ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) 2015/62 НА КОМИСИЯТА
от 10 октомври 2014 година
за изменение на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с отношението на ливъридж
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 456, параграф 1, буква й) от него,
като има предвид, че:
(1)
Отношението на ливъридж, изчислено в съответствие с член 429 от Регламент (ЕС) № 575/2013, следва да бъде оповестявано от институциите от 1 януари 2015 г. нататък, като преди тази дата на Комисията е предоставено правомощието да приеме делегиран акт за изменение на мярката за експозицията и за капитала при изчисляването на отношението на ливъридж, с цел коригиране на всички недостатъци, установени въз основа на отчитането от страна на институциите.
(2)
Установени са различия при отчетените отношения на ливъридж, посочени в член 429, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013, дължащи се на различно тълкуване от страна на институциите на нетирането на обезпечението в сделки за финансиране с ценни книжа и в репо сделки. Тези различия в тълкуването и отчитането бяха разкрити вследствие на доклад с анализ, публикуван на 4 март 2014 г. от Европейския банков орган (ЕБО).
(3)
Като се има предвид, че разпоредбите в Регламент (ЕС) № 575/2013 отразяват изискванията по Базелските стандарти, намерените решения за недостатъците на правилата от Базел също са подходящи с оглед на премахването на съответните недостатъци на относимите разпоредби в посочения регламент.
(4)
Базелският комитет прие на 14 януари 2014 г. текст на ревизирани правила за отношението на ливъридж, съдържащ по-специално допълнителни измервания и споразумения за нетиране, отнасящи се за репо сделките и сделките за финансиране с ценни книжа. При привеждането в съответствие на разпоредбите на Регламент (ЕС) № 575/2013 относно изчисляването на отношението на ливъридж с международно приетите правила следва да се обърне внимание на различията в тълкуванията, от страна на институциите, на нетирането на обезпечението в сделки за финансиране с ценни книжа и в репо сделки, и също така да се подобри съпоставимостта в международен план, както и да се създадат равни условия на конкуренция за институциите, които са установени в Съюза и извършват дейност в международен план.
(5)
Клирингът чрез централни контрагенти съгласно основния модел, който обичайно се използва в Съюза, създава двойно отчитане на ливъриджа в мярката за експозиция на институция, която действа като клирингов член.
(6)
Клирингът при сделки за финансиране на ценни книжа, особено репо сделки, чрез квалифицирани централни контрагенти (КЦК) може да донесе предимства, като процедури за многостранно нетиране и устойчиво управление на обезпеченията, които да укрепят финансовата стабилност. Следователно трябва да бъде разрешено нетирането на паричните вземания и задължения по репо сделки и обратни репо сделки чрез един и същ КЦК.
(7)
Репо сделки, които могат да бъдат прекратени по всяко време, при условие че е договорен срок за уведомяване за обратно изкупуване, следва да се считат за равносилни на сделки с изрично определен срок до падежа, равен на срока за уведомяване за обратно изкупуване, и „същата изрично посочена дата за окончателен сетълмент“ следва да се счита за спазена, така че тези операции да са допустими за нетиране на парични вземания и задължения по репо сделки и обратни репо сделки със същия контрагент.
(8)
Преразгледаното отношение на ливъридж следва да доведе до по-прецизно измерване на ливъриджа и следва да служи като пропорционално ограничение срещу натрупването на ливъридж в институциите, установени в Съюза.
(9)
Отчитането на отношението на ливъридж в края на тримесечния отчетен период, вместо отчитането въз основа на средна стойност за тримесечие, води до по-добро съгласуване на отношението на ливъридж с отчитането, свързано с платежоспособността.
(10)
Използвайки брутни условни стойности за инструментите за кредитна защита, издадени от дадена институция, отразява ливъриджа по начин, който е по-подходящ в сравнение с използването на метода на пазарната оценка за тези инструменти.
(11)
Обхватът на консолидацията за изчисляване на отношението на ливъридж следва да бъде приведен в съответствие с регламентирания обхват на консолидация, използван за определяне на рисково-претеглените капиталови съотношения.
(12)
Измененията, въведени с настоящия регламент, следва да доведат до по-добра съпоставимост на отношенията на ливъридж, оповестявани от институциите, и следва да допринесат за избягване на подвеждането на участниците на пазара по отношение на реалния ливъридж на институциите. Ето защо е необходимо настоящият регламент да влезе в сила възможно най-скоро.
