005 г. е регистрирано подобряване (40 %).
2.3. ОПИСАНИЕ НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
2.3.1. Рекапитализацията на SNCM от 2002 г.
(64)
В резултат на решението на Комисията от 17 юли 2002 г. да разреши помощ за оздравяването на SNCM (62), на 18 февруари 2002 г. френските органи уведомиха Комисията относно проект за помощ за преструктурирането на SNCM. Тази мярка се състои в рекапитализация на SNCM чрез неговото дружество майка - CGMF, на стойност 76 млн. EUR, от които 46 млн. EUR разходи за преструктуриране (63). Това увеличение на капитала има за цел да увеличи собствения капитал на SNCM от 30 млн. EUR на 106 млн. EUR.
(65)
Съгласно Насоките от 1999 г. френските органи представиха на Комисията план за преструктуриране (64) на SNCM със следните пет точки:
i)
намаляване на броя на курсовете и преразпределение на корабите му между отделните линии (намаляване на обслужването към Корсика и засилване на обслужването към Магреб). Планът за преструктуриране предвижда намаляване на броя на курсовете от 4 138 (3 835 за SNCM и 303 за дъщерното му предприятие Corsica Marittima) на 3 410 през 2003 г. със следните изменения в обслужването:
-
изменение на рейсовете между Марсилия и Корсика съгласно спецификациите към договора за извършване на обществена услуга 2001-2006 г.;
-
почти пълно оттегляне от връзките между Тулон и Корсика;
-
съкращаване на рейсовете между Ница и Корсика;
-
закриване на линията Ливорно-Бастиа с предназначените активи, действително закрита през 2003 г.;
-
засилване на транспортното обслужване на Алжир и Тунис с корабите Méditerranée, Ile de Beauté и Corse и прекратяване на обслужването по линията Генуа-Тунис;
ii)
съкращаване на неговата флота с четири кораба, което трябва да осигури парични средства в размер на 21 млн. EUR;
iii)
цесия на някои недвижими активи;
iv)
намаляване на персонала (65) с около 12 %, което в комбинация с една разумна политика на заплащане, би трябвало да доведе до съкращаване на разходите за екипажи от 61,8 млн. EUR през 2001 г. до 54,8 млн. EUR средно от 2003 до 2006 г., а разходите за наземен персонал - от 50,3 млн. EUR през 2001 г. до 45,8 млн. EUR за същия период;
v)
закриване на две от дъщерните предприятия му, Compagnie Maritime Toulonnaise и дружеството Corsica Marittima, чиито остатъчни активи да се влеят в SNCM.
(66)
В резултат на мнението, представено от Комисията в решението ѝ от 19 август 2002 г., френските органи описаха в писмото си от 31 януари 2003 г. подобренията, внесени в плана за преструктуриране по следните точки:
-
ангажименти и уточнения в политиката на заплащане,
-
план за съкращаване на разходите за стоки и услуги,
-
ангажимент, че SNCM няма да предизвиква тарифна война с конкурентите си в Корсика.
(67)
По повод последната точка френските органи уточниха, че: „SNCM приема този ангажимент безрезервно, тъй като смята, че една тарифна война няма да отговаря нито на стратегическото му положение, нито на неговия интерес, защото ще доведе до намаляване на приходите му, както и не отговаря на обичайните му практики и начин на действие“.
(68)
В рамките на плана за преструктуриране френските органи представиха на Комисията подробен финансов макет за периода 2002-2007 г. на базата на усреднени хипотези за редица променливи величини (66). Финансовите прогнози показват и връщане към положителните текущи резултати от 2003 г.
Таблица 1
Финансов макет за периода 2002-2007 г.
В милиони EUR
2000 г. изпълнен
2001 г. изпълнен
2002 г. план
2002 г. изпълнен
2003 г. план
2004 г. план
2005 г. план
2006 г. план
2007 г. план
Оборот
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Субсидии за дейността
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Текущ резултат
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Нетен резултат
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Собствен капитал
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Нетни финансови задължения (без лизинг)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Финансова рентабилност
Текущ резултат/оборот+субсидии
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Собствен капитал/балансова задлъжнялост
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Резултати за 2000, 2001 и 2002 г. съгласно годишните отчети за 2001 и 2002 г. на SNCM.
(69)
Капиталовата вноска от 76 млн. EUR, както и връщането към рентабилност на дейността, предвиждано още от 2003 г., би трябвало според френските органи да направят възможно увеличаването в кратък срок на собствения капитал от нивото му от около 30 млн. EUR в края на 2001 г. до 120 млн. EUR (2003 г.) и после до 160-170 млн. EUR до края на плана (2006-2007 г.). По този начин би трябвало да се намали финансовата задлъжнялост от 145 млн. EUR през 2002 г. до 40-55 млн. EUR от 2003 до 2005 г. В последните години от плана от компанията се предвижда известно увеличаване на задлъжнялостта за обновяване на един или два собствени кораба.
(70)
Френските органи предоставиха и проучване на чувствителността на изчислените резултати по отношение на работните хипотези за трафика по отделните линии. На тази база различните симулации показват, че SNCM би трябвало да намери отново пътя към рентабилността при разглежданите случаи.
(71)
Най-напред френските органи отбелязаха два алтернативни метода, които са отхвърлили поради това, че са много скъпи.
i)
Първият метод на изчисление се състои в събиране на разходите на всички мерки за преструктуриране. Той би дал като резултат необходимо финансиране от 90,9 млн. EUR, като включва:
-
кумулираните загуби от 1991 до 2001 г. - 41,7 млн. EUR (или 29 млн. EUR - цифра, потвърдена с Решение 2002/149/ЕО от 30 октомври 2001 г. (ОВ L 50, 21.2.2002 г., стр. 66), 6,1 млн. EUR за 2000 г. и 6,6 млн. EUR, преди разходите за преструктуриране, за 2001 г.),
-
намаляване на ресурса, съставен от отписаните амортизации между тези две дати, или 24 млн. EUR (позицията намалява от 86 до 62 млн. EUR в баланса за периода, което отразява удължаването от дванадесет на двадесет години на амортизационния период, като най-малкото средство за този ресурс е „лизинг“ за последните доставени бройки),
-
допълнителните приходи от цесията като резултат от това преструктуриране - 21 млн. EUR, което води до намаляване на нуждите от финансиране, и
-
кумулативният ефект на разходите по преструктурирането - 46,2 млн. EUR (вж. бележка под линия 58).
ii)
Вторият метод на изчисление се състои в определянето на размера на собствения капитал, който да бъде изискван от банковите институции за цялата флота, като се знае, че те, за да финансират изобщо закупуването на кораб, искат собствен капитал, отговарящ на 20 до 25 % от стойността на кораба. Направеното от френските органи изчисление на базата на историческата цена на придобиване на флотата от 843 млн. EUR води до необходимост от собствен капитал от 157 до 196 млн. EUR. След приспадане на собствения капитал, наличен в края на 2001 г., този подход показва необходимост от рекапитализация от 101 до 140 млн. EUR.
(72)
Методът, приложен от френските органи в крайна сметка за определяне на стойността на рекапитализацията, се състои в изчисляване на необходимото финансиране на базата на средното съотношение между собствен капитал и финансови задължения, установено през 2000 г. за пет европейски морски компании. Въпреки различията в отчетите на тези предприятия средната стойност, възприета от френските органи е 79 %. Френските органи поддържат тезата, че финансовите прогнози за периода от 2002 до 2007 г. клонят към едно средно съотношение между собствен капитал и финансови задължения от 77 %, със собствен капитал, предвиден да достигне 169 млн. EUR през 2007 г. Такова равнище на собствен капитал трябва да се получи чрез рекапитализация със 76 млн. EUR и с успешното изпълнение на действията, предвидени в плана за преструктуриране.
2.3.2. Мерки, последващи рекапитализацията от 2002 г.
2.3.2.1. Предварителни бележки
(73)
Рекапитализацията и планът за преструктуриране от 2002 г. не доведоха до очакваните резултати и от 2004 г. икономическото и финансовото състояние на SNCM силно се влоши. За това влошаване допринесоха както вътрешни фактори (социални конфликти, недостатъчно и късно постигане на целите за производителност, загуба на пазарен дял), така и фактори извън SNCM (ниска степен на атрактивност на дестинацията Корсика, придобиване на пазарен дял от страна на CFF, управленски грешки от страна на държавата (67)) и повишаването на цените на горивата.
(74)
Така текущият резултат на SNCM достигна -32,6 млн. EUR през 2004 г. и -25,8 млн. EUR през 2005 г. Нетният резултат възлизаше на -29,7 млн. EUR през 2004 г. и на -28,8 млн. EUR през 2005 г.
(75)
Влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM принуди френските органи да се освободят от активи извън предвиденото в плана за преструктуриране от 2002 г. и изисквано с решението от 2003 г., както и да открият процедура за търсене на частни партньори.
Таблица 2
Списък на активите, прехвърлени от SNCM след 2002 г.
Нетен резултат от цесията
Дата
Цесии, предложени в уведомлението от 2002 г. (в хиляди EUR)
25 165
Aliso
(заместващ Asco съгласно решение от 8.9.2004 г. на Комисията)
(315)
30.9.2004 г.
Napoléon
6 396
6.5.2002 г.
Monte Rotondo
591
31.7.2002 г.
Liberté
10 088
27.1.2003 г.
Недвижим имот Schuman
8 405
20.1.2003 г.
Допълнителни цесии, наложени от Комисията в решението ѝ от 9.7.2003 г. (в хиляди EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003 г.
Southern Trader
2 153
22.7.2003 г.
Someca
1 423,9
30.4.2004 г.
Amadeus
680
12.10.2004 г.
CCM
-
(68)
-
Допълнителни цесии, извършени след решението от юли 2003 г. (в хиляди EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005 г.
Sud Cargos
4 300
15.9.2005 г.
Продажба на апартаменти от имотите на SNCM
(заемани преди от персонал на SNCM)
1 200
9.2003 до 2006 г.
ОБЩО (в хиляди EUR)
42 385
2.3.2.2. Мерките след рекапитализацията от 2002 г.
(76)
Процедурата за избор на частен партньор е проведена от 26 януари 2005 г. до края на септември 2005 г.
(77)
На 26 януари и 17 февруари 2005 г. френското правителство обяви, че търси частен партньор за включване в капитала на SNCM с цел да се укрепи финансовата му структура и да го подкрепи в необходимите за развитието му действия.
(78)
След като номинира независимо лице за наблюдение на процедурата за търсене на частен партньор, Агенцията за дяловите участия на държавата („APE“) предостави мандат на банка консултант („HSBC“) за установяване на контакт с потенциалните кандидати.
(79)
В този контекст са установени контакти със седемдесет и двама индустриални и финансови инвеститори с оглед определяне на финансовите условия за оферта с цел да се подкрепи индустриалният проект на компанията и да се запазят работни места и доброто изпълнение на обществената услуга. Двадесет и три от тях са изразили интерес, подписани са петнадесет споразумения за поверителност и са изпратени петнадесет информационни меморандума. Шест предприятия са представили оферти на първия кръг на 5 април 2005 г. и три оферти (Connex, станало след това Veolia Transdev (VT), Caravelle и BCP) са получени за втория кръг на 17 юни 2005 г., както и заявен интерес за миноритарно участие (Comanav). За третия кръг са получени три оферти на 28 юли 2005 г.
(80)
На 14 септември 2005 г. всички предприятия са поканени да подадат своята твърда и окончателна оферта преди 15 септември 2005 г. На тази дата дружеството Connex се отказва и държавните служби получават две твърди оферти за капиталова вноска и за поемане на целия капитал от френските групи BCP и Caravelle.
(81)
На 27 септември 2005 г. Франция публикува съобщение за медиите, в което се посочва, че въз основа на задълбочено разглеждане на двете оферти офертата на групата BCP е предпочетена, тъй като, освен че е най-приемлива от финансова гледна точка, тя отговаря най-добре на интересите на компанията, на обществената услуга и на служителите. В първоначалната оферта на BCP се предлага отрицателна цена от 113 млн. EUR и това представлява най-ниското изчисление на отрицателната цена.
(82)
В тази първоначална оферта на потенциалните купувачи е предвидена изрично възможността те да прецизират своята оферта след извършените одити. Френските органи посочиха, че първоначалната отрицателна цена е преразгледана към повишение след одитите на 16 декември 2005 г. поради обективни елементи, оказващи влияние върху регулаторните и икономическите условия, в които осъществява дейност SNCM, като впоследствие офертата е подадена отново на 15 септември 2005 г. Отрицателната цена е преразгледана на ниво 200 млн. EUR.
(83)
При преговорите между френските органи и евентуалните купувачи, а именно ВСР, асоциирана към групата Connex, което по-късно става Veolia Transdev, дъщерно предприятие на Veolia, тази цифра е фиксирана на 142,5 млн. EUR, увеличена от поемането на част от разходите за осигуряване на излизащите в пенсия служители на SNCM (15,5 млн. EUR).
(84)
След открита, прозрачна и недискриминационна процедура за избор в крайна сметка на 13 октомври 2005 г. е подписан договор между държавата, BCP и VT в много трудна социална и финансова ситуация. VT е индустриалният оператор на SNCM (28 % участие), а BCP е основният акционер с 38 % участие. Държавата се ангажира, по-специално по отношение на наетите служители, да остане акционер в компанията с 25 % участие (69). BCP и VT изготвиха бизнес план за SNCM, който бе представен в Европейската комисия на 7 април 2006 г.
а) Съдържание на меморандума за разбирателство
(85)
Меморандумът за разбирателство, по смисъла на който 75 % от капитала на SNCM е прехвърлен на частни купувачи, е подписан на 16 май 2006 г. между страните (BCP, VT и CGMF).
(86)
В раздел II от меморандума за разбирателство е предвидено, че CGMF се ангажира да одобри, подпише и освободи изцяло увеличение на капитала на SNCM на обща стойност 142,5 млн. EUR.
(87)
В допълнение към увеличението на капитала CGMF се ангажира да предостави на разположение на SNCM под формата на аванс по текуща сметка сумата от 38,5 млн. EUR. Този аванс по текуща сметка, който SNCM ще депозира при секвестър (банка CIC), е предназначен за финансирането на онази част от разходите, наречена „sur générosité“, която ще се получи в допълнение към дължимите суми в приложение на законовите разпоредби и колективните трудови договори при евентуален план за съкращаване на персонал, предприет от новите собственици. Изплащането на компенсации освен обезщетенията, получени съгласно законовите разпоредби и колективните трудови договори, се извършва индивидуално и поименно за служители, които са напуснали предприятието и чийто трудов договор е прекратен.
(88)
Този механизъм е предвиден в член II.2 от протокола за цесия от 16 май 2006 г., в който се посочва, че тази сметка е предназначена „за финансиране на част от стойността на евентуални доброволни напускания или прекратявания на трудови договори […], с което ще се допълват сумите от всякакво естество, които трябва да се платят от работодателя съгласно законовите разпоредби и задълженията по колективните трудови договори“. Секвестърът „има за задача да освобождава средства, когато засегнатите служители, които не са обект на вътрешно преназначаване в групата SNCM, действително ще напуснат дружеството, и да освободи остатъка от заложената сума при завършването на мисията си на секвестър“. Функционирането на тази сметка е предмет на споразумение за секвестър, приложено към меморандума за разбирателство. За да се задейства секвестърът, SNCM трябва да предостави на председателя на CGMF поименен списък на лицата с прекратен трудов договор, заради който се изисква задействане на секвестъра, както и месечното състояние на нетните разходи, включващо изчерпателни изчисления на обезщетенията и разходите, изплатени на засегнатите служители. Същевременно SNCM представя на секвестъра „допълнителните действителни месечни разходи“ с подробна разбивка по служител, които са допълнителни и не включват каквито и да е суми, платими от работодателя по силата на законовите разпоредби и колективните трудови договори. Общата сума на допълнителните мерки на държавата, наречени „sur-générosité“, в никакъв случай не може да превишава 38,5 млн. EUR и в случай че тези допълнителни социални мерки не достигнат този праг три години след реализирането на цесията, излишъкът се връща на държавата.
(89)
Вследствие на тези операции в раздел III от меморандума за разбирателство се предвижда CGMF да отстъпи на частните купувачи акциите си, представляващи 75 % от дружествения капитал на предприятието, и обезпечителния депозит, предназначен за финансиране на онази част от социалния план, която е извън задълженията, произтичащи от законовите разпоредби и колективните трудови договори.
(90)
В раздел III от меморандума за разбирателство се предвижда също допълнително увеличение на капитала с 8,75 млн. EUR от BCP/VT, предоставени на SNCM в зависимост от нуждите му от парични средства. В параграф III.2.7 от меморандума за разбирателство е предвидено стойността на акциите на CGMF да е равна във всеки един момент на първоначалната им номинална стойност, увеличена с […] (60) % от освободената им номинална стойност, умножено по J/365, където J е броят дни от датата на реализацията, след приспадане на каквато и да е получена сума (например дивиденти). Тези условия не са приложими при съдебен надзор или ликвидация по съдебен път на дружеството.
(91)
Меморандумът за разбирателство (раздел III.5) съдържа разтрогваща клауза за цесията на SNCM, която може да се упражни едновременно от купувачите, ако е налице някое от следните събития, доколкото тези хипотези биха могли да поставят под въпрос изпълнимостта на техния бизнес план и възстановяването на жизнеспособността на дружеството:
-
невъзлагане на договора за предоставяне на обществена услуга - обслужване по море на Корсика за периода, започващ на 1 януари 2007 г., или възлагането му при значителни влошени условия,
-
всяко отрицателно решение на Европейската комисия или решение на Общия съд или на Съда на ЕС, като например отхвърляне на операцията или налагане на условия, оказващи съществено въздействие върху стойността на дружеството, в срок от шест години, считано от деня на придобиването от партньорите на правата върху дружеството.
(92)
В раздел VII от меморандума за разбирателство се предвижда CGMF да поеме част от социалните ангажименти на SNCM, като например разходите по взаимноосигурителните дружества на пенсионерите му, на стойност 15,5 млн. EUR, считано от деня на прехвърляне на собствеността на дружеството.
(93)
Начините за управление на дружеството са уточнени в раздел IV от меморандума за разбирателство. Предвидено е да се пристъпи към промяна на начина на управление на SNCM, което ще се преобразува в акционерно дружество със съвет на директорите и надзорен съвет. Последният ще се състои от 10, по-късно от 14 члена. Председателството се упражнява временно от представител на държавата. Ако предоставянето на обществената услуга (DSP) бъде възложено на SNCM, председателят на надзорния съвет ще бъде заместен от представител на BCP. Съветът на директорите има за задача да осигури оперативното управление на SNCM.
(94)
На 26 май 2006 г. френското правителство одобри цесията на SNCM, както и горепосочените мерки.
б) Мерките
(95)
С оглед на гореизложеното меморандумът за разбирателство съдържа три вида държавни мерки, които обосновават разследването в съответствие с правилата на Съюза в областта на държавните помощи:
-
цесията на 75 % от SNCM на отрицателна цена от 158 млн. EUR (капиталова вноска за 142,5 млн. EUR и поемане на разходите по взаимноосигурителните дружества в размер на 15,5 млн. EUR),
-
авансът по текуща сметка от страна на CGMF на стойност 38,5 млн. EUR в полза на освободения персонал на SNCM,
-
увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF съвместно и едновременно при внасянето на 26,25 млн. EUR, направено от VT и BCP,
-
разтрогващата клауза за цесията (70).
2.4. ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(96)
Настоящото окончателно решение касае мерките, предприети от Франция в полза на SNCM след 18 февруари 2002 г., а именно:
-
остатъкът от капиталовата вноска на CGMF в SNCM в размер на 76 млн. EUR, отпуснати през 2002 г., т.е. 15,81 млн. EUR,
-
отрицателна продажна цена на SNCM от CGMF, равняваща се на 158 млн. EUR,
-
авансът по текуща сметка от страна на CGMF на стойност 38,5 млн. EUR в полза на освободения персонал на SNCM,
-
увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF.
(97)
Настоящото решение не засяга компенсацията за задълженията за обществена услуга на SNCM за периода 1991-2001 г., чието съответствие е потвърдено с решение на Общия съд от 11 септември 2012 г. (71).
(98)
То не касае разглеждането на финансовите компенсации, получени или които ще бъдат получени от SNCM за задълженията му за обществена услуга за периода 2007-2013 г., които са предмет на друга процедура (72).
(99)
Уместно е да се отбележи, че съдебното решение от 11 ноември 2012 г. е обжалвано два пъти пред Съда, съответно от SNCM и от Франция, в съединени дела C-533/12 P и C-536/12 P. Настоящото решение е прието в изпълнение на обжалваното съдебно решение единствено доколкото последното отменя решението от 8 юли 2008 г. При тези обстоятелства, в случай че разглеждането на жалбите доведе до частична или пълна отмяна на решението от 11 ноември 2012 г., както и до потвърждаването на някои части, отменени с диспозитива на решението от 8 юли 2008 г., настоящото решение би загубило своята сила поради самото съществуване на тези апелативни решения, доколкото се отнася до вече потвърдени мерки.
2.5. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ПРЕЗ 2002 Г. И РАЗШИРЯВАНЕТО ѝ ПРЕЗ 2006 Г.
2.5.1. Откриване на официалната процедура по разследване през 2002 г.
(100)
В решението си за откриване на процедурата от 19 август 2002 г. Комисията, като призна на SNCM статута на предприятие в затруднено положение, изрази съмненията си по отношение на съвместимостта на мярката, за която е получено уведомление, с критериите, изложени в точка 3.2.2 от Насоките от 1999 г., които по това време са в сила.
(101)
Комисията изрази някои съмнения по отношение на плана за преструктуриране предвид липсата на анализ на причините за загубите на предприятието. По-специално Комисията постави въпроси, касаещи връзката между загубите и задълженията за извършване на обществена услуга, въздействието на политиката на купуване на съдове на SNCM върху баланса му и мерките, предвидени за увеличаване на производителността на предприятието.
(102)
Комисията посочва освен това и някои празноти в плана за преструктуриране, по-специално липсата на конкретни мерки за намаляване на разходите за стоки и услуги и липсата на информация за бъдещата тарифна политика на SNCM.
(103)
Комисията постави под въпрос основателността на метода на изчисление, използван от френските органи за установяване на стойността на рекапитализацията, както някои хипотези при финансовите симулации.
2.5.2. Разширяване на официалната процедура по разследване от 2006 г.
(104)
С решението си от 13 септември 2006 г. Комисията реши да разшири официалната процедура по разследване от 2002 г., като обхване мерките, предвидени в рамките на цесията на SNCM към частния сектор.
(105)
При хипотезата, че тази сума бъде квалифицирана като държавна помощ, съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, Комисията счита, че тя е трябвало да се пресметне в съответствие с Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (наричани по-нататък Насоките от 2004 г.) (73). Доколкото размерът на помощта за преструктуриране е значително по-нисък от заявения през 2002 г. и одобрен през 2003 г., Комисията изрази съмнение дали е целесъобразно да се поддържа целият обем компенсаторни мерки, наложени на SNCM с решението от 2003 г.
(106)
Комисията изрази съмнения и дали се спазват условията, наложени с решението от 2003 г., а именно принципът за price leadership (ценово лидерство) и броят на ротациите по линиите за Корсика.
(107)
Що се отнася до отрицателната цена на цесията на SNCM, Комисията изрази съмнение дали принципът на частния инвеститор в условията на пазарна икономика е в съответствие с рекапитализацията от страна на държавата, предшестваща цесията на SNCM. По-специално Комисията постави под съмнение валидността на изчисленията на разходите за ликвидация, които държавата акционер би трябвало да плати в случай на ликвидация на SNCM.
(108)
Комисията подложи на съмнение факта, че финансовите мерки могат да се обосноват в съответствие с Насоките от 2004 г.
(109)
Тя изрази съмнения също така и за втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, с оглед на спазване на принципите на едновременност между частния и публичния инвеститор и идентичността на условията за извършване по смисъла на съдебната практика.
(110)
Накрая Комисията изрази съмнения и относно факта, че допълнителните социални мерки от 38,5 млн. EUR в помощ на персонала може да донесат косвено предимство за предприятието. Тя подчерта и риска от противоречие, ако допълнителните обезщетения при уволнение се разглеждат като част от рисковете за разумния инвеститор.
III. МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ
3.1. ОТНОСНО РЕКАПИТАЛИЗАЦИЯТА ОТ 2002 г.
(111)
Планът за преструктуриране, за който е подадено уведомление през 2002 г., включва капиталова вноска от 76 млн. EUR, 53,48 млн. от които са компенсация за обществена услуга. Ако се вземе предвид и цесиите на активи, извършени от SNCM (74), размерът на реално отпуснатата помощ възлиза на 69 292 400 EUR. Френските органи считат, че ако сумата от 53,48 млн. EUR е съвместима помощ, сумата на помощта, която трябва да бъде счетена за помощ за преструктуриране съгласно уведомлението от 2002 г., в крайна сметка ще възлезе на 15,81 млн..
3.2. ОТНОСНО МЕРКИТЕ, ПОСЛЕДВАЩИ РЕКАПИТАЛИЗАЦИЯТА ОТ 2002 г.
(112)
Франция припомня преди всичко, че сериозността на социалните движения от 2004-2005 г. и влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM са принудили държавата акционер да започне през януари 2005 г. процедура за избор на частни инвеститори и да предприеме спешни мерки (конкретно цесията на Asco и на участието в Sud Cargos (75)).
3.2.1. Относно отрицателната цена на цесията на SNCM
(113)
Съгласно действащата тогава съдебна практика на Общността в тази област френските органи приканват Комисията да отчете, че отрицателната цена на цесията на SNCM от 158 млн. EUR не съдържа никаква мярка, която би могла да бъде квалифицирана като помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, доколкото френската държава има поведение на частен инвеститор в условията на пазарна икономика.
(114)
Най-напред Франция отбеляза, че крайната цена от 158 млн. EUR, която е по-ниска от отрицателната цена, първоначално поискана от купувачите на базата на техния одит на SNCM, е резултат от преговори за прехвърляне на контрола, проведени в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна процедура, и в този смисъл цената действително е пазарна.
(115)
Франция смята, че доколкото търсенето на частен партньор за SNCM е извършено в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна конкурентна процедура, чийто резултат е приемането на най-добрата оферта, цената на цесията е пазарна.
(116)
Според френските органи цесията на отрицателна цена от 158 млн. EUR е осъществена при най-благоприятни за държавата условия и в съответствие с действащата тогава съдебна практика на Общността и практиката за вземане на решения на Комисията и не съдържа никакъв елемент на помощ. В действителност Франция смята, че тази отрицателна цена е по-ниска от разходите за ликвидация, която държавата би трябвало да понесе при ликвидация на дружеството.
(117)
Това заключение се налага и с оглед на съдебната практика на Съда на Европейските общности (наричана по-нататък съдебната практика по делото Gröditzer (76)) и на резултата от анализа на действителните ликвидационни разходи на SNCM (решение по делото ABX (77)).
(118)
По отношение на първия метод, базирайки се на съдебната практика по делото Gröditzer, Франция твърди, че това решение би потвърдило оценката на Комисията в нейното решение от 8 юли 1999 г., според което „само ликвидационната стойност […] на активите, […], трябва да се счита като стойност на ликвидацията“ (78).
(119)
В тази връзка в докладите на CGMF (79) и Oddo-Hastings (80) ликвидационната стойност на активите се оценява на минимум 190,3 млн. EUR към 30 септември 2005 г. (81).
(120)
В резултат, доколкото държавата като собственик акционер на едно дружество е отговорна за неговите задължения само до размера на ликвидационната стойност на неговите активи (съдебна практика по делото „Hytasa“ (82)), Франция твърди, че ликвидационната стойност на активите на компанията, изчислена на минимум 190,3 млн. EUR, е по-висока от отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR.
(121)
По втория метод Франция посочва, че той произтича от решение на Комисията относно държавната помощ, приведена в действие от Белгия в полза на ABX Logistics, в което Комисията разглежда една отрицателна цена на цесия, имаща, както и в случая, характер на пазарна цена, като я сравнява с разходите, които държавата акционер действително би понесла в рамките на една ликвидация по споразумение или по съдебен път, определени от експерт - независимо трето лице. Според Франция Комисията признава в това решение валидността на определен брой разходи, произтичащи от действие за попълване на пасивите, поискано от страна на кредиторите, или от ликвидацията на други клонове на групата, ликвидираща свое дъщерно предприятие.
(122)
Въз основа на докладите CGMF и Oddo-Hastings френските органи смятат, че съвкупността от действителните разходи, които Френската република би понесла като акционер, възлизат на 312,1-361 млн. EUR към 30 септември 2005 г. и се разпределят по следния начин:
-
Ø [70-80] (60) млн. EUR съгласно социалния план по колективния трудов договор, който включва всички разходи, свързани с прекратяването на трудовия договор и които съгласно същия са за сметка на предприятието,
-
Ø [30-40] (60) млн. EUR съгласно социалния план извън колективния трудов договор, който обхваща всички разходи, свързани със законовите и регулаторни задължения на SNCM във връзка с уволнението, и косвените разходи, свързани със социалния план по колективния трудов договор,
-
Ø Между [200-210] (60) и [250-260] (60) млн. EUR за изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение, които съдията би присъдил да бъдат понесени от държавата в допълнение към обезщетенията, изплатени в рамките на социалния план по и извън колективния трудов договор, в съответствие със съдебната практика Aspocomp Group Oyj на Апелативния съд на Руан от 22 март 2005 г.
(123)
При този метод се отчита рискът, който френската държава би понесла, в случай че получи покана да „покрие пасивите“, ако съдът я счете за фактически управител на SNCM. Френските органи смятат, че рискът от процедура по покриване на пасивите не може да се изключи, особено при наличието на прецедент в Касационния съд на Франция (83). В няколко писма до Комисията френските органи изтъкват, че възможността държавата да бъде осъдена от национален съдия да покрие пасивите на управляваното от нея предприятие е повече от възможен сценарий и че това би трябвало да се отчете при изчисляването на реалната стойност на една евентуална ликвидация на SNCM.
(124)
Към 30 септември 2005 г. остатъчната сума от активите на SNCM (или 190,3 млн. EUR) би била 36,5 млн. EUR след изплащане на привилегированите задължения. Другите елементи на разходите, които се вземат предвид при процедура по покриване на пасивите към държавата, включват разходите по прекратяването на основните експлоатационни договори, свързани с прекратяването на условията по лизинга на корабите и изплащането на негарантираните задължения, което ще доведе до недостиг на активи в размер на 134,4 млн. EUR. Френските органи смятат, че държавата ще бъде осъдена да поеме 85-100 % от тази сума.
(125)
Освен това френските органи смятат, че поради връзката си със SNCM и съгласно друга френска съдебна практика (84) ликвидацията на предприятието би дала основание на съдията да нареди изплащане на обезщетение за пропуснати ползи и загуби на служителите. Тази съдебна практика дава основание на френските органи да смятат, че е повече от възможно даден съдия да определи стойността на допълнителните обезщетения на базата на обезщетенията, които биха били изплатени в рамките на социален план, предложен преди ликвидацията.
(126)
Анализът на действителните разходи, които държавата акционер би понесла, показва, че разходите за държавата при продажба на SNCM на отрицателна цена от 158 млн. EUR са по-ниски от тези, които би понесла при ликвидация на предприятието по съдебен път.
(127)
В заключение френските органи смятат, че тази сума не би могла да бъде квалифицирана като държавна помощ.
3.2.2. Относно съвместната капиталова вноска на акционерите
(128)
Франция смята, че чрез това поемане на дялове тя е действала като разумен инвеститор, защото от една страна се е намесила едновременно и миноритарно заедно с BCP и VT, а от друга страна за това участие е получавано възнаграждение под формата на фиксиран капитал в размер на […] (60) % годишно, което освобождава държавата от риска за изпълнението на бизнес плана. Франция посочва, че този показател на рентабилност е удовлетворяващ за един частен инвеститор (85). Тя уточнява обаче, че няма да се дължи никакво възнаграждение при съдебен надзор или ликвидация по съдебен път на SNCM или при упражняването на разтрогващата клауза от страна на новите собственици.
3.2.3. Относно допълнителните социални мерки (помощ за персонала)
(129)
Франция смята, като се позовава на практиката за вземане на решения на Комисията, по-специално по делото SFP - Société française de production (86), че това финансиране е помощ за персонала, която не носи ползи на предприятието. Прилагането благодарение на публични фондове на допълнителни социални мерки в полза на уволнените служители, без тези мерки да освобождават работодателя от нормалните му задължения, произтичат от социалната политика на държавите членки и не представляват държавна помощ.
3.2.4. Относно премахването на ограниченията, наложени с отмененото решение от 2003 г.
(130)
Френските органи припомнят от една страна, че всички условия, наложени с решението от 2003 г., са били приведени в действие и спазвани през периода 2003-2006 г. От друга страна френските органи смятат, че тези мерки вече не са необходими за предотвратяване на нарушение на конкуренцията и че тяхното поддържане ще противоречи на принципа за пропорционалност по отношение на ограничаването на размера на помощите за преструктуриране, редуцирани до 15,81 млн. EUR. По-специално френските органи смятат, че е целесъобразно премахването на условията, които все още биха намерили приложение, по-специално касаещите забраната за модернизация на флота на SNCM, спазването на принципа за price leadership по отношение на тарифите и поддържането на определена честота на курсовете.
3.3. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(131)
Ако Комисията следва да квалифицира като държавна помощ всички или част от новите мерки, Франция обръща внимание на Комисията върху факта, че новите мерки, като осигуряват възстановяването на жизнеспособността на SNCM, ще направят възможно поддържането на конкуренцията на въпросните пазари и по-специално на пазара за транспортно обслужване на Корсика. Този елемент според Франция е един от принципите на Насоките за оздравяване на предприятие в затруднение, както е посочено от Комисията по настоящото дело (съображение 283 от отмененото ѝ решение), така и от Общия съд в неговото решение от 15 юни 2005 г. (съображение 117). По-специално последният припомня, че Комисията може да прецени, при упражняването на широкото си право на преценка, че присъствието на дадено предприятие е необходимо за предотвратяване на зараждането на една силна олигополна структура на въпросните пазари.
(132)
Относно определянето на евентуални компенсаторни мерки, които да бъдат наложени на SNCM, Франция препоръчва Комисията да се съобрази със структурата на пазара. Така например намаляването на капацитета на SNCM ще доведе до засилване на вече доминантната позиция на CFF на пазара на транспортни услуги за Корсика (87).
(133)
Според френските органи планът за преструктуриране, заедно с актуализацията му, съответства на критериите за съвместимост, формулирани от Комисията в Насоките ѝ от 1999 и 2004 г. Комплексът от мерки, изложен в контекста на приватизацията на SNCM, е трябвало според френските органи да позволи възстановяването в дългосрочен план, още от края на 2009 г., на жизнеспособността на SNCM и да бъде ограничен до необходимия минимум за това възстановяване на жизнеспособността.
IV. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ОТ 2002 г.
4.1.1. Мнение на Corsica Ferries (CFF)
(134)
Като оспорва най-напред, че SNCM е предприятие в затруднение по смисъла на Насоките (88), CFF се съмнява в способността на SNCM да стане рентабилно по несубсидираните си линии. CFF констатира, че противно на обявеното в плана за преструктуриране (89), Ливорно все още се обслужва.