(13)
Поради това Регламент (ЕС) № 575/2013 следва да бъде съответно изменен,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Регламент (ЕС) № 575/2013 се изменя, както следва:
1)
Член 429 се заменя със следния текст:
„Член 429
Изчисляване на отношението на ливъридж
1. Институциите изчисляват отношението си на ливъридж съгласно методологията по параграфи 2-13.
2. Отношението на ливъридж се изчислява, като мярката за капитал на институцията се разделя на мярката за обща експозиция на тази институция, и се изразява в проценти.
Институциите изчисляват отношението на ливъридж към отчетната референтна дата.
3. За целите на параграф 2 мярката за капитал е капиталът от първи ред.
4. Мярката за обща експозиция е сборът на стойностите на експозициите по:
а)
активите, посочени в параграф 5, освен ако са приспаднати при определянето на мярката за капитала, посочена в параграф 3;
б)
дериватите, посочени в параграф 9;
в)
надбавките за кредитен риск от контрагент за репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки, включително тези, които представляват задбалансови позиции, посочени в член 429б;
г)
задбалансовите позиции, посочени в параграф 10.
5. Институциите определят стойността на експозицията по активите, с изключение на договорите по приложение II и кредитните деривати, в съответствие със следните принципи:
а)
стойностите на експозициите по активите са стойностите на експозициите в съответствие с член 111, параграф 1, първо изречение;
б)
закупено физическо или финансово обезпечение, както и гаранции или редуциране на кредитния риск не се използват за намаляване на стойността на експозицията по активите;
в)
заемите не се нетират с влогове;
г)
репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки не се нетират.
6. Институциите могат да приспаднат от мярката за експозиция, посочена в параграф 4 от настоящия член, сумите, приспаднати от базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с член 36, параграф 1, буква г).
7. Компетентните органи могат да разрешат на дадена институция да не включва в мярката за експозиция експозиции, които могат бъдат третирани съгласно предвиденото в член 113, параграф 6. Компетентните органи могат да предоставят това разрешение само ако са изпълнени всички условия, изложени в член 113, параграф 6, букви а)-д), и когато са дали одобрението, предвидено в член 113, параграф 6.
8. Чрез дерогация от параграф 5, буква г) институциите могат да определят стойността на експозицията на парични вземания и парични задължения по репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки с един и същ контрагент на нетна основа само ако са изпълнени всички следни условия:
а)
сделките са със същата изрично посочена дата за окончателен сетълмент;
б)
правото на прихващане на дължимата сума към даден контрагент със сумата на вземането от този контрагент е правно изпълнимо във всеки един от следните случаи:
i)
при обичайните условия на стопанска дейност;
ii)
в случай на неизпълнение, неплатежоспособност и несъстоятелност;
в)
когато контрагентите възнамеряват да извършат сетълмент на нетна основа или едновременно, или когато сделките подлежат на механизъм за сетълмент, водещ до резултат, който е функционално равностоен на нетен сетълмент.
За целите на първа алинея, буква в) механизъм за сетълмент води до резултат, който е функционално равностоен на нетен сетълмент, ако на датата на сетълмента нетният резултат от паричните потоци по сделките в рамките на този механизъм е равен на единичната нетна сума по нетния сетълмент.
9. Институциите определят стойността на експозицията по договорите, посочени в приложение II, и на кредитните деривати, включително такива, които са задбалансови позиции, съгласно член 429а.
10. Институциите определят стойността на експозицията по задбалансовите позиции, с изключение на договорите, изброени в приложение II, кредитните деривати, репо сделките, сделките по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакциите с удължен сетълмент и маржин заемните сделки в съответствие с член 111, параграф 1. Институциите обаче не намаляват номиналната стойност на тези позиции чрез специфични корекции за кредитен риск.
В съответствие с член 166, параграф 9 когато даден ангажимент се отнася до продължаването на друг ангажимент, се използва по-ниският от двата конверсионни коефициента, приложими за съответните индивидуални ангажименти. За стойността на експозицията по задбалансовите позиции с нисък риск, посочени в член 111, параграф 1, буква г), се определя долна граница, равна на 10 % от номиналната им стойност.
11. Институция, която е клирингов член на КЦК, може да изключи от изчисляването на мярката за експозиция експозиции по търговско финансиране към следните елементи, при условие че посочените експозиции по търговско финансиране са обект на клиринг чрез този КЦК и едновременно с това отговарят на условията, предвидени в член 306, параграф 1, буква в):
а)
договори, изброени в приложение II;
б)
кредитни деривати;
в)
репо сделки;
г)
сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки;
д)
трансакции с удължен сетълмент;
е)
маржин заемни сделки.
12. Когато дадена институция, която е клирингов член на КЦК, гарантира пред КЦК изпълнението на клиент, който сключва пряко сделки с деривати чрез КЦК, тя включва в мярката за експозиция експозицията, произтичаща от гаранцията, като експозиция към дериват към клиента в съответствие с член 429а.
13. Когато националните общоприети счетоводни принципи признават балансово активите, предмет на доверително управление, в съответствие с член 10 от Директива 86/635/ЕИО, тези активи могат да бъдат изключени от мярката за общата експозиция, ако отговарят на критериите за непризнаване, предвидени в Международния счетоводен стандарт 39 (МСС 39), приложим съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002, и когато е приложимо, на критериите за изключване от обхвата на консолидацията, предвидени в Международния стандарт за финансово отчитане 10 (МСФО 10), приложим съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002.
14. Компетентните органи могат да разрешат на дадена институция да изключи от мярката за експозиция експозиции, които отговарят на всички следни условия:
а)
представляват експозиции към субект от публичния сектор;
б)
третирани са в съответствие с член 116, параграф 4;
в)
произтичат от влогове, които институцията е правно задължена да предаде на субекта от публичния сектор, посочен в буква а), за целите на финансирането на инвестиции от общ интерес.“
2)
Вмъкват се следните членове 429а и 429б:
„Член 429а
Стойност на експозицията по деривати
1. Институциите определят стойността на експозицията по договорите, посочени в приложение II, и по кредитните деривати, включително такива, които са задбалансови позиции, съгласно метода по член 274. Институциите прилагат член 299, параграф 2, буква а) при определянето на потенциалната бъдеща кредитна експозиция на кредитни деривати.
При определянето на потенциалната бъдеща кредитна експозиция на кредитни деривати институциите прилагат посочените в член 299, параграф 2, буква а) принципи за всичките си кредитни деривати, а не само за онези, които са включени в търговския портфейл.
При определянето на стойността на експозицията институциите могат да отчитат ефектите на договорите за новация и други споразумения за нетиране в съответствие с член 295. Не се прилага кръстосано нетиране на продукти. Независимо от това, институциите могат да нетират в продуктовата категория, посочена в точка 25), буква в) от член 272, и кредитните деривати, когато те са предмет на договорно споразумение за кръстосано нетиране на продукти, посочено в член 295, буква в).
2. Когато предоставянето на обезпечения, свързани с договори за деривати, намалява размера на активите съгласно приложимата счетоводна рамка, институциите сторнират това намаление.
3. За целите на параграф 1 институциите могат да приспаднат получения от контрагента вариационен маржин в парични средства от частта от стойността на експозицията, представляваща текущата разменна стойност, доколкото съгласно приложимата счетоводна рамка вариационният маржин не е бил вече признат като намаление на стойността на експозицията и когато са изпълнени всички следни условия:
а)
за сделки, които не са обект на клиринг чрез КЦК, паричните средства, получени от получаващия контрагент, не се отделят;
б)
вариационният маржин се изчислява и обменя ежедневно въз основа на пазарна оценка на позиции в деривати;
в)
полученият вариационен маржин в парични средства е в същата валута като валутата на сетълмента на дериватния договор;
г)
Обмененият вариационен маржин е цялата сума, която би била необходима за пълно погасяване на пазарната експозиция в деривата при спазване на прага и минималния размер на прехвърляемите средства, приложими към контрагента;
д)
дериватният договор и вариационният маржин между институцията и нейния контрагент по този договор са обхванати от единично споразумение за нетиране, което институцията може да третира като намаляващо риска в съответствие с член 295.
За целите на първа алинея, буква в) когато дериватен договор е предмет на квалифициращо рамково споразумение за нетиране, валута на сетълмента означава всяка валута на сетълмент, посочена в дериватния договор, пораждащото основното задължение рамково споразумение за нетиране или приложението за кредитната подкрепа към рамково споразумение за нетиране.
Когато, съгласно приложимата счетоводна рамка, дадена институция признава вариационния маржин в парични средства, изплатен на контрагента, като актив (вземане), тя може да изключи този актив от мярката за експозиция при условие че са изпълнени условията по букви а)-д).