(135)
По отношение на съкращаването на разходите CFF изразява съжаление, че няма достъп до някои елементи от плана за преструктуриране, по отношение на който неговите представители са изразили критики (90).
(136)
CFF е на мнение, че изчисленията на френските органи, водещи до сумата от 76 млн. EUR, са чисто фиктивни (91), а съотношението между собствен капитал и финансови задължения, определено от френските органи на 79 %, счита за преувеличено (92). Относно дяловете на SNCM CFF отбелязва, че някои дъщерни предприятия не са от полза за дейностите на морската компания (93).
(137)
В заключение според CFF проектът за помощ има за цел да бъде заобиколено регулирането на каботажа и да се обезсмисли тръжната процедура, обявена за обслужването на Корсика от Марсилия. CFF настоява да не се допусне предвижданата помощ да доведе до по-агресивно търговско предлагане от страна на SNCM. То предлага помощта за преструктуриране да се одобри едва за 2007 г. и само в случай че SNCM загуби следващия търг през 2006 г. - единственият сценарий, при който публичната морска компания би изпаднала в затруднение.
4.1.2. Мнение на STIM
(138)
STIM, основният акционер на CMN, посочва, че участието на SNCM в CMN трябва да се разглежда като чисто финансови активи. Според STIM CMN и SNCM са независими и в конкуренция за линиите, които не са с отправна точка Марсилия, дори ако тези две компании са съвместни изпълнители по договора за предоставяне на обществена услуга.
(139)
В писмото се посочва, че STIM би се ангажирало „да откупи, изцяло или на части, а за предпочитане всички дялове на SNCM в CMN“, чиято стойност по негова преценка е между 15 и 17 млн. EUR, ако Комисията прецени, че при условията, които би могла да наложи в окончателното си решение, „подобна цесия е необходима за уравновесяване на плана за преструктуриране“.
4.1.3. Мнения на представителите на местните общности
(140)
Кметът на Марсилия, председателят на генералния съвет на Bouches-du-Rhône и председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur подчертават икономическото значение на SNCM за регионалната икономика.
(141)
Председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur добавя, че условията, с които планът за преструктуриране на SNCM би гарантирал жизнеспособността на предприятието, според него изглежда са изпълнени.
(142)
Председателят на изпълнителния съвет на Асамблеята на Корсика е представил решение на тази асамблея от 18 декември 2002 г., в което Асамблеята на Корсика е изказала „благоприятно мнение“ за проекта за рекапитализация на SNCM.
4.1.4. Мнение на Службата по транспорт на Корсика
(143)
Службата отбелязва, че SNCM е единствената компания, способна да отговори на изискванията по договора с оглед на превоза на пътници, и изчезването ѝ „ще доведе незабавно до значително намаляване на услугите“. Тя припомня също така и важността на SNCM за икономиката на Корсика.
4.2. ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА РАЗШИРЯВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА ОТ 2006 г.
4.2.1. Мнение на Corsica Ferries France (CFF)
(144)
CFF подчертава значението на въпросните финансови суми, техния диспропорционален характер по отношение на оборота на SNCM и факта, че са били изплатени на SNCM преди Комисията да се произнесе за квалификацията им по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(145)
CFF обръща внимание на Комисията върху факта, че подкрепата на френската държава за SNCM има стратегически характер за развитието на CFF. Тези неразрешени мерки ще позволят на SNCM да води твърде агресивна тарифна политика по линиите, на които CFF е позиционирано от 10 години и където, за първи път от своето навлизане, то ще загуби пазарни дялове.
(146)
Що се касае до тръжната процедура за цесията на компанията, CFF смята, че тя не е напълно прозрачна, доколкото избраното предприятие, в случая BCP, вече не е в оперативното ръководство на SNCM, отстъпвайки мястото си на групата VT. Освен това финансовите условия са станали много по-благоприятни за купувачите и CFF се съмнява в принципа на равно третирането на инвеститорите, който би трябвало да е водещ за цялата операция.
(147)
Що се касае до отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR, CFF се съмнява в прилагането в този случай на критерия за разумния инвеститор в условията на пазарна икономика. От друга страна CFF отправя питане дали може да се смята, че въпросната операция е проведена от държавата успоредно със значителната и едновременна интервенция на частните оператори при сравними условия, след като държавата е рекапитализирала компанията преди съвместната рекапитализация на акционерите и новия план за преструктуриране. От друга страна CFF смята, че предвид тежките финансови условия в SNCM, разумният инвеститор би се намесил по-рано, за да не се обезцени инвестицията му (94).
(148)
CFF смята, че сравнението с „ABX Logistics“ не е подходящо. Освен факта, че обстоятелствата по това дело не са приложими към конкретния случай, CFF подчертава един значителен принос на получателя на помощите в това дело, какъвто явно не е случаят с SNCM. Освен това според CFF в решението на Комисията от 2006 г. не са взети предвид разходите, свързани с риска от съдебни действия в рамките на една ликвидация на засегнатото предприятие. По този повод CFF смята, че националната съдебна практика, на която се позовава Франция, за да оправдае разходите, които биха били свързани с ликвидацията на SNCM, не е приложима към конкретния случай. Според CFF Касационният съд в делото за мините и химическите продукти на Salsignes не засяга изобщо пряката отговорност на държавата акционер при ликвидацията на предприятие, в което е акционер, а по-скоро посочва възможността тя да ръководи действие за плащане на социални задължения срещу публично образувание с промишлен и търговски характер, и невъзможността на неговите ръководители да се освободят от задълженията си, като призовава за намесата на публичните власти.
(149)
Що се касае до приложимостта към случая от съдебната практика на Апелативния съд на Руан по делото Aspocomp, CFF посочва, че случаят, който е предмет на тази съдебна практика, при която дружеството майка е осъдено да плати на служителите на дъщерно дружество обезщетения за „неспазване на договор“, утвърден от нея, е твърде различен в сравнение с обстоятелствата по случая на SNCM. Няма риск CGMF или държавата да бъдат осъдени да плащат обезщетения за уволнения при съдебна ликвидация. Освен това CFF се съмнява в цифрите за другите социални разходи поради факта, че те са доста различни при различните експерти, поканени да ги установят.
(150)
CFF смята, че прилагането на съдебната практика на Общността по делата „Gröditzer“ и „Hytasa“ към конкретния случай може само да доведе до заключението, че държавата не е действала като частен инвеститор, доколкото съгласно тази съдебна практика капиталовата вноска на държавата е свързана с продажбата на 75 % от участието ѝ в SNCM, като така се намаляват перспективите за възвръщаемост.
(151)
Накрая, CFF смята, че при сравнението между разходите за ликвидация и разходите за рекапитализация трябва да се отчете стойността на активите, които и в двата случая се прехвърлят на купувача. CFF смята, че стойността на прехвърлените активи варира между 640 млн. EUR и 755 млн. EUR (95) предвид пазарната стойност на флотата, използвана от SNCM, която CFF оценява между 644 и 664 млн. EUR през август 2006 г.
(152)
По отношение на оценката на мерките, последвали рекапитализацията от 2002 г. като помощ за преструктуриране, CFF смята че, ако SNCM отговаря на условията за предприятие в затруднение според Насоките от 2004 г. в периода, предшестващ първата рекапитализация със 142,5 млн. EUR, тази квалификация вече е твърде спорна за периода, предшестващ второто увеличение на капитала с 8,75 млн. EUR, тъй като собственият капитал на предприятието е възстановен.
(153)
Що се касае до жизнеспособността на предприятието, CFF подчертава, че цесията на SNCM е частична и не е неотменяема предвид разтрогващите клаузи, договорени с купувачите. Тези елементи са важни елементи на несигурност по отношение на волята и капацитета на купувачите да оздравят SNCM и следователно „залагат на карта“ перспективите за трайна жизнеспособност на предприятието. CFF посочва, че противно на изискванията в Насоките от 2004 г., френските органи не са предвидили спирането на дейности, които ще останат губещи в структурно отношение дори след преструктурирането (96). CFF изразява своя скептицизъм по отношение на плана за съкращаване на разходите, при положение че флотата на SNCM ще се увеличи (97), и на плана за съкращаване на персонал, като се има предвид провала на социалния план от 2002 г.
(154)
CFF изразява съмненията си по отношение на факта, че новите помощи ще са ограничени до минимум, поради липсата на яснота за това какво покриват социалните разходи от една страна, а от друга - поради съдържанието на протокола от Общото събрание на SNCM от 28 април 2006 г., където е видно, че част от тези помощи биха покрили загубите от дейността на дружеството през 2006 и 2007 г. CFF смята също така, че купувачите на SNCM не допринасят съществено за преструктурирането на предприятието.
(155)
За да се предотврати нежелано нарушаване на конкуренцията, CFF смята, че е необходимо да се преразгледат и уточнят компенсаторните мерки, наложени на SNCM през 2003 г., както и да се добавят нови, свързани с редуцирането на присъствието на SNCM на пазара (98). CFF смята, че част от мерките наложени на SNCM с решението от 2003 г., не са били спазени. SNCM е пристъпило към придобиването на нови кораби в нарушение на член 2 от решението на Комисията от 2003 г. Освен това SNCM не е отстъпило своя дял в CCM в нарушение на член 3 от решението на Комисията. И накрая, SNCM практикува от 2003 г. агресивна тарифна политика с цени под тези на CFF в нарушение на член 4 от същото решение (до 30 % по-евтини билети за еднакви или сравними услуги).
(156)
Що се касае до естеството на втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, CFF смята, че извън едновременността на публичната и частната инвестиция, частната интервенция трябва да бъде значителна и реализирана при сравними условия, така че да се оправдае интервенцията на държавата. В конкретния случай тези две условия не са удовлетворени. От една страна участието на купувачите, тясно свързано с първото увеличение на капитала със 142,5 млн. EUR, не е значително. От друга страна интервенцията на купувачите не е извършена при сравними условия с тези на държавата поради разтрогващите клаузи и очакваната рентабилност от миноритарното участие на CGMF.
(157)
Що се касае до социалните мерки на стойност 38,5 млн. EUR, CFF оспорва квалификацията на тази сума като помощ за персонала. В действителност, макар да е вярно, че тази сума е в полза пряко на служителите на SNCM, CFF подчертава, че тази мярка може да генерира косвен положителен ефект за SNCM, по-специално по отношение на успокояването на социалната атмосфера.
4.2.2. Мнение на STIM
4.2.2.1. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 г.
(158)
Що се касае до отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR, STIM смята, че тази цена не е пазарната цена, получена в резултат на открита и недискриминационна конкурентна тръжна процедура, тъй като рекапитализацията е извършена при условия, различни от тези, които по принцип трябва да ръководят един частен инвеститор. STIM счита, че преоцененият счетоводен нетен актив в най-лошия случай би позволил ликвидация без разходи за държавата, дори печалба от ликвидацията, че цената на цесията е неоправдано ниска спрямо стойността на дружеството (оценено от STIM на 350 млн. EUR) и че помощта не е пропорционална на нуждите на дружеството.
(159)
STIM насочва вниманието на Комисията върху прекомерния характер на разтрогващата клауза за прехвърлянето към частния сектор.
(160)
Накрая, STIM оспорва обосноваването на продажбата на отрицателна цена, основаващо се на хипотезата за трудна от социална гледна точка ликвидация, което изглежда нереалистично.
(161)
Що се касае до втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, STIM смята, че за тази капиталова вноска не се спазва принципът на частния инвеститор в условията на пазарна икономика предвид недостатъчните гаранции за възвръщаемост на инвестицията. STIM оспорва аргумента, приведен във връзка с едновременността на частната и публичната инвестиция, за да се отрече квалифицирането на тази вноска като държавна помощ. Една такава едновременност, доколкото е установена, представлява само показател и сама по себе си не би могла да бъде критерий за квалифициране (99). STIM твърди, че тази вноска представлява гаранция, дадена на купувачите от страна на френското правителство, че SNCM ще получи DSP за обслужването на Корсика.
(162)
Що се касае до сумата от 38,5 млн. EUR за помощ за персонала, STIM смята, че в действителност тази сума има за цел да се предоставят средства на SNCM, с които то да спази някои основни аспекти от плана за възстановяване, представен на Комисията, които не са били изпълнени, по-специално намаляване на персонала.
4.2.2.2. Относно съвместимостта с Насоките от 2004 г.
(163)
STIM e на мнение, че получените от SNCM помощи не са ограничени до минимума. Приносът на SNCM и на купувачите към плана за преструктуриране е недостатъчен по отношение на условията, установени в Насоките от 2004 г., и не е ясно дали положението на SNCM е изключително дотолкова, че да оправдае по-малък собствен принос. Освен това STIM подчертава непропорционалния характер на помощите, отпуснати през 2006 г., доколкото те са позволили на SNCM да формира резерви за покриване на бъдещи загуби. Накрая, фактът, че SNCM не е предвидило цесията на активи, които не са необходими за оцеляването на дружеството, противоречи на изискванията, определени в Насоките от 2004 г.
(164)
STIM счита, че предоставените суми са били изплатени в нарушение на принципа на единство, залегнал в Насоките от 2004 г. Влошаването на финансовото състояние на дружеството, както и социалните конфликти, не биха могли да се анализират като изключителни и непредвидени обстоятелства, за които дружеството не носи отговорност.
(165)
Следователно STIM изисква допълнителни компенсации на стойност половината от предоставените помощи, или 98,25 млн. EUR, чрез цесията на допълнителен кораб, както и на преките и косвените участия на SNCM в CMN. В тази връзка STIM твърди, че тези участия не са стратегически по смисъла на Насоките от 2004 г. за държавните помощи за преструктуриране, тъй като те не са „от жизненоважно значение за оцеляването на дружеството“, нито имат характера на неотчуждаем актив.
(166)
STIM изтъква също така, че предполагаемото взаимодействие между SNCM и CMN не съществува, доколкото SNCM няма действителна роля в управлението и развитието на CMN. STIM подчертава, че споразумението на акционерите, свързващо двете дружества, не е в сила от 15 март 2006 г., когато то е било прекратено от CMN, както е било установено от Апелативния съд на Париж.
4.2.3. Мнение на SNCM
(167)
SNCM е предало на Комисията досие, съдържащо преглед на неговото икономическо и конкурентно положение, придружено от правно становище, в което в случай на процедура по ликвидация се оценява рискът от съдебна квалификация на намесата на държавата в качеството ѝ на фактически управител на компанията през периода, предшестващ приватизацията.
(168)
В резултат на запитването от SNCM кантората Baker & McKenzie достига до заключението, че въз основа на документите на дружеството, допълнени с кореспонденцията, оценките и протоколите на контролните органи, държавата има […] (60) решения (100), […] (60) органи (101), […] (60) социални органи (102). Освен това в доклада се подчертава, че […] (60) SNCM (103). Накрая, в същия доклад се посочва, че […] (60) SNCM.
(169)
Въз основа на това експертът на SNCM заключава, че е много вероятно качеството на държавата като фактически управител да би било отбелязано от Търговския съд на Марсилия.
(170)
Освен това от фактите, установени от доклади на Сметната палата, е видно, че грешките в управлението, за които носи отговорност френската държава, фактически управител на SNCM, са допринесли за недостига на активи, установен от SNCM. В доклада се разкриват и следните грешки в управлението: търговският избор […] (60). Щетите, резултат от грешките в управлението на държавата, възлизат на […] (60).
(171)
В този контекст според експерта на SNCM осъждането на държавата да поеме изцяло или отчасти недостига на активи в рамките на процедура по покриване на пасивите не подлежи съмнение предвид изключително силната намеса на държавата в управлението на SNCM, на очевидните ѝ грешки в управлението и на обхвата на нейните финансови ресурси.
(172)
На базата на съответната съдебна практика експертът на SNCM заключава, че ако SNCM е било ликвидирано, държавата без никакво съмнение би била осъдена да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM. Това би довело до поемане от страна на държавата акционер на една част, оценена между 85 и 100 % от установения недостиг на активи (или между 316,6 и 385,7 млн. EUR). Вследствие на това, решавайки да приватизира SNCM, като предварително подсили неговия собствен капитал със сумата от 158 млн. EUR, държавата е действала като разумен инвеститор.
V. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
5.1. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ОТ 2002 г.
5.1.1. Относно мнението на cff
(173)
Френските органи посочват, че някои от представените от CFF данни относно предложението на SNCM са неточни.
(174)
Държавата счита, противно на твърденията на CFF, че планът за преструктуриране е бил изготвен по такъв начин, че да позволи възстановяването на SNCM в най-кратки срокове и да създаде условия за неговата жизнеспособност в средносрочен и дългосрочен план. Френските органи уточняват, че важна част от програмата за намаляване на разходите вече е била изпълнена. Плавателните средства са намалени и програмата за цесии на активи се осъществява съгласно промишления план. Обслужването на линиите е подновено и планът за действие за съкращаване на потреблението на стоки и услуги дава първите си резултати. Постепенно се изпълнява частта от промишления план, касаеща заетостта. Освен това през 2001 г. SNCM е заделило 21,3 млн. EUR, предназначени за финансирането на мерките по преструктуриране, и по-специално на плана за запазване на работните места.
(175)
По отношение на определянето на размера на помощта френските органи потвърждават, че съотношение на собствения капитал към общата задлъжнялост от 0,79 е характерно за балансите на повечето морски дружества, освен при наличието на извънредна ситуация. Що се отнася до индекса от 0,497, обявен от CFF за CMN през 2001 г., той е неточен според френските органи, тъй като при него не се вземат предвид разполагаемите средства в актива на баланса. Коригиран с този пропуск, индексът на CMN е 0,557. Според френските органи при всички положения това ниво продължава да бъде недостатъчно за CMN и трудностите по отношение на паричната наличност, изпитани от CMN през 2002 г., са пример за това. CMN е трябвало да заеме до 8 млн. EUR според STIM, за да финансира касов дефицит, непокрит от неговите банки.
5.1.2. Относно Мнението На Stim
(176)
Френските органи твърдят, че участието на SNCM в капитала на CMN не може да бъде анализирано като чисто финансов актив, както твърди STIM. Франция защитава позицията, че участието на SNCM в CMN има силно стратегически характер. В действителност според нея тяхната цесия не само би било лишена от смисъл от икономическа гледна точка, но би представлявала и и сериозна стратегическа грешка.
5.1.3. Относно мненията на представителите на местните общности
(177)
Франция одобрява като цяло съдържанието на писмото на председателя на област Provence-Alpes-Côte d’Azur, но държи въпреки това да отбележи, че противно на това, което се твърди в точка 2 от посоченото писмо (104), предлагането по линията между континентална Франция и Корсика не е „прекалено голямо по отношение на търсенето“ и че тарифната политика на SNCM отговаря на поетите от него задължения да не предизвиква тарифна война и да не бъде „price leader“.
5.2. ОТНОСНО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ПО РЕШЕНИЕТО ОТ 2006 г.
(178)
В общ смисъл Франция отбелязва, че голям брой забележки на STIM и CFF са идентични с коментарите, които дружествата вече са формулирали пред Комисията през 2003 г. По-специално тя подчертава че коментарите на CFF са били представени пред Първоинстанционния съд в рамките на жалба за отмяна на решението на Комисията от 9 юли 2003 г. и в по-голямата си част вече са били отхвърлени както от Комисията, така и от Първоинстанционния съд.
5.2.1. Относно предварителното привеждане в действие на мерките, предвидени в първия план за преструктуриране и неговите изменения
(179)
На общата забележка относно преждевременното прилагане от страна на Франция на мерките, които могат да бъдат квалифицирани като помощи, френските органи отговарят, че въпросното прилагане се обосновава с особения характер на процедурата, а именно отмяната през 2005 г. на положителното решение на Комисията от 9 юли 2003 г., а не с намерението на френските органи да не признаят задълженията си по Договора за ЕО. Всъщност Франция уточнява, че винаги е информирала Комисията за развитието на делото и различните мерки, приети от януари 2005 г. нататък, съгласно принципа на лоялно сътрудничество между държавите членки и Комисията.
(180)
Относно последните мерки френските органи смятат, че тъй като нито една от тях не представлява помощ, член 88, параграф 3 от Договора за ЕО in fine не може да бъде приложен и не съществува никакво задължение за прекратяване на тяхното изпълнение.
5.2.2. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 г.
(181)
Що се касае до процеса на цесията, Франция уточнява, че първоначално е предвиждала класически критерии за подбор, базиращи се основно на цената, предложена за остойностяването на акциите на SNCM, и на второ място - на други параметри (промишлен план, социален проект и др.), сред които сумата, която кандидатите са били готови да инвестират в дружеството като рекапитализация. Франция оспорва категорично аргумента, изложен от третите заинтересовани страни, според който процесът по продажба не е бил прозрачен, и напомня, че в конкретния случай самата държава е надхвърлила своите достатъчно силни и задължаващи законови и регулаторни задължения, предвидени в случай на цесия на публични дялове. Франция напомня, че развитието вследствие на предложението на BCP да закупи 100 % от акциите на SNCM, е протекло в много трудни финансови и социални условия и че присъединяването на VT към предложението на BCP не е променило търговските и финансови параметри на операцията (извън разпределението на капитала).
(182)
Относно отрицателната цена от 158 млн. EUR френските органи припомнят, че предвид финансовото състояние на SNCM към 30 септември 2005 г.,дружеството е било продадено на пазарна цена и че продажбата е била икономически по-изгодна, отколкото ликвидацията на дружеството. В тази връзка френските органи уточняват, че прилагането на критерия за частния инвеститор в случай на цесия на дружество, намиращо се близо до ликвидация, не трябва да бъде считано като търсене на „рентабилността на публичната намеса“, а като предотвратяване на по-сериозни загуби, които акционерът би могъл да понесе с извършването на по-скъпа ликвидация.
(183)
Относно платената цена Франция оспорва аргумента, според който SNCM е било прехвърлено на цена, която не отговоря на реалната му стойност. По-специално, тя отхвърля изчисляването на стойността на дружеството на приблизително 350 млн. EUR, направено от STIM, при което се вземат предвид само данните от баланса, които повишават остойностяването на базата на собствения капитал (амортизации, остатъчна добавена стойност на корабите и др.), без да се отчитат данните за пасивите, които биха го намалили. Този метод на изчисление с чисто счетоводен характер не съответства на икономическата реалност на едно морско дружество, каквото е SNCM, с активи, фигуриращи в баланса, но което има и ограничена рентабилност и сериозни пасиви извън баланса.
(184)
Френските органи отхвърлят освен това и аргумента на CFF, че са подценили пазарната стойност на флотата на SNCM, която CFF определя между 406,5 млн. EUR и 426,5 млн. EUR. Френските органи твърдят, че корабите, взети предвид при изчислението на CFF, не отговарят на тези, които SNCM притежава към 30 септември 2005 г. По отношение на липсата на отстъпка, приложена към пазарната стойност на корабите, не се взема предвид контекстът, в който би се извършила една евентуална съдебна ликвидация на тези активи, и накрая, датата, отбелязана при изчисляването на тази пазарна стойност, а именно август 2006 г., не е датата на потенциалната ликвидация на SNCM, която трябва да послужи като референтна дата, която е 30 септември 2005 г. От друга страна Франция отбелязва, че ако се спази предложеното от CFF изчисление, отрицателната цена би била три пъти по-ниска от стойността за ликвидация на активите, изисквана от съдебната практика по делото Gröditzer, което би било по-благоприятно в сравнение с хипотезите, представени на Комисията от френските органи.
(185)
Относно аргумента, изложен от CFF, с който се оспорва прилагането на съдебната практика по делото Gröditzer въз основа на факта, че капиталовата вноска на SNCM от страна на държавата е свързана с продажбата на 75 % от нейното участие, като с толкова се намаляват перспективите за възвръщаема печалба, френските органи напомнят, че отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR отговаря на цесията на целия капитал на SNCM, последвана от нова инвестиция от държавата на стойност 25 % с възвръщаемост от […] (60) % годишно. Следователно Франция счита, че възвръщаемостта на инвестицията остава гарантирана чрез нейното участие като акционер в компанията в размер на 25 %, доколкото това участие се ползва с висока гаранция за възвръщаемост.
(186)
Освен това Франция оспорва и аргумента, изложен от CFF, за неприложимостта в конкретния случай на метода ABX, основаващ се на анализа на действителните разходи по ликвидацията на SNCM и на риска, че държавата би могла да бъде считана за отговорна за пасивите на дружеството при процедура по покриване на пасивите, както е предвидено във френските колективни процедури и потвърдено от националната съдебна практика (решение на Апелативния съд на Руан от 22 март 2005 г.). Въпреки че френските органи смятат, че тяхното поведение като управител на SNCM не би трябвало да бъде квалифицирано като „грешно“ при тази процедура, те настояват за наличието на много висок риск от осъждане на държавата от национален съдия за недостиг на активи на SNCM поради гъвкавите критерии за квалифициране на грешката в управлението по смисъла на член L. 651-2 от Търговския закон и съгласно горепосочената съдебна практика, която може да бъде приложена в настоящия случай.
(187)
По отношение на рекапитализацията от 8,75 млн. EUR Франция напомня, че противно на твърденията на CFF и STIM тази капиталова вноска не представлява държавна помощ предвид едновременността на тази инвестиция, сходния характер на условията по нея и възнаграждението, получено от държавата чрез CGMF, чийто размер е по-висок от средния.
(188)
По-специално френските органи уточняват, че принципът на равнопоставеност на инвеститорите не би бил оспорен от съществуването на разтрогващи клаузи, доколкото те са били предвидени в рамките на цесията на 100 % от SNCM, а не в рамките на последвалата я рекапитализация с 35 млн. EUR.
(189)
Освен това Франция припомня, че размерът на нейната инвестиция е доста по-нисък от този на купувачите, доколкото единствено сумата от 8,75 млн. EUR трябва да бъде сравнявана с направената от купувачите инвестиция (26,25 млн. EUR). В действителност първата рекапитализация от 142,5 млн. EUR трябва да бъде разглеждана само и единствено в рамките на сравнение с ликвидационната цена.
(190)
Накрая Франция оспорва аргумента на STIM относно факта, че тази вноска би съставлявала гаранция за частните купувачи, че SNCM ще получи DSP за обслужване на Корсика. Френските органи изтъкват, че това увеличение на капитала е разумно и независимо от резултатите на дружеството и че предоставянето на DSP на SNCM не би позволило да се подобри очакваната възвръщаемост на тази инвестиция.
(191)
Относно сумата от 38,5 млн. EUR за социални мерки Франция отново изтъква аргумента, според който тези мерки представляват помощ за персонала и че тяхното поемане от страна на държавата не може да бъде считано като предоставяне на непряко предимство на дружеството, тъй като са в допълнение към законовите разпоредби и задълженията, произтичащи от колективните трудови договори на SNCM. Освен това Франция припомня, че тези мерки не биха позволили напускането на служители, за които SNCM би продължило да бъде отговорно в случай на липсата на такива мерки.
(192)
В противовес на аргумента на CFF френските органи уточняват, че сумата от 38,5 млн. EUR не е предназначена за провеждане на съкращенията на персонала, предвидени в социалния план от 2003 г., тъй като въпреки закъснението тези съкращения вече са осъществени на практика. Новият социален план представлява допълнение към първите социални мерки от 2003 г.
5.2.3. Относно съвместимостта с Насоките на Общността
(193)
Франция счита, че като се има предвид гореизложеното, размерът на помощта, която трябва да бъде оценена съгласно Насоките, възлиза на 15,81 млн. EUR.
(194)
Противно на твърденията на CFF френските органи считат, че по отношение на точка 11 от Насоките от 2004 г. първата рекапитализация, при все че е позволила на SNCM да възстанови собствения си капитал, не е причина да загуби характера си на предприятие в затруднение, доколкото тази рекапитализация има за цел да осигури поддържането на дейността на дружеството.
(195)
Франция опровергава твърденията на CFF, според които тя не е трябвало да извършва нови финансови инжекции в дружеството предвид факта, че SNCM е могло да поиска банков кредит. В тази връзка френските органи уточняват, че на 24 август 2005 г. банките са отказали отпускането на нови кредити за оборотни парични средства в полза на SNCM и че от този момент единствената възможна алтернатива е била приватизацията или ликвидацията на дружеството.
(196)
Франция оспорва твърденията на CFF и STIM относно провала на плана за преструктуриране от 2002 г., който, въпреки известно закъснение, е бил изпълнен и е позволил да бъдат постигнати целите през 2005 г. Влошаването на икономическото и финансово състояние на SNCM, дължащо се на външни за дружеството фактори, е довело след това до необходимостта от удължаване на плана, за което е изпратено уведомление през 2002 г., и до въвеждането на нови мерки.
(197)
Франция смята, че SNCM има добри перспективи за възстановяване и че мерките, предвидени от новите акционери, а именно изпълнението на социалния план, възстановяването на транспортните услуги и обновяването на някои кораби, ще позволят да се възвърне жизнеспособността на дружеството. В тази връзка Франция отбелязва, че поради приходите, получени от DSP (около [50-70] (60) % от оборота на SNCM) и предвид значимостта на фиксираните разходи и трудностите при разпределяне на шестте кораба за обслужване на линията Марсилия-Корсика, DSP представлява съществен елемент от стратегията на дружеството и неговата жизнеспособност.
(198)
По отношение на ограничението до минимум на помощта Франция смята, че е ограничила до стриктния минимум разходите за необходимото преструктуриране, за да позволи неговото реализиране. В тази връзка френските органи припомнят, че, както Комисията посочва в решението си от 2003 г., самото дружество е допринесло достатъчно за плана за преструктуриране със свои собствени ресурси чрез цесия на активи на стойност 30,2 млн. EUR. Освен това с оглед на други цесии, извършени от SNCM в размер на 12,2 млн. EUR, общият размер на собствения принос на дружеството достига 42,38 млн. EUR. Франция смята, че този размер е много по-висок от този на собствения принос, необходим за одобряване на помощите за преструктуриране, чийто краен размер възлиза на 15,81 млн. EUR, доколкото останалите мерки не са държавни помощи.
5.2.4. Относно условията, наложени с решение на Комисията от 2003 г., и относно евентуалните нови компенсаторни мерки
(199)
Противно на твърденията на STIM и на CFF френските органи заявяват, че са спазили условията, наложени с решението от 2003 г., с които са били обвързани до края на 2006 г., и по-специално поддържането на флота от 11 кораба и прилагането на тарифи, по-ниски от тези на конкурентите.
(200)
От друга страна Франция смята, че в рамките на новото окончателно решение нивото на компенсаторни мерки, което ще бъде наложено на SNCM, трябва да бъде съответстващо, доколкото размерът на помощите за преструктуриране ще бъде от този момент 15,81 млн. EUR вместо 69,3 млн. EUR.
(201)
В тази връзка Франция оспорва становището на STIM относно възможността Комисията да наложи на SNCM като компенсаторна мярка цесията на неговото участие в CMN. Франция оспорва аргумента на STIM, според който определянето на стратегически активи не би съответствало на Насоките от 2004 г. в сравнение с тези от 1999 г.
(202)
Що се касае до изложените от CFF мерки, целящи намаляването на присъствието на SNCM на пазара, френските органи уточняват, че както всъщност е било посочено от Комисията в решението от 2003 г. (съображение 87), съответните засегнати пазари (Франция-Корсика-Магреб) не се характеризират със свръхкапацитет и че една промяна на конфигурацията на линиите, обслужващи Корсика в рамките и извън DSP, отново ще изложи на риск жизнеспособността на дружеството.
(203)
По отношение на аргумента, изложен от CFF, според който прилагането в полза на SNCM на горепосочените мерки би довело до сериозен риск от изчезването от пазара на континентална Франция-Корсика на неговия основен конкурент, а именно CFF, френските органи изтъкват, че предвид настоящата конфигурация на този пазар, на който CFF има мажоритарно участие, поддържането на конкурентна структура зависи от одобряването на плана за преструктуриране на SNCM и неговото присъствие на въпросния пазар.
VI. ОЦЕНКА НА МЕРКИТЕ
6.1. НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДОГОВОРА ЗА ЕО
(204)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(205)
Квалифицирането на една национална мярка като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС предполага кумулативното изпълнение на следните условия: 1) въпросната мярка да предоставя избирателно икономическо предимство; 2) това предимство се финансира чрез държавни ресурси; 3) това предимство нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и, накрая; 4) това предимство засяга търговията между държавите членки (105).
(206)
Комисията установява, че SNCM е получило държавни ресурси на обща стойност 274,54 млн. EUR (106) чрез CGMF, която е 100 % на държавата.
(207)
Тъй като SNCM осъществява дейност в сектора на морския транспорт, който е отворен към вътрешноевропейската конкуренция, полученото потенциално икономическо предимство може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки.
(208)
Обстоятелството, че пазарът на каботажни превози към средиземноморските острови до 1 януари 1999 г. е бил временно освободен от прилагането на Регламент (ЕИО) № 3577/92, не позволява a priori да се изключи, че изплатените субсидии за обслужване на каботажните линии между средиземноморските острови в рамките на DSP са могли да засегнат търговията между държавите членки и да нарушат конкуренцията.
(209)
Във всички случаи, дори ако отпуснатите субсидии за обслужване на линиите за каботаж не са засягали търговията и не са нарушавали конкуренцията преди 1 януари 1999 г., положението се е променило след тази дата, тъй като съгласно Регламент № 3577/92 дейностите, свързани с морския каботаж, са отворени за всички оператори на Европейския съюз. Освен това трябва да се подчертае, че SNCM не извършва само крайбрежен транспорт, но осъществява дейност и на международния морски транспортен пазар, който бе либерализиран с Регламент (ЕИО) № 4055/86 (107).
(210)
Следователно Комисията счита, че в конкретния случай трите последни критерия на член 107, параграф 1 от ДФЕС, посочени в съображение 205 от настоящото решение, са изпълнени. Ето защо тя трябва да проучи последователно за всяка мярка наличието на избирателно икономическо предимство в съответствие с решението на Общия съд от 11 септември 2012 г.
6.1.1. Временна рамка на анализа
(211)
В съответствие с практиката на Общия съд (108) Комисията трябва след отмяната на някое от нейните решения да основе своя нов анализ единствено на информацията, с която е разполагала към момента на приемане на отмененото решение, т.е. в този случай към 8 юли 2008 г.
(212)
Последващите събития, които евентуално са настъпили след 8 юли 2008 г., не трябва да бъдат взети под внимание. Измененията или развитието на пазара или на положението, в което се намира получателят на помощта, трябва да бъдат изключени от анализа. По същия начин Комисията не взема предвид периода на изпълнение на плана за преструктуриране след месец юли 2008 г. (109).
(213)
Освен това Комисията няма задължение отново да открие делото, нито дори да го допълни с нови технически експертизи (110). Отмяната на акта слага край на административната процедура, която съдържа няколко етапа, но това не води непременно до отмяна на цялата процедура. Когато, както в този случай, въпреки предприетите действия по разследването, позволяващи изчерпателен анализ на съвместимостта на помощта, извършеният от Комисията анализ се окаже непълен и по този начин доведе до незаконосъобразност на решението, процедурата за замяна на това решение може да бъде започната въз основа на вече осъществените действия по разследване (111).