4. За целите на параграф 3 е приложимо следното:
а)
приспадането на получения вариационен маржин се ограничава до положителната част от стойността на експозицията, представляваща текущата разменна стойност;
б)
институция не може да използва получен вариационен маржин в парични средства за намаляване на потенциалната бъдеща кредитна експозиция, включително за целите на член 298, параграф 1, буква в), подточка ii);
5. За издадените кредитни деривати институциите включват в стойността на експозицията, в допълнение към предвиденото в параграф 1 третиране, посочените в издадените кредитни деривати ефективни условни стойности, намалени с всички отрицателни изменения в справедливата стойност, включени в капитала от първи ред по отношение на издадения кредитен дериват. Получената стойност на експозицията може да бъде допълнително намалена с ефективната условна стойност на закупен кредитен дериват върху същото референтно лице, ако е изпълнено всяко от следните условия:
а)
за кредитен дериват върху задължения на едно лице, закупените кредитните деривати трябва да бъдат върху едно референтно лице, което е със същия или по-нисък ранг от базисното референтно задължение по издадения кредитен дериват и кредитно събитие за референтния актив с по-висок ранг би довело до кредитно събитие за актива с по-нисък ранг;
б)
когато институцията закупува защита за група референтни лица, закупената защита може да компенсира продадена защита за група референтни лица само ако групата референтни субекти и нивото на подчиненост в двете сделки са идентични;
в)
остатъчният срок до падежа на закупения кредитен дериват е равен на остатъчния срок до падежа на издадения кредитен дериват или по-голям от него;
г)
при определяне на стойността на допълнителната експозиция за издадени кредитни деривати условната стойност на закупения кредитен дериват се намалява с всяко положително изменение на справедливата стойност, което е било включено в капитала от първи ред по отношение на закупения кредитен дериват;
д)
за продукти, разделени на траншове, закупеният като защита кредитен дериват е по референтно задължение, което е равно по ранг на базисното референтно задължение на издадения кредитен дериват.
Когато условната стойност на издаден кредитен дериват не е намалена с условната стойност на закупен кредитен дериват, институциите могат да приспаднат индивидуалната потенциална бъдеща експозиция на посочения издаден кредитен дериват от общата потенциална бъдеща експозиция, определена съгласно параграф 1 от настоящия член, във връзка с член 274, параграф 2 или член 299, параграф 2, буква а), както е приложимо. В случай че потенциалната бъдеща кредитна експозиция се определя във връзка с член 298, параграф 1, буква в), подточка ii), брутната потенциална кредитна експозиция (PCEgross) може да бъде намалена с индивидуалната потенциална бъдеща експозиция на издадени кредитни деривати без корекция на коефициента нето/бруто (NGR).
6. Институциите не намаляват ефективната условна стойност на издаден кредитен дериват, когато купуват кредитната защита посредством суап за обща доходност, и отчитат нетните постъпления по сделката като нетен доход, но не отчитат съответното намаление в стойността на издадения кредитен дериват, отразена в капитала от първи ред.
7. В случаите на закупени кредитни деривати от група референтни субекти институциите могат да признаят намаление съгласно параграф 5 по издадените кредитни деривати по отделни референтни лица само ако купуваната защита е икономически еквивалентна на купуване на защита отделно за всяко отделно лице в групата. когато институцията закупува кредитен дериват за група референтни лица, тя може да признае намаление за група издадени кредитни деривати само когато групата референтни субекти и нивото на подчиненост в двете сделки са идентични;
8. Чрез дерогация от параграф 1 от настоящия член институциите могат да използват метода по член 275, за да определят стойността на експозицията по договорите в точки 1 и 2 от приложение II, само ако използват този метод и за определяне на стойността на експозицията по тези договори с цел спазване на капиталовите изисквания по член 92.
Когато институциите прилагат метода, описан в член 275, те не трябва да намаляват мярката за експозиция със сумата на получения вариационен маржин в парични средства.
Член 429б
Надбавка за кредитен риск от контрагента за репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки
1. В допълнение към стойностите на експозицията по репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки, включително тези, които са задбалансови позиции в съответствие с член 429, параграф 5, институциите включват в мярката за експозиция надбавка за кредитен риск от контрагента, определена в съответствие с параграф 2 или параграф 3 от настоящия член, както е приложимо.
2. За целите на параграф 1, за сделки с даден контрагент, които не са предмет на рамково споразумение за нетиране, отговарящо на условията по член 206, надбавката (Ei*) се определя за всяка отделна сделка по следната формула:
където:
Ei е справедливата стойност на ценните книжа или паричните средства, отдадени в заем на контрагент по сделка i;
Ci е справедливата стойност на паричните средства или ценните книжа, получени от контрагента по сделка i.