(214)
Освен това, тъй като Комисията трябва да основе своя нов анализ единствено на информацията, с която е разполагала през юли 2008 г., т.е. информация, за която френските органи и SNCM вече са изразили позиция, не е нужно отново да се прави допитване за техните становища (112). И накрая, правото на трети заинтересовани страни да представят своите мнения било спазено чрез публикуване в Официален вестник на решението за откриване на процедурата (113) и нито една разпоредба от Регламент № 659/1999 не изисква да им се предложи отново тази възможност, когато първоначалният план за преструктуриране се изменя по време на разследването (114).
(215)
Настоящото решение се основава главно на известните факти към 8 юли 2008 г. Допълнително обаче Комисията ще покаже, че ако евентуално вземе предвид информационната бележка на френските органи от 16 май 2013 г. относно посочените факти преди датата 8 юли 2008 г., както и представената от SNCM информация на 27 август 2013 г., това няма да промени заключенията ѝ.
6.1.2. Цесия на SNCM на отрицателна продажна цена от 158 млн. EUR
(216)
В конкретния случай Комисията трябва да проучи дали капиталовата вноска на държавата в размер на 158 млн. EUR, предхождаща цесията на SNCM на частни купувачи, т.е. in fine отрицателната продажна цена на дружеството за еквивалентна сума, не съдържа елементи на държавна помощ.
(217)
Една открита, прозрачна и недискриминационна обществена процедура за избор, в рамките на която държавата прехвърля дружеството след предварителна рекапитализация (за сума, по-голяма от продажната цена), не позволява непременно да се изключи наличието на помощ, от която може да се възползва едновременно приватизираното дружество и неговият купувач (115).
(218)
За да провери дали едно дружество е ползвало икономическо предимство вследствие на капиталовата вноска от държавата, Комисията прилага по принцип критерия за „частния инвеститор, действащ в условията на пазарна икономика“ (наричан по-нататък критерият за частния инвеститор), при условие че получателят не е задължен да възстанови други държавни помощи и тази вноска подлежи на анализ спрямо този критерий. Критерият за частния инвеститор следва принципа на равно третиране на публичния и частния сектор, което произтича от член 345 от ДФЕС. Според този принцип предоставените от държавата капитали на разположение на дадено дружество пряко или косвено при обстоятелства, които съответстват на нормалните условия на пазара, не биха могли да бъдат квалифицирани като държавни помощи (116).
(219)
За тази цел Комисията може по-специално да оцени дали лицето, предоставящо средствата, действа като частен инвеститор, който следва структурна, обща или секторна политика, и е воден от перспективи за дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали. Валидността на този подход е призната от Съда на ЕС в рамките на няколко дела (117).
(220)
Съгласно постоянната съдебна практика капиталова вноска, направена от публичен инвеститор при отсъствието на всякаква перспектива за печалба, дори дългосрочна, представлява държавна помощ (118).
(221)
Съдът на ЕС е отбелязал освен това, че един частен инвеститор, който следва структурна, обща или секторна политика и е воден от перспективи за дългосрочна рентабилност, разумно не би си позволил след дългогодишни загуби да направи капиталова вноска, която от икономическа гледна точка е не само по-скъпа от една ликвидация на активите, но и е свързана с продажбата на дружеството, която му отнема всякаква перспектива за печалба, дори и в по-дългосрочен план (119).
(222)
По-конкретно в решението си по дело „Gröditzer“ Съдът е постановил, че с цел определяне на това дали приватизацията на едно дружество срещу отрицателна продажна цена съдържа елементи на държавна помощ: „[е] редно е да се установи дали при сходни обстоятелства един частен инвеститор, чиято големина може да бъде сравнена с тази на органите, управляващи публичния сектор, би могъл да пристъпи към такава голяма капиталова вноска в рамките на продажбата на въпросното дружество или би избрал неговата ликвидация“ (120).
(223)
С оглед на гореизложеното, за да се определи характерът на помощта по въпросната мярка, Комисията трябва „да прецени дали избраното решение от държавата е в абсолютни стойности и по отношение на всяко друго решение, включително ненамесата, най-евтиното, което, ако е така, би довело до заключението, че държавата е действала като частен инвеститор“ (121).
(224)
С други думи Комисията трябва да провери дали изборът да се направи капиталова вноска с такъв размер на практика се оказва по-малко ефективен в сравнение с ликвидацията.
6.1.2.1. Относно оценката на разходите по ликвидация
а) Относно вземането предвид на изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение
(225)
За целите на изчисляването на разходите по ликвидацията за акционера френските органи считат, че големите групи от предприятия, когато пристъпват към затваряне на обекти или ликвидация на дъщерни предприятия, не могат да не се интересуват от социалните последствия, до които водят тези затваряния или ликвидации. По тази причина те най-често прилагат социални планове, които могат да включват мерки за преквалификация на персонала, съдействие при намиране на друга работа, обезщетения при напускане и действия на местно икономическо равнище, които дори надхвърлят разпоредбите на закона и на колективните трудови договори.
(226)
В този контекст френските органи приемат въз основа на социалния план от 2005 г., основаващ се на социалния план от 2002 г., диапазон от [90 000-100 000] (60) до [120 000-130 000] (60) EUR за служител или общ размер между [200-210] (60) млн. EUR и [250-260] млн. EUR. Френските органи уточняват, че долната граница на горепосочения размер обяснява факта, че цената на референтния социален план е увеличена поради големия брой служители, доближаващи пенсионна възраст, които напускат при изключително благоприятни условия. Освен това взет е предвид и фактът, че контекстът на ликвидацията на дружеството и уволняването на целия персонал не могат да бъдат сравнени с преквалификацията на служителите, позволяваща продължаване на дейността, какъвто е случаят при референтния социален план.
(227)
Накрая, френските органи считат, че дори и да приложат таблицата за анализ, определена от Общия съд в решението му от 15 септември 2012 г., прехвърлянето на контрола на SNCM за отрицателна цена от 158 млн. EUR не съдържа елементи на държавна помощ. На практика те считат, че Комисията разполага с всички необходими сведения, за да отговори на критиките на Общия съд.
(228)
В случая Комисията не споделя този анализ.
(229)
В съответствие с решението на Общия съд (122) изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение от частен инвеститор по принцип може да представлява законна и уместна практика според обстоятелствата в конкретния случай, с цел насърчаване на спокойния социален диалог и поддържане на доброто име на дадено дружество или група от дружества. В съответствие с принципа на равно третиране на частния и публичния сектор възможността за изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение е открита и за държавите членки при ликвидация на публично предприятие, независимо че задълженията им a priori не надвишават строгия законов и договорен минимум. Все пак Общият съд уточнява, че „(…) поемането на тези допълнителни разходи поради основателни опасения не може да преследва единствено социална или дори политическа цел, тъй като по този начин може да излезе от рамките на теста за частния инвеститор (…). При липса на всякаква, дори дългосрочна, икономическа рационалност, поемането на разходи, които излизат извън строгите законови или договорни задължения, следователно трябва да се счита за държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО.“ (123).
(230)
Що се отнася до мотива за имиджа на държавата, изтъкнат от френските органи, Общият съд счита, че „(…) защитата на доброто име на държава членка в качеството ѝ на глобален инвеститор в пазарната икономика не може да представлява, при липса на специални обстоятелства и без особено убедителни мотиви, достатъчна обосновка за доказване на дългосрочната икономическа рационалност на поемането на допълнителни разходи като допълнителните обезщетения за уволнение“ (124). Такива специални обстоятелства в случая няма.
(231)
Комисията установява, че след откриването на процедурата френските органи не пристъпват към определяне на икономическите дейности на френската държава, по-специално на географско и секторно равнище, по отношение на които се прецени икономическата рационалност в дългосрочен план на разглежданите мерки, макар и в писмото си от 16 май 2013 г. да посочват, че поведението на държавата трябва да се сравни с това на холдинг с диверсифицирани дейности, който търси максимална печалба и защита на доброто си име като глобално индустриално предприятие, по-специално по отношение на управлението на персонала му.
(232)
Що се отнася до доброто име на CGMF, Комисията отбелязва, че компанията не е имала никакъв друг актив освен SNCM в сектора на морския транспорт. Следователно този аргумент не може да се отнася до нея.
(233)
По отношение на доброто име на държавата акционер френските органи изтъкват съществуването на висок риск от социални конфликти в управляваните от държавата предприятия - не само тези, които в географски план се намират в близост до дейностите на SNCM, но и такива от други сектори, и по-специално този на транспорта. От една страна Комисията отбелязва, че френските органи не доказват реалността на този риск от „заразяване“ на всички държавни предприятия, а от друга счита, че те не доказват също така, че изплащането на допълнителни обезщетения би възпрепятствало възникването на нови стачки. Накрая, Комисията счита, че изключително социалната обосновка на поемането на тези обезщетения от държавата е недостатъчна, за да се изключи наличието на държавна помощ.
(234)
Комисията счита от друга страна, че френските органи не посочват достатъчно обективни и проверими сведения, които да докажат, че изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение при сходни обстоятелства е установена практика сред частните предприемачи от същия сектор. Комисията посочва, че просто препращане към ограничен брой социални планове също не може да докаже съществуването на достатъчно установена практика в случаи, сравними с разглеждания, тъй като посочените от френските органи социални планове се отнасят до планове за преструктуриране, а не за ликвидация, и голяма част от тях засягат сектори, които a priori нямат нищо общо с транспортната инфраструктура, като козметичния (Yves Saint-Laurent Haute couture), селскостопанския сектор (Danone) или сектора на електрониката (Hewlett Packard). Освен това в представената от френските органи таблица в информационната бележка от 16 май 2013 г., в която е включен списък със социални планове, се изброяват шест плана след приватизацията на SNCM, които следователно не могат да бъдат приети като основание за поемането на допълнителните обезщетения за уволнение.
(235)
SNCM представя нов списък с пет социални плана в информационната бележка от 27 август 2013 г. Комисията счита, че този списък не позволява да се установи, че изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение при сходни обстоятелства е установена практика сред частните предприемачи от същия сектор. Комисията отбелязва най-напред, че от петте посочени плана два засягат SNCM, сред които е и планът, предмет на настоящото решение. Тези два плана не могат да бъдат използвани като обективни елементи за сравнение поради две причини: от една страна SNCM не може да изтъква собствените си предишни практики в тази област, за да обоснове достатъчно добре установеността на тази практика; и от друга страна социалният план от 2002 г. съответства на период, когато SNCM е било все още държавно предприятие, а зададеният от Общия съд критерий за сравнение са частни предприятия от същия сектор. В този смисъл Комисията отбелязва, че социалният план на пристанището в Марсилия не може да бъде приет, тъй като през 2004 г. пристанището е било публично образувание, а не частно предприятие. Накрая, Комисията отбелязва, че последните два посочени социални плана - на Air Lib и на Eurostar - са планове за преструктуриране, а не такива за ликвидация. В допълнение Комисията изтъква, че средното допълнително обезщетение от тези два плана е с над 50 % по-ниско спрямо приетия от SNCM среден размер на допълнителните обезщетения.
(236)
Комисията посочва, че френските органи не са установили, че поведението на френската държава е било мотивирано от разумна вероятност за получаване на косвена материална печалба, дори в дългосрочен план, като се избегне допълнително влошаване на социалната атмосфера в предприятието, тъй като именно при хипотезата за ликвидация предприятието е трябвало да прекрати съществуването си. Що се отнася до хипотезата за по-голяма полза за служителите на други държавни предприятия, тя е недостатъчно обоснована. Още повече, че дори в рамките на логиката на глобален инвеститор, каквато се изтъква от френските органи, предоставянето на много високи обезщетения при напускане на служителите на едно дружество може да усложни евентуалното преструктуриране на останалите дружества, които притежава същият инвеститор. Освен това френските органи не са определили количествено доколко значителни биха били евентуалните социални разходи, с които обосновават плащането на допълнителните обезщетения за уволнение.
(237)
Френските органи също така посочват, че една процедура за ликвидация би била по-дълга и потенциално по-рискована за държавата акционер спрямо цесията на SNCM на отрицателна цена. Комисията отбелязва, че френските органи не са предоставили никакво доказателство за този риск и не са обяснили защо продължителността на процедурата за ликвидация е била взета предвид от частен акционер. Делото Frucona Kosice (125), цитирано от френските органи, не е релевантно към настоящия случай, тъй като се отнася до теста на частен кредитор. Срокът на една процедура за ликвидация е подходящ за анализирането дали държавата в позицията на кредитор на Frucona Kosice е възстановила в максимална степен вземанията си, като е приела частично, но незабавно възстановяване, или дали е трябвало да чака ликвидацията на предприятието. Положението в разглеждания случай е различно, тъй като държавата е в позицията на акционер в SNCM, а не на частен кредитор. Като се има предвид, че в случай на ликвидация на SNCM активите определено не биха били достатъчни за покриването на пасивите, държавата не би могла да възстанови своята вноска. Следователно в този случай не е подходящо да се изтъква срокът на процедурата за ликвидация.
(238)
Френските органи не са доказали, че поемането на разходите по тези допълнителни обезщетения от държавата като частен инвеститор при сценария за ликвидация е било обосновано.
(239)
На този етап от анализа Комисията следва да определи стойността на ликвидацията на SNCM без допълнителни обезщетения за уволнение.
б) Относно стойността на ликвидацията на SNCM
(240)
Съгласно този метод недостатъчното количество на активи е установено, когато икономическата стойност на реалните активи (по принцип по-висока от счетоводната нетна стойност) не покрива икономическата стойност на реалните дългове.
(241)
С цел установяването на недостига на активи в конкретния случай Комисията с помощта на свой експерт (126) е проверила, както е обяснено по-долу, че към 30 септември 2005 г. стойността на активите на SNCM не е била достатъчна, за да удовлетвори привилегированите и непривилегированите кредитори.
(242)
Комисията счита, че стойността на нетните активи е често използван метод за остойностяване на дружествата в сектора на морския транспорт. Освен това тя смята, че този метод е изключително подходящ за ситуацията на SNCM, доколкото неговият основен акционер разполага с един единствен избор, алтернативен на цесията, а именно ликвидация.
(243)
По отношение на другите методи за остойностяване, по-специално на метода на актуализираните оперативни свободни парични потоци, Комисията смята, че предвид факта, че той предполага продължаването на дейността на дружеството, какъвто не е случаят при предвидената хипотеза за ликвидация на SNCM, то той не е актуален в настоящия случай.
(244)
Комисията отбелязва датата 30 септември 2005 г. като референтна дата за оценката на SNCM, която е датата, на която е направен реалният избор между приемане на предложението за възстановяване на дружеството или неговата ликвидация; решението за избора на BCP е взето на 27 септември 2005 г.
i) Относно стойността на активите на SNCM
(245)
Комисията отбелязва, че акционерът на SNCM със сътрудничеството на кантора Ernst & Young е пристъпил към определяне на разходите за ликвидацията на дружеството (горепосоченият доклад CGMF) на 30 септември 2005 г., който е бил повторно разгледан от Oddo Corporate Finance и кантората Paul Hastings. Комисията припомня, че в горепосочения доклад Oddo-Hastings активите на SNCM са оценени на 190,3 млн. EUR.
(246)
Що се отнася до стойността на собствената флота (127), брутната продажна стойност на корабите на SNCM е била оценена от специализирания експерт BRS на 224 млн. EUR на 30 септември 2005 г., а флотата на SNCM е била оценена в доклада Oddo на 150,7 млн. EUR след отстъпки (128), комисиона за търговско посредничество (129) и несигурно събитие (130).
Таблица 3
Сценарии за остойностяване на активите на SNCM към 30 септември 2005 г.
Стойност на активите
в доклада Oddo
в милиони EUR
Стойност на активите
според експерт на Комисията
в милиони EUR
Нематериални активи
-
-
Материални активи
Собствена флота
150,7
151,7
Недвижими имоти
(131)
11,2
11,2
Финансови активи
(132)
32,7
38,3
Нематериални активи
194,6
201,2
Стокова наличност
-
-
Аванси и предплати
-
-
Вземания от клиенти
0,8
0,8
Други вземания
(133)
9,4
9,4
Нетни парични потоци
-14,5
-
Сметки от изравняване
-
-
Други активи
-4,3
10,20
Общо активи
190,3
211,4
Източници:
Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(247)
При прочита на горната таблица Комисията констатира, че флотата от кораби съставлява основният елемент от оценката на активите на дружеството. В тази връзка експертът на Комисията е преценил след извършване на сравнителен анализ в подходящото време, че намалението, приложено към брутната продажна цена на корабите и несигурното събитие, са били съвместими. На тази база той е направил заключения, че няма аргументи за отхвърляне на оценката на стойността на флотата, изготвена от държавата.
(248)
По отношение на намалението Комисията смята, че неговото ниво е съвместимо с намаленията, наблюдавани при продажбите на кораби при съдебна ликвидация. Според експерта на Комисията Управлението за морски транспорт, национално белгийско дружество, обслужващо линията Остенде-Рамсгате, е продало например два ферибота за автомобили през 1997 г. с намаления, оценени на 35 % и 45 %. Неотдавна дружеството Festival Cruises е продало три туристически кораба със средна отстъпка от 20 %. Намаленията, прилагани в сходни случаи, са от порядъка на тези, приложени от френските органи в настоящия случай.
(249)
Що се отнася до несигурното събитие, такъв пример не е бил отбелязан на пазара и Комисията смята, че аргументите, оправдаващи прилагането на несигурното събитие са съвместими с ограничения пазар на специализирани кораби, изработени за изключително специфична употреба.
(250)
От друга страна Комисията отбелязва, че нейният независим експерт е ревизирал покачването на стойността на финансовите активи, по-специално стойността на участието на SNCM в CMN (от 21,8 млн. EUR до 28 млн. EUR). В тази връзка, предвид предложението за закупуване на това участие от Stef-TFE за 35,2 млн. EUR, предадено на Комисията в рамките на настоящото разследване, Комисията счита, че оценката на участието на SNCM в CMN в размер на 28 млн. EUR е разумна в контекста на ликвидация на дружеството.
(251)
Относно остойностяването на другите компоненти на активите експертът на Комисията не е изразил конкретно възражение. Той не е отбелязал рубриката „нетни парични потоци“ в активите, тъй като тя е в дефицит. Комисията смята, че тази рубрика трябва да премине към пасивите на дружеството SNCM.
(252)
Като взема предвид извършените промени, Комисията оценява активите на SNCM на 211,4 млн. EUR към 30 септември 2005 г.
ii) Относно оценката на пасивите на SNCM
(253)
Комисията установява, че френските органи оценяват дължимата сума за привилегировани вземания на 153,8 млн. EUR, а на 170,9 млн. EUR - дължимата сума за непривилегировани вземания (без допълнителните обезщетения за уволнение).
(254)
Що се касае по-специално до пасивите на дружеството, френските органи изчисляват цената на социалния план по колективния трудов договор на [70-80] (60) млн. EUR. Разходите по социалния план са определени на индивидуална база и предвид вида на договора (безсрочен договор - CDI и срочен договор - CDD), устава и колективните трудови договори (морски персонал, стационарен персонал и управление), трудовия стаж, позицията и възнаграждението на всеки отделен служител. Този размер покрива неустойките по предизвестия ([20-30] (60) млн. EUR), неустойките по платен отпуск по предизвестие ([0-10] (60) млн. EUR), конвенционални обезщетения за уволнение ([30-40] (60) млн. EUR) и контрибуция Delalande ([0-10] (60) млн. EUR) (134).
(255)
Цената на социалния план извън колективните трудови договори е оценен от френските органи на [30-40] (60) млн. EUR. Този социален план обхваща всички придружаващи мерки, свързани със законовите и регулаторни задължения на SNCM в областта на уволнението (135) и косвените разходи, свързани с социалния план по колективния трудов договор (136).
(256)
Разходите по прекратяване на основните договори за експлоатация засяга основно и включването на банкова гаранция в размер на 7,4 млн. EUR, дадена като гаранция за доброто изпълнение от страна на SNCM на неговите задължения за извършване на обществена услуга, към която се прибавя наказателна санкция, предвидена в договора, в размер на 2 % от референтната финансова компенсация в размер на 63 млн. EUR за 2005 г., или около 1,2 млн. EUR.
(257)
По отношение на нетния пасив, свързан с цесията на кораби на лизинг, (137) френските органи подчертават, че на базата на определени хипотези (138) нетният продукт от цесията е оценен от специализирания експерт BRS на 144,8 млн. EUR към 30 септември 2005 г. след отстъпки, комисиона за търговско посредничество и финансови разходи за пристанище. Спестяванията от данъци и банкови задължения възлизат на 193,5 млн. EUR, като съществува оставаща сума от банкови задължения за корабите, закупени на лизинг, която трябва да бъде възстановена, на стойност 48,7 млн. EUR.
Таблица 4
Сценарии за остойностяване на пасивите на SNCM към 30 септември 2005 г.
Стойност на пасивите
в доклада Oddo
в милиони EUR
Стойност на пасивите
според експерт на Комисията
в милиони EUR
Привилегировани задължения, от които:
Социални и данъчни задължения
[20-30]*
[20-30]*
Финансови задължения, гарантирани с активи
(139)
15,9
15,9
Разходи по социалния план по колективния трудов договор
[70-80]*
[70-80]*
Разходи по пенсионни осигурителни каси
(140)
10,2
10,2
Разходи по процеса на ликвидация
4,7
4,7
Добавени загуби от дейността
(141)
26,5
26,5
Удовлетворяване на привилегировани кредитори
153,8
153,8
Необезпечени задължения
(142)
69,7
84,2
Разходи по социалния план, извън колективния трудов договор
[30-40]*
[30-40]*
Разходи по прекратяване на основните договори за експлоатация
[10-20]*
[10-20]*
Допълнителни разходи, свързани с цесията на корабите, които са на лизинг
48,7
48,7
Удовлетворяване на непривилегировани кредитори
170,9
181,1
Източници:
Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(258)
Комисията отбелязва, че социалните пасиви на дружеството съставляват основният елемент от пасивите на SNCM. Що се отнася до цената на социалния план по колективния трудов договор, експертът на Комисията е проверил формулите за изчисляване на всички елементи от плана на базата на извадки и не е установил нито аномалия, нито грешка. Въз основа на тази проверка Комисията смята за разумен размера от [70-80] (60) млн. EUR, изплатени предварително от френските органи за социален план по колективния трудов договор.
(259)
Относно допълнителните загуби от дейността Комисията смята, че оценката е предпазлива с оглед на законодателството, по-специално член L.622-10 от Търговския закон и член 119-2 от Постановление № 85-1388 от 27 декември 1985 г., съгласно които SNCM би могло да бъде задължено от компетентния търговски съд да продължи дейността за срок от два месеца, който срок може да бъде подновен по искане на прокуратурата във връзка с изпълнението на задълженията за предоставяне на обществена услуга.
(260)
Що се отнася до необезпечените задължения, експертът на Комисията не е изразил конкретно възражение. При все това той е коригирал размера от 69,7 млн. EUR на 14,5 млн. EUR вследствие на промяната на рубриката „Нетни парични потоци“ в активите. Комисията оценява, че тази промяна е в съответствие с промените, извършени при оценяването на активите на SNCM.
(261)
По отношение на разходите по социалния план извън колективния трудов договор (без допълнителните обезщетения за уволнение) експертът на Комисията счита, че разходите за съдебни спорове трябва да бъдат [0-5] (60) млн. EUR вместо [0-10] (60) млн. EUR, изплатени предварително от френските органи. По този въпрос, въпреки че Комисията смята за сигурно, че синдикалните организации биха поискали преквалифициране на договорите CDD в договори CDI (143), тя счита от друга страна, че тези изчисления трябва да засягат само и единствено служителите, работещи на CDD, за които този риск е почти сигурен (или 150 CDD). Като се отчита едно месечно брутно възнаграждение в размер на [2 000-2 500] (60) EUR с обезщетение от 9 месечни заплати за първите [100-120] (60) CDD и от 6 месечни заплати за следващите [50-70] (60), размерът възлиза на [0-10] (60) млн. EUR.
(262)
Що се касае до нетните пасиви, свързани с цесията на корабите, които са на лизинг, Комисията смята, че хипотезите, свързани с изчисленията, са оправдани от договорния формализъм на GIE, който ограничава всякакво заместване на SNCM от трети страни и обуславя данъчни предимства за използването на корабите под френски флаг. Освен това несигурното събитие не се прилага в случая на кораби, използвани на лизинг, тъй като тези кораби са продадени от банките кредитори на GIE. В този контекст Комисията счита, че е оправдано да бъдат взети предвид разходите за превоз между 30 септември 2005 г. и датата на действителната цесия на кораба.
(263)
Във връзка с гореизложеното Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. привилегированите пасиви на SNCM възлизат на 153,8 млн. EUR, а непривилегированите пасиви на SNCM са 181,1 млн. EUR.
iii) Относно установяването на недостиг на активите
(264)
Като се има предвид горепосоченото, Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. стойността на активите на SNCM (или 211,4 млн. EUR) не е била достатъчна за удовлетворяване на привилегированите кредитори (или 153,8 млн. EUR) и на непривилегированите кредитори (181,1 млн. EUR), или 334,9 млн. EUR. Следователно активите не достигат с около 123,5 млн. EUR.
в) Относно вземането предвид на процедура по покриване на пасивите
(265)
Комисията също така разгледа и аргумента на френските органи и на SNCM, според който държавата в качеството ѝ на мажоритарен акционер може да бъде поканена да покрие пасивите в случай на ликвидация на дружеството. Една от заинтересованите страни, CFF, оспорва прилагането на националната съдебна практика, посочена от френските органи към настоящия случай. CFF счита, че по отношение на съдебната практика на Апелативния съд на Руан по делото Aspocom Group Oyj съдията е осъдил финландското дружество майка да заплати обезщетения на служителите от неговото френско дъщерно предприятие, което е било в ликвидация, тъй като тези обезщетения са били предвидени от социален план чрез споразумение в предприятието, потвърдено от дружеството майка, а в крайна сметка не са били изплатени.
(266)
Френските органи смятат, че всички реални разходи, които е трябвало да бъдат поети от държавата в качеството ѝ на акционер чрез CGMF, възлизат на 312,1-361 млн. EUR към 30 септември 2005 г. Те считат също, че в тази оценка се взема предвид рискът държавата да бъде поканена да „покрие пасивите“, ако съдът я счете за фактически управител на SNCM, както и рискът държавата да бъде осъдена да заплати допълнителните обезщетения за уволнение на освободения персонал. Френските органи смятат, че тези рискове трябва да бъдат взети предвид при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(267)
Следователно възниква въпросът за оценката на всички реални разходи, които Франция би била длъжна да поеме като акционер в случай на съдебна ликвидация на SNCM, за да се определи дали, предвид риска да бъде осъден да поеме тези разходи и предвид техния обем, един частен акционер би предпочел да продаде незабавно своето дъщерно предприятие на отрицателната цена от 158 млн. EUR, отколкото да се изложи на този риск.
(268)
Във френското право назначеният ликвидатор на дружество в съдебна ликвидация има възможността да започне процедура по поемане на отговорност срещу бившите управители на дружеството, наречена „процедура по покриване на пасивите“, в случай на решение за прекратяване на план за възстановяване на дружеството или поставянето му под съдебен надзор, както и в случай на съдебна ликвидация (144).
(269)
Започването на процедура по покриване на пасивите срещу бившите управители на дружеството в ликвидация е мотивирано от необходимостта от възстановяване на имуществото на дружеството, което е една от задачите на назначения ликвидатор.
(270)
В множество писма до Комисията френските органи поддържат становището, че хипотезата за осъждане на държавата от национален съдия за покриване на пасивите на управляваното от нея дружество представлява възможно най-правдоподобният сценарий и че тази хипотеза трябва да бъде отчетена при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(271)
В писмените си бележки от 28 февруари 2008 г. SNCM е представило доклада Baker & McKenzie, в който се оценяват правните последици от процедура по покриване на пасивите срещу френската държава. В този доклад се заключава, че сезираният по делото търговски съд най-вероятно би отбелязал отговорността на държавата и би я осъдил да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM.
(272)
Съответното законодателство предвижда, че социалните задължения на дружество в ликвидация могат да бъдат поети от неговите бивши управители от правна и фактическа гледна точка, ако бъдат едновременно спазени четири условия.
i) Признаване на държавата като управител от правна и фактическа гледна точка на дружество в съдебна ликвидация
(273)
Докладът Baker & Mc Kenzie, изпратен от SNCM, предоставя на Комисията анализ, който води до заключението, че […] (60). По същество горепосоченият експертен доклад цели да покаже, че съгласно съответната съдебна практика (145) държавата е допуснала […] (60) нееднократно. По-специално според същия този доклад държавата е взела […] (60) решения. Освен това изглежда, че управителните органи […] (60) предприятието. Накрая, държавата […] (60).
(274)
Комисията констатира, че френските органи в писмените си бележки от 28 март 2008 г. не са изразили резерви […] (60). В своето писмо от 20 ноември 2006 г. самите френски власти посочват, че съдията […] (60) предприятието.
(275)
При все това Комисията е на мнение, че декларацията на френските органи от 20 ноември 2006 г., направена в рамките на дело за държавна помощ, не е достатъчна сама по себе си, за да се установи de jure дали един съдия би счел националните органи за фактически управители на дружеството получател на въпросните мерки и най-вече доколко такава възможност реално може да стане факт.
(276)
Преди всичко по отношение на спорните решения далеч не е установено, че вземането на окончателно решение от държавата се отдалечава в значителна степен от практиката, следвана при управлението от нейна страна на участията ѝ. Дори в доклада Baker & Mc Kenzie се припомня съществуването на повтарящо се противоречие по отношение на желаната степен на намеса на държавата в управлението на участията ѝ и се посочва значителната роля в общия случай на […] (60).
(277)
В националната съдебна практика, посочена от държавата и от SNCM, не се обяснява пряко подобен род положение. Основните обяснени случаи засягат местните общности, а решението по делото BRGM от 6 февруари 2001 г. се отнася до промишлено-търговско публично образувание.
(278)
Във всеки случай далеч не е установено, че държавата в качеството ѝ на публична власт трябва да се счита за фактически управител.
ii) Съществуването на една или повече грешки в управлението от страна на френската държава, фактически управител на дружество в съдебна ликвидация
(279)
В конкретния случай Комисията отбелязва, че в доклада на експерта на SNCM въз основа на списък от фактически данни, който не е изчерпателен, са посочени редица данни, за да покаже, че държавата, […] (60), е допуснала грешки в управлението.
(280)
По-специално е отбелязано, че френската държава е допуснала грешки при инвестициите, свързани с […] (60) SNCM. Освен това държавата е допуснала и многобройни грешки в управлението по отношение на мащабността […] (60) SNCM.
(281)
В писмото си от 30 април 2007 г. френските органи са оценили като много висок риска от осъждане на държавата за поемане на отговорност предвид критериите за квалифициране на грешката при управление по смисъла на член L.651-2 от Търговския закон.
(282)
Комисията отново счита, че тази декларация от 30 април 2007 г., направена в рамките на процедура в областта на държавните помощи, не е достатъчна сама по себе си, за да се установи de jure дали един съдия би счел, че националните органи са допуснали твърдяните грешки, и най-вече да се определи степента на вероятност от такава възможност. Това важи в още по-голяма степен, тъй като френските органи оспорват самото съществуване на грешки в управлението, които са необходими за прилагането на процедура по покриване на пасивите.
(283)
Като цяло се забелязва, че SNCM и френските органи се придържат до голяма степен към доста стари решения относно управлението. Ето защо докладът Baker & Mc Kenzie е насочен към […] (60), реализирани до 2000 г. В него с увереност се прави позоваване на доклади на Сметната палата за финансовите години 1993-1999. Основните твърдяни грешки в управлението са допуснати в средата на 90-те години на 20 в. Кредиторите на SNCM са били информирани за този начин на управление, когато са му отпускали кредити. Тоест те най-малко неявно са приели риска, свързан с този вид управление. Няма данни, че отговорността на държавата е можело да бъде успешно поискана за покриване на пасивите в подобна ситуация.
(284)
Освен това твърдяните грешки в управлението биха могли да се обяснят с избора на политики от публичните власти, като няма данни, че този избор на политики е можел да се квалифицира като грешки в управлението по смисъла на съдебната практика относно покриването на пасивите.
(285)
На последно място, в доклада Baker & Mc Kenzie липсва достоверност, тъй като в него се счита, че положението на SNCM може да се дължи на грешки във външната комуникация, допуснати от държавата по повод положението на SNCM. От този доклад е видно единствено, че държавата посочва положение, което е било вече известно. Следователно поведението на държавата не изглежда като грешка в управлението.
iii) Установяване на недостиг на активи
(286)
В настоящия случай Комисията констатира, че докладът Oddo-Hastings показва недостиг на активи в размер на 134,4 млн. EUR към 30 септември 2005 г., изчислен от една страна като разликата между стойността на активите на SNCM (190,3 млн. EUR) и от друга страна - стойността на пасивите на дружеството (привилегировани и непривилегировани задължения, оценени съответно на 153,8 млн. EUR и на 170,9 млн. EUR).
(287)
Комисията е оценила недостига на активи на SNCM на 123,5 млн. EUR към 30 септември 2005 г. (срв. съображение 264).
iv) Съществуване на причинно-следствена връзка между грешките и установения недостиг на активи
(288)
Според френските органи управителят на юридическо лице може да бъде обявен за отговорен на основание на член L.624-3 от Търговския закон дори ако грешката в управлението, допусната от него, е само една от причините за недостига на активи и може да бъде осъден да заплати всички или част от социалните задължения дори ако грешката е причина само за част от тях (146). Според френските органи френската държава ще бъде задължена да заплати една част в размер между 85 % и 100 % от установения недостиг на активите, или между 114,3 млн. EUR и 134,4 млн. EUR.
(289)
Този анализ не почива на никакво солидно основание. Всъщност, доколкото твърдяните грешки в управлението се основават на взети в средата на 90-те години на 20 в. решения и след като са породили незабавен свръхразход за SNCM, е много трудно това да се определи като причина за недостига на активи през 2005 г., особено след като между тези две дати са се случили много събития.
(290)
Освен това дори и да изглежда, че няма автоматична връзка между размера на отпуснатото обезщетение за покриване на пасивите и размера на натрупаните пасиви в резултат на грешка в управлението от страна на управителя (при положение, че е установена), това означава също, че съдията може да реши да определи сумата, с която да бъде осъден управителят, на много по-ниска стойност от установения недостиг на активи (147).
(291)
Обратно на това, което изглежда френските органи (и SNCM) считат, нищо не сочи, че разглежданите решения са считани от съдията по процедурата за покриване на пасивите като толкова тежки решения, че да оправдаят поемането от страна на публичните власти на значителна част от установените пасиви. Съгласно разгледаните твърдения става въпрос за решения с протекционистка визия, взети в рамките на политиката (като повечето се отнасят за десетилетие преди това), или по-скорошни решения, за да се спести на служителите задължението за повишаване на производителността или за да се направи опит да се възстанови по-добра социална атмосфера.
v) Определяне на евентуално поемане на допълнителните обезщетения за уволнение при хипотезата за съдебна ликвидация на SNCM
(292)
Според френските органи, в допълнение към недостига на активи, предвид съответната съдебна практика (148) даден съдия със сигурност би осъдил държавата да изплати допълнителните обезщетения за уволнение (т.е. между [200-210] (60) и [250-260] млн. EUR). Според френските органи всички реални разходи, които държавата в качеството си на акционер би могла да бъде задължена да заплати, са между 212,1 млн. EUR и 361 млн. EUR.