3. За целите на параграф 1, за сделки с даден контрагент, които са предмет на рамково споразумение за нетиране отговарящо на условията по член 206, надбавката за тези сделки (Ei*) се определя за всяко отделно споразумение по следната формула:
където:
Ei е справедливата стойност на ценните книжа или паричните средства, отдадени в заем на контрагент за сделките, които са предмет на рамково споразумение за нетиране i;
Ci е справедливата стойност на паричните средства или ценните книжа, получени от контрагента, които са предмет на рамково споразумение за нетиране i.
4. Чрез дерогация от параграф 1 от настоящия член, институциите могат да използват метода, предвиден в член 222, при спазване на 20 % долна граница за приложимото рисково тегло, за определяне на надбавката за репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки, включително тези, които са задбалансови позиции. Институциите могат да използват този метод само тогава, когато го използват също и за определянето на стойността на експозицията по посочените сделки за целите на спазването на капиталовите изисквания по член 92.
5. При осчетоводяване на продажбата по отношение на репо сделки съгласно действащата счетоводна рамка, институцията сторнира всички свързани с продажбата счетоводни статии.
6. Когато институция действа като посредник между две страни в репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки, включително тези, които са задбалансови позиции, се прилага следното:
а)
когато институцията предоставя обезщетение или гаранция на клиент или контрагент, ограничени до всякаква разлика между стойността на ценните книжа или паричните средства, които клиентът е дал в заем, и стойността на обезпечението, предоставено от кредитополучателя, тя включва в мярката за експозиция единствено надбавката, определена в съответствие с параграф 2 или параграф 3, в зависимост от случая;
б)
когато институцията не предоставя обезщетение или гаранция на никоя от участващите страни, сделката не се включва в мярката за експозиция;
в)
когато от икономическа гледна точка експозицията на институцията към базисните ценни книжа или парични средства по сделката надвишава експозицията, покрита от надбавката, тя включва в мярката за експозиция също и експозиция, равна на пълната стойност на ценните книжа или паричните средства.“
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 10 октомври 2014 година.
COMMISSION DELEGATED REGULATION (EU) 2015/62
of 10 October 2014
amending Regulation (EU) No 575/2013 of the European Parliament and of the Council with regard to the leverage ratio
(Text with EEA relevance)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union,
Having regard to Regulation (EU) No 575/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 on prudential requirements for credit institutions and investment firms and amending Regulation (EU) No 648/2012 (1), and in particular Article 456(1)(j) thereof,
Whereas:
(1)
The leverage ratio calculated in accordance with Article 429 of Regulation (EU) No 575/2013 is to be disclosed by institutions from 1 January 2015 onwards and before that date, the Commission is empowered to adopt a delegated act amending the exposure and capital measure for calculating the leverage ratio to correct any shortcomings detected on the basis of reporting by institutions.
(2)
Differences have been observed in the reported leverage ratios referred to in Article 429(2) of Regulation (EU) No 575/2013 due to diverging interpretation by institutions of the netting of collateral in securities financing and repurchase transactions. These differences in interpretation and reporting have become manifest following the analytical report published on 4 March 2014 by the European Banking Authority (EBA).
(3)
Given that the provisions of Regulation (EU) No 575/2013 mirrored those of the Basel standards, the solutions found to the shortcomings of the Basel rules are also fit for the purpose of addressing the corresponding shortcomings of the relevant provisions of that Regulation.
(4)
The Basel Committee adopted on 14 January 2014 a revised rules text on the leverage ratio with in particular additional measurement and netting arrangements for repurchase transactions and securities financing transactions. Alignment of the provisions of Regulation (EU) No 575/2013 concerning the calculation of the leverage ratio with the internationally agreed rules should address diverging interpretations by institutions for the netting of collateral of securities financing and repurchase transactions and should also enhance international comparability as well as create a level playing field for institutions that are established in the Union and operate internationally.
(5)
Clearing via central counter parties under the principal model commonly used in the Union creates a double counting of leverage in the exposure measure of an institution acting as a clearing member.
(6)
Clearing of securities financing transactions, especially repurchase transactions, through qualifying central counterparties (QCCPs) can bring advantages such as multilateral netting and robust collateral management processes which enhance financial stability. Cash receivables and payables for repurchase and reverse repurchase transactions via the same QCCP should therefore be allowed to be netted.
(7)
Repurchase transactions that can be terminated at any day subject to an agreed recall notice period should be considered equivalent to having an explicit maturity equal to the recall notice period and the ‘same explicit final settlement date’ should be deemed to be met so that such transactions are eligible for the netting of cash receivables and payables of repurchase transactions and reverse repurchase transactions with the same counterparty.