(293)
Френските органи уточняват, че в последните съдебни решения френските съдилища са осъдили правния и фактически управител да поеме, освен недостига на активите, допълнителните обезщетения за уволнение, изчислени на базата на социалния план, изготвен от дружеството преди ликвидацията.
(294)
Френските органи посочват, че по делото Aspocomp френското дружество Aspocomp SAS, дъщерно предприятие, собственост на 99 % на финландското дружество Aspocomp Group Oyj, е сключило споразумение в предприятието на 18 януари 2002 г., в което се описват условията за обезщетение по социален план за 210 служители от общо 550. В това споразумение е бил посочен размерът на компенсационните и допълнителните обезщетения, както и помощите при доброволно напускане. Вследствие промяна на стратегията на групата дружеството майка Aspocomp Group Oyj е взело решение на 21 февруари 2002 г. да спре финансирането на дъщерно предприятие Aspocomp SAS и по този начин е предизвикало обявяването във фалит на този дъщерно предприятие. Това решение de facto го е затруднило да изпълнява задълженията си, поети в рамките на посоченото споразумение, и го е принудило да уволни целия останал персонал.
(295)
В този контекст съдебното решение на Апелативния съд на Руан е потвърдило решението на колегията по трудовоправни дела в Еврьо и по тази начин е задължило дружеството Aspocomp Group Oyj, което притежава 99 % от своето дъщерно дружество, да изплати: i) на засегнатите от споразумението служители всички компенсационни и допълнителни обезщетения, предвидени в това единствено споразумение, както и всички обезщетения за пропуснати ползи и загуби за уволнение без реална и сериозна причина, и ii) на служителите, уволнени вследствие на обявяването на дружество Aspocomp в несъстоятелност - еквивалентните обезщетения, като в него се счита, че с неспазването на поетите ангажименти дружеството майка е показало нелоялно поведение и сериозно лекомислие.
(296)
Макар и Франция също да се позовава на съдебното решение от 19 април 2005 г. на търговската колегия от Касационния съд (149), за да подкрепи теорията си, Комисията не вижда в това решение нито един решаващ факт по отношение на настоящия спор. Касационният съд на практика се ограничава до това да отбележи, че един апелативен съд не е характеризирал в достатъчна степен de jure смесването на имуществото между дружеството майка и неговото дъщерно предприятие. При всички положения Комисията установява, че свързаните със съдебната практика Aspocomp факти не са същите като тези в разглеждания случай. В последния не е налице неспазване на ангажиментите от страна на CGMF по отношение на изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение.
(297)
Трябва да се отбележи, че SNCM и френските органи обръщат внимание на факта, че един социален план […] (60). Твърде съмнително е, че […] (60) може да се счита като грешка в управлението, която да доведе до поемане на отговорност от страна на държавата към служителите […] (60). Дори и да се предположи, че извънредно […] (60), държавата е можела да поеме отговорност към служителите и да им предостави право на платено от нея обезщетение (150), предоставянето на такова право би било само по себе си предимство, предоставено на предприятието SNCM, и следователно държавна помощ, поради аналогични доводи като изложените по-долу по повод мерките за помощ за персонала в размер на 38,5 млн. EUR. Тази мярка е можела до известна степен да успокои социалната атмосфера в предприятието.
vi) Заключение относно вземането предвид на процедура по покриване на пасивите
(298)
Не е установено в достатъчна степен de jure, че френските органи са щели, с достатъчна степен на вероятност, да бъдат осъдени от национална юрисдикция да платят обезщетения при покриване на пасивите, и още по-малко, че при подобно отсъждане би била превишена отрицателната цена, за която SNCM е било „продадено“.
(299)
Също така трябва да се отчете фактът, че действията на държавата, дори и да се предположи, че в случая е била лош управител, са имали за цел да защитят националните индустрии и услуги, включително SNCM и служителите му, като се избегне по-специално да им се налагат промени, които в социален план е можело да получат лош отзвук. На практика дори и публичните субекти, включително държавата, да могат да се считат при определени обстоятелства за фактически управители на едно предприятие, нищо не сочи, че процедурата по покриване на пасивите е можело да се използва за обяснение на политическия избор на държавата, особено при подобни обстоятелства. В случая не са налице обстоятелствата от делото Aspocomp, което изобщо не се е отнасяло до подобна проблематика.
(300)
Във всеки случай Комисията счита, че понастоящем френските органи не могат да изтъкнат политически избор, направен в миналото, за да обосноват публични намеси, предназначени да коригират последици от по-ранни намеси. Обратното, тези две намеси, а именно от миналото и новите публични намеси, се анализират като две кумулативни нарушения на конкуренцията. Поемането на отговорност от страна на държавата за покриване на пасивите отново би позволило на държавата да признае, че е допуснала грешки в управлението на предприятието, за да се обоснове, че финансовата вноска не е държавна помощ, което от своя страна би довело ново нарушение на конкуренцията. Тогава държавата би изтъкнала собствените си грешки в управлението, за да обоснове допълнителна финансова вноска, в противоречие с общия принцип, според който собствената грешка не може да се изтъква като причина (151).
(301)
Не по-малко изкуствено би било да се разделя поведението на държавата като „лош управител“ (при положение, че е установено) и поведението на държавата, която спасява зле управляваното от нея предприятие. Допускане на грешка в управлението не се включва в нормалното поведение на разумния частен инвеститор в условията на пазарна икономика. Ето защо механизмът за спасяване, който не може да се раздели от тази грешка, също не се вписва в това последно поведение.
(302)
Приемането на теорията на френските органи и на SNCM също така би позволило на държавата да предостави гаранция на предприятие, като допусне съзнателно „грешка в управлението“, което по никакъв начин не може да бъде допустимо в областта на помощите.
(303)
В разглеждания случай поведението, което би ангажирало отговорността на държавата, според защитаваната от SNCM и френските органи теория, е поведение на държавата, действаща като на публична власт, а не като акционер. Като се има предвид, че един разумен частен акционер не би взел решения въз основа на политически и държавни съображения, рискът от покриване на пасивите в резултат на такива решения не може да се вземе предвид при тест за разумен частен инвеститор в условията на пазарна икономика (152).
(304)
Френските органи припомнят, че в решението си по делото АВХ от 7 декември 2005 г. Комисията предвижда да отчете факта, че „в определени изключителни случаи, някои национални законодателства предвиждат възможността за трети страни да се обърнат срещу акционерите на ликвидирано дружество, а именно ако тези акционери могат да бъдат считани като [заличено в текста] и/или допуснали сериозни грешки при управлението“ (153).
(305)
Въпреки това Комисията припомня, че понятието за помощ трябва да се преценява обективно, и отбелязва, че в решението за откриване относно същото дело, се уточнява, че „[в] крайна сметка, дори при малко вероятната хипотеза, когато всички изисквани от националното право условия за поемане на отговорност […] са изпълнени, това не би изключило характера на държавна помощ на тези намеси в полза на дъщерно предприятие“ (154).
(306)
В случая Комисията смята, че френските органи не са опровергали достатъчно ясно съмненията на Комисията, че е твърде вероятно отговорността на акционера на SNCM да бъде оспорена.
(307)
При тези обстоятелства и след като отхвърля вземането предвид на допълнителните обезщетения за уволнение (срв. съображение 225 и следващи), Комисията заключава, че държавата не би имала никакви разходи за ликвидацията на SNCM. Комисията счита, че на държавата в качеството ѝ на акционер не може да бъде наложено да поеме разходите за ликвидацията, тъй като рискът за акционера е обвързан от стойността на вноската му в дружествения капитал на предприятието.
6.1.2.2. Заключение
(308)
Комисията счита, че един частен инвеститор би отдал приоритет на най-изгодното финансово решение, т.е. ликвидацията на SNCM. Ето защо тя заключава, че отрицателната цена от 158 млн. EUR представлява държавна помощ.
6.1.3. Капиталова вноска на CGMF на стойност 8,75 млн. EUR
(309)
В мнението си след решението за откриване френските органи посочват, че рекапитализацията от 8,75 млн. EUR от държавата е била извършена едновременно с вноската от частните инвеститори. Те обясняват, че съвпадението се подсилва от поемането от страна на държавата на миноритарна част спрямо пазарно внесения мажоритарен дял. Освен това те считат, че нормата на възвращаемост на вноската на държавата, или […] (60) % годишно, представлява адекватна дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали от частен инвеститор. В информационната бележка от 16 май 2013 г. те считат също така, че свързаните с разтрогващата клауза рискове се компенсират с възможността за изкупуване от частните акционери.
(310)
Понастоящем вноската на държавата трябва да се сравнява с вноската на частните купувачи, възлизаща на 26,25 млн. EUR. Както е посочено в раздел 6.1.2, вноската на държавата се равнява на 158 млн. EUR, към които се добавят 38,5 млн. помощ за персонала и 15,81 млн., изплатени съгласно плана от 2002 г., както е видно от раздели 6.1.4 и 6.1.5.
(311)
Всички мерки от 2006 г. се съдържат в меморандума за разбирателство. Страните по този меморандум, CGMF, BCP и VT, са приели реализирането на вноската от 158 млн., на аванса по текущата сметка от 38,5 млн. и на увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR в същия документ. В случая трите мерки представляват една и съща операция с цел приватизация на SNCM. В съответствие с посоченото от Общия съд в точка 125 от решението от 11 септември 2012 г.„тази вноска в капитала [от 8,75 млн. EUR] се вписва в общ протокол за продажба, резултат от единни преговори, в който вноските на купувачите са насрещната престация за обременителни задължения под различни форми на френската държава“. Следователно трите горепосочени мерки трябва да се считат като цяло за вноска в капитала на SNCM от държавата и да се сравняват с вноската на частните инвеститори, за да се оцени доколко е значителна или не тяхната намеса.
(312)
Като се има предвид гореизложеното, Комисията заключава, че вноската на частните акционери, т.е. 10,6 % от общата вноска, не може да се счита за значителна.
(313)
Както беше посочено и в съображение 311, трите разглеждани мерки представляват една и съща операция за приватизация. Следователно Комисията счита, че публичните и частните капиталови вноски са направени едновременно.
(314)
Що се отнася до критерия за вноските, направени при сравними условия, най-напред Комисията отбелязва, че заинтересованите страни, CCF и STIM, са поставили под съмнение значителния характер на частната намеса и най-вече наличието на сравними условия между публичното инвестиране и частните инвеститори поради съществуването на разтрогваща клауза.
(315)
Комисията счита, че условията за това увеличение на капитала сами по себе си показват, че рисковете, поети от частните и публичните инвеститори, не са еднакви. Съществуването и условията на разтрогващата клауза за цесията са показателни сами по себе си, че положението на частните инвеститори и на публичния инвеститор не е едно и също в случай на настъпване на изброените в клаузата условия. Съгласно меморандума за разбирателство частните инвеститори могат да се оттеглят и да изтеглят вноската си в случай на отрицателно решение от страна на Комисията, на Общия съд или на Съда или при неподновяване на предоставянето на обществена поръчка. Тази последна част от разтрогващата клауза санкционира още по-сериозно държавата, защото засяга основното ядро от дейността на SNCM. На практика SNCM е операторът, който исторически свързва Корсика с континентална Франция. Схематично две трети от неговата дейност се извършват между Марсилия и Корсика в рамките на предоставяне на обществена услуга. По този начин частните инвеститори са защитени чрез разтрогващата клауза срещу търговски риск за повечето от дейностите на SNCM. Така този риск се поема само от държавата.
(316)
Прилагането на горепосочената разтрогваща клауза би довело от една страна до задължение всички вноски на купувачите да бъдат възстановени от SNCM в полза на тези частни инвеститори. От друга страна CGMF би се оказала отново собственик на 100 % от капитала на SNCM, като рискът от ликвидация и съответно загубата на съществена част от публичните инвестиции значително би се увеличил.
(317)
Що се отнася до ангажимента за изкупуване от частните акционери, той не може да бъде изпълнен от CGMF в случай на съдебен надзор или ликвидация на SNCM. Това потвърждава, че при възникване на трудности тази възможност не може да се използва и рисковете се поемат главно от CGMF, т.е. държавата. Ето защо Комисията счита, че ангажиментът за изкупуване не може да са анализира като компенсаторна мярка за разтрогващата клауза.
(318)
Впрочем Комисията не може да приеме аргумента на френските органи, според който меморандумът за разбирателство съдържа редица гаранции за защита на инвестирането от страна на държавата. Всъщност наложените на купувачите задължения не включват поети от тях допълнителни рискове или трудности, които да ги поставят в ситуация, сравнима с тази на CGMF. Те целят единствено да се гарантира, че през периода, през който разтрогващата клауза може да се задейства от частните купувачи, последните не извършват никаква правна промяна в SNCM и изпълняват само необходимите действия за прилагането на бизнес плана и социалния пакт.
(319)
Освен това, както подчертава Общият съд в решението от 11 септември 2012 г., единствено анализът за изчислената рентабилност не е достатъчен, за да се заключи, че инвестицията е била направена от държавата при пазарни условия, доколкото рисковете не са равностойно поделени между публичния акционер и частните акционери.
(320)
Дори и условието за инвестиция pari passu да не е изпълнено, мярката все пак може да е съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика. В такъв случай би следвало да се докаже, че поведението на държавата е било такова, каквото би приел разумен частен инвеститор в подобна ситуация, например въз основа на предварителни анализи на рентабилността на инвестицията. Френските органи обаче не предоставят никакво доказателство за такъв предварителен анализ. Последните едва впоследствие посочват в мнението си, че фиксираната норма на възвръщаемост от […] (60) % е била подходяща за частен инвеститор, като я сравняват с доходността от една OAT (асимилируема облигация на трезора), емитирана от държавата, с доходност към онзи период между 3,72 % и 3,95 %. Но те не предоставят анализ, доказващ, че равнището от 10 % е било приемливо за частен инвеститор, като се имат предвид поетите от държавата рискове, например риска, свързан с разтрогващата клауза, и рисковете, свързани с положението на предприятието.
(321)
Нормата от […] (60) % се прилага единствено към капиталовата вноска в размер на 8,75 млн. EUR, но в подобен анализ следва да е отчетена общата вноска на държавата, приета в меморандума. Като се има предвид, че не е налице възвръщаемост, свързана с отрицателната цена от 158 млн. EUR или аванса по текущата сметка от 38,5 млн. EUR, възвръщаемостта на цялата инвестиция на държавата в SNCM в момента на приватизацията от 2006 г. е очевидно по-ниска от доходността на една OAT. Поради произтичащите рискове един частен инвеститор в условията на пазарна икономика не би приел подобно равнище на възвръщаемост.
(322)
С оглед на гореизложените съображения Комисията смята, че критериите, установени от съдебната практика за автоматично изключване на характеристиките на помощ на въпросната мярка, не са изпълнени. Следователно Комисията смята, че капиталовата вноска на държавата в размер на 8,75 млн. EUR не предоставя икономическо предимство на SNCM, доколкото е реализирана паралелно с вливане на частни капитали при несравними условия по смисъла на съдебната практика на Съюза. Следователно разглежданата мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
6.1.4. Мерки за помощ за персонала (38,5 млн. EUR)
(323)
Френските органи считат, че това финансиране представлява помощ за персонала, което не носи печалба на дружеството, и следователно не е държавна помощ. Заинтересованите страни, CCF и STIM, оспорват квалифицирането на тази мярка като помощ за персонала, тъй като считат по-специално, че тази мярка може да има положителни непреки последици за SNCM.
(324)
Комисията счита, че фактът, че преките получатели на помощта за персонала са служителите, не е достатъчен, за да се докаже липсата на помощ в полза на техния работодател. Общият съд уточнява следното: „[…] фактът, че преките получатели на помощта за лицата са служителите, не е достатъчен, за да се докаже липсата на помощ в полза на техния работодател.“ (155).
(325)
Както посочва Общият съд и в точка 138 от решението от 11 септември 2012 г., „[…] за да се провери дали тези помощи за лицата представляват помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, трябва да се определи дали SNCM получава непряко икономическо предимство, което му позволява да не трябва да понася разходите, които нормално би трябвало да бъдат отчислени от собствените му финансови ресурси, и по този начин пречи на пазарните механизми да породят нормалните си последици“.
(326)
Комисията отбелязва, че съгласно меморандума за разбирателство тази мярка е ангажимент на държавата към частните инвеститори за финансиране на „частта от разходите при евентуални доброволни напускания или прекратяване на трудови договори (независимо от естеството им), наречена „sur générosité“, с която ще се допълват всякакви други суми, които работодателят трябва да плати (…)“. В съответствие с посоченото от Общия съд в точка 145 от решението от 11 септември 2012 г. съществуването на тези помощи за персонала в протокола „за продажба“ изглежда показва, че те създават предимство. Страните са се възползвали от него, защото са можели да извлекат определени ползи.
(327)
Следователно естеството на тези помощи е такова, че може да създаде икономическо предимство в полза на SNCM, като му позволи да не понесе всички разходи при евентуално и бъдещо напускане някои служители. Ако държавата освободи едно предприятие от подобни разходи, това представлява предимство за него. Комисията припомня, че тези допълнителни социални мерки целят да облекчат изпълнението на плановете за уволнение, необходими да постигането на целите на предприятието, и че те не произтичат от правно задължение. В този случай честотата на социалните движения в SNCM показва, че при въвеждането на социален план в това предприятие почти неизменно се стига до стачки и други синдикални действия. Тези допълнителни социални мерки несъмнено представляват предимство за SNCM.
(328)
Следователно Комисията смята, че тази мярка представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
6.1.5. Сумата от 15,81 млн. евро, изплатена като помощ за преструктуриране през 2002 г.
(329)
Мерките от 2006 г. водят до съществено увеличение на размера на помощта за преструктуриране, разгледана съгласно плана от 2002 г., възлизаща на 69,29 млн. EUR, което се разглежда като изменение на плана за преструктуриране и на разходите по него. Всъщност към момента на предвиждане на приватизацията планът за преструктуриране е бил все още в изпълнение. Тези цели за възстановяване на жизнеспособността на SNCM обаче не са били постигнати. Общият съд посочва, че „[в] това отношение всъщност следва да се отбележи, че решението от 2006 г. изрично посочва факта, че при наличие на елементи на помощ за преструктурирането в плана от 2006 г. последните трябва да бъдат анализирани съвместно с помощта за преструктуриране в плана от 2002 г. (…)“ (156). Общият съд подчертава, че този анализ е бил извършен „с основание“. Сумата от 69,29 млн. съответства на сумата от 66 млн. EUR, предоставени през 2002 г. като първи транш по плана за преструктуриране, и 3,29 млн. помощи, отпуснати през 2005 г. като втори транш.
(330)
От общата стойност на отпуснатите помощи по плана за преструктуриране от 2002 г. 53,4 млн. са свързани с предоставянето на обществена услуга. След като Общият съд потвърждава правомерността на тази помощ в решението си от 11 септември 2012 г., Комисията трябва да разгледа едновременно съвместимостта на самата помощ за преструктуриране - 15,81 млн. EUR, предоставени по време на преструктурирането през 2002 г., и съвместимостта на всички мерки от 2006 г. спрямо Насоките от 2004 г.
6.2. РАЗГЛЕЖДАНЕ НА СЪВМЕСТИМОСТТА НА ПОМОЩТА ЗА ПРЕСТРУКТУРИРАНЕ, ИЗПЛАТЕНА ПРЕЗ 2002 И 2006 г.
6.2.1. Насоки, които да бъдат взети предвид
(331)
Комисията отбелязва, че планът за преструктуриране от 2002 г. е бил разгледан в съответствие с Насоките от 1999 г. Тя посочва още, че новите мерки от 2006 г., включващи плана от 2002 г., са след датата на влизането в сила на новите Насоки от 2004 г. и са приведени в действие преди Комисията да даде съответното разрешение.
(332)
В съответствие с преходните правила, предвидени в Насоките от 2004 г. (157), тези насоки се прилагат, когато става въпрос за неправомерна помощ, отчасти предоставена след влизането им в сила.
(333)
Следователно, тъй като мерките от 2006 г. представляват помощи, те се вписват в операциите за преструктуриране, започнати през 2002 г. и се анализират заедно с последните. Съвместимостта на всички тези помощи ще бъде разгледана в съответствие с Насоките от 2004 г.
6.2.2. Характер на предприятие в затруднение
(334)
За да може да получи помощ за преструктуриране, предприятието трябва да е квалифицирано като предприятие в затруднение по смисъла на Насоките.
(335)
В конкретния случай Комисията припомня, че е констатирала, че това условие е било изпълнено, както в решението на Комисията от 17 юли 2002 г. относно помощта за оздравяване на SNCM (158), така и в това от 19 август 2002 г., с което се открива официалната процедура по разследване на проекта за рекапитализация, въз основа на годишния баланс на SNCM за 2001 г.
(336)
За целите на настоящото решение Комисията провери дали SNCM отговаря на тези условия въз основа на годишния баланс на предприятието за 2002 г. Следователно собствените капитали извън регламентираните провизии (159) остават винаги отрицателни на равнище от -26,5 млн. EUR за 2002 г., след като са били -30,7 млн. EUR през 2001 г. Подобно ниво показва липса на повече от половината дружествен капитал на предприятието, от който повече от една четвърт е бил загубен през последните дванадесет месеца след уведомлението, като по този начин се доказва наличието на условието, описано в точка 5, буква а) от Насоките.
(337)
Освен динамиката на дружествения капитал Комисията установи, че:
-
между 2001 г. и 2002 г. текущият резултат преди данъци се е променил от - 5,1 млн. EUR през 2001 г. на - 5,8 млн. EUR през 2002 г., като нетните загуби през 2002 г. са били намалени единствено чрез продажба на някои кораби,
-
способността за самофинансиране на SNCM, достигаща 39,2 млн. EUR в края на 2001 г., е сведена до 35,7 млн. EUR в края на 2002 г.,
-
нетните финансови задължения извън кредитите по договорите са се променили от 135,8 млн. EUR на 144,8 млн. EUR между 2000 и 2002 г.,
-
финансовите разходи (лихви и подобни разходи) са се променили от 7,0 млн. EUR през 2000 г. на 9,503 млн. EUR през 2002 г.
(338)
От друга страна френските органи са потвърдили пред Комисията, че банките вече са отказвали да заемат пари на SNCM поради задлъжнялостта, въпреки че последното е предложило да даде като гаранция последните си кораби, които нямат ипотека или подобни тежести.
(339)
Накрая, договорът за DSP не е променил с нищо този анализ. Ако този договор е трябвало нормално да позволи на SNCM, заедно с успеха на плана за преструктуриране, да постигне след време положителни резултати от дейността, не може да се отрече, че острата липса на собствен капитал, нарастващото задлъжняване и стойността на оперативните мерки в плана за преструктуриране ще доведат след известно време до преустановяване на плащането за SNCM.
(340)
Тъй като преструктурирането се извършва между 2002 и 2006 г., е необходимо да се провери дали SNCM отговаря на това условие през този период, и по-специално в момента на вземане на решение за ново вливане на публични средства.
(341)
В решението от 2003 г. се отбелязва, че SNCM отговаря на този критерий за финансовите години 2001 и 2002 (160).
(342)
По-нататък е уместно да се провери дали SNCM все още отговаря на това условие за финансовите години 2003-2005, т.е. последният счетоводен период преди въвеждането на новите мерки от 2006 г. във връзка с приватизацията на SNCM.
(343)
Както беше посочено в съображение 73 и следващи, положението на SNCM се влошава значително през 2004 и 2005 г. Текущият му резултат възлиза на - 32,6 млн. EUR през 2004 г. и на - 25,8 млн. EUR през 2005 г. Нетният резултат възлиза на - 29,7 млн. EUR през 2004 г. и на - 28,8 млн. EUR през 2005 г. Собственият капитал през 2005 г. (- 1,7 милион) отбелязва намаление с 25,5 млн. спрямо 2004 г. Това намаление съответства на липсата на повече от половината дружествен капитал на предприятието, от който повече от една четвърт е загубен през последните дванадесет месеца след уведомлението, като по този начин доказва наличието на условието, описано в точка 10, буква а) от Насоките от 2004 г.
(344)
С оглед на горепосоченото Комисията счита, че SNCM може да бъде квалифицирано като предприятие в затруднение по смисъла на Насоките от 2004 г.
6.2.2.1. Собственият принос
(345)
В съответствие с точка 43 от Насоките „Размерът и интензитетът на помощта трябва да бъдат сведени до минимума на разходите по преструктурирането, необходими за неговото осъществяване в светлината на съществуващите финансови ресурси на дружеството, неговите акционери или бизнес групата, към която то принадлежи. Подобна оценка ще взема предвид и всяка помощ за оздравяване, предоставена преди това. От получателите на помощ се очаква да направят значителен принос към плана за преструктуриране от техните собствени ресурси включително чрез продажбата на активи на предприятието, които не са от жизненоважно значение за неговото оцеляване, или чрез външно финансиране при пазарни условия. Подобен принос е признак, че пазарите вярват във възможността за възстановяване на жизнеспособността. Приносът трябва да е действителен, т.е. наличен, без да включва очаквани бъдещи печалби като парични потоци, а също така трябва да е възможно най-голям.“
(346)
В точка 44 от Насоките се уточнява, че „Обикновено Комисията ще приема за уместни следните нива на принос (19) при преструктуриране: поне 25 % за малки предприятия, поне 40 % за средни и поне 50 % за големи предприятия. При изключителни обстоятелства и в случаи на големи затруднения, които трябва да бъдат доказани от държавата членка, Комисията може да приеме и по-нисък принос.“
(347)
В точка 7 от Насоките се посочва също така, че „е подходящо да се потвърди с още по-голяма яснота принципът, че [значителният принос от страна на получателя по преструктурирането] трябва да е реален и несвързан с помощ. Приносът на получателя има двойна цел: от една страна, да потвърди, че пазарите (собственици, кредитори) са убедени във възможността на възвръщане на жизнеспособността в рамките на един разумен период. От друга страна, той осигурява ограничаването на помощта за преструктуриране до минималното необходимо за възстановяване на жизнеспособността, като същевременно се ограничава нарушаването на конкуренцията. […].“
(348)
В съдебната практика се потвърждава също така, че собственият принос трябва да показва, че пазарите вярват във възможността за възстановяване на жизнеспособността (161). Комисията подчертава, че това изискване е особено уместно по отношение на SNCM поради положението на дружеството от 2002 г. насам. Комисията припомня, че първоначалните мерки за преструктуриране от 2002 г. не са довели до прогнозираните резултати. Някои от тях не са били спазени или постигнати (вж. съображение (351)). Тъй като SNCM не е било в състояние да въведе изцяло тези първи мерки за преструктуриране, от 2004 г. икономическото му и финансово положение е продължило да се влошава (срв. съображения (73)-(75)).
(349)
Разходите по преструктурирането са възлизали на 46 млн. EUR през 2002 г. По отношение на мерките от 2006 г. Комисията счита, че размерът на разходите за преструктуриране съответства на сумата на помощта (162) - 202,55 млн. EUR, към които се добавя увеличението на капитала от частните партньори - 26,25 млн. EUR, или общо 274,8 млн. EUR. Собственият принос се състои от 42,385 млн. нетна цесия на активи и 26,25 млн. увеличение на капитала от частните партньори, т.е. общ собствен принос от 68,635 млн. EUR. Следователно, като се отчитат новите мерки от 2006 г., собственият принос достига 25 %, докато Насоките изискват принос от най-малко 50 %. Комисията уточнява, че френските органи не са изтъкнали изключителни обстоятелства и случаи на големи затруднения, за да може Комисията да приеме по-нисък реален собствен принос. При всички положения Комисията счита, че в настоящия случай не са налице изключителни обстоятелства, които да оправдаят намалението на равнището на изискуемия собствен принос в съответствие с Насоките от 2004 г.
(350)
По тази причина Комисията счита, че собственият принос на SNCM, предназначен за преструктуриране, остава недостатъчен с оглед на разпоредбите на Насоките.
6.2.2.2. Възстановяване на дългосрочната жизнеспособност
(351)
В решението за откриване Комисията е изразила съмнения по отношение на възстановяването на дългосрочната жизнеспособност на SNCM, по-специално с оглед на следните факти:
-
SNCM не е предвиждало закриване на всички дейности, водещи до загуба,
-
успехът на плана за преструктуриране е бил тясно свързан с възлагането на DSP между Марсилия и Корсика за периода между 1 януари 2007 г. и 31 декември 2012 г.,
-
прогнозите за съкращения на екипажа съгласно плана от 2002 г. не са били спазени и увеличението на производителността с 10 % не е било постигнато,
-
недостатъчното съкращение на 400 работни места, равностойни на пълно работно време, и мерки за производителност, предвидени с плана от 2006 г., поради разлики с плана от 2002 г.
(352)
Френските органи отговарят, че промяната на акционерите и привеждането в действие на трите мерки от плана за приватизация са щели да позволят на SNCM да развие дейността си на стабилна основа, и че дефицитът при някои от дейностите му е можело да бъде преодолян.
(353)
Комисията констатира, че предвидените с плана от 2002 г. мерки не са били изпълнени докрай, което е довело до силно влошаване на резултатите на дружеството през 2004 и 2005 г. През 2006 г. увеличението на оборота с 20 млн. EUR и увеличението на компенсацията за обществената услуга с 9 млн. EUR не са позволили възстановяване на резултата от дейността, тъй като повишаването на цената на горивото и нарастването на оперативните разходи са били много по-високи от очакваното. Експертът на Комисията е установил, че изпълнението на бизнес плана на купувачите е бил значително забавен от няколко събития (163), и е заключил, че е имало опасност кумулираните загуби да бъдат много по-големи от първоначално предвижданите за 2007 г.
(354)
Ето защо Комисията счита, че отговорите на френските органи не са разсеяли всички нейни съмнения. Свързването на жизнеспособността с предоставянето на обществената поръчка за 2007-2013 г. и привеждането в действие на трите мерки от плана за приватизация, чиято правомерност и съвместимост с вътрешния пазар не са били потвърдени, изглежда рисковано. Достоверността на един план за възстановяване на дългосрочната жизнеспособност на едно предприятие най-малко предполага, че възприетите хипотези са реалистични. В настоящия случай успехът на плана се основава почти изключително на настъпването на две хипотетични събития, които SNCM не може да управлява. Впрочем, като се има предвид финансовото положение на SNCM по това време, Комисията си задава въпрос относно възможностите му да финансира необходимото обновяване на някои от своите фериботи. Обновяването е представено от френските органи като позволяващо да се постигнат целите за възстановяване на жизнеспособността.
(355)
Ето защо Комисията счита, че условието за възстановяване на дългосрочната жизнеспособност, което се изисква от Насоките, не е изпълнено.
6.2.2.3. Предотвратяване на прекомерно нарушаване на конкуренцията (компенсаторни мерки)
(356)
В отмененото решение от 2008 г. се посочват четири компенсаторни мерки:
-
закриване на дъщерното предприятие Corsica Marittima (82 000 пътници през 2000 г.), което е било натоварено с осигуряване на връзките между Италия и Корсика, и следователно оттегляне на групата SNCM от пазара на транспортните услуги между Италия и Корсика,
-
почти пълно оттегляне на SNCM от връзките между Тулон и Корсика, пазар, който през 2002 г. е наброявал не по-малко от 460 000 пътници,
-
ограничаване на общия брой предлагани места и броя на ротациите, извършвани ежегодно от SNCM, считано от 2003 г., и по-специално по линията Ница-Корсика,
-
продажбата на четири кораба.
(357)
Комисията би желала да припомни, че тези мерки са били предложени от френските органи по отношение на сумата от 15,81 млн. помощ, която съответства на помощта за преструктуриране, отпусната през 2002 г.
(358)
След отмяната на решението от 2008 г. с решението от 11 септември 2012 г. общият размер на помощта достига над 210 млн. EUR. Комисията счита, че тези нейни съмнения не са могли да бъдат разсеяни поради следните причини.
(359)
Що се отнася до продажбата на четирите кораба, предвидена по време на преструктурирането от 2002 г., Комисията отбелязва, че тези цесии са били частично компенсирани чрез доставката на Danielle Casanova през юни 2002 г., на смесените кораби за товари и пътници Paglia Orba и Pascal Paoli през 2003 г.
(360)
Що се отнася до закриването на Corsica Marittima, в точка 40 от Насоките се уточнява по-специално, че „[о]тписването и закриването на дейности, носещи загуби, които при всяко положение ще са необходими за възстановяване на жизнеспособността, няма да се разглеждат като намаляване на капацитета или присъствие на пазара с оглед компенсаторните мерки“. Следователно закриването на дъщерно предприятие Corsica Marittima, осъществяло дейност на загуба от създаването си през 1990 г., не може да се квалифицира като компенсаторна мярка, а по-скоро като мярка, включена във възстановяването на дългосрочната жизнеспособност.
(361)
Същата тази логика е приложима и към обслужването на линиите между Корсика и Ница. Комисията отбелязва, че SNCM притежава миноритарен пазарен дял, тъй като Corsica Ferries France притежава 70 % от пазарните дялове (164). Според доклада Stephens заминаващият трафик от Ница, и по-специално през летния период, се характеризира със силно търсене. От друга страна търсене извън летния сезон по тази линия също е налице. Текущият резултат за тази линия обаче е бил с дефицит между 2004 и 2007 г. Следователно тази мярка не може да се квалифицира като компенсаторна мярка, а по-скоро като мярка, допринасяща за възстановяването на дългосрочната жизнеспособност.
(362)
Комисията отбелязва също така, че пътническият трафик между Корсика и пристанището на Тулон значително е нараснал, като от по-малко от 200 000 пътника годишно през 1999 г. е достигнал почти 1 милион през 2007 г. (165). Следователно оттеглянето почти изцяло на SNCM от обслужването на тази линия би могло да се квалифицира като компенсаторна мярка. Комисията отбелязва обаче, че линията Тулон-Корсика е най-маловажната за SNCM по отношение на пътниците.
(363)
Независимо от това, дори и тази мярка да е била квалифицира като компенсаторна, Комисията я счита за твърде недостатъчна. В точка 40 от Насоките е посочено, че „(м)ерките трябва да са пропорционални на нарушаващото въздействие на помощта (…)“. Както вече беше припомнено в съображения (341) и (342), Комисията установява, че тези мерки са били предложени от френските органи по отношение на сумата от 15,81 млн. помощ, която съответства на помощта за преструктуриране, отпусната през 2002 г. Тъй като общата сума на помощта оттогава възлиза на около 218 млн. EUR, Комисията счита, че предложените мерки са недостатъчни по отношение на нарушението на конкуренцията, получено в резултат на отпускането на тези помощи.
(364)
Следователно Комисията констатира, че съмненията по отношение на квалифицирането на тези мерки като компенсаторни мерки или като мерки, необходими за възстановяване на жизнеспособността, не са били разсеяни. При всички положения предложените мерки продължават да са крайно недостатъчни.
(365)
Френските органи изтъкват риска от монопол в полза на CFF, ако SNCM не съществува. Комисията счита, че френските органи не са успели да докажат в достатъчна степен съществуването и сериозността на този риск. Превозът на пътници и на товари между континентална Франция и Корсика е отворен и конкурентен пазар за всички оператори, които обслужват Средиземно море. Този пазар се характеризира и с липса на пречки за достъпа до него. Независимо от това позицията на Corsica Ferries не е такава, че да се оправдае нарушаването на конкуренцията посредством спорни мерки.