(8)
The revised leverage ratio should lead to a more accurate measure of leverage and should serve as a proportionate constraint on the accumulation of leverage in institutions established in the Union.
(9)
Point in time reporting of the leverage ratio at the end of the quarterly reporting period rather than reporting on the basis of a three-month average better aligns the leverage ratio with solvency reporting.
(10)
Using gross notional amounts for written credit protection issued by an institution more appropriately reflects leverage as compared to using the mark to market method for those instruments.
(11)
The scope of consolidation for calculating the leverage ratio should be aligned with the regulatory scope of consolidation used for determining the risk weighted capital ratios.
(12)
The changes introduced by this Regulation should lead to better comparability of the leverage ratio disclosed by institutions and should help to avoid misleading market participants as to the real leverage of institutions. It is therefore necessary that this Regulation enters into force as soon as possible.
(13)
Regulation (EU) No 575/2013 should therefore be amended accordingly,
HAS ADOPTED THIS REGULATION:
Article 1
Regulation (EU) No 575/2013 is amended as follows:
(1)
Article 429 is replaced by the following:
‘Article 429
Calculation of the leverage ratio
1. Institutions shall calculate their leverage ratio in accordance with the methodology set out in paragraphs 2 to 13.
2. The leverage ratio shall be calculated as an institution's capital measure divided by that institution's total exposure measure and shall be expressed as a percentage.
Institutions shall calculate the leverage ratio at the reporting reference date.
3. For the purposes of paragraph 2, the capital measure shall be the Tier 1 capital.
4. The total exposure measure shall be the sum of the exposure values of:
(a)
assets referred to in paragraph 5 unless they are deducted when determining the capital measure referred to in paragraph 3;
(b)
derivatives referred to in paragraph 9;
(c)
add-ons for counterparty credit risk of repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions including those that are off-balance sheet referred to in Article 429b;
(d)
off-balance sheet items referred to in paragraph 10.
5. Institutions shall determine the exposure value of assets, excluding contracts listed in Annex II and credit derivatives, in accordance with the following principles:
(a)
the exposure values of assets means exposure values in accordance with the first sentence of Article 111(1);
(b)
physical or financial collateral, guarantees or credit risk mitigation purchased shall not be used to reduce exposure values of assets;
(c)
loans shall not be netted with deposits;
(d)
repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions shall not be netted.
6. Institutions may deduct from the exposure measure set out in paragraph 4 of this Article the amounts deducted from Common equity Tier 1 capital in accordance with Article 36(1)(d).
7. Competent authorities may permit an institution not to include in the exposure measure exposures that can benefit from the treatment laid down in Article 113(6). Competent authorities may grant that permission only where all the conditions set out in points (a) to (e) of Article 113(6) are met and where they have given the approval laid down in Article 113(6).
8. By way of derogation from point (d) of paragraph 5, institutions may determine the exposure value of cash receivables and cash payables of repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions with the same counterparty on a net basis only if all the following conditions are met:
(a)
the transactions have the same explicit final settlement date;
(b)
the right to set off the amount owed to the counterparty with the amount owed by the counterparty is legally enforceable in all the following situations:
(i)
in the normal course of business;
(ii)
in the event of default, insolvency and bankruptcy;
(c)
the counterparties intend to settle net, settle simultaneously, or the transactions are subject to a settlement mechanism that results in the functional equivalent of net settlement.
For the purposes of point (c) of the first subparagraph, a settlement mechanism results in the functional equivalent of net settlement if, on the settlement date, the net result of the cash flows of the transactions under that mechanism is equal to the single net amount under net settlement.
9. Institutions shall determine the exposure value of contracts listed in Annex II and of credit derivatives including those that are off-balance sheet, in accordance with Article 429a.
10. Institutions shall determine the exposure value of off-balance-sheet items, excluding contracts listed in Annex II, credit derivatives, repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions, in accordance with Article 111(1). However, institutions shall not reduce the nominal value of those items by specific credit risk adjustments.
In accordance with Article 166(9), where a commitment refers to the extension of another commitment, the lower of the two conversion factors associated with the individual commitment shall be used. The exposure value of low risk off- balance sheet items referred to in Article 111(1)(d) shall be subject to a floor equal to 10 % of their nominal value.
11. An institution that is a clearing member of a QCCP may exclude from the calculation of the exposure measure trade exposures of the following items, provided that those trade exposures are cleared with that QCCP and meet, at the same time, the conditions laid down in Article 306(1)(c):
(a)
contracts listed in Annex II;
(b)
credit derivatives;
(c)
repurchase transactions;
(d)
securities or commodities lending or borrowing transactions;
(e)
long settlement transactions;
(f)
margin lending transactions.