(366)
Като се има предвид гореизложеното, Комисията заключава, че предложените мерки не отговарят на критериите, изброени в точки 38-42 от Насоките.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
7.1. НЕСЪВМЕСТИМОСТ И ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ НА КАПИТАЛОВАТА ВНОСКА, ЗА КОЯТО ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ СА ПОДАЛИ УВЕДОМЛЕНИЕ ПРЕЗ 2002 Г., И НА ТРИТЕ НОВИ МЕРКИ, ПРИВЕДЕНИ В ДЕЙСТВИЕ ОТ ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПРЕЗ 2006 г.
(367)
Капиталовата вноска от 15,81 млн. EUR, за която френските органи са подали уведомление през 2002 г., и трите нови мерки, приведени в действие от същите органи през 2006 г., а именно цесията на 100 % от SNCM при отрицателна цена от 158 млн. EUR, увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF, и авансът по текущата сметка от 38,5 млн. EUR в полза на служителите на SNCM, представляват помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Тези помощи са несъвместими с вътрешния пазар.
(368)
Комисията припомня, че в съответствие с член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 всяка неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар помощ трябва да бъде възстановена от получателя.
(369)
За целите на възстановяването, в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (166), френските органи трябва също така да добавят към размера на помощта лихвите за възстановяване, начислени от датата, на която разглежданата помощ е била предоставена на предприятието, до действителното ѝ възстановяване (167).
7.2. НЕСЪВМЕСТИМОСТ И ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ НА ПОМОЩТА ЗА ОЗДРАВЯВАНЕ
(370)
Ако мерките, за които е подадено уведомление за помощ за преструктуриране, не отговарят на предвидените в Насоките условия за съвместимост, следва да се отчетат последиците от тази несъвместимост по отношение на помощта за оздравяване, разрешена на SNCM от френските органи и предмет на решението на Комисията от 17 юли 2002 г., и да се изиска тя да бъде възстановена.
(371)
На 19 ноември 2002 г. френските органи изпратиха на Комисията копие от споразуменията за парични аванси между SNCM и CGMF, както и доказателствата за изплащане на аванса от CGMF на SNCM чрез два превода на 13 май и 14 юни 2002 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Капиталовата вноска от 15,81 млн. EUR и трите нови мерки, приведени в действие от френските органи през 2006 г., а именно цесията в размер на 75 % от SNCM при отрицателна цена от 158 млн. EUR, увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF, и авансът по текуща сметка от 38,5 млн. EUR в полза на служителите на SNCM, приведени в действие от Франция в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС в полза на SNCM, представляват неправомерна държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. От Франция се изисква да си възстанови от получателя помощта, посочена в член 1.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 и с Регламент (ЕО) № 271/2008 на Комисията (168) за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, се извършва незабавно и ефективно.
2. Франция осигурява изпълнението на настоящото решение в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 4
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Франция предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви), която трябва да бъде възстановена от получателя;
б)
подробно описание на предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение;
в)
документи, които доказват, че на получателя е наредено да върне помощта.
2. Франция информира Комисията за напредъка на националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. При поискване от страна на Комисията тя незабавно предоставя информация за вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя и подробна информация за размера на помощта и лихвите за възстановяване, които са вече възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 20 ноември 2013 година.
COMMISSION DECISION
of 20 November 2013
concerning the State aid SA.16237 (C58/02) (ex N118/02) implemented by France in favour of SNCM
(notified under document C(2013) 7066)
(Only the French text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2014/882/EU)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular the first subparagraph of Article 108(2) thereof (1),
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, in particular Article 62(1)(a) thereof,
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to those articles (2), and having regard to their comments,
Whereas:
I. PROCEDURE
(1)
On 18 February 2002, France notified the Commission of planned restructuring aid for Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (hereinafter: ‘SNCM’), which notification was supplemented on 3 July 2002 (3). The restructuring plan followed the notification by the French authorities on 20 December 2001 of a cash advance of EUR 22,5 million granted by Compagnie Générale Maritime et Financière (hereinafter: ‘CGMF’) (4) to SNCM as rescue aid. By decision of 17 July 2002 (5) (hereinafter: ‘the 2002 decision’), the Commission authorised rescue aid in favour of SNCM under the preliminary examination procedure for aid laid down in Article 88(3) of the EC Treaty. The notified restructuring aid consisted in the recapitalisation of SNCM through CGMF to the tune of EUR 76 million.
(2)
By letter of 19 August 2002, the Commission notified the French authorities of the decision to initiate the formal investigation procedure (6) pursuant to Article 88(2) of the EC Treaty and Article 6 of Council Regulation (EC) No 659/1999 (7).
(3)
On 8 October 2002 (8), the French authorities communicated to the Commission their comments on the decision of 19 August 2002 (9).
(4)
At the request of the French authorities, meetings were organised with the Commission on 24 October 2002, 3 December 2002 and 25 February 2003.
(5)
In the context of initiating the procedure, the Commission received observations from two undertakings, namely Corsica Ferries France (hereinafter: ‘CFF’) on 8 January 2003 (10) and STIM d’Orbigny group STEF-TFE (hereinafter: ‘STIM’) on 7 January 2003, and from various French regional and local authorities on 18 December 2002 and 9 and 10 January 2003. It sent those observations to France for comment by letters of 13 and 16 January and 5 and 21 February 2003.
(6)
The French authorities submitted their comments on the observations by CFF and STIM on 13 February (11) and 27 May 2003 (12).
(7)
On 16 January 2003, the Commission sent a request for additional information, to which the French authorities replied on 21 February 2003.
(8)
By letter of 10 February 2003 (13), the French authorities expanded their arguments seeking to demonstrate that the planned aid complied in every respect with the Community Guidelines on State aid for rescuing and restructuring firms in difficulty (14) (hereinafter: ‘the 1999 guidelines’).
(9)
At the Commission’s request, on 25 February 2003 (15) the French authorities forwarded a copy of the shareholders’ agreement binding SNCM and STIM.
(10)
By Decision 2004/166/EC (16) (hereinafter: ‘the 2003 decision’), the Commission approved, under certain conditions, the granting of restructuring aid to SNCM payable in two instalments, one of EUR 66 million and the other for a maximum amount of EUR 10 million, to be determined on the basis of the net proceeds resulting from asset sales made after the adoption of the 2003 decision. The payment of the first instalment was authorised by the 2003 decision.
(11)
On 13 October 2003, CFF brought an action for annulment of the 2003 decision before the General Court of the European Communities (hereinafter: ‘the General Court’) (Case T-349/03).
(12)
By Decision 2005/36/EC (17) (hereinafter: ‘the 2004 decision’), the Commission decided that the amendments requested by France on 23 June 2004, namely swapping the vessel Aliso with the vessel Asco in the list of vessels which SNCM was authorised to use following the 2003 decision and the sale of the Aliso instead of the Asco, were not such as to call into question the compatibility with the internal market of the restructuring aid authorised by the 2003 decision.
(13)
By decision of 16 March 2005 (hereinafter: ‘the 2005 decision’) (18), the Commission approved the payment of the second instalment of restructuring aid, in the amount of EUR 3,3 million, which brought the total amount of authorised restructuring aid to EUR 69,3 million.
(14)
On 15 June 2005, in Case T-349/03 (19), the General Court annulled the 2003 decision on the ground that the minimal character of the aid had been incorrectly assessed.
(15)
On 25 October 2005 (20), the French authorities sent the Commission information relating to the financial situation of the company since the notification of the planned restructuring aid on 18 February 2002.
(16)
On 17 November 2005 (21), the French authorities provided information on the updating of the 2002 restructuring plan and the reconstitution of SNCM’s own capital (22).
(17)
On 15 March 2006, a briefing note on the market, the business plan (revenue part) and the projected income statement were submitted to the Commission by the French authorities (23). Other documents were delivered to the Commission on 28 March 2006 and 7 April 2006 (24). In the letter dated 7 April 2006, the French authorities also called on the Commission to classify part of the 2002 restructuring aid, in particular the amount of EUR 53,48 million, not as a measure taken under a restructuring plan but as non-aid in accordance with the Altmark (25) case-law or as an autonomous measure independent of the restructuring plan pursuant to Article 86(2) of the EC Treaty, on account of its being ‘public service compensation’.
(18)
On 21 April 2006, a planned merger, under which the undertakings Veolia Transport (hereinafter: ‘VT’) (26) and Butler Capital Partners (hereinafter: ‘BCP’) acquired joint control of SNCM (27), was notified to the Commission pursuant to Article 4 of Council Regulation (EC) No 139/2004 (28). By decision dated 29 May 2006 (29), the Commission decided not to oppose the notified operation and to declare it compatible with the internal market.
(19)
On 21 June 2006 (30), the French authorities sent the Commission the Order of 26 May 2006 of the Ministry of Economic Affairs, Finance and Industry approving financial transactions decided by Société nationale des chemins de fer français (hereinafter: ‘SNCF’) and Decree No 2006-606 of 26 May 2006 transferring SNCM to the private sector.
(20)
Information concerning the public service delegation and aid having a social character relating to the operation of services to Corsica was sent to the Commission on 7 June 2006 (31).
(21)
By letter dated 13 September 2006, the Commission notified the French authorities of its decision to initiate the formal investigation procedure laid down in Article 88(2) of the EC Treaty and in Article 6 of Regulation (EC) No 659/1999 concerning the new measures implemented in favour of SNCM and the restructuring plan notified in 2002 (32) (hereinafter: ‘the 2006 decision’).
(22)
On 16 November 2006, France sent the Commission its comments on the 2006 decision (33).
(23)
On application by a number of interested parties to extend the time-limit for submitting comments by 1 month (34), the Commission decided to grant that additional period to all interested parties (35).
(24)
The Commission received comments from CFF (36) and STIM (37) which were forwarded to the French authorities by letter dated 20 February 2007. A third party also sent comments which were also forwarded to the French authorities, and withdrawn by that party on 28 May 2008.
(25)
The French authorities sent their observations on the comments by the interested third parties on 30 April 2007 (38).
(26)
On 20 December 2007, CFF lodged a complaint against SNCM with the Commission which supplemented the information sent on 15 June 2007 and 30 November 2007. That complaint concerns Article 3 of the new public service delegation agreement signed in June 2007 between the Corsican regional authorities and the Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM joint venture for 2007 to 2013. According to CFF, the application of that clause would mobilise new financial resources for SNCM in the region of EUR 10 million for 2007. Furthermore, it stated that the compensation paid to SNCM in respect of public service obligations is State aid which is, moreover, unlawful since it has not been notified to the Commission.
(27)
The Commission informed the interested parties of its decision to extend the period for them to submit comments to 14 March 2008.
(28)
On 26 March 2008, the Commission forwarded the comments by the interested third parties to France, which communicated its observations on 28 March, 10 April and 28 April 2008.
(29)
By decision dated 8 July 2008, the Commission took the view that the new measures in 2006 did not constitute State aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty and that the measures notified in 2002 were aid compatible with the internal market.
(30)
This decision was partially annulled on 11 September 2012 by the General Court (39), which found that the Commission’s conclusions on the measures implemented in 2006 were vitiated by manifest errors of assessment. The General Court held that the Commission’s analysis of the 2002 restructuring aid should be reviewed because the decision was based on the fact that the 2006 measures were free of aid.
(31)
The only aid in respect of which the finding of compatibility was not annulled is the EUR 53,48 million as compensation for SNCM’s public service obligations for the period 1991-2001. Consequently, this point will not be addressed in this decision.
(32)
The Commission must therefore adopt a new final decision. There is no need to examine facts subsequent to the date of adoption of the annulled decision. Following the annulment, the Commission is required, first, to evaluate whether certain of the measures in question are consistent with the behaviour of a private investor in a market economy and, second, as far as the measures examined constitute State aid, whether the compatibility conditions laid down by the guidelines are met. For each of these two re-examinations, in accordance with the case-law of the General Court (40), the Commission may take account only of the information that was available to it on the date of adoption of the annulled decision, i.e. 8 July 2008 (41).
(33)
On 13 November 2012 a meeting took place between the Commission, the French authorities and representatives of SNCM.
(34)
By letters dated 6 December 2012 and 5 February 2013, the French authorities made two separate requests for a decision to re-open the procedure, on the following grounds: by spelling out the criteria for the prudent investor in a market economy test, the General Court had handed down an innovative judgment that necessitated the re-opening of the adversarial procedure. By letters dated 15 January and 13 February 2013, the Commission rejected these requests, emphasising that the procedure could be re-opened at the precise point where the illegality had occurred and pointing out that the 2006 opening decision was not unlawful in any way. However, it also informed the French authorities that they were at liberty to submit any supplementary information for discussion or analysis or any document that they felt appropriate.
(35)
The French authorities sent the Commission an information note on 16 May 2013.
(36)
By letter dated 19 June 2013, SNCM also requested a decision to re-open the formal investigation procedure on grounds similar to those put forward by the French authorities. The Commission rejected this request by letter dated 10 July 2013. However, the Commission also informed SNCM that it was at liberty to submit any supplementary information for discussion or analysis or any document that it felt appropriate.
(37)
On 27 August 2013, SNCM sent an information note and a new report on the sale of SNCM.
II. DESCRIPTION
2.1. THE RECIPIENT OF THE MEASURES COVERED BY THIS DECISION
(38)
The recipient of the measures covered by this decision is SNCM, which has several subsidiaries in the maritime sector and operates the maritime transport of passengers, cars and lorries on routes between mainland France and Corsica, Italy (Sardinia) and the Maghreb (Algeria and Tunisia).
(39)
SNCM is a limited liability company which came into being in 1969 with the merger of Compagnie Générale Transatlantique and Compagnie de Navigation Mixte, both established in 1850. At that time called Compagnie Générale Transméditerranéenne, it was renamed Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée in 1976, after SNCF had acquired a stake in its capital. The company was chosen by the French Government to implement the principle of territorial continuity with Corsica, bringing maritime transport fares into line with SNCF rail transport fares on the basis of an agreement concluded on 31 March 1976 for a term of 25 years. The French Government had already entrusted Compagnie Générale Transatlantique with the operation of services to Corsica through an earlier agreement of 23 December 1948.
(40)
At the time of the notification of the recapitalisation in 2002, 20 % of SNCM was held by SNCF and 80 % by CGMF. As a result of the sale of the equity capital in SNCM on 30 May 2006 (see recital 18 of this decision), BCP and VT hold 38 % and 28 % respectively of SNCM’s capital, while CGMF retains 25 % (9 % of the capital is reserved to employees).
(41)
In 2008, the main subsidiaries of SNCM were Compagnie Méridionale de Navigation (‘CMN’) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (‘CGTH’) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (‘SARA’) (46), Ferrytour (47) and Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
Following the disposal of the high-speed vessels Aliso in September 2004 and Asco (49) in May 2005, the SNCM fleet comprises 10 vessels (5 car ferries (50), 4 mixed vessels (freight and passenger) (51) and a high-speed vessel operating principally from Nice (52)), 7 of which it holds in its own name (53).
(43)
For the sake of completeness, it should be noted that regular shipping services between the ports of mainland France and Corsica have since 1948 been operated as a public service. SNCM and CMN were the concession-holders between 1976 and 2001 under a framework agreement initially concluded for 25 years. In accordance with the Community rules in force (54) and following the European invitation to tender (55) organised by the Corsican regional authorities (56), SNCM and CMN jointly secured the public service delegation to operate services between Marseille and Corsica in exchange for financial compensation from 2002 to 2006.
(44)
Since the public service delegation was to expire at the end of 2006, the public shipping service referred to above, which was the object of a new Europe-wide invitation to tender (57), was awarded to the SNCM-CMN joint venture from 1 May 2007 to 31 December 2013 for a subsidy of approximately EUR 100 million per annum.
(45)
Similarly, obligations relating to the frequency of services are imposed on all operators providing services to the island from Toulon or Nice. On those routes, Corsican residents and other categories of passengers were entitled from 2002 to 2013 to social aid established pursuant to Commission decisions of 2 July 2002 (58) and 24 April 2007 (59).
2.2. COMPETITIVE ENVIRONMENT
(46)
SNCM operates mainly in two separate markets, passenger traffic and freight traffic. It operates services to Corsica and the Maghreb from France and, to a lesser extent, services to Italy and Spain.
2.2.1. Services to Corsica
2.2.1.1. Passenger transport
(47)
The operation of passenger transport services to Corsica is a highly seasonal market. It is distinguished by seasonal peaks of passenger numbers which may be up to 10 times those of the slackest periods, which requires operators to provide a fleet which can absorb those peaks. Half of the turnover is generated in July and August. Furthermore, there is an imbalance in respect of the direction of the route, even in peak periods: in July, for example, departures from the mainland are full whereas the return is almost empty. As a result, the average annual passenger load factors of the vessels are relatively low.
(48)
SNCM is the incumbent operator linking Corsica to the French mainland. Broadly speaking, two thirds of its activities are carried on between Marseille and Corsica under a public service delegation; the other third of its activities comprises routes with other departure points or destinations (Nice-Corsica, Toulon-Corsica, international routes to Sardinia and the Maghreb).
(49)
SNCM has always had a monopoly on its principal activity. Since 1996, however, it has faced competition which has grown very quickly. Today the dominant player in shipping services between the mainland and Corsica is CFF and its market share continues to grow. Although it has been present in that market only since 1996, CFF has seen its passenger traffic increase by 44 % a year between 2000 and 2005, and that growth continues. Thus, in 2008, nearly […] (60) % of passengers by sea between the mainland and Corsica took a CFF ferry, whereas only […] (60) % used an SNCM service, and CMN carried the remaining passengers, i.e. […] (60) %.
(50)
The position attained by CFF in the relevant market since 2000 is also reflected in the number of passengers carried per season between Corsica and mainland France. The graph below shows that CFF’s market share went from 45 % in 2000 to 70 % in 2007 and SNCM’s share went from 53 % to 26 % during the same period, with a difference of more than a million passengers transported.
Graph
Number of passengers transported per season (May-September) between mainland France and Corsica: 2000 to 2007 seasons
Source:
Observatoire régional des transports de la Corse.
(51)
The other minor competitors to SNCM operating services to Corsica are Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines and TRIS.
(52)
Since 2006, SNCM’s capacity and its market shares for services to Corsica have decreased, with a reduction of 8 % in available seats (- 20 % for services from Nice and - 3 % for services from Marseille).
(53)
However, the continued reduction in market shares demonstrates that the renewal of confidence on the part of passengers, which had been greatly damaged by the strikes and disruptions caused by the industrial disputes of 2004 and 2005, in particular at the time of the privatisation of the undertaking, is very slow.
(54)
Passenger transport by sea between the mainland and Corsica has grown on average by 4 % a year since 1993; that growth should continue, with an increase of […] (60) % also forecast for 2008 (relevant at the time for the examination of the facts), then moderate growth over the coming years. None the less, new players do not appear to be seeking to enter that market. At the time of the call for tenders put out by the Office des Transports de Corse to award the public service delegation to operate services by sea to a number of Corsican ports from 2007 to 2013, no candidates other than CFF and SNCF-CMN came forward, even though part tendering on a given route was possible.
(55)
CFF, SNCM’s main competitor, greatly increased its passenger capacity from 500 000 to 4,5 million between 1999 and 2007 (including a 30 % increase between 2006 and 2007), which enabled it to increase its traffic (from 1,3 million in 2005 to 1,6 million in 2007) and its market share. For structural reasons, that policy none the less results in a lower passenger load factor for CFF than for SNCM, with a difference in the region of 10 percentage points in 2007. For SNCM, the average passenger load factor in 2007 was 48 %, which is normal having regard to the fact that the market is very seasonal (see above).
2.2.1.2. Transport of freight
(56)
As regards freight traffic to Corsica, in 2005 SNCM held around 45 % of the Marseille-Toulon market to Corsica.
(57)
SNCM and CMN have a de facto near-monopoly for (unaccompanied) general goods traffic. Under the public service delegation contract, the two firms operate frequent services from Marseille to all Corsican ports.
(58)
For accompanied trailers loaded onto ferries, accounting for 24 % overall of general goods traffic measured in linear metres, there is competition among all the passenger transport operators. SNCM and CMN also have the main share of the market in this accompanied traffic. The other operators, in particular CFF, have a 10 % share, i.e. 2 % of the overall market.
(59)
For accompanied automotive vehicles (61) loaded onto ferries (approximately 24 % of general goods traffic in 2003), SNCM and CMN also hold the majority of the relevant market. However, since 2002 CFF has been developing its services and holds approximately 15 % of the market.
2.2.2. Services to the Maghreb
(60)
Tunisia and Algeria are an important market of approximately 5 million passengers, with air transport predominating. In that context, transport by sea represents about 15 % of traffic. While Algeria represents a significant maritime market of approximately 560 000 passengers, Tunisia is a smaller market in the region of 250 000 passengers.
(61)
The French maritime transport market to the Maghreb saw steady growth of around 13 % between 2001 and 2005. Having regard to the prospects for growth in tourism in that region, maritime transport was expected (relevant at the time for the examination of the facts) to see an annual growth rate of around 4 % by 2010.
(62)
In Algeria, SNCM is the second-largest operator in the market after Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), an Algerian public undertaking. SNCM’s market share increased from 24 % in 2001 to 35 % in 2005.
(63)
SNCM is the second-largest operator in the market to Tunisia after Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Although SNCM has lost market share to CTN since 2001, going from 44 % to 39 % in 2004, an improvement was, however, recorded in 2005 (40 %).
2.3. DESCRIPTION OF THE MEASURES COVERED BY THIS DECISION
2.3.1. The 2002 recapitalisation of SNCM
(64)
Following the Commission decision of 17 July 2002 to authorise rescue aid to SNCM (62), on 18 February 2002 the French authorities notified the Commission of planned restructuring aid to SNCM. That measure consisted in the recapitalisation of SNCM, through its parent company CGMF, to the tune of EUR 76 million, of which EUR 46 million was accounted for by restructuring costs (63). The objective of the capital increase was to increase SNCM’s own capital from EUR 30 million to EUR 106 million.
(65)
In accordance with the 1999 guidelines, the French authorities submitted to the Commission a restructuring plan (64) for SNCM concerning five points:
(i)
a reduction in the number of crossings and the redeployment of its vessels between the different routes (a reduction in services to Corsica and an increase in services to the Maghreb). The restructuring plan provided for a reduction in the number of crossings from 4 138 (3 835 for SNCM and 303 for its subsidiary Corsica Marittima) to 3 410 in 2003 with the following route changes:
-
changes to routes between Marseille and Corsica in accordance with the terms and conditions of the 2001-2006 public service contract,
-
near-withdrawal of routes between Toulon and Corsica,
-
reduction of services between Nice and Corsica,
-
closure of the Livorno-Bastia line with dedicated equipment, actually closed in 2003,
-
consolidation of services from Algeria and Tunisia by the vessels Méditerranée, Ile de Beauté and Corse and the withdrawal of the Genoa-Tunis service;
(ii)
a reduction in its fleet by four vessels, which was to provide EUR 21 million of liquid assets;
(iii)
the transfer of certain property assets;
(iv)
a reduction in staff (65) of approximately 12 % which, combined with a sensible wage policy, was to make it possible to reduce crew costs from EUR 61,8 million in 2001 to EUR 54,8 million on average from 2003 to 2006 and shore costs from EUR 50,3 million in 2001 to EUR 45,8 million over the same period;
(v)
the closure of two of its subsidiaries, Compagnie Maritime Toulonnaise and Corsica Marittima, whose residual activities would be taken over by SNCM.
(66)
Following the observations made by the Commission in its decision of 19 August 2002, the French authorities, in their letter of 31 January 2003, set out the improvements made to the restructuring plan on the following points:
-
commitments and clarifications concerning wage policy,
-
a plan for reducing costs in intermediate purchases,
-
a commitment that SNCM would not initiate a price war with its competitors operating services to Corsica.
(67)
On the last point, the French authorities state that ‘SNCM makes that commitment without reservations, because it takes the view that a price war of its own making would not be consistent either with its strategic positioning, its interest (because it would lead to a reduction in revenue), its usual practices or its expertise’.
(68)
In their restructuring plan, the French authorities submitted to the Commission a detailed financial model for 2002 to 2007 on the basis of median hypotheses relating to a series of variables (66). The financial projections show, inter alia, a return to operating profit from 2003.
Table 1
Financial model for 2002-2007
EUR million
2000 Actual
2001 Actual
2002 Plan
2002 Actual
2003 Plan
2004 Plan
2005 Plan
2006 Plan
2007 Plan
Turnover
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Operating subsidies
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Operating result
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Net result
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Capital
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Net financial debt (excl. leasing)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Financial ratios
Operating result/turnover+subsidies
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Capital/balance-sheet debt
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Figures for 2000, 2001 and 2002 taken from SNCM’s annual reports for 2001 and 2002.
(69)
According to the French authorities, the EUR 76 million capital contribution and the return to operating profitability, expected from 2003, should make it possible to raise the company’s capital from its level of about EUR 30 million at the end of 2001 to EUR 120 million in the short term (2003) and then to EUR 160-170 million at the end of the period covered by the plan (2006-2007). That was to lead to a reduction in debt from EUR 145 million in 2002 to levels of EUR 40 million to EUR 55 million from 2003 to 2005. In the last years of the plan, an increase in debt was forecast by the company because of the replacement of one or two vessels (full ownership).
(70)
The French authorities also provided a sensitivity analysis of expected results in relation to working hypotheses in respect of traffic on different routes. On that basis, the different simulations show that SNCM should have returned to profitability under the scenarios in question.
(71)
Initially, the French authorities described two alternative methods which they rejected as being too costly.
(i)
The first valuation method consisted in adding together the costs of all the restructuring measures. It led to a EUR 90,9 million financing requirement, based on the following:
-
accumulated losses from 1991 to 2001, i.e. EUR 41,7 million (EUR 29 million - figure validated by Decision 2002/149/EC of 30 October 2001 (OJ L 50 of 21 February 2002, p. 66), EUR 6,1 million in respect of 2000 and EUR 6,6 million, before restructuring costs, in respect of 2001),
-
the reduction in resources made up of excess tax depreciation between the same dates, i.e. EUR 24 million (the item falls from EUR 86 million to EUR 62 million on the balance sheet over the period, which reflects the extension of the depreciation period from 12 to 20 years, the lesser use of that resource and the use of leasing for the latest units delivered),
-
capital gain on disposal generated during restructuring, i.e. EUR 21 million, deducted from the financing requirement, and
-
cumulative effect of restructuring charges of EUR 46,2 million (see footnote 58).
(ii)
The second method consisted in determining the amount of capital the banks would require for the entire fleet, given that for financing the purchase of a vessel banks in general require capital corresponding to 20 % to 25 % of the vessel’s value. On the basis of a historical acquisition cost of EUR 843 million for the fleet, the French authorities calculated a capital requirement of between EUR 157 million and EUR 196 million. After deducting existing capital at the end of 2001, this method led to a recapitalisation requirement of EUR 101 million to EUR 140 million.
(72)
The method finally chosen by the French authorities to determine the amount of the recapitalisation involves calculating the financing requirement on the basis of the average capital/debt ratio of five European shipping companies recorded in 2000. In spite of the differences in the balance sheets of those undertakings, the average calculated by the French authorities was 79 %. The French authorities submit that the financial projections for 2002 to 2007 give an average capital/debt ratio of 77 %, with capital to reach EUR 169 million in 2007. Such a level of own capital was to be obtained by means of a EUR 76 million recapitalisation and the success of the measures provided for in the restructuring plan.
2.3.2. Measures subsequent to the 2002 recapitalisation
2.3.2.1. Preliminary remark
(73)
The recapitalisation and the restructuring plan of 2002 did not produce the expected results and, from 2004, the economic and financial situation of SNCM greatly deteriorated. Both internal factors (industrial disputes, insufficient and belated achievement of productivity objectives, loss of market share) and external factors (reduced appeal of Corsica as a destination, acquisition of market share by CFF, management errors by the State (67)), as well as the increased cost of fuel, contributed to this deterioration.
(74)
Accordingly, SNCM’s operating results were EUR - 32,6 million in 2004 and EUR - 25,8 million in 2005. The net result was EUR - 29,7 million in 2004 and EUR - 28,8 million in 2005.
(75)
The deterioration in SNCM’s economic and financial situation led the French authorities to sell assets over and above what was laid down in the 2002 restructuring plan and required by the 2003 decision and to initiate a procedure to seek private partners.
Table 2
List of assets sold by SNCM since 2002
Net proceeds
Date
Sales proposed in the 2002 notification (EUR thousand)
25 165
the Aliso
(instead of the Asco, in accordance with the Commission decision of 8.9.2004)
(315)
30.9.2004
the Napoléon
6 396
6.5.2002
the Monte Rotondo
591
31.7.2002
the Liberté
10 088
27.1.2003
All Schuman property
8 405
20.1.2003
Additional sales required by the Commission in its decision of 9.7.2003 (EUR thousand)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003
Southern Trader
2 153
22.7.2003
Someca
1 423,9
30.4.2004
Amadeus
680
12.10.2004
CCM
-
(68)
-
Additional sales occurring after the decision of July 2003 (EUR thousand)
12 600
the Asco
7 100
24.5.2005
Sud-Cargos
4 300
15.9.2005
Sales of flats from SNCM’s housing stock
(formerly occupied by SNCM staff)
1 200
9.2003 to 2006
TOTAL (EUR thousand)
42 385
2.3.2.2. Measures subsequent to the 2002 recapitalisation
(76)
The process of selecting private partners took place from 26 January 2005 to the end of September 2005.
(77)
On 26 January and 17 February 2005, the French Government announced that it was going to begin searching for a private partner to take a stake in SNCM’s capital, with a view to strengthening the latter’s financial structure and supporting it in the changes necessary for its growth.
(78)
Agence des Participations de l’État (‘APE’) appointed an independent party to supervise the search process and instructed an advisory bank (HSBC) to contact potential buyers.
(79)
In that context, 72 industrial and financial investors were contacted for the purpose of specifying the financial conditions of a proposal to support the company’s industrial plan and preserve jobs and the efficient performance of the public service. Twenty-three of them submitted expressions of interest, 15 confidentiality agreements were signed and 15 information notes were sent. Six undertakings submitted offers in the first round on 5 April 2005 and three offers (Connex - now Veolia Transdev (VT), Caravelle and BCP) were received in the second round on 17 June 2005 as well as an expression of interest for a minority stake (Comanav). Three offers were received in the third round on 28 July 2005.
(80)
On 14 September 2005, each undertaking was invited to submit its firm and final proposal before 15 September 2005. On that date, since Connex had withdrawn, the State received two firm proposals of capital contributions and the purchase of the entire capital from the BCP and Caravelle groups.
(81)
On 27 September 2005, France published a press release stating that, on the basis of an in-depth examination of the two proposals, the one submitted by the BCP group was chosen because, while being the most acceptable from a financial point of view, it was the best able to defend the interests of the company, the public service and jobs. BCP’s initial offer was for a negative price of EUR 113 million and was the lowest estimate of the negative price.
(82)
That initial offer from the potential buyers provided expressly for the possibility of adjusting their initial proposal once audits had been carried out. The French authorities stated that the initial negative price was revised upwards following the audits presented on 16 December 2005 owing to objective elements influencing the regulatory and economic context in which SNCM operates which occurred after the proposal was submitted on 15 September 2005. The negative price was thus revised to EUR 200 million.
(83)
The negotiations between the French authorities and the future buyers, i.e. BCP in association with the Connex group, now Veolia Transdev, a subsidiary of Veolia, made it possible to lower that figure to EUR 142,5 million, increased by the payment of a part of the expenditure relating to the mutual societies of SNCM’s retired employees (EUR 15,5 million).
(84)
Following this open, transparent and non-discriminatory selection procedure, an agreement was finally reached on 13 October 2005 between the State, BCP and VT in a very difficult company and financial context. VT is SNCM’s industrial operator (28 % stake) whereas BCP is the main shareholder with a stake of 38 %. The State committed itself, in particular towards the employees, to retaining a 25 % (69) stake in the company. BCP and VT drew up a business plan for SNCM which was notified to the European Commission on 7 April 2006.
(a) The content of the memorandum of understanding
(85)
The memorandum of understanding, under which 75 % of SNCM’s capital is sold to private buyers, was signed on 16 May 2006 by the parties (BCP, VT and CGMF).
(86)
Section II of the memorandum of understanding provides that CGMF undertakes to approve, subscribe to and fully pay up an increase in SNCM’s capital for a total of EUR 142,5 million.
(87)
In addition to the increase in capital, CGMF undertakes to make EUR 38,5 million available to SNCM, in the form of a current account advance. That advance, which will be paid by SNCM to a trustee (the bank CIC), is intended to finance the ‘ex gratia’ part of the cost, which is in addition to amounts payable under legislation and agreements in the event of a plan to reduce staff numbers implemented by the buyers. The payment of compensation over and above payments received in accordance with legislation and agreements is done on an individual and named basis corresponding to staff who have left the undertaking and whose employment contract was terminated.
(88)
That mechanism is laid down in Article II.2 of the sale agreement of 16 May 2006, which provides that that account is intended ‘to finance the proportion of the cost of possible voluntary departures or termination of employment contracts … which is in addition to sums of all kinds which must be paid by the employer under legislation and agreements.’ The task of the trustee is ‘to release funds as soon as the employees in question who have not been redeployed internally within the SNCM group actually leave the company and to release the balance of the amount on deposit at the end of the trusteeship’. The operation of this account is the subject of a trusteeship agreement annexed to the memorandum of understanding. In order to enable the escrow account to be activated, SNCM must provide the Chairman of CGMF with a list of the names of staff whose employment contract has been terminated and for whom activation of the escrow account is requested together with a monthly statement of the net expenditure, which is the detailed breakdown of all the compensation and expenses paid to the staff in question. At the same time, SNCM informs the trustee of the ‘additional actual monthly cost’ per employee, which is the amount over and above the sums of all kinds which must be paid by the employer under legislation and agreements. The total amount of additional ex gratia measures by the State may not, under any circumstances, exceed EUR 38,5 million and in the event that these additional social measures do not reach this threshold in the 3 years following the sale, the balance will be repaid to the State.
(89)
Section III of the memorandum of understanding provides that CGMF, following these transactions, is to sell to the private buyers its shares representing 75 % of the shares comprising the share capital of the undertaking and the escrow account intended to finance the part of the social plan over and above any obligations under agreements or legislation.
(90)
Section III of the memorandum of understanding also provides for an additional capital increase of EUR 8,75 million by BCP/VT, made available to SNCM on the basis of its cash requirements. Paragraph III.2.7 of the memorandum of understanding provides that the value of CGMF’s shares is to be equal, at all times, to their original nominal value increased by […] (60) % of their paid-up nominal value, multiplied by D/365, where D is the number of days since the date of sale, subject to deduction of any amounts paid (dividends, for example). These arrangements do not apply in the event of receivership or liquidation of the company by the court.
(91)
The memorandum of understanding (Section III.5) includes a cancellation clause granting the right to sell SNCM, which may be exercised concurrently by the buyers should one of the following events occur because these scenarios would call into question the credibility of their business plan and the company’s return to viability:
-
the failure to award the public service delegation for services by sea to Corsica for the period commencing 1 January 2007 or its award on substantially worse terms,
-
any negative decision by the European Commission or a judgment by the General Court or by the Court of Justice, such as a rejection of the transaction or the imposition of conditions having a substantial impact on the value of the company, within a deadline of 6 years from the date of acquisition by the partners of rights in respect of the company.
(92)
Section VII of the memorandum of understanding provides that CGMF is to pay a part of SNCM’s social security liabilities in terms of the costs of the mutual societies of its retired workers for an amount estimated at EUR 15,5 million from the date of the transfer of ownership of the undertaking.
(93)
The detailed rules of governance of the undertaking are set out in Section IV of the memorandum of understanding. There will be a change in the way that SNCM is managed; it will be converted into a limited liability company with a board of directors and a supervisory board. The supervisory board will be made up of 10, then 14 members. It will be chaired provisionally by a representative of the State. If the public service delegation is entrusted to SNCM, the Chairman of the supervisory board will be replaced by a representative of BCP. The board of directors has the task of carrying out the operational management of SNCM.
(94)
On 26 May 2006, the French Government confirmed the sale of SNCM as well as the measures referred to above.
(b) The measures
(95)
In the light of the foregoing, the memorandum of understanding contains three types of state measures justifying an examination under the Union’s State aid rules:
-
the sale of 75 % of SNCM at a negative price of EUR 158 million (capital contribution of EUR 142,5 million and payment of the costs of the mutual societies for an amount of EUR 15,5 million),
-
the current account advance by CGMF for the amount of EUR 38,5 million for staff laid off by SNCM,
-
the capital increase of EUR 8,75 million to which CGMF subscribed jointly and concurrently with the capital contribution of EUR 26,25 million by VT and BCP,
-
the sale cancellation clause (70).
2.4. SUBJECT MATTER OF THIS DECISION
(96)
This final decision relates to the measures implemented by France in favour of SNCM since 18 February 2002, namely:
-
the balance of the capital contribution by CGMF to SNCM for the amount of EUR 76 million in 2002, i.e. EUR 15,81 million,
-
the negative price of EUR 158 million obtained by CGMF on the sale of SNCM,
-
the current account advance by CGMF for the amount of EUR 38,5 million for staff laid off by SNCM,
-
the capital increase of EUR 8,75 million subscribed by CGMF;
(97)
This decision does not concern the compensation for SNCM’s public service obligations for the period 1991-2001, which was confirmed as being compatible with the internal market by the judgment of the General Court of 11 September 2012 (71).
(98)
Nor does this decision concern the examination of the financial compensation paid or to be paid to SNCM for public service obligations for the period 2007-2013, which is the subject of a separate procedure (72).
(99)
Furthermore, it should be noted that the judgment of 11 November 2012 has been the subject of two appeals before the Court of Justice, lodged by SNCM and France respectively in Joined Cases C-533/12 P and C-536/12 P. This decision has been taken to comply with the judgment under appeal because the judgment annulled the decision of 8 July 2008. Under these conditions, if the examination of the appeals were to result in the partial or full annulment of the judgment of 11 November 2012 and reinstate certain parts of the decision of 8 July 2008, this decision would become null and void because of the appeal judgments, inasmuch as this decision concerns reinstated measures.
2.5. GROUNDS LEADING TO THE INITIATION OF THE FORMAL INVESTIGATION PROCEDURE IN 2002 AND ITS EXTENSION IN 2006
2.5.1. Initiation of the 2002 formal investigation procedure
(100)
The Commission, in its decision to initiate the procedure of 19 August 2002, while acknowledging that SNCM was an undertaking in difficulty, expressed doubts as to the compatibility of the notified measure with the criteria laid down in point 3.2.2 of the 1999 guidelines in force at the time.
(101)
The Commission expressed certain doubts regarding the restructuring plan, having regard to the absence of an analysis of the causes of the undertaking’s losses. In particular, the Commission raised questions concerning the links between the losses and the public service obligations, the impact of SNCM’s policy of buying vessels on its income statements and the measures planned to increase the undertaking’s productivity.
(102)
Moreover, the Commission noted certain lacunae in the restructuring plan, in particular the absence of specific measures to reduce the amount of intermediate consumption and the absence of a reference to SNCM’s future pricing policy.
(103)
The Commission also raised questions regarding the relevance of the calculation method adopted by the French authorities to determine the amount of the recapitalisation and regarding some of the assumptions underlying the financial simulations.
2.5.2. Extension of the 2006 formal investigation procedure
(104)
By its decision of 13 September 2006, the Commission decided to extend the 2002 formal investigation procedure to the measures planned in connection with the sale of SNCM to the private sector.
(105)
In the event that this amount were categorised as State aid compatible with Article 86(2) of the EC Treaty, the Commission took the view that it had to be assessed in the light of the Community Guidelines on State aid for rescuing and restructuring firms in difficulty (hereinafter: ‘the 2004 guidelines’) (73). In so far as the amount of restructuring aid is noticeably lower than that notified in 2002 and approved in 2003, the Commission expressed doubts as to whether it was appropriate to maintain all of the compensatory measures imposed on SNCM by the 2003 decision.
(106)
The Commission also expressed doubts about whether the conditions imposed by the 2003 decision had been complied with, namely the principle of price leadership and the frequency of services to Corsica.
(107)
As regards the negative price at which SNCM was sold, the Commission had doubts about whether the recapitalisation by the State prior to the sale of SNCM complied with the principle of the private investor in a market economy. In particular, the Commission expressed doubts as to the validity of the calculation of the liquidation costs which the State as shareholder would be required to pay in the event of SNCM being liquidated.
(108)
The Commission questioned whether the financial measures could be justified under the 2004 guidelines.
(109)
It also cast doubts on the second recapitalisation of EUR 8,75 million in relation to observance of the principles of concomitance of the private and public investment and the similarity of the subscription conditions within the meaning of the case-law.
(110)
Finally, the Commission expressed doubts as to whether the additional social measures of EUR 38,5 million in aid to individuals could constitute an indirect advantage for the undertaking. It also highlighted the risk of conflict with the supplementary redundancy payments as part of the risks borne by a prudent investor.
III. OBSERVATIONS BY THE FRENCH AUTHORITIES ON THE OPENING DECISION
3.1. ON THE 2002 RECAPITALISATION
(111)
The restructuring plan notified in 2002 consisted of a capital contribution of EUR 76 million, of which EUR 53,48 million was public service compensation. Allowing for the sale of shares carried out by SNCM (74), the amount of aid actually paid becomes EUR 69 292 400. The French authorities take the view that, if the amount of EUR 53,48 million is compatible aid, then the amount of aid to be regarded as restructuring aid under the notification in 2002 is EUR 15,81 million.
3.2. ON THE MEASURES SUBSEQUENT TO THE 2002 RECAPITALISATION
(112)
France recalls, first, that the seriousness of the industrial action of 2004 to 2005 and the deterioration in the economic and financial situation of SNCM led the State as shareholder to launch a procedure for selecting private investors in January 2005 and to implement urgent measures (in particular the sale of the Asco and the shareholding in Sud Cargos (75)).
3.2.1. On the negative sale price of SNCM
(113)
Under the relevant Community case-law at the time, the French authorities call upon the Commission to take the view that the negative sale price of SNCM of EUR 158 million does not contain any measure which may be classified as aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty because the French State acted like a private investor in a market economy.
(114)
First of all, France observes that the final price of EUR 158 million, which is lower than the negative price that the buyers initially asked for after their audit of SNCM, is the result of a negotiation of transfer of control conducted under an open, transparent and non-discriminatory competitive tendering procedure and, for that reason, does in fact constitute a market price.
(115)
France takes the view that, because the search for a private partner for SNCM was conducted under an open, transparent and non-discriminatory competitive tendering procedure at the end of which the best bid was chosen, the sale price is a market price.
(116)
According to the French authorities, the sale at the negative price of EUR 158 million took place under the most favourable conditions for the State in accordance with Community case-law at the time and the Commission’s decision-making practice and therefore contains no aid element. France takes the view that that negative price is lower than the liquidation cost which the State would have had to bear in the event of the liquidation of the undertaking.
(117)
That is, in France’s view, the only conclusion which can be reached irrespective of whether the approach followed is that stemming from the case-law of the Court of Justice of the European Communities (hereinafter: ‘the Gröditzer case-law’ (76)) or that based on the analysis of the actual costs of liquidating SNCM (the ABX decision (77)).
(118)
As regards the first method, based on the Gröditzer case-law, France argues that that judgment confirmed the Commission’s assessment in its decision of 8 July 1999, to the effect that ‘the cost of liquidation comprises only the liquidation value of the assets’ (78).
(119)
In that respect, the reports by CGMF (79) and Oddo-Hastings (80) estimate the liquidation value of the assets at a minimum of EUR 190,3 million on 30 September 2005 (81).
(120)
Accordingly, given that the State as the owner and shareholder of a company is liable for its debts only up to the liquidation value of its assets (Hytasa case-law (82)), France asserts that the liquidation value of the company’s assets estimated to be at least EUR 190,3 million is considerably higher than the negative sale price of EUR 158 million.
(121)
On the second method, France points out that it follows from the Commission decision on the State aid implemented by Belgium for ABX Logistics, in which the Commission examined a negative sale price having, as in this case, the character of a market price by comparing it to the costs which the State as shareholder would actually bear in the event of a voluntary liquidation or compulsory liquidation as assessed by an independent third party. According to France, the Commission recognises in particular in that decision the validity of a certain number of costs which can result from an action by creditors to make good a shortfall in assets (action en comblement de passif) or from the liquidation for other divisions of the group liquidating its subsidiary.
(122)
On the basis of the CGMF and Oddo-Hastings reports cited above, the French authorities submit that the actual costs which the French Republic would have to bear as shareholder amount to between EUR 312,1 million and EUR 361 million on 30 September 2005, broken down as follows:
-
EUR [70-80] (60) million under the social plan under collective agreement, which covers all the costs associated with the termination of the employment contract and for which the undertaking is contractually liable,
-
EUR [30-40] (60) million under the social plan not under collective agreement, which covers all the costs associated with the flanking measures to SNCM’s statutory and regulatory redundancy obligations and the indirect costs of the social plan under collective agreement,
-
Between EUR [200-210] (60) million and EUR [250-260] (60) million as payment of supplementary redundancy payments for which the State would be held liable by the court, in addition to the compensation paid under the social plan under collective agreement and the social plan not under collective agreement, following the Aspocomp Group Oyj judgment of 22 March 2005 of the Rouen Court of Appeal.
(123)
That method takes account, in particular, of the risk that the French State would be required to make good a shortfall in assets if the court were to consider it to be the de facto manager of SNCM. The French authorities believe that the risk of an action to make good a shortfall in assets cannot be discounted, particularly in the light of a precedent set by the French Court of Cassation (83). Accordingly, in several letters to the Commission, the French authorities submitted that a situation in which a national court orders the State to make good a shortfall in the assets of the undertaking which it manages is a scenario which is more than plausible and that it had to be taken into account in calculating the actual cost of a possible liquidation of SNCM.
(124)
On 30 September 2005, the residual value of SNCM’s assets (EUR 190,3 million) was, after payment of preferential debts, EUR 36,5 million. Other cost elements taken into account under the action to make good a shortfall in assets against the State include, inter alia, the costs of termination of the principal operating contracts, the costs related to the cancellation of the lease purchasing conditions of vessels and the payment of unsecured debts, which would result in a shortfall in assets of EUR 134,4 million. The French authorities consider that the State would have been ordered to pay between 85 % and 100 % of that amount.
(125)
Furthermore, the French authorities take the view that, because of SNCM’s dependence on the State, and in the light of another French case (84), the liquidation of the undertaking might have led the court to order the payment of damages to employees. According to that case-law, the French authorities believe that it would be very likely that a court would set the amount of additional compensation on the basis of the compensation which would be paid under a social plan submitted prior to the liquidation.
(126)
Under that approach, the analysis of actual costs which the State as shareholder would have had to pay shows that the cost to the State of the sale of SNCM at a negative price of EUR 158 million is lower than the actual cost which it would have had to bear in the event of the compulsory liquidation of the undertaking.
(127)
In conclusion, the French authorities consider that this amount cannot be classified as State aid.
3.2.2. On the joint capital contribution by the shareholders
(128)
France takes the view that, through that shareholding, it acted like a prudent investor because, first, it intervened concurrently as a minority shareholder alongside BCP and VT and, second, that shareholding enjoys a fixed capital return of […] (60) % per year, which protects the State from the risks associated with the implementation of the business plan. France argues that that rate of return is very satisfactory for a private investor (85). It points out, however, that no payment would be due in the event that SNCM is put into receivership or compulsory liquidation or that the buyers exercise the cancellation clause.
3.2.3. On the additional social measures (aid to individuals)
(129)
France takes the view, relying on the Commission’s practice in previous decisions, in particular the SFP (Société française de production) case (86), that this financing constitutes aid to individuals which does not benefit the undertaking. Accordingly, the implementation from public funds of additional social measures for persons laid off, without those measures relieving the employer from its usual responsibilities, falls within the scope of the social policy of the Member States and is not State aid.
3.2.4. On the lifting of the restrictions imposed by the annulled decision of 2003
(130)
The French authorities point out, on the one hand, that the conditions imposed by the 2003 decision were all implemented and complied with in the period from 2003 to 2006. On the other hand, the French authorities consider that those measures are no longer necessary to prevent a distortion of competition and that maintaining them would be contrary to the principle of proportionality, having regard to the limit on the amount of restructuring aid, henceforth reduced to EUR 15,81 million. In particular, the French authorities take the view that it is necessary to lift the conditions which might still apply, namely those relating to the prohibition on modernising SNCM’s fleet, the observance of the principle of price leadership in tariff matters and the maintenance of frequency of services.
3.3. CONCLUSION
(131)
If the Commission were, however, to classify all or part of the new measures as State aid, France would draw the Commission’s attention to the fact that the new measures, by ensuring that SNCM becomes viable again, allow competition to be maintained in the relevant markets, in particular the market for services to Corsica. According to France, that aspect is one of the principles of the guidelines in the rescue of an undertaking in difficulty as noted, in the present case, by the Commission (recital 283 of its annulled decision) and by the General Court in its judgment of 15 June 2005 in Case T-349/03 (paragraph 117). In particular, the latter pointed out that the Commission could consider, in the exercise of its wide discretion, that the presence of an undertaking was necessary in order to prevent the emergence of a strengthened oligopolistic structure in the relevant markets.
(132)
As regards the determination of any compensatory measures to be imposed on SNCM, France suggests that the Commission take into account the structure of the market. Accordingly, a reduction in SNCM’s capacity would be such as to strengthen the position of CFF in the market for services to Corsica, which would be dominant from then on (87).
(133)
According to the French authorities, the restructuring plan, as updated, complies with the compatibility criteria set out by the Commission in its 1999 and 2004 guidelines. The French authorities maintain that all of the measures laid down in the context of SNCM’s privatisation should also serve to restore SNCM’s long-term viability from the end of 2009 and are restricted to the minimum necessary for that return to viability.
IV. COMMENTS BY INTERESTED PARTIES
4.1. ON THE DECISION TO INITIATE THE 2002 FORMAL INVESTIGATION PROCEDURE
4.1.1. Comments by Corsica Ferries (CFF)
(134)
Disputing, first, that SNCM is an undertaking in difficulty within the meaning of the guidelines (88), CFF raises the question whether SNCM can become profitable on the non-subsidised routes. Moreover, CFF notes that, contrary to what is stated in the restructuring plan (89), services are still operated to Livorno.
(135)
On the subject of cost reduction, CFF regrets that it does not have access to particular parts of the restructuring plan at which its representatives have levelled criticism (90).
(136)
CFF is of the view that the calculation by the French authorities resulting in the amount of EUR 76 million is purely notional (91) while the own capital-to-debt ratio of 79 % decided upon by the French authorities seems exaggerated (92). With regard to SNCM’s shareholdings, CFF notes that some of the subsidiaries are of no relevance to the shipping company’s activities (93).
(137)
CFF concludes that the planned aid circumvents the Cabotage Regulation and renders the invitation to tender for Marseille to Corsica services meaningless. CFF emphasises that the planned aid should not result in facilitating a more aggressive commercial offer on the part of SNCM. It suggests that restructuring aid should not be granted until 2007 and only if SNCM loses the next tender in 2006, which would be the only scenario that would genuinely put the public shipping company in difficulty.
4.1.2. Comments by STIM
(138)
STIM, the main shareholder in CMN, argues that SNCM’s shares in CMN should be analysed as purely financial assets. According to STIM, CMN and SNCM are independent and in competition with each other on routes other than those from Marseille, even though both are co-contractors under the public service delegation contract.
(139)
The letter states that STIM would undertake ‘to buy back all or part, and preferably all, of SNCM’s shares in CMN’, whose value it estimates at between EUR 15 million and EUR 17 million, if the Commission were to take the view, under the conditions it might impose in its final decision, that ‘such a sale is necessary to ensure that the restructuring plan is properly balanced’.
4.1.3. Comments by the representatives of the regional and local authorities
(140)
The mayor of the city of Marseille, the president of the general council of Bouches-du-Rhône and the president of the regional council of Provence-Alpes-Côte d’Azur highlighted the economic importance of SNCM’s role in the regional economy.
(141)
The president of the regional council of Provence-Alpes-Côte d’Azur added that the conditions for SNCM’s restructuring plan to guarantee the undertaking’s viability appear to be satisfied.
(142)
The president of the executive council of the Assembly of Corsica submitted the deliberations of that assembly of 18 December 2002 during which it issued ‘a favourable opinion’ regarding SNCM’s planned recapitalisation.
4.1.4. Comments by the Corsica Transport Office
(143)
The Corsica Transport Office notes that the disappearance of SNCM ‘would immediately lead to a major reduction in services’ as it is currently the only company capable of meeting the requirements of the contract with regard to passenger transport. It notes, in addition, the importance of SNCM to the Corsican economy.
4.2. ON THE 2006 DECISION TO EXTEND THE PROCEDURE
4.2.1. Comments by Corsica Ferries France (CFF)
(144)
CFF notes the scale of the amounts in question, their disproportionate nature in relation to SNCM’s turnover and the fact that they were paid to SNCM before the Commission took a position on aid classification pursuant to Article 87(1) of the EC Treaty.
(145)
CFF draws the Commission’s attention to the fact that the French State’s support for SNCM is of strategic importance to the development of CFF. These unauthorised measures enable SNCM to have a very aggressive tariff policy on the routes on which CFF has been present for 10 years and on which, for the first time since it was set up, it is losing market share.
(146)
In respect of the process of competitive tendering for the sale of the company, CFF takes the view that it was not fully transparent in so far as the undertaking selected, namely BCP, no longer has operational control of SNCM, having handed over to the VT group. Furthermore, since the financial conditions had changed to become much more favourable to the buyers, CFF raises the question of the principle of the equal treatment of investors which ought to have prevailed throughout the transaction.
(147)
As regards the negative sale price of EUR 158 million, CFF is uncertain whether the criterion of the prudent investor in a market economy applies to the present case. First, CFF wonders whether the view can be taken that the transaction at issue was carried out by the State at the same time as a significant and concurrent action by private operators involved in comparable circumstances, while the State recapitalised the company before the joint recapitalisation by the shareholders and the new restructuring plan. Second, CFF considers that, in the face of SNCM’s serious financial circumstances, a prudent investor would have acted sooner in order to prevent his investment depreciating (94).
(148)
CFF takes the view that the reference to the ABX Logistics case is irrelevant. Besides the fact that the circumstances of that case cannot be applied to the present case, CFF notes a significant contribution by the aid beneficiary in that case, which clearly did not happen with SNCM. Furthermore, according to CFF, the Commission decision of 2006 did not take account of the costs relating to the risk of legal proceedings in a liquidation of the undertaking concerned. In that respect, CFF submits that the national case-law relied on by France to justify the costs relating to SNCM’s liquidation does not apply to the present case. According to CFF, the Court of Cassation in the Mines et produits chimiques de Salsignes case does not refer at all to the direct liability of the State as shareholder in the event of the liquidation of an undertaking in which it is the shareholder, but rather the possibility of bringing an action for payment of payroll and social security debts against an industrial and commercial public company and the impossibility for the managers to escape their obligations by relying on action by the public authorities.
(149)
As regards the inapplicability to the present case of the Aspocomp case-law established by the Rouen Court of Appeal, CFF submits that the subject-matter of that case, relating to an order that a parent company pay to the employees of a subsidiary social benefits for ‘failure to comply with an agreement’ ratified by the former, is very different from the facts of the SNCM case. There is therefore no definite risk that CGMF or the State will be ordered to make redundancy payments in the event of compulsory liquidation. Moreover, CFF doubts the estimated figure for the other social costs because they seem to differ, depending on the experts asked to determine them.
(150)
CFF takes the view that the application of the Community case-law in Gröditzer and Hytasa to the present case necessarily leads to the conclusion that the State did not act like a private investor in so far as, in accordance with the above case-law, the capital contribution by the State was linked to the sale of 75 % of its stake in SNCM, reducing in proportion the prospects of profit in return.
(151)
Finally, CFF considers that the comparison between the liquidation costs and the recapitalisation costs should take into account the value of the assets, which is transferred to the buyer in both cases. CFF submits that the value of the assets sold to the buyers varies between EUR 640 million and EUR 755 million (95), compared with the market value of the fleet used by SNCM, which CFF valued at between EUR 644 million and EUR 664 million in August 2006.
(152)
As regards the classification of the measures subsequent to the 2002 recapitalisation as restructuring aid, CFF is of the opinion that, although SNCM fulfils the conditions of an undertaking in difficulty under the 2004 guidelines in the period preceding the first recapitalisation of EUR 142,5 million, that classification becomes very questionable for the period preceding the second capital increase of EUR 8,75 million because the undertaking’s capital had been reconstituted.
(153)
As regards the viability of the undertaking, CFF emphasises that the sale of SNCM is only partial and is not irrevocable, in the light of the cancellation clauses negotiated with the buyers. Those factors are important elements of uncertainty as regards the will and the ability of the buyers to turn SNCM around and therefore secure the prospects of the undertaking’s long-term viability. Furthermore, CFF states that, contrary to the requirements of the 2004 guidelines, the French authorities did not contemplate discontinuation of the activities which remained structurally loss-making even after the restructuring (96). In addition, CFF expresses its scepticism regarding the plan for reducing costs, despite SNCM’s fleet becoming larger (97) and the planned reduction in staff, in particular in the light of the failure of the 2002 social plan.
(154)
CFF doubts whether the new aid is limited to the minimum on account, first, of a lack of clarity as to what the social costs cover and, second, the content of the minutes of SNCM’s meeting of 28 April 2006, according to which a part of that aid would be used to cover the operating losses of the company in 2006 and 2007. CFF also considers that the buyers of SNCM do not contribute substantially to the restructuring of the undertaking.
(155)
In order to prevent undue distortions of competition, CFF considers it necessary to renew and specify the compensatory measures imposed on SNCM in 2003 and to add new measures relating to the reduction of SNCM’s presence in the market (98). CFF considers, moreover, that a part of the measures imposed on SNCM by the 2003 decision were not complied with. SNCM acquired new vessels in breach of Article 2 of the Commission’s 2003 decision. In addition, SNCM did not sell its shareholding in CCM, in breach of Article 3 of the Commission decision. Finally, SNCM has had an aggressive tariff policy since 2003, with prices lower than those applied by CFF in breach of Article 4 of the decision (tickets up to 30 % cheaper for identical or comparable services).
(156)
Regarding the nature of the second recapitalisation of EUR 8,75 million, CFF takes the view that, in addition to the concurrence of public and private investment, the private action must be significant and carried out under comparable conditions in order that the State action is validated. In the present case, those two conditions are not satisfied. First, the buyers’ shareholding, which is closely linked to the first capital increase of EUR 142,5 million, is not significant. Second, the buyers’ action was not carried out under conditions comparable with those of the state action, in particular by virtue of the cancellation clauses and the expected profitability of CGMF’s minority shareholding.
(157)
As regards the social measures of EUR 38,5 million, CFF disputes the classification of that amount as aid to individuals. Although it true that this amount directly benefits SNCM’s employees, CFF submits that the measure could give rise to indirect positive effects for SNCM, in particular in terms of the calming of industrial relations.
4.2.2. Comments by STIM
4.2.2.1. On the measures subsequent to the 2002 recapitalisation
(158)
As regards the negative sale price of EUR 158 million, STIM takes the view that this price is not a market price resulting from an open and non-discriminatory competitive tendering procedure because the recapitalisation took place under different conditions from those which must normally guide a private investor. STIM considers that the revalued net book assets would allow, in the worst-case scenario, a liquidation without costs for the State, or even yield a gain on liquidation, that the sale price is derisory compared with the value of the undertaking (estimated at EUR 350 million by STIM) and that the aid is disproportionate to the undertaking’s needs.
(159)
STIM also draws the Commission’s attention to the exorbitant nature of the cancellation clause in respect of the sale to the private sector.
(160)
Finally, STIM disputes the justification for the negative sale price based on the assumption that liquidation would take place under socially difficult circumstances, which seems unrealistic.
(161)
As regards the second recapitalisation of EUR 8,75 million, STIM considers that that capital contribution does not comply with the principle of the private investor in a market economy, having regard to the inadequacy of the guarantees on return on investment. STIM challenges the argument based on the concomitance of private and public investment in order to deny that the contribution is State aid. Such concomitance, if established, is only a pointer and cannot be, by itself, a classification criterion (99). STIM states, finally, that that contribution is a guarantee given to the buyers by the French Government that SNCM has indeed been awarded the public service delegation to operate services to Corsica.
(162)
As regards the EUR 38,5 million of aid to individuals, STIM takes the view that this amount is in fact intended to provide SNCM with the resources to comply with certain essential aspects of the recovery plan submitted to the Commission which have not been implemented, in particular the reduction in staff.
4.2.2.2. On compatibility with the 2004 guidelines
(163)
STIM takes the view that the aid received by SNCM is not limited to the minimum. The contribution by SNCM and the buyers to the restructuring plan is insufficient, given the conditions imposed in the 2004 guidelines, and it is not demonstrated that SNCM’s situation was so exceptional that it justified a lower own contribution. Furthermore, STIM notes the disproportionate nature of the aid granted in 2006 in so far as it enabled SNCM to set up reserves to cover future losses. Finally, the fact that SNCM did not plan to dispose of the assets which were not essential to the survival of the undertaking is contrary to the requirements laid down by the 2004 guidelines.
(164)
STIM considers that the amounts were paid in breach of the ‘one time, last time’ principle established by the 2004 guidelines. The deterioration in the undertaking’s financial situation and the industrial disputes cannot be analysed as exceptional and unforeseeable circumstances for which the recipient company is not responsible.
(165)
Consequently, STIM demands additional compensation of half of the aid provided, i.e. EUR 98,25 million, through the sale of an additional vessel and of SNCM’s direct and indirect shareholdings in CMN. In that respect, STIM states that those shareholdings are not strategic within the meaning of the 2004 guidelines on restructuring aid as they are not ‘essential to the firm’s survival’, nor are they inalienable assets.
(166)
STIM also submits that the claimed synergies between SNCM and CMN do not exist because SNCM has no real role in the management and development of CMN. STIM stresses, finally, that the shareholders’ agreement linking the two undertakings has not existed since 15 March 2006, when CMN gave notice that it was no longer bound by it, as held by the Paris Court of Appeal.
4.2.3. Comments by SNCM
(167)
SNCM sent the Commission a file summarising its economic and competitive position, together with legal advice assessing the risk that, in the event of liquidation proceedings, the state intervention would be characterised by the courts as de facto management of the company for the period preceding privatisation.
(168)
The law firm Baker & McKenzie, consulted by SNCM, came to the conclusion that, on the basis of the company’s statutes, supplemented by correspondence, speeches and minutes of the boards, the State […] (60) decisions (100) […](*) bodies (101), […](*) company boards (102). The report also notes that […] (60) SNCM (103). Finally, the same report refers to the fact that […](*) SNCM.
(169)
On that basis, SNCM’s expert concludes that it is very likely that the Marseille Commercial Court would have characterised the French State as de facto manager.
(170)
Moreover, according to the findings in, inter alia, the reports by the Court of Auditors, the mismanagement attributable to the French State, the de facto manager of SNCM, contributed to SNCM’s established shortfall in assets. The report severely criticises, inter alia, the following acts of mismanagement: the choice […] (60) commercial. The loss caused by mismanagement amounted to […] (60).
(171)
In that context, according to SNCM’s expert, there is no doubt that, under an action to make good a shortfall in assets, the State would be ordered to bear all or part of the shortfall, given the very heavy involvement of the State in the management of SNCM, its manifest acts of mismanagement and the scale of its financial resources.
(172)
On the basis of the relevant case-law, SNCM’s expert concludes that, if SNCM had been liquidated, the State would certainly have been ordered to pay all of SNCM’s payroll and social security debts. That would have resulted in the State as shareholder being made liable for an estimated share of between 85 % and 100 % of the established shortfall in assets (i.e. between EUR 316,6 million and EUR 385,7 million). Consequently, by deciding to privatise SNCM while strengthening in advance its capital in the amount of EUR 158 million, the State acted like a prudent investor.
V. OBSERVATIONS BY FRANCE ON THE COMMENTS BY THE INTERESTED PARTIES
5.1. OBSERVATIONS BY FRANCE ON THE COMMENTS BY THE INTERESTED PARTIES CONCERNING THE DECISION TO INITIATE THE 2002 FORMAL INVESTIGATION PROCEDURE
5.1.1. On the comments by CFF
(173)
The French authorities have indicated that some of the data submitted by CFF concerning SNCM’s services were inaccurate.
(174)
Contrary to what is maintained by CFF, the State is of the opinion that the restructuring plan was devised in such a way as to turn SNCM around as soon as possible and to create the right conditions to ensure its viability in the medium and long term. The French authorities note that a significant part of the cost reduction programme has already been implemented. The number of vessels has been reduced and the programme for the disposal of assets is going ahead in accordance with the industrial plan. Services have been reorganised and the action plan to reduce intermediate consumption is beginning to bear fruit. Finally, the employment component of the industrial plan is gradually being implemented. Furthermore, in 2001 SNCM earmarked EUR 21,3 million to finance restructuring measures, in particular the plan to safeguard jobs.
(175)
With regard to determining the amount of aid, the French authorities confirm that an own capital/debt ratio of 0,79 is quite typical for the balance sheets of most shipping companies, except in special situations. According to the French authorities, the 0,497 ratio announced by CFF for CMN in 2001 is incorrect because it fails to take account of liquid assets on the balance sheet. With the appropriate correction, CMN’s ratio is 0,557. According to the French authorities, that level is in any event still insufficient for CMN, as illustrated by the cash-flow problems it encountered in 2002. In fact CMN had to borrow up to EUR 8 million from STIM to finance a cash deficit not covered by its banks.
5.1.2. On the comments by STIM
(176)
The French authorities maintain that SNCM’s stake in CMN’s capital cannot be construed as a purely financial asset, as STIM appears to allege. France’s position is that SNCM’s shareholdings in CMN are highly strategic in nature. In its opinion, the sale of those shareholdings would not only make no sense commercially but would also be a major strategic error.
5.1.3. On the comments by the representatives of the regional and local authorities
(177)
Although France agrees with the overall content of the letter from the president of the Provence-Alpes-Côte d’Azur region, it would none the less note that, contrary to what is asserted in point 2 of that letter (104), supply on the route between mainland France and Corsica is not ‘in excess of demand’ and SNCM’s fare policy complies with the commitments which it made not to start a price war and not to be a price leader.
5.2. ON THE COMMENTS BY THE INTERESTED PARTIES CONCERNING THE 2006 DECISION
(178)
In general, France notes that many of the observations by STIM and CFF are identical to the comments submitted by those companies to the Commission in 2003. In particular, they note that CFF’s comments were submitted to the General Court in the action for annulment of the Commission decision of 9 July 2003 and were, for the most part, rejected both by the Commission and the General Court.
5.2.1. On the early implementation of the measures laid down in the first restructuring plan and its amendments
(179)
In response to the general remark concerning the early implementation by France of measures which may be classified as aid, the French authorities state that the implementation is justified by the specific features of the procedure, i.e. the annulment in 2005 of the Commission decision of 9 July 2003 authorising the aid, and not by an intention on the part of the French authorities to disregard their obligations under the EC Treaty. Indeed, France states that it has always kept the Commission informed of developments in the matter and of the different measures adopted since January 2005, in accordance with the principle of sincere cooperation between the Member States and the Commission.
(180)
Concerning those recent measures, the French authorities consider that, since none of them constitutes aid, Article 88(3) EC is not, ultimately, applicable to them and, accordingly, there is no obligation to suspend their implementation.
5.2.2. On the measures subsequent to the 2002 recapitalisation
(181)
As regards the sale process, France states that from the outset it provided for standard selection criteria based primarily on the price offered for the value of SNCM’s shares and, secondarily, on other criteria (industrial plan, company plan and so on), including the amount which the candidates were prepared to invest in the company by way of a recapitalisation. France strongly contests the argument put forward by third parties that the process of offering for sale was not transparent and notes that, in the present case, the State went beyond its statutory and regulatory obligations, substantial and restrictive as they were, provided for in the event of the sale of public shareholdings. France notes that the development following BCP’s offer to buy 100 % of SNCM’s shares occurred in a very difficult financial and company context and that VT’s joining BCP’s offer did not change the commercial and financial terms of the transaction (except for capital ownership).
(182)
As regards the negative price of EUR 158 million, the French authorities note that, having regard to SNCM’s financial situation on 30 September 2005, the undertaking was sold at market price and that sale was economically more advantageous than liquidation of the undertaking. In that respect, the French authorities state that application of the private investor criterion in the event of sale of an undertaking close to liquidation must be regarded not as a search for ‘profitability of public action’ but as the prevention of higher losses which the shareholder would have to suffer through a more costly liquidation.
(183)
In respect of the price paid, France contests the argument that SNCM was sold at a price which did not reflect its actual value. In particular, it refutes STIM’s estimated value of the undertaking of nearly EUR 350 million, which takes into account only the balance-sheet items which increase the value using book equity (excess tax depreciation, residual gains on vessels, etc.) without taking account of liabilities which reduce it. That method of calculation of a purely accounting nature does not reflect the economic reality of a shipping company, such as SNCM, with assets of value on the balance sheet but also limited profitability and considerable off-balance-sheet liabilities.
(184)
The French authorities also refute CFF’s argument that they underestimated the market value of SNCM’s fleet, which CFF assessed at between EUR 406,5 million and EUR 426,5 million. The French authorities argue that the vessels taken into account in CFF’s calculation do not correspond to those held in SNCM’s name on 30 September 2005. The absence of discounts applied to the market value of the vessels does not take account of the background against which a potential compulsory liquidation of those assets would have taken place and, finally, the date chosen to calculate that market value, August 2006, is not the date of the potential liquidation of SNCM to which reference must be made, that date being 30 September 2005. Moreover, France notes that, if the calculation proposed by CFF were to be accepted, the negative price would be three times lower than the liquidation value of the assets required by the Gröditzer case-law, which would therefore be more favourable than the scenarios presented to the Commission by the French authorities.
(185)
In response to CFF’s argument calling into question the application of the Gröditzer case-law by referring to the fact that the State’s capital contribution to SNCM was linked to the sale of 75 % of its shareholding, reducing in proportion the prospects of profit in return, the French authorities note that the negative sale price of EUR 158 million does correspond to the sale of the entirety of SNCM’s capital, followed by a new investment by the State of 25 %, giving a return of […] (60) % per year. Accordingly, France takes the view that the return on investment remains guaranteed by virtue of its 25 % shareholding in the company because that stake enjoys a guarantee of a very high return.