12. Where an institution that is a clearing member of a QCCP guarantees to the QCCP the performance of a client that enters directly into derivative transactions with the QCCP, it shall include in the exposure measure the exposure resulting from the guarantee as a derivative exposure to the client in accordance with Article 429a.
13. Where national generally accepted accounting principles recognise fiduciary assets on balance sheet, in accordance with Article 10 of Directive 86/635/EEC, those assets may be excluded from the leverage ratio total exposure measure provided that they meet the criteria for non-recognition set out in International Accounting Standard (IAS) 39, as applicable under Regulation (EC) No 1606/2002, and, where applicable, the criteria for non-consolidation set out in International Financial Reporting Standard (IFRS) 10, as applicable under Regulation (EC) No 1606/2002.
14. Competent authorities may permit an institution to exclude from the exposure measure exposures that meet all of the following conditions:
(a)
they are exposures to a public sector entity;
(b)
they are treated in accordance with Article 116(4);
(c)
they arise from deposits that the institution is legally obliged to transfer to the public sector entity referred to in point (a) for the purposes of funding general interest investments.’
(2)
The following Articles 429a and 429b are inserted:
‘Article 429a
Exposure value of derivatives
1. Institutions shall determine the exposure value of contracts listed in Annex II and of credit derivatives, including those that are off-balance sheet, in accordance with the method set out in Article 274. Institutions shall apply Article 299(2)(a) for the determination of the potential future credit exposure for credit derivatives.
When determining the potential future credit exposure of credit derivatives, institutions shall apply the principles laid down in Article 299(2)(a) to all their credit derivatives, not only those assigned to the trading book.
In determining the exposure value, institutions may take into account the effects of contracts for novation and other netting agreements in accordance with Article 295. Cross-product netting shall not apply. However, institutions may net within the product category referred to in point (25)(c) of Article 272 and credit derivatives when they are subject to a contractual cross-product netting agreement referred to in Article 295(c).
2. Where the provision of collateral related to derivatives contracts reduces the amount of assets under the applicable accounting framework, institutions shall reverse that reduction.
3. For the purposes of paragraph 1, institutions may deduct variation margin received in cash from the counterparty from the current replacement cost portion of the exposure value in so far as under the applicable accounting framework the variation margin has not already been recognised as a reduction of the exposure value and when all the following conditions are met:
(a)
for trades not cleared through a QCCP, the cash received by the recipient counterparty is not segregated;
(b)
the variation margin is calculated and exchanged on a daily basis based on mark-to-market valuation of derivatives positions;
(c)
the variation margin received in cash is in the same currency as the currency of settlement of the derivative contract;
(d)
the variation margin exchanged is the full amount that would be necessary to fully extinguish the mark-to-market exposure of the derivative subject to the threshold and minimum transfer amounts applicable to the counterparty;
(e)
the derivative contract and the variation margin between the institution and the counterparty to that contract are covered by a single netting agreement that the institution may treat as risk-reducing in accordance with Article 295.
For the purposes of point (c) of the first subparagraph, where the derivative contract is subject to a qualifying master netting agreement, the currency of settlement means any currency of settlement specified in the derivative contract, the governing qualifying master netting agreement or the credit support annex to the qualifying master netting agreement.
Where under the applicable accounting framework an institution recognises the variation margin paid in cash to the counterparty as a receivable asset, it may exclude that asset from the exposure measure provided that the conditions in points (a) to (e) are met.
4. For the purposes of paragraph 3 the following shall apply:
(a)
the deduction of variation margin received shall be limited to the positive current replacement cost portion of the exposure value;
(b)
an institution shall not use variation margin received in cash to reduce the potential future credit exposure amount, including for the purposes of Article 298(1)(c)(ii);
5. In addition to the treatment laid down in paragraph 1, for written credit derivatives institutions shall include in the exposure value the effective notional amounts referenced by the written credit derivatives reduced by any negative fair value changes that have been incorporated in Tier 1 capital with respect to the written credit derivative. The resulting exposure value may be further reduced by the effective notional amount of a purchased credit derivative on the same reference name provided that all the following conditions are met:
(a)
for single name credit derivatives, the credit derivatives purchased must be on a reference name which ranks pari passu with or is junior to the underlying reference obligation of the written credit derivative and a credit event on the senior reference asset would result in a credit event on the subordinated asset;
(b)
where an institution purchases protection on a pool of reference names, the purchased protection may offset sold protection on a pool of reference names only if the pool of reference entities and the level of subordination in both transactions are identical;
(c)
the remaining maturity of the credit derivative purchased is equal to or greater than the remaining maturity of the written credit derivative;
(d)
in determining the additional exposure value for written credit derivatives, the notional amount of the purchased credit derivative is reduced by any positive fair value change that has been incorporated in Tier 1 capital with respect to the credit derivative purchased;
(e)
for tranched products, the credit derivative purchased as protection is on a reference obligation which ranks equal to the underlying reference obligation of the written credit derivative.