(186)
France also contests the argument put forward by CFF on the non-applicability to the present case of the ABX approach, taking as a basis in particular the analysis of the actual liquidation costs of SNCM and the risk that the State could be held liable for the liabilities of the undertaking in an action to make good a shortfall in assets as provided for by French insolvency procedures and confirmed by national case-law (judgment of 22 March 2005 by the Rouen Court of Appeal). Although the French authorities consider that their conduct as manager of SNCM could not be described as ‘mismanagement’ in such an action, they insist that there is a very high risk that a national court would make an order against the State for the shortfall in SNCM’s assets owing to flexible criteria for the existence of mismanagement within the meaning of Article L-651-2 of the Commercial Code and pursuant to the case-law cited above, which can be applied to the present case.
(187)
In respect of the recapitalisation of EUR 8,75 million, France notes that, contrary to the contentions of CFF and STIM, the capital contribution does not constitute State aid on account of the concurrence of that investment, the similarity of its subscription conditions and the higher-than-average return obtained by the State via CGMF.
(188)
In particular, the French authorities submit that the principle of equal treatment of investors is not called into question by the existence of the cancellation clauses since the latter were laid down in connection with the 100 % sale of SNCM and not with the EUR 35 million recapitalisation which followed it.
(189)
Furthermore, France submits that its investment is much lower than that of the buyers, since it is only the amount of EUR 8,75 million which must be compared with the investment made by the buyers (EUR 26,25 million). The first recapitalisation of EUR 142,5 million should be examined only as part of the comparison with the liquidation price.
(190)
Finally, France contests STIM’s argument that that contribution is a guarantee given to the private buyers that SNCM has indeed been awarded the public service delegation to operate services to Corsica. The French authorities submit that the capital increase is prudent and independent of the undertaking’s performance and that the award of the public service delegation to SNCM does not serve to improve the return expected on that investment.
(191)
As regards the EUR 38,5 million of social measures, France repeats the argument that those measures are aid to individuals and that their payment by the State cannot be regarded as providing an indirect advantage to the undertaking since they are in addition to SNCM’s statutory and contractual obligations. Moreover, France points out that those measures do not permit the departure of staff who, without the measures, would remain the responsibility of SNCM.
(192)
Contrary to CFF’s argument, the French authorities point out that the EUR 38,5 million does not correspond to the implementation of the staff reductions provided for in the 2003 social plan because those reductions have, despite the delay, already been implemented. The new social plan is therefore in addition to the first social measures of 2003.
5.2.3. On compatibility with the guidelines
(193)
France considers that, in the light of the foregoing, the amount of aid to be assessed is EUR 15,81 million.
(194)
Contrary to the contentions of CFF, the French authorities consider that, having regard to point 11 of the 2004 guidelines, the first recapitalisation, while enabling SNCM to reconstitute its capital, did not remove its status as an undertaking in difficulty in so far as that recapitalisation was intended to ensure the continuation of the company’s activities.
(195)
France refutes CFF’s contentions that it should not have had to re-inject money into the undertaking, given that SNCM could have had recourse to bank credit. In that regard, the French authorities note that, on 24 August 2005, the banks had refused to grant new cash lines to SNCM and that the only conceivable alternatives were therefore privatisation or liquidation of the undertaking.
(196)
France contests the arguments put forward by CFF and STIM concerning the failure of the 2002 restructuring plan which, despite some delay, was implemented and made it possible to achieve the objectives in 2005. The deterioration in SNCM’s economic and financial situation owing to factors external to the undertaking itself then made it necessary to extend the plan notified in 2002 and to introduce new measures.
(197)
France takes the view that SNCM has good prospects for recovery and that the measures contemplated by the new shareholders, in particular the implementation of the social plan, the reinstatement of routes and the renewal of certain vessels, will enable the undertaking to return to viability. In that regard, France observes that, on account of the revenues deriving from the public service delegation (approximately [50-70] (60) % of SNCM’s turnover) and in view of the level of fixed costs and the difficulties in redeploying the 6 vessels used on the Marseille-Corsica route, the public service delegation constitutes an essential element of the undertaking’s strategy and its viability.
(198)
On the limitation of the aid to the minimum, France believes that it limited to the strict minimum the restructuring costs necessary to enable the restructuring to be carried out. To that effect, the French authorities note that, as the Commission recognised in its 2003 decision, the undertaking itself has contributed sufficiently to the restructuring plan from its own resources by virtue of the sale of assets for the amount of EUR 30,2 million. In addition, having regard to other sales made by SNCM for the amount of EUR 12,2 million, the total of the undertaking’s own contribution comes to EUR 42,38 million. France considers that that amount is much higher than the amount of own contributions necessary to approve the restructuring aid, which finally amounts to EUR 15,81 million, since the other measures are not State aid.
5.2.4. On the conditions imposed by the Commission decision of 2003 and the possible new compensatory measures
(199)
Contrary to the contentions of STIM and CFF, the French authorities state that they complied with all of the conditions imposed by the 2003 decision, to which they were bound until the end of 2006, in particular the maintenance of the fleet of 11 vessels and the application of fares lower than those of competitors.
(200)
Indeed, France considers that, under the new final decision, the level of compensatory measures to be imposed on SNCM must be adapted because the amount of restructuring aid was henceforth EUR 15,81 million rather than EUR 69,3 million.
(201)
In that respect, France contests STIM’s observations concerning the possibility that the Commission may require SNCM to sell its shareholding in CMN as a compensatory measure. France contests STIM’s argument that the definition of strategic assets was called into question in the 2004 guidelines in relation to the 1999 guidelines.
(202)
As regards the measures referred to by CFF, intended to reduce SNCM’s market presence, the French authorities recall that, as the Commission noted, moreover, in its 2003 decision (recital 87), there is no excess capacity in the markets concerned (France - Corsica & the Maghreb) and that a reconfiguration of services to Corsica under and outside the public service delegation would jeopardise the viability of the undertaking.
(203)
As for the argument raised by CFF that the implementation of the measures described above in favour of SNCM involves a serious risk of eliminating its main competitor in the mainland France-Corsica market, namely CFF, the French authorities submit that, having regard to the current structure of the market in which CFF is market leader, the maintenance of a competitive structure depends on the authorisation of SNCM’s restructuring plan and the presence of the latter in the relevant market.
VI. ASSESSMENT OF THE MEASURES
6.1. EXISTENCE OF AID WITHIN THE MEANING OF ARTICLE 107(1) OF THE TFEU
(204)
Article 107(1) of the TFEU provides: ‘Save as otherwise provided in this Treaty, any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, in so far as it affects trade between Member States, be incompatible with the internal market’.
(205)
The classification of a national measure as State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU requires the following cumulative conditions to be fulfilled, namely: (1) the measure in question confers a selective economic advantage; (2) that advantage is financed via state resources; (3) that advantage distorts or threatens to distort competition and, finally, (4) that advantage has an effect on trade between Member States (105).
(206)
The Commission notes that SNCM received state resources totalling EUR 274,54 million (106) via CGMF, which is wholly owned by the State.
(207)
Since SNCM operates in the maritime transport sector, which is open to competition within Europe, the potential economic advantage that it has received is likely to distort competition and affect trade between Member States.
(208)
The fact that the cabotage market to the Mediterranean islands was, until 1 January 1999, temporarily exempt from the application of Regulation (EEC) No 3577/92 does not exclude prima facie that the subsidies granted for operating cabotage routes to the Mediterranean islands under a public service delegation could affect trade between Member States and distort competition.
(209)
In any event, even if subsidies granted for operating cabotage routes could not affect trade between Member States or distort competition before 1 January 1999, the situation changed after that date since, in accordance with Regulation (EC) No 3577/92, cabotage activities were from then on open to all operators in the European Union. In addition, it should be stressed that SNCM does not carry on only cabotage transport but also operates in the international maritime market, which was liberalised by Council Regulation (EEC) No 4055/86 (107).
(210)
Accordingly, the Commission considers that in the present case the last three criteria of Article 107(1) TFEU cited in recital 205 of this decision are fulfilled. It must therefore examine in turn, in respect of each measure, the existence of a selective economic advantage, in accordance with the judgment of the General Court of 11 September 2012.
6.1.1. Relevant period for the purposes of the assessment
(211)
In accordance with the case-law of the General Court (108), the Commission must, after the annulment of one of its decisions, base its new assessment only on the information that was available to it on the date of adoption of the annulled decision, in this case 8 July 2008.
(212)
Any events subsequent to 8 July 2008 must not, therefore, be taken into account. Changes that may have taken place in the market or in the situation of the aid beneficiary must be excluded from the analysis. Nor will the Commission consider the period of implementation of the restructuring plan from July 2008 onward (109).
(213)
Similarly, the Commission is not under an obligation to start the investigation of the case afresh or even to supplement it by resorting to new technical expertise (110). The annulment of an act concluding an administrative procedure which comprises several stages does not necessarily entail the annulment of the entire procedure. Where, as in this case, in spite of the fact that investigation measures have been taken allowing an exhaustive analysis to be made of the compatibility of the aid, the analysis carried out by the Commission is incomplete, thus making the decision unlawful, the procedure for replacing that decision can be resumed at that point by means of a fresh analysis of the investigation measures taken previously (111).
(214)
Moreover, since the Commission is required to base its new analysis solely on information which was available to it in July 2008, information in respect of which both the French authorities and SNCM had already defined their position, it is unnecessary to consult them afresh (112). Finally, with the publication of the decision to open the procedure in the Official Journal, the third parties concerned were ensured the right to submit their comments (113) and there is no provision in Regulation (EC) No 659/1999 requiring that that opportunity be made available to them again where the original restructuring plan has been amended during the investigation procedure (114).
(215)
This decision is therefore based, in the main, solely on the information available on 8 July 2008. However, in the alternative, the Commission will demonstrate that it would not change its conclusions if account were taken of the note by the French authorities dated 16 May 2013 in relation to the facts referred to before 8 July 2008 and of the information submitted by SNCM on 27 August 2013.
6.1.2. The sale of SNCM at a negative price of EUR 158 million
(216)
In the present case, the Commission must examine whether the EUR 158 million capital contribution by the State prior to the sale of SNCM to private purchasers, that is, ultimately, the ‘negative sale price’ of the undertaking of exactly the same amount, does not contain elements of State aid.
(217)
An open, transparent and non-discriminatory public selection procedure at the end of which the State disposes of the undertaking after a prior recapitalisation (for an amount greater than the sale price) does not necessarily exclude the presence of aid, liable to benefit both the privatised undertaking and the purchaser of that undertaking (115).
(218)
In order to determine whether an undertaking has obtained an economic advantage from a capital contribution by the State, the Commission generally applies the principle of a ‘private investor operating in a market economy’ (‘the private investor principle’), provided that the beneficiary is not liable for the reimbursement of other forms of State aid and that the contribution is subject to analysis with reference to the said principle. The private investor principle is an expression of the principle of equal treatment of public and private sectors, pursuant to Article 345 TFEU. According to that principle, capital made available to an undertaking by the State, directly or indirectly, in circumstances which reflect normal market conditions, cannot be classified as State aid (116).
(219)
To that end, the Commission may assess, inter alia, whether the provider of the resources has acted like a private investor pursuing structural policy - whether general or sectoral - and guided by the longer-term prospects of positive returns on the capital invested. The validity of this approach has been acknowledged by the European Union Courts in a number of cases (117).
(220)
According to settled case-law, when injections of capital are made by a public investor without any prospect of profitability, even in the long term, the provision of such capital constitutes State aid (118).
(221)
The European Union Courts have also held that a private investor pursuing a structural policy - whether general or sectoral - and guided by prospects of profitability in the long term could not reasonably allow itself, after years of continuous losses, to make a capital contribution which, in economic terms, proves not only costlier than selling the assets, but is, moreover, linked to the sale of the undertaking, which effectively removes any hope of profit, even in the longer term (119).
(222)
Specifically, in its Gröditzer judgment, the Court of Justice held that, in order to establish whether the privatisation of an undertaking for a negative sale price involves elements of State aid: ‘it is necessary to assess whether, in similar circumstances, a private investor of a dimension comparable to that of the bodies managing the public sector could have been prevailed upon to make capital contributions of the same size in connection with the sale of that undertaking or whether it would instead have chosen to wind it up’ (120).
(223)
In the light of the foregoing, in order to determine whether the measure in question constitutes aid, the Commission must ‘assess whether the solution chosen by the State is, both in absolute terms and compared with any other solution, including that of non-intervention, the least costly, which would lead, if that were the case, to the conclusion that the State has acted like a private investor’ (121).
(224)
In other words, the Commission must verify that the decision to make such a major capital contribution is indeed less costly than a liquidation.
6.1.2.1. On assessing the costs of liquidation
(a) On taking account of the impact of the additional redundancy payments
(225)
When quantifying the cost to the shareholder of liquidation, the French authorities hold the view that, in this day and age, large groups of undertakings cannot disregard the social consequences of their decisions to close sites or wind up subsidiaries. Accordingly, they usually implement social plans which may include measures to retrain staff, help them find new jobs, redundancy payments, and possibly even local development measures, which go beyond the requirements of statutory provisions and collective agreements.
(226)
In that respect, the French authorities consider that, on the basis of the 2005 social plan, itself based on the 2002 plan, the range should be from EUR [90 000-100 000] (60) to [120 000-130 000] per employee, i.e. a total amount of between EUR [200-210] (60) million and [250-260] (60) million. The French authorities point out that the lower limits of the abovementioned range take account of the fact that the costs of the reference social plan have been inflated due to the very large proportion of employees approaching retirement age, who leave under particularly advantageous conditions. Account is also taken of the context (liquidation of the undertaking and wholesale redundancies), which is in no way comparable to a cut in staff numbers allowing the company to stay in business, which is the premise for the reference social plan.
(227)
Ultimately, the French authorities consider that, even when using the analysis grid established by the General Court in its judgment of 15 September 2012, the transfer of control of SNCM for the negative sale price of EUR 158 million did not include elements of State aid. They maintain that the Commission has all the information necessary to respond to the Court’s criticisms.
(228)
The Commission does not share this analysis.
(229)
According to the General Court judgment (122), the making of additional redundancy payments may, in principle, constitute a legitimate and appropriate practice, depending on the circumstances of the case, the aim being to foster a calm social dialogue and preserve the brand image of a company or group of companies. In accordance with the principle of equal treatment of private and public sectors, the option of making additional redundancy payments is also open to the Member States in the event that a public undertaking goes into liquidation, even though their obligations cannot, in principle, exceed the strict minimum under statutory and contractual obligations. However, the Court states that ‘… the burden of those additional costs, because of legitimate concerns, cannot follow an exclusively social, even political, objective, as it would otherwise go beyond the framework of the private investor test … In the absence of any economic rationale, even in the long term, the assumption of the burden of costs which exceeds the strict statutory obligations and obligations under agreements must therefore be considered to be State aid within the meaning of Article 87(1) EC’ (123).
(230)
Regarding the argument put forward by the French authorities on protecting the State’s brand image, the Court considers that ‘… the protection of the brand image of a Member State as a global investor in the market economy cannot constitute, other than under specific circumstances and without a particularly cogent reason, sufficient justification to demonstrate the long-term economic rationale of the assumption of additional costs such as additional redundancy payments’ (124). There are no such specific circumstances in this case.
(231)
The Commission notes that, following the launch of the procedure, the French authorities failed to define the economic activities of the French State, particularly at geographical and sectoral level. An assessment needs to be carried out of the long-term economic rationale of the measures in question, even though the French authorities eventually stated in their correspondence of 16 May 2013 that the State’s actions should be compared to those of a diversified holding company, seeking to maximise its profits and protect its brand image as a global business, particularly as regards the management of its staff.
(232)
Regarding the brand image of CGMF, the Commission notes that it had no assets other than SNCM in the maritime transport sector. This argument cannot therefore apply to it.
(233)
Regarding the brand image of the State as shareholder, the French authorities asserted that there was a high risk of social unrest in State-controlled undertakings, liable to affect not only those undertakings located in close proximity to SNCM’s operations, but all sectors, and in particular the transport sector. The Commission holds the view that the French authorities failed to demonstrate that there was a bona fide risk of contagion to all public undertakings and that they also failed to demonstrate that the payment of the additional compensation helped prevent further strike action. Finally, the Commission considers that the State’s assertion that the payment of the additional compensation was made on purely social grounds is not sufficient to rule out the presence of State aid.
(234)
Furthermore, the Commission considers that the French authorities have not adduced sufficient objective and verifiable data capable of showing that the making of additional redundancy payments, in similar circumstances, is an established practice among private entrepreneurs. The Commission notes that the mere reference to a limited number of social plans is not enough to demonstrate the existence of a sufficiently established practice in cases comparable to the one at hand, that the redundancy schemes referred to by the French authorities relate to restructuring rather than liquidation plans, and that a large number of these concern sectors which, on the face of it, have nothing in common with transport infrastructure (e.g. the cosmetics industry (Yves Saint-Laurent Haute couture), the agri-food industry (Danone) and the electronics industry (Hewlett Packard)). Furthermore, the table prepared by the French authorities in the note of 16 May 2013, which sets out a list of social plans, details six plans launched after the privatisation of SNCM and which cannot, therefore, serve as grounds for taking into account the additional redundancy payments.
(235)
SNCM produced a new list of five social plans in the note of 27 August 2013. The Commission considers that this list does not prove that the making of additional redundancy payments, in similar circumstances, is an established practice among private entrepreneurs. The Commission notes that, of the five plans in question, two concern SNCM, one of which is the subject of the present decision. These two plans cannot therefore be used to make objective comparisons for two reasons: first, SNCM’s former practices in this area do not constitute a sufficient basis to justify the established nature of the practice and, second, the 2002 social plan relates to a period when SNCM was still under public control, while the comparison criterion set by the General Court was private undertakings operating in the same field. As such, the Commission notes that the Port of Marseille social plan cannot be taken into account because in 2004 the port was in public, not private hands. Moreover, as regards the last two social plans referred to, i.e. Air Lib and Eurostar, the Commission observes that these are restructuring, not liquidation plans. Lastly, the Commission observes that the average additional compensation of these two plans is more than 50 % below the average additional compensation paid by SNCM.
(236)
Finally, the Commission notes that the French authorities have not established that the French State’s actions were motivated by a reasonable probability of obtaining an indirect material profit, even in the long term, by avoiding increased social unrest within the undertaking, given that the latter would have folded in the event of liquidation. There is insufficient evidence to support the hypothesis that larger payouts were made to employees of other public undertakings. This standpoint is lent even more credence by the fact that, even from the point of view of a global investor as hypothesised by the French authorities, the granting of very high severance payments to employees of a company is likely to complicate any future restructuring of other companies belonging to the same investor. Furthermore, the French authorities have not quantified the significant nature of the potential social costs which they cite as justification for the granting of additional redundancy payments.
(237)
The French authorities have also argued that a liquidation procedure would have been longer and potentially riskier for the State as shareholder than the sale of SNCM at a negative price. The Commission notes that the French authorities have failed to provide proof of this risk and have not explained why the length of the liquidation procedure would have been taken into account by a private shareholder. The Frucona Kosice (125) case referred to by the French authorities has no bearing on the present case because it concerns the private creditor test. The length of a liquidation procedure is relevant for analysing whether the State, as creditor of Frucona Kosice, maximised recovery of its debts by accepting immediate partial repayment or if it would have been better to wait for the outcome of the liquidation of the undertaking. The circumstances of the present case are different since the State is a shareholder in SNCM, not a private creditor. Given that, in the event of liquidation of SNCM, the assets would clearly not be sufficient to cover the liabilities, the State would be unable to recover its contribution. Consequently, the length of the liquidation procedure has no bearing on this case.
(238)
The French authorities have therefore failed to justify the shouldering of the cost of these additional payments by the State acting as a private investor in the context of a liquidation.
(239)
At this stage in the analysis, the Commission must determine the value of the liquidation of SNCM excluding the additional redundancy payments.
(b) On the liquidation value of SNCM
(240)
According to the revalued net asset method, an asset shortfall is determined when the economic value of the actual assets (generally higher than the net book value) does not cover the economic value of the actual debts.
(241)
In order to determine an asset shortfall in the present case, the Commission, with the assistance of its expert (126), verified as explained above that on 30 September 2005 the value of SNCM’s assets was insufficient to pay off preferential and non-preferential creditors.
(242)
The Commission takes the view that the valuation of net assets is a method commonly used to value companies in the maritime transport sector. It considers, furthermore, that the method in question is particularly appropriate in SNCM’s case since the reference shareholder’s only alternative to the sale is to put the company into liquidation.
(243)
As regards other valuation methods, in particular that of ‘present value of operating free cash flows’, the Commission considers that, since this method appraises the company as a going concern, which would not be the case if SNCM were to go into liquidation, it is inapplicable in the present case.
(244)
The Commission chose 30 September 2005 as the reference date for the valuation of SNCM since that was the date on which the choice between the acceptance of the takeover bid or the liquidation of the company was actually made, the selection of BCP having been decided upon on 27 September 2005.
(i) On the value of SNCM’s assets
(245)
The Commission observes in particular that SNCM’s shareholder, in collaboration with Ernst & Young, calculated the cost of liquidating the undertaking (see the abovementioned CGMF report) on 30 September 2005, and supplementary expert opinions were provided by Oddo Corporate Finance and the Paul Hastings law firm. The Commission notes that the Oddo-Hastings report referred to above valued SNCM’s assets at EUR 190,3 million.
(246)
As regards the valuation of the fleet held in its name (127), the gross market value of SNCM’s vessels had been assessed at EUR 224 million on 30 September 2005 by the specialist broker BRS, while the Oddo report valued the fleet at EUR 150,7 million after discount (128), brokerage commission (129) and legal uncertainty (130).
Table 3
Scenarios for the valuation of SNCM’s assets on 30 September 2005
Value of asset
Oddo report
EUR million
Value of asset
Commission expert
EUR million
Intangible asset
-
-
Tangible assets
Fleet held in own name
150,7
151,7
Buildings
(131)
11,2
11,2
Investments
(132)
32,7
38,3
Fixed assets
194,6
201,2
Inventories
-
-
Advances and payments on account
-
-
Accounts receivable
0,8
0,8
Other receivables
(133)
9,4
9,4
Net cash
-14,5
-
Prepayments and accrued income
-
-
Other assets
-4,3
10,20
Total assets
190,3
211,4
Sources:
Oddo-Hastings report, Commission expert’s report.
(247)
From the table above, it is clear to the Commission that the fleet of vessels constitutes the main element in the valuation of the undertaking. In that respect, the Commission expert, after carrying out a comparative analysis wherever possible, concluded that the discount applied to the gross market value of the vessels and the precautions for legal uncertainty were logical. On that basis, it concluded that there was no justification for rejecting the value of the fleet as estimated by the French Government.
(248)
As regards the discount, the Commission is of the opinion that its level is consistent with the discounts observed in sales of vessels in the event of compulsory liquidation. The Commission expert referred, by way of example, to the Régie des Transports Maritimes (a state-owned Belgian company operating the Ostend-Ramsgate route) which sold two car ferries in 1997 with discounts estimated at 35 % to 45 %. More recently, Festival Cruises disposed of three cruise vessels at an average discount of 20 %. The discounts observed in similar cases are therefore of the same order of magnitude as the discounts applied by the French authorities in this case.
(249)
As for the legal uncertainty, since no comparable transaction has taken place in the market, the Commission considers that the arguments justifying the application of legal uncertainty are warranted given the limited market for vessels of a certain type designed for a fairly specific use.
(250)
The Commission also notes that its independent expert revised upwards the valuation of the investments, in particular that of SNCM’s holding in CMN (from EUR 21,8 million to EUR 28 million). In that respect, in view of Stef-TFE’s offer to buy out the holding for EUR 35,2 million, as revealed to the Commission during the present investigation, the Commission considers that the valuation of SNCM’s holding in CMN at EUR 28 million is reasonable in the context of a company liquidation.
(251)
The Commission expert did not raise any specific objections to the valuation of the other assets. It did not, however, accept the item ‘net cash’, because it was in deficit. The Commission considers therefore that this item should be reclassified under SNCM’s liabilities.
(252)
Taking account of the various adjustments, the Commission values SNCM’s assets at EUR 211,4 million on 30 September 2005.
(ii) On the valuation of SNCM’s liabilities
(253)
The Commission notes that the French authorities quantify the amount owed as preferential debts at EUR 153,8 million and the amount owed as non-preferential debts at EUR 170,9 million (excluding additional redundancy payments).
(254)
With particular regard to social liabilities, the French authorities assessed the cost of the social plan under collective agreement at EUR [70-80] (60) million. The costs relating to the said plan were determined on an individual basis taking into account the type of contract (permanent or fixed-term), the statutes and the collective agreements applicable (crew, office staff and ships’ officers), seniority, rank and salary. This amount covered notice payments (EUR [20-30] (60) million), payments for leave taken with notice (EUR [0-10] (60) million), contractual redundancy payments (EUR [30-40] (60) million) and the Delalande contribution (EUR [0-10] million) (134).
(255)
The cost of the social plan not under collective agreement is estimated by the French authorities at EUR [30-40] (60) million. This plan groups together all the flanking measures to with SNCM’s statutory and regulatory redundancy obligations (135) and the indirect costs of the social plan under collective agreement (136).
(256)
The cost of termination of the principal operating contracts concerns, essentially, the calling of the bank guarantee of EUR 7,4 million given to guarantee the proper performance by SNCM of its public service obligations, plus the penalty provided for by that agreement, equal to 2 % of the EUR 63 million baseline financial compensation for 2005, i.e. approximately EUR 1,2 million in the event of default by the delegatee.
(257)
Regarding the net liabilities related to the sale of the leased vessels (137), the French authorities underline that, on the basis of certain assumptions (138), the net sale proceeds were valued, by the specialist broker BRS, at EUR 144,8 million on 30 September 2005 after discount, brokerage commission and financial cost of portage. Since the savings on tax and bank debts amount to EUR 193,5 million, the outstanding balance of bank debts relating to the leased vessels amounts to EUR 48,7 million.
Table 4
Scenarios for valuation of the liabilities of SNCM on 30 September 2005
Value of liabilities
Oddo report
EUR million
Value of liabilities
Commission expert
EUR million
Senior debt including:
Social and tax debts
[20-30]*
[20-30]*
Financial debts guaranteed by assets
(139)
15,9
15,9
Cost of social plan under collective agreement
[70-80]*
[70-80]*
Cost of retired employees’ mutual societies
(140)
10,2
10,2
Cost of liquidation procedure
4,7
4,7
Interim operating losses
(141)
26,5
26,5
Payments to senior creditors
153,8
153,8
Unsecured debts
(142)
69,7
84,2
Cost of social plan not under collective agreement
[30-40]*
[30-40]*
Cost of termination of principal operating contracts
[10-20]*
[10-20]*
Additional cost related to disposal of leased vessels
48,7
48,7
Payments to unsecured creditors
170,9
181,1
Sources:
Oddo-Hastings report, Commission expert’s report.
(258)
The Commission notes that social liabilities account for the major part of SNCM’s liabilities. As regards the preferential social liabilities, i.e. the cost of the social plan, the Commission expert verified the formulae for calculating all the components of the plan on the basis of surveys and did not find any anomalies or errors. In the light of that verification, the Commission considers reasonable the sum of EUR [70-80] (60) million proposed by the French authorities for the social plan under collective agreement.
(259)
Regarding the interim operating losses, the Commission views the estimate as prudent in the light of the legislation, in particular Article L.622-10 of the French Commercial Code (Code du commerce) and Article 119-2 of Decree No 85-1388 of 27 December 1985 pursuant to which SNCM may be obliged by the relevant commercial court to continue its operations for a term of 2 months, renewable at the request of the prosecuting authority on account of its public service obligations.
(260)
The Commission expert did not raise any particular objections in respect of the unsecured debts. However, it increased the initial amount of EUR 14,5 million under ‘net cash’ to EUR 69,7 million. The Commission considers that the corrected figure is commensurate with the changes made to the valuation of SNCM’s assets.
(261)
As for the cost of the social plan not covered by collective agreement (and excluding additional redundancy payments), the Commission expert considers that the estimated cost of the legal proceedings should be reduced to EUR [0-5] (60) million instead of the EUR [0-10] (60) million quoted by the French authorities. On that point, although the Commission is convinced that trade union organisations would call for the fixed-term contracts to be reclassified as permanent contracts (143), it still believes that the figure should be based only on employees with a fixed-term contract, whose situation is evidently precarious (there are 150 such contracts). Based on a gross monthly salary of EUR [2 000-2 500] (60) with an allowance of 9 months’ salary for the first [100-120] (60) fixed-term contracts and 6 months for the next [50-70] (60) contracts, the total amount is EUR [0-10] (60) million.
(262)
Regarding the net liabilities related to the disposal of the leased vessels, the Commission considers that the assumptions underpinning that calculation are justified mainly because of the EIGs’ excessive regard for contractual formalities, which restricts any substitution of SNCM by third parties and makes tax relief subject to the operation of vessels under the French flag. Furthermore, there are no grounds for applying legal uncertainty to vessels operated under leasing agreements because those vessels were disposed of by the EIGs’ creditor banks. Against this background, the Commission takes the view that it is reasonable to take into account the financial costs of porterage between 30 September 2005 and the date of actual disposal of the vessel.
(263)
In the light of the foregoing, the Commission considers that on 30 September 2005 SNCM’s preferential liabilities were EUR 153,8 million and its non-preferential liabilities EUR 181,1 million.
(iii) On the finding of a shortfall in assets
(264)
In the light of the foregoing, the Commission considers that on 30 September 2005 the value of SNCM’s assets (i.e. EUR 211,4 million) was insufficient to pay off preferential creditors (EUR 153,8 million) and non-preferential creditors (EUR 181,1 million), i.e. a total of EUR 334,9 million. Consequently, the asset shortfall amounts to some EUR 123,5 million.
(c) On taking account of action to make good the asset shortfall
(265)
The Commission also examined the French authorities’ argument that the State, as majority shareholder, could be called upon to make good the asset shortfall in the event of liquidation of the undertaking (see below). One of the interested parties (CFF) contested the application of the national case-law referred to by the French authorities in this particular case. CFF holds the view that, regarding the case-law of the Rouen Court of Appeal in the Aspocom Group Oyj case, the court ordered the Finnish parent company to pay compensation to the employees of its liquidated French subsidiary because this compensation had been provided for by a social plan on the basis of a company-level agreement approved by the parent company. In the end, it was not paid out.
(266)
The French authorities consider that the total actual costs which the State would have had to bear as shareholder, through CGMF, amounted to between EUR 312,1 and EUR 361 million on 30 September 2005. This estimate takes account, in particular, of the risk of the State being called upon to make up the asset shortfall if the court were to consider it to be de facto manager of SNCM, and of the risk of the State being ordered to make additional redundancy payments to staff laid off. The French authorities consider that those risks must be taken into account when calculating the actual cost of the possible liquidation of SNCM.
(267)
What is at issue here is the estimated total costs which France, as shareholder, would probably have had to bear in the event of compulsory liquidation of SNCM in order to determine whether, in view of the risk of being ordered to bear these costs and given the amounts involved, a well-informed private investor would have preferred to sell its subsidiary directly at a negative price of EUR 158 million rather than run the said risk.
(268)
Under French law, the authorised liquidator of a company in compulsory liquidation has the power to launch an action for damages against the former managers of the company, known as an ‘action en comblement de passif’ (action to make good an asset shortfall) in the event of cancellation of a recovery plan or receivership or compulsory liquidation (144).
(269)
The reason for the bringing of an action ‘en comblement de passif’ against the former directors of the insolvent company is the need to build up the company’s assets, which is one of the tasks entrusted to the authorised liquidator.
(270)
In several letters to the Commission, the French authorities maintained that a situation in which the State is ordered by a national court to make good the liabilities of the undertaking which it manages is a highly plausible scenario and that it must be taken into account when calculating the actual cost of a possible liquidation of SNCM.
(271)
In its correspondence of 28 February 2008, SNCM provided the Baker & McKenzie Report evaluating the consequences of an action ‘en comblement de passif’ against the French State. That report concludes that a commercial court hearing the case would very probably hold that the State was liable and would order it to pay SNCM’s social debts in their entirety.
(272)
The relevant legislation provides that the social debts of the company in liquidation may be made chargeable to its former de jure or de facto managers, subject to the cumulative fulfilment of four conditions.
(i) Acknowledgement of the State as de jure or de facto manager of the undertaking in compulsory liquidation
(273)
The Baker & McKenzie report submitted by SNCM provided the Commission with an analysis leading to the conclusion that […] (60). In essence, the aforementioned expert report aims to show, in accordance with relevant case-law (145), that the State had repeatedly committed […] (60). In particular, according to the report, the State took […] (60) decisions. Moreover, it would appear that the management organs […] (60) the undertaking. Finally, the State […] (60).
(274)
The Commission notes that the French authorities, in their correspondence of 28 March 2008, did not express any reservations […] (60). In their letter of 20 November 2006, the French authorities themselves state that the court […] (60) the undertaking.
(275)
However, the Commission takes the view that the statement made by the French authorities on 20 November 2006 in connection with a State aid procedure cannot in itself suffice to establish to the requisite legal standard that a court would have considered the national authorities to be de facto managers of the undertaking benefiting from the measures in question, or, especially, the degree of probability of such an eventuality.
(276)
In particular, as regards the decisions at issue, it is far from established that the final decision taken by the State deviates notably from the practice followed in the management by the State of its holdings. Even the Baker & McKenzie report highlights the existence of a recurring controversy surrounding the desirable level of intervention by the State in the management of its shareholdings and mentions the extensive role, in general, of […] (60).
(277)
The examples of domestic case-law put forward by the State and by SNCM are not directly applicable to the circumstances at hand. The main cases cited concern local authorities, and the BRGM judgment of 6 February 2001 relates to a public industrial and commercial establishment.
(278)
In any event, it is far from established that the State acting as public authority would be considered to be de facto manager.
(ii) The existence of one or more acts of mismanagement by the French State as de facto manager of the undertaking in compulsory liquidation
(279)
In the present case, the Commission notes that SNCM’s expert report referred, on the basis of a non-exhaustive list of factual elements, to a series of factors to show that the State, […] (60), committed acts of mismanagement.
(280)
In particular, it is reported that the French State made errors relating to investments linked […] (60) SNCM. The State also allegedly committed numerous acts of mismanagement with regard to capacity […] (60) SNCM.
(281)
In their letter of 30 April 2007, the French authorities portrayed the risk of an order for damages against the State as very high, having regard to the criteria for categorising mismanagement as provided for in Article L. 651-2 of the Commercial Code.
(282)
Again, the Commission considers that this statement of 30 April 2007, made in connection with a State aid procedure, cannot in itself suffice to establish to the requisite legal standard that a court would have considered that the national authorities committed the alleged errors, or, especially, the degree of probability of such an eventuality. This is all the more so since the French authorities deny the very existence of acts of mismanagement, which are, however, a sine qua non for the bringing of an action ‘en comblement de passif’.