Where the notional amount of a written credit derivative is not reduced by the notional amount of a purchased credit derivative, institutions may deduct the individual potential future exposure of that written credit derivative from the total potential future exposure determined according to paragraph 1 of this Article in conjunction with Article 274(2) or Article 299(2)(a) as applicable. In case that the potential future credit exposure shall be determined in conjunction with Article 298(1)(c)(ii), PCEgross may be reduced by the individual potential future exposure of written credit derivatives with no adjustment made to the NGR.
6. Institutions shall not reduce the written credit derivative effective notional amount where they buy credit protection through a total return swap and record the net payments received as net income, but do not record any offsetting deterioration in the value of the written credit derivative reflected in Tier 1 capital.
7. In case of purchased credit derivatives on a pool of reference entities, institutions may recognise a reduction according to paragraph 5 on written credit derivatives on individual reference names only if the protection purchased is economically equivalent to buying protection separately on each of the individual names in the pool. If an institution purchases a credit derivative on a pool of reference names, it may only recognise a reduction on a pool of written credit derivatives when the pool of reference entities and the level of subordination in both transactions are identical.
8. By way of derogation from paragraph 1 of this Article, institutions may use the method set out in Article 275 to determine the exposure value of contracts listed in points 1 and 2 of Annex II only where they also use that method for determining the exposure value of those contracts for the purposes of meeting the own funds requirements set out in Article 92.
When institutions apply the method set out in Article 275, they shall not reduce the exposure measure by the amount of variation margin received in cash.
Article 429b
Counterparty credit risk add-on for repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions
1. In addition to the exposure value of repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions including those that are off-balance sheet in accordance with Article 429(5), institutions shall include in the exposure measure an add-on for counterparty credit risk determined in accordance to paragraph 2 or 3 of this Article, as applicable.
2. For the purposes of paragraph 1, for transactions with a counterparty which are not subject to a master netting agreement that meets the conditions laid down in Article 206 the add-on (Ei*)shall be determined on a transaction-by-transaction basis in accordance with the following formula:
where:
Ei is the fair value of securities or cash lent to the counterparty under transaction i;
Ci is the fair value of cash or securities received from the counterparty under transaction i.
3. For the purposes of paragraph 1, for transactions with a counterparty that are subject to a master netting agreement that meets the conditions laid down in Article 206, the add-on for those transactions (Ei*) shall be determined on an agreement-by-agreement basis in accordance with the following formula:
where:
Ei is the fair value of securities or cash lent to the counterparty for the transactions subject to master netting agreement i;
Ci is the fair value of cash or securities received from the counterparty subject to master netting agreement i.
4. By way of derogation from paragraph 1 of this Article, institutions may use the method set out in Article 222, subject to a 20 % floor for the applicable risk weight, to determine the add on for repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions including those that are off-balance sheet. Institutions may use this method only where they also use it for determining the exposure value of those transactions for the purpose of meeting the own funds requirements as set out in Article 92.
5. Where sale accounting is achieved for a repurchase transaction under its applicable accounting framework, the institution shall reverse all sales-related accounting entries.
6. Where an institution acts as an agent between two parties in repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions including those that are off-balance sheet, the following apply:
(a)
where the institution provides an indemnity or guarantee to a customer or counterparty limited to any difference between the value of the security or cash the customer has lent and the value of collateral the borrower has provided it shall only include in the exposure measure the add-on determined in accordance with paragraph 2 or 3, as applicable;
(b)
where the institution does not provide an indemnity or guarantee to any of the involved parties, the transaction shall not be included in the exposure measure;
(c)
where the institution is economically exposed to the underlying security or cash in the transaction beyond the exposure covered by the add-on, it shall include also in the exposure measure an exposure equal to the full amount of the security or cash.’
.
Article 2
This Regulation shall enter into force on the day following that of its publication in the Official Journal of the European Union.
This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States.
Done at Brussels, 10 October 2014.