(283)
More fundamentally, SNCM, like the French authorities, relies to a large extent on very old management decisions. Thus the Baker & McKenzie report focuses on […] (60) carried out up until 2000. It does not hesitate to refer to Court of Auditors reports for the financial years 1993-99. It was around the mid-1990s that the main acts of mismanagement allegedly took place. SNCM’s creditors were informed of these management practices when they extended credit. There was, therefore, at least implicit acceptance of the risk associated with this type of management. There is nothing to indicate that the State’s liability for making good the asset shortfall can reasonably be incurred in such a situation.
(284)
Furthermore, these alleged acts of mismanagement can be explained by political choices made by the public authorities and there is nothing to indicate either that these political choices can be classed as mismanagement within the meaning of the case-law on making good a shortfall in assets.
(285)
Finally, the Baker & McKenzie report lacks credibility, particularly when it maintains that SNCM’s situation was attributable to external communication errors committed by the State with regard to that situation. All that emerges from this report is that the State mentioned a situation which was already public knowledge. The State’s conduct therefore has nothing in common with an act of mismanagement.
(iii) The finding of a shortfall in assets
(286)
In this case, the Commission remarks that the Oddo-Hastings report points up an asset shortfall of EUR 134,4 million at 30 September 2005, calculated as the difference between the value of SNCM’s assets (EUR 190,3 million) and the value of the undertaking’s liabilities (preferential and non-preferential debts valued respectively at EUR 153,8 million and EUR 170,9 million).
(287)
The Commission previously estimated the shortfall in SNCM’s assets at EUR 123,5 million at 30 September 2005 (see recital 264).
(iv) The existence of a causal link between the mismanagement and the established shortfall in assets
(288)
According to the French authorities, the manager of a legal person may be declared liable, on the basis of Article L.624-3 of the Commercial Code, even if his act of mismanagement is only one of the causes of the shortfall in assets, and may be ordered to bear in whole or in part the social debts, even if his mismanagement is the cause of only a part of them (146). According to the French authorities, the French State would be called upon to bear a proportion estimated at between 85 % and 100 % of the established shortfall in assets, i.e. between EUR 114,3 million and EUR 134,4 million.
(289)
There is no sound basis for this analysis. In so far as the alleged acts of mismanagement are based on decisions taken in the mid-1990s which immediately generated additional costs for SNCM, it is very difficult to attribute the problem to an asset shortfall in 2005, particularly since a lot of things happened between the two dates.
(290)
Furthermore, if there seems to be no automatic link between the amount of compensation granted to make good the asset shortfall and the amount of the increase in liabilities caused by the manager’s mismanagement (if this were to be established), this also means that the courts may decide to set the amount to be paid by the manager at a much lower level than the established asset shortfall (147).
(291)
Contrary to what the French authorities (and SNCM) seem to believe, there is nothing to indicate that the decisions at issue here would be considered by the courts looking into the matter to be serious enough to warrant placing the burden of a major part of the asset shortfall on the shoulders of the public authorities. According to the allegations under investigation, the decisions were taken for protectionist purposes in a political context (what is more, 10 years earlier for the most part) or were more recent decisions taken to spare employees from having to make productivity gains or as part of efforts to improve industrial relations.
(v) Possible payment of the additional redundancy payments in the event of SNCM’s compulsory liquidation
(292)
According to the French authorities, in addition to the asset shortfall, and in the light of the relevant case-law (148), a court would definitely be compelled to order the French State to make the additional redundancy payments (between EUR [200-210] (60) million and EUR [250-260] (60) million). The French authorities consider the actual costs to be paid by the French State as shareholder as falling somewhere in the region of EUR 212,1 million to EUR 361 million.
(293)
The French authorities point out that, in recent judgments, the French courts have ordered the de facto or de jure manager to defray, as well as the asset shortfall, additional redundancy payments calculated on the basis of a social plan drawn up by the undertaking before it was put into liquidation.
(294)
The French authorities state in particular that, in the Aspocomp case, the French company Aspocomp SAS, a 99 % subsidiary of the Finnish company Aspocomp Group Oyj, signed a company-level agreement on 18 January 2002 describing the conditions for indemnification of a social plan relating to 210 employees out of a total of 550. That agreement described, in particular, the amount of compensation and additional payments as well as assistance in the case of voluntary redundancy. Following a change in group strategy, the parent company Aspocomp Group Oyj decided on 21 February 2002 to stop financing its subsidiary Aspocomp SAS, thereby forcing the latter into voluntary liquidation. That decision prevented the subsidiary from fulfilling its obligations under the company-level agreement and forced it to lay off all of its remaining employees.
(295)
In these circumstances, the judgment of the Rouen Court of Appeal confirmed the judgment of the Evreux labour court and ordered Aspocomp Group Oyj, which had 99 % control of its subsidiary, to pay (i) the employees affected by the company-level agreement the entire compensation and additional payments provided for in that agreement, as well as damages for dismissal without due and just cause and (ii) the employees laid off under the voluntary liquidation of Aspocomp equivalent payments given that, by not honouring the commitments made, the parent company had acted unfairly and with a culpable lack of concern.
(296)
Although France also referred, in support of its theory, to a judgment of the commercial division of the Court of Cassation (149) handed down on 19 April 2005, the Commission does not see any decisive element in that judgment with any bearing on the present dispute. The only relevant observation made by the Court of Cassation is that an appeal court did not set out adequate grounds in law to settle confusion over ownership between a parent company and its subsidiary. At all events, the Commission notes that the facts in Aspocomp are not comparable to those in the case under examination. In the present case, CGMF did not fail to honour its commitments to make additional redundancy payments.
(297)
It is to be noted that both SNCM and the French authorities seem to attribute importance to the fact that a social plan […] (60). It is extremely doubtful that […] (60) can be considered mismanagement such as to incur the liability of the State towards the employees […] (60). Even in the unlikely event that […] (60) the State was liable towards the employees and had entitled them to compensation payable by the State (150), the granting of such an entitlement would itself constitute an advantage accorded to SNCM, and hence State aid, for reasons similar to those set out below concerning aid to individuals totalling EUR 38,5 million, as this measure was capable of improving somewhat industrial relations in the undertaking.
(vi) Conclusion on taking account of action to make good the asset shortfall
(298)
It has not been established to the requisite legal standard that the French authorities would, with a sufficient degree of probability, have been ordered by a national court to pay damages to make good the asset shortfall, and still less that the monies to be paid would have exceeded the negative price at which SNCM was ‘sold’.
(299)
Account should also be taken of the fact that the State’s actions, assuming that it was indeed guilty of mismanagement, were intended to protect national industries and services, including SNCM and its employees, notably by avoiding imposing a situation on them which could have provoked social unrest. In reality, even if public bodies, including the State, can be considered in certain circumstances to be de facto managers of an undertaking, there is nothing to indicate that the measure to make good the shortfall can be used to gain insight into the State’s policy decisions, particularly in such circumstances. This is a far cry from the circumstances of the Aspocomp case, which was in no way concerned with such matters.
(300)
The Commission considers in any event that the French authorities cannot now avail themselves of political choices made in the past to justify public intervention intended to remedy the effects of those earlier choices. On the contrary, both cases of intervention, i.e. the interference of the past and the more recent public intervention, should be regarded as cumulative distortions of competition. Accepting the State’s liability for making good the asset shortfall would be tantamount to allowing the State to admit to mismanagement of the undertaking so as to be able to make a financial contribution without its being classed as state aid, thereby engendering a fresh distortion of competition. The State would effectively be ‘using’ its own mismanagement as justification for granting an additional financial contribution in contradiction with the general principle of ‘nemo auditur propriam turpitudinem allegans’ (151).
(301)
It would also be totally contrived to portray the State simultaneously as saint and sinner, i.e. as a ‘bad manager’ (assuming this were proven to be the case) stepping in to bail out the undertaking which it has mismanaged. Management errors do not constitute normal behaviour on the part of the prudent private investor in a market economy. Accordingly, bail-out mechanisms to set right such errors are not normal behaviour either.
(302)
Accepting the theory advanced by the French authorities and by SNCM would pave the way for the State to award guarantees to undertakings by knowingly ‘making management errors’. This is hardly acceptable in terms of aid discipline.
(303)
In this case, the conduct that would incur the liability of the State according to the theory expounded by SNCM and the French authorities would in fact only apply to the State’s actions as a public authority, not as a shareholder. Given that a prudent private investor would not have taken decisions based on these political and public considerations, the risk of having to make good an asset shortfall resulting from such decisions does not come into play for a ‘prudent private investor in a market economy’ test (152).
(304)
The French authorities point out that in its ABX decision of 7 December 2005 the Commission was willing to take account of the fact that ‘in certain exceptional cases, some national legislation provides for the possibility of third parties to bring proceedings against the shareholders of a liquidated company, in particular if these shareholders may be considered [deleted in the text] and/or as being guilty of mismanagement.’ (153).
(305)
However, the Commission underlines that the concept of aid must be assessed objectively and notes that the decision to open proceedings in the same case stipulated that ‘even in the unlikely event that all of these conditions required by national law to hold them accountable … were fulfilled, this would still not rule out the presence of state aid in the measures for the benefit of the subsidiary.’ (154).
(306)
In the present case, the Commission considers that the French authorities have not adequately dispelled its doubts surrounding the assertion that SNCM’s shareholder was at risk, with a sufficient degree of certainty, of being held to account.
(307)
In these circumstances, and having refused to take into account the additional redundancy payments (see recitals 225 et seq.), the Commission concludes that liquidating SNCM would have cost the State nothing. The Commission considers that the State, as shareholder, cannot be obliged to bear the costs of the liquidation because shareholders’ exposure is linked to their capital contribution to the undertaking.
6.1.2.2. Conclusion
(308)
The Commission considers that a private investor would have favoured the less costly solution, i.e. the liquidation of SNCM. It concludes, therefore, that the negative price of EUR 158 million constitutes State aid.
6.1.3. EUR 8,75 million capital contribution by CGMF
(309)
In their observations following the decision to open the procedure, the French authorities note that the recapitalisation by the State to the tune of EUR 8,75 million occurred concurrently with capital injections by private investors and that the State took a minority stake while the majority of the funds were provided by the market. Furthermore, they consider that the rate of return on the State’s contribution, i.e. […] (60) % per annum, constitutes adequate long-term profitability for capital invested by a private investor. In their note of 16 May 2013, they also state that the risks connected with the cancellation clause are offset by the repurchase option available to the private shareholders.
(310)
The State’s contribution must now be compared with that of the private investors, i.e. EUR 26,25 million. The State’s contribution amounts to EUR 158 million (see section 6.1.2) plus an additional EUR 38,5 million in individual aid and EUR 15,81 million paid under the 2002 plan (see sections 6.1.4 and 6.1.5).
(311)
All of the 2006 measures are set out in the memorandum of understanding in which each of the parties (CGMF, BCP and VT) agreed to the EUR 158 million capital contribution, the EUR 38,5 million current account advance and the EUR 8,75 million capital increase. These three measures constitute a single operation aimed at privatising SNCM. As the General Court itself observes in paragraph 125 of the judgment of 11 September 2012, ‘That capital contribution [of EUR 8,75 million] takes place in the context of a global sale agreement, resulting from a single set of negotiations, in which the purchasers’ capital constitutes the counterpart to significant commitments, in various forms, made by the French State’. The three measures in question are therefore to be considered a package and this capital injection into SNCM by the State must be compared with the contribution by private investors for the purposes of assessing the significance of the intervention.
(312)
In the light of the foregoing, the Commission concludes that the private shareholder contribution, i.e. 10,6 % of the total, cannot be considered significant.
(313)
As already established in recital 311, the three measures in question constitute a single privatisation operation. The Commission therefore considers that the public and private capital contributions are to be deemed concurrent.
(314)
Regarding the criterion of contributions made under comparable conditions, the Commission notes, firstly, that the interested parties CCF and STIM have called into question the significant nature of the private intervention, and in particular the existence of comparable conditions between the public investment and the private investors, given the presence of a cancellation clause.
(315)
The Commission considers that the circumstances of this capital increase alone demonstrate that the risks run by the private and public investors are not identical. The existence of the cancellation clause and the conditions attached thereto suffice to show that the respective outcome for the private investors and the public investor in terms of risk is not the same should the conditions set out in the clause be fulfilled. In accordance with the memorandum of understanding, private investors have the option of withdrawing and recovering their investment in the event of a negative decision by the Commission, the General Court or the Court of Justice, or of non-renewal of the public service delegation. This latter part of the cancellation clause is all the more penalising for the State as it concerns SNCM’s core activity. SNCM is the incumbent operator linking Corsica to the French mainland. Broadly speaking, two thirds of its activities are carried on between Marseille and Corsica under the public service delegation. Private investors are therefore protected by the cancellation clause against the commercial risk in respect of the majority of SNCM’s activities. This risk is actually borne by the State alone.
(316)
Invoking the aforementioned cancellation clause would generate an obligation to reimburse all of the capital contributions of the buyers by SNCM for the benefit of these private investors. This would leave CGMF once more holding 100 % of SNCM’s capital, at a time when the risk of liquidation and hence of the loss of a significant portion of the public investment will have increased substantially.
(317)
As for the promise to purchase by the private shareholders, this cannot be invoked by CGMF in the event of the receivership or liquidation of SNCM. This confirms that, in the event of difficulties, this option cannot be invoked, and the risks are borne essentially by CGMF and hence the State. The Commission considers, therefore, that this promise to purchase cannot be regarded as the counterpart to the cancellation clause.
(318)
Furthermore, the Commission cannot accept the French authorities’ argument that the memorandum of understanding contained a series of guarantees intended to protect the State’s investment. The obligations imposed on the buyers do not constitute additional risks or constraints placed on the buyers that would leave them in a situation comparable to that of CGMF. They are solely intended to ensure that, during the period in which the cancellation clause may be invoked by the private buyers, the latter do not make any legal modification to SNCM and carry out only those actions which are necessary in order to implement the business plan and the social pact.
(319)
Furthermore, as underlined by the General Court in its judgment of 11 September 2012, an analysis of the expected return is not in itself enough to enable the conclusion to be drawn that the investment was made by the State on market conditions, given the fact that the risks are not shared equitably between the public and the private shareholders.
(320)
Even if the condition of ‘investments made on equal terms’ (‘pari passu’) is not fulfilled, the measure can still be compliant with the principle of the private investor in a market economy. In such cases, it has to be shown that the State acted in the same way as a prudent private investor in a similar situation, for example by carrying out ex ante analyses of the profitability of the investment. However the French authorities have not provided proof of any such ex ante analysis. They only considered in their observations ex post that the fixed rate of return of […] (60) % would be adequate for a private investor, by comparing it with the rates of return on an OAT (Obligation Assimilable du Trésor) issued by the State, and on which the return at the time was between 3,72 % and 3,95 %. They did not, however, provide any analyses to show that the rate of 10 % would have been acceptable for a private investor, given the risks borne by the State, e.g. the risks relating to the termination clause and those linked to the situation of the undertaking.
(321)
Above all, the rate of […] (60) % applies only to the capital contribution of EUR 8,75 million, but any analysis should have taken into account the total state contribution accepted in the memorandum. Given that there is no return associated with the negative sale price of EUR 158 million or with the current account advance of EUR 38,5 million, the rate of return on the State’s entire investment in SNCM at the time of privatisation in 2006 would have been significantly lower than the rate of return on an OAT. Given the risks involved, this rate would not have been accepted by a private investor in a market economy.
(322)
In the light of the foregoing, the Commission considers that the criteria laid down by case-law to exclude outright the aid nature of the measure in question are not fulfilled. The Commission considers, therefore, that the State’s capital contribution of EUR 8,75 million confers an economic advantage on SNCM inasmuch as that contribution was made in parallel with a contribution of private capital under conditions which are not comparable within the meaning of Union case law. Consequently, the measure in question constitutes State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU.
6.1.4. Measures involving aid to individuals (EUR 38,5 million)
(323)
The French authorities consider that this funding constitutes aid to individuals which does not benefit the undertaking and therefore is not State aid. The interested parties CCF and STIM contested the categorisation of this measure as aid to individuals because they consider that the measure could generate indirect positive effects for SNCM.
(324)
The Commission considers that the fact that the direct beneficiaries of the aid to individuals are employees is not sufficient to demonstrate the absence of aid for the benefit of their employer. The General Court held that: ‘the fact that the direct beneficiaries of the aid to individuals are employees is not sufficient to demonstrate that no aid had been provided to their employer.’ (155).
(325)
As also indicated by the General Court in paragraph 138 of the judgment of 11 September 2012, ‘In order to examine whether that aid to individuals constitutes aid within the meaning of Article 87(1) EC, it is therefore necessary to determine whether SNCM obtains an indirect economic advantage which enables it to avoid having to bear costs which would normally have had to be met out of its own financial resources and therefore prevents market forces from having their normal effect.’
(326)
Furthermore, the Commission notes that, according to the memorandum of understanding, this measure is a commitment by the State towards the private partners to finance ‘the proportion of the cost of possible voluntary departures or breach of employment contracts (whatever their nature) which is in addition to sums of all kinds which must be paid by the employer …’ As the General Court states in paragraph 145 of the judgment of 11 September 2012, the inclusion of this aid to individuals in the sale agreement tends to show that it creates an advantage. The parties had recourse to it because they could derive a certain advantage from it.
(327)
This aid is therefore liable to confer an economic advantage on SNCM by releasing it from the obligation to bear all the costs connected with the potential future departure of certain employees. If an undertaking is relieved of these costs by the State, it effectively receives an advantage. The Commission stresses that these supplementary social measures are intended to facilitate the implementation of the redundancy plans necessary to attain the objectives of the undertaking, and that they are not a statutory requirement. In this case, the frequency of industrial action within SNCM shows that the implementation of a social plan in the undertaking as much as guarantees the outbreak of strikes and other industrial action. There is absolutely no doubt that these additional social measures constitute an advantage for SNCM.
(328)
The Commission considers, therefore, that this measure constitutes aid within the meaning of Article 107(1) TFEU.
6.1.5. The balance of EUR 15,81 million awarded as restructuring aid in 2002
(329)
The 2006 measures increase substantially the EUR 69,29 million in restructuring aid examined under the 2002 plan and can be regarded as a modification to the restructuring plan and its cost. When privatisation was envisaged, the restructuring plan was still under way. However, the intended aim of restoring viability had not been achieved by SNCM. The General Court highlighted that ‘[i]n that regard, it must be noted that the 2006 Decision is explicit on the fact that, as there are elements of aid for restructuring in the 2006 Plan, those elements ought to be analysed in conjunction with the aid for restructuring in the 2002 Plan …’ (156). The General Court underlines that this analysis was carried out ‘on a sound basis’. The sum of EUR 69,29 million comprises the EUR 66 million granted in 2002 as the first instalment of the restructuring plan and the EUR 3,29 million in aid granted in 2005 as the second instalment.
(330)
Of this amount of aid granted under the 2002 restructuring plan, EUR 53,4 million concerns in reality the public service delegation. Since the General Court judgment of 11 September 2012 confirmed the legality of this aid, the Commission must examine jointly the compatibility of the restructuring aid proper, i.e. the EUR 15,81 million granted during the 2002 restructuring operation, and the compatibility of all of the 2006 measures in the light of the 2004 guidelines.
6.2. EXAMINATION OF THE COMPATIBILITY OF THE RESTRUCTURING AID PAID IN 2002 AND 2006
6.2.1. Guidelines to consider
(331)
The Commission notes that the 2002 restructuring plan was examined under the 1999 guidelines. It also notes that the new 2006 measures integrating the 2002 plan post-date the entry into force of the new 2004 guidelines and were implemented before the Commission had authorised them.
(332)
In accordance with the transitional rules provided for by the 2004 guidelines (157), it is these guidelines which apply to the aid, inasmuch as it is illegal aid part of which was awarded after they entered into force.
(333)
Consequently, since the 2006 measures constitute aid, they are to be regarded as an integral part of the restructuring operations launched in 2002 and should be analysed alongside these. The compatibility of all of this aid will, therefore, be analysed under the 2004 guidelines.
6.2.2. ‘A firm in difficulty’
(334)
In order to be eligible for restructuring aid, the firm must qualify as a firm in difficulty within the meaning of the guidelines.
(335)
In the present case, the Commission points out that fulfilment of this condition was ascertained in its decision of 17 July 2002 on rescue aid for SNCM (158) and in its decision of 19 August 2002 initiating the formal investigation procedure in respect of the recapitalisation plan on the basis of SNCM’s annual accounts for 2001.
(336)
For the purposes of this decision, the Commission verified that SNCM satisfied the said condition by examining the company’s annual accounts for 2002. The company’s capital (excluding regulated provisions) (159) was still negative: EUR - 26,5 million in 2002 compared with EUR - 30,7 million in 2001. That level reflects the disappearance of more than half of the company’s registered capital, more than a quarter of which disappeared during the 12 months following the notification, thus satisfying the condition set out in point 10(a) of the Guidelines.
(337)
As well as that trend in the share capital, the Commission notes, inter alia, that:
-
between 2001 and 2002, pre-tax losses increased from EUR - 5,1 million in 2001 to EUR - 5,8 million in 2002, with net losses in 2002 reduced only through the sale of a number of vessels,
-
SNCM’s cash flow dropped from EUR 39,2 million at the end of 2001 to EUR 35,7 million at the end of 2002,
-
net financial debt, excluding leasing, increased from EUR 135,8 million in 2000 to EUR 144,8 million in 2002,
-
financial charges (interest and similar charges) increased from EUR 7 million in 2000 to EUR 9,503 million in 2002.
(338)
Moreover, the French authorities confirmed to the Commission that the banks were now refusing to lend money to the company because of its indebtedness, even though SNCM had offered to put up its newest vessels, free from mortgages and other encumbrances, as security.
(339)
The public service delegation agreement did nothing to change that analysis. While the agreement, in conjunction with the success of the restructuring plan, undoubtedly enabled SNCM to achieve positive operating results, the fact remains that its acute lack of capital, its growing indebtedness and the cost of operational measures under the restructuring plan can be expected - within a certain time-frame - to cause the company to fold.
(340)
Since the restructuring period spanned the years 2002-2006, it must be verified whether SNCM fulfilled the said condition during that period and in particular at the time when the decision was taken to inject fresh public funds.
(341)
The 2003 decision observed that SNCM fulfilled this criterion during the 2001 and 2002 financial years (160).
(342)
It must now be verified whether SNCM continued to meet the condition in the 2003-05 financial years, i.e. the last complete accounting years prior to the implementation of the new measures in 2006 relating to the privatisation of SNCM.
(343)
As already indicated in recitals 73 et seq., SNCM’s situation deteriorated significantly in 2004 and 2005. The company’s profits before tax stood at EUR - 32,6 million in 2004 and EUR - 25,8 million in 2005. Net profit was EUR - 29,7 million in 2004 and EUR - 28,8 million in 2005. Shareholders’ equity in 2005 (EUR - 1,7 million) dropped by 25,5 million compared with 2004. This drop saw more than half of the firm’s share capital wiped out, with more than a quarter of that capital lost over the preceding 12 months, thereby meeting the criteria set out in point 10(a) of the 2004 guidelines.
(344)
In the light of the foregoing, the Commission considers that SNCM can be considered a firm in difficulty within the meaning of the 2004 guidelines.
6.2.2.1. Own contribution
(345)
Pursuant to point 43 of the guidelines, ‘The amount and intensity of the aid must be limited to the strict minimum of the restructuring costs necessary to enable restructuring to be undertaken in the light of the existing financial resources of the company, its shareholders or the business group to which it belongs. Such assessment will take account of any rescue aid granted beforehand. Aid beneficiaries will be expected to make a significant contribution to the restructuring plan from their own resources, including the sale of assets that are not essential to the firm’s survival, or from external financing at market conditions. Such contribution is a sign that the markets believe in the feasibility of the return to viability. Such contribution must be real, i.e., actual, excluding all future expected profits such as cash flow, and must be as high as possible.’
(346)
Point 44 of the guidelines stipulates that ‘The Commission will normally consider the following contributions to the restructuring to be appropriate: at least 25 % in the case of small enterprises, at least 40 %, for medium-sized enterprises and at least 50 % for large firms. In exceptional circumstances and in cases of particular hardship, which must be demonstrated by the Member State, the Commission may accept a lower contribution.’
(347)
Point 7 of the guidelines also specifies that ‘it is appropriate to reaffirm with greater clarity the principle that [the substantial contribution from the beneficiary to the restructuring] must be real and free of aid. The beneficiary’s contribution has a twofold purpose: on the one hand, it will demonstrate that the markets (owners, creditors) believe in the feasibility of the return to viability within a reasonable time period. On the other hand, it will ensure that restructuring aid is limited to the minimum required to restore viability while limiting distortion of competition …’
(348)
The case-law also emphasises that the own contribution must indicate that the markets believe in the feasibility of a return to viability (161). The Commission stresses that this requirement is particularly relevant in respect of SNCM because of the latter’s situation since 2002. The Commission points out that the initial restructuring measures of 2002 did not achieve the desired results. Some of them were either not complied with or not attained (see recital 351). Since SNCM was not able to fully implement these initial restructuring measures, from 2004 its economic and financial situation continued to deteriorate (see recitals 73 to 75).
(349)
The restructuring costs amounted to EUR 46 million in 2002. As for the 2006 measures, the Commission considers that the amount of the restructuring costs corresponded to the amount of the aid (162), i.e. EUR 202,5 million, plus the EUR 26,25 million capital contribution from the private partners, giving a grand total of EUR 274,8 million. The own contribution is made up of 42,385 million in net asset sales and the EUR 26,25 million capital increase by the private partners, giving a total own contribution of EUR 68,635 million. Consequently, taking into account the new measures of 2006, the own contribution accounted for 25 % while the guidelines stipulate that it must be at least 50 %. The Commission notes that the French authorities did not invoke exceptional circumstances and cases of particular hardship, in which case the Commission is at liberty to accept a lower contribution. In any event, the Commission considers that there were no exceptional circumstances in this particular case which would warrant a decrease in the level of own contribution required by the 2004 guidelines.
(350)
The Commission considers, therefore, that SNCM’s own contribution to the restructuring effort is still insufficient with regard to the provisions of the guidelines.
6.2.2.2. Return to long-term viability
(351)
In its decision to open the procedure, the Commission expressed doubts about the long-term viability of SNCM, in particular in the light of the following:
-
SNCM did not plan to discontinue all of its loss-making activities,
-
the success of the restructuring plan was closely linked to the award of the public service delegation between Marseille and Corsica from 1 January 2007 to 31 December 2012,
-
the forecast reductions in crew numbers set out in the 2002 plan were not adhered to and the 10 % increase in productivity was not achieved,
-
the reduction of 400 full-time equivalent jobs and the productivity measures provided for in the 2006 plan were inadequate owing to the slippages from the 2002 plan.
(352)
The French authorities replied that the change in shareholders and the implementation of the three measures set out in the privatisation plan would enable SNCM to develop its activity on a sound basis and that the loss-making nature of certain parts of its business were therefore not irremediable.
(353)
The Commission notes that the measures provided for in the 2002 restructuring plan could not be brought to fruition and that this led to a marked deterioration in the company’s results in 2004 and 2005. In 2006, the EUR 20 million increase in turnover and the EUR 9 million increase in public service compensation were not enough to restore operating profit because the increase in fuel prices and operating costs was far higher than expected. The Commission expert noted that the implementation of the business plan of the buyers was seriously impeded by a number of incidents (163) and concluded that the cumulated losses were likely to be far bigger than initially envisaged for 2007.
(354)
Consequently, the Commission considers that the responses of the French authorities have not dispelled all its doubts. Linking the restoration of viability to the award of the public service delegation from 2007 to 2013 and to the implementation of the three measures set out in the privatisation plan, which had not been confirmed as legal and compatible with the internal market, seems risky. The credibility of a long-term plan to restore the viability of an undertaking presupposes, at the very least, that the underlying assumptions are realistic. In this case, however, the success of the plan depends almost exclusively on the occurrence of two hypothetical events over which SNCM has no control. Furthermore, given SNCM’s financial situation at the time, the Commission has doubts concerning its ability to finance the necessary refurbishment of some of its ferries. This refurbishment is, however, presented by the French authorities as a factor in enabling them to achieve their objectives of restored viability.
(355)
The Commission considers, therefore, that the condition of restoring long-term viability required by the guidelines is not fulfilled.
6.2.2.3. Avoidance of undue distortion of competition (compensatory measures)
(356)
The annulled decision of 2008 mentioned four compensatory measures:
-
the closure of the Corsica Marittima subsidiary (82 000 passengers in 2000) which was responsible for services between Italy and Corsica, and thus the withdrawal of the SNCM group from the market covering that route,
-
the virtual withdrawal by SNCM of services between Toulon and Corsica - a market which accounted for as many as 460 000 passengers in 2002,
-
the limitation of the total number of available seats and the number of round trips operated by SNCM each year from 2003, specifically on services between Nice and Corsica,
-
the sale of four vessels.
(357)
The Commission would like to point out that these measures had been proposed by the French authorities in connection with the EUR 15,81 million in aid, i.e. the restructuring aid granted in 2002.
(358)
Following the annulment of the 2008 decision by the judgment of 11 September 2012, the aid total now amounts to over EUR 210 million. The Commission considers that its doubts have not been allayed for the following reasons:
(359)
Concerning the sale of the four vessels as part of the restructuring measures in 2002, the Commission notes that these sales were partially offset by the delivery of the Danielle Casanova in June 2002, and the Paglia Orba and Pascal Paoli mixed freight and passenger vessels in 2003.
(360)
Concerning the closure of Corsica Marittima, point 40 of the guidelines states, inter alia, that ‘Write-offs and closure of loss-making activities which would at any rate be necessary to restore viability will not be considered reduction of capacity or market presence for the purpose of the assessment of the compensatory measures’. Consequently, the closure of Corsica Marittima, which had been making a loss since its inception in 1990, cannot be treated as a compensatory measure, but rather as a measure to help restore long-term viability.
(361)
The same reasoning applies in respect of the route between Corsica and Nice. The Commission notes that SNCM has a minority market share, with Corsica Ferries holding 70 % of the market (164). According to the Stephens report, there is high demand for the service departing Nice, particularly during the summer period. There is also demand for this service outside the summer season. However, the route was making net losses between 2004 and 2007. Consequently, this measure cannot be regarded as a compensatory measure, but rather as a measure to help restore long-term viability.
(362)
The Commission also notes that passenger traffic has increased considerably between Corsica and the port of Toulon, shooting up from less than 200 000 passengers per annum in 1999 to almost 1 million in 2007 (165). Consequently, SNCM’s virtual withdrawal from this route could be regarded as a compensatory measure. The Commission notes, however, that the Toulon-Corsica route is the least significant for SNCM in terms of passenger numbers.
(363)
None the less, even if this measure were to be classified as a compensatory measure, the Commission considers that it would be far from sufficient. Point 40 of the guidelines states that ‘[t]he measures must be in proportion to the distortive effects of the aid …’ As already set out in recitals 341 and 342, the Commission notes that these measures had been proposed by the French authorities in connection with the amount of EUR 15,81 million in aid, an amount corresponding to the restructuring aid granted in 2002. With the total amount of aid now standing at some EUR 218 million, the Commission is of the opinion that the measures proposed are insufficient compared with the distortion of competition caused by the granting of this aid.
(364)
Consequently, the Commission concludes that its doubts concerning the classification of these measures, either as compensatory measures or as measures required to restore viability, have not been allayed. In any event, the measures proposed are still far from sufficient.
(365)
The French authorities have highlighted the risk of a monopoly for CFF if SNCM were to disappear. The Commission considers that the French authorities have not demonstrated sufficiently the existence and significance of this risk. The transport of passengers and freight between mainland France and Corsica is an open and competitive market for all operators present in the Mediterranean. This market is also characterised by the absence of entry barriers. In any event, the position of Corsica Ferries is not such as to justify competition being distorted by the contested measures.
(366)
In the light of the foregoing, the Commission concludes that the measures proposed do not fulfil the criteria set out in points 38 to 42 of the guidelines.
VII. CONCLUSION
7.1. INCOMPATIBILITY AND RECOVERY OF THE CAPITAL CONTRIBUTION NOTIFIED BY THE FRENCH AUTHORITIES IN 2002 AND OF THE THREE NEW MEASURES IMPLEMENTED BY THE FRENCH AUTHORITIES IN 2006
(367)
The capital contribution of EUR 15,81 million notified by the French authorities in 2002 and the three new measures implemented by the French authorities in 2006, i.e. the sale of 75 % of SNCM at the negative price of EUR 158 million, the capital increase of EUR 8,75 million subscribed by CGMF and the cash advance of EUR 38,5 million in favour of SNCM’s employees, constitute aid within the meaning of Article 107(1) TFEU. This aid is incompatible with the internal market.
(368)
The Commission points out that, in accordance with Article 14(1) of Regulation (EC) No 659/1999, all unlawful aid that is incompatible with the internal market must be recovered from the beneficiary.
(369)
For the purposes of such recovery, the French authorities must also add to the aid amount the recovery interest payable from the date on which the aid concerned was made available to the company until it has been effectively recovered (166), in accordance with Chapter V of Commission Regulation (EC) No 794/2004 (167).
7.2. INCOMPATIBILITY AND RECOVERY OF THE RESCUE AID
(370)
If the measures notified as restructuring aid do not satisfy the compatibility conditions provided for by the guidelines, the consequences of this incompatibility should be drawn in respect of the rescue aid awarded by the French authorities to SNCM forming the subject matter of the Commission Decision of 17 July 2002, and recovery instigated.
(371)
On 19 November 2002, the French authorities transmitted to the Commission a copy of the cash advance agreements between SNCM and CGMF and proof of repayment of CGMF’s advance to SNCM through two bank transfers of 13 May and 14 June 2002,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The capital contribution of EUR 15,81 million and the three new measures implemented by the French authorities in 2006, i.e. the sale of 75 % of SNCM at the negative price of EUR 158 million, the capital increase of EUR 8,75 million subscribed by CGMF and the cash advance of EUR 38,5 million in favour of SNCM’s employees, implemented by France for the benefit of SNCM in breach of Article 108(3) TFEU, constitute State aid which is unlawful and incompatible with the internal market.
Article 2
1. France shall recover the aid referred to in Article 1 from the beneficiary.
2. The sums to be recovered shall bear interest from the date on which they were placed at the disposal of the beneficiary until that of their recovery.
3. The interest shall be calculated on a compound basis in accordance with Chapter V of Regulation (EC) No 794/2004 and Commission Regulation (EC) No 271/2008 (168) amending Regulation (EC) No 794/2004.
Article 3
1. Recovery of the aid referred to in Article 1 shall be immediate and effective.
2. France shall ensure that this Decision is implemented within 4 months following the date of its notification.
Article 4
1. Within 2 months of notification of this Decision, France shall communicate the following information to the Commission:
(a)
the total amount (principal and interest) to be recovered from the beneficiary;
(b)
a detailed description of the measures already taken and planned to comply with this Decision;
(c)
the documents proving that the beneficiary has been ordered to repay the aid.
2. France shall keep the Commission regularly informed of the progress of the national measures taken to implement this Decision until recovery of the aid referred to in Article 1 has been completed. It shall immediately submit, on simple request by the Commission, information on the measures already taken and planned to comply with this Decision. It shall also provide detailed information concerning the amounts of aid and interest already recovered from the beneficiary.
Article 5
This Decision is addressed to the French Republic.
Done at Brussels, 20 November 2013.