ДИРЕКТИВА 2014/48/ЕС НА СЪВЕТА
от 24 март 2014 година
за изменение на Директива 2003/48/ЕО относно данъчното облагане на доходи от спестявания под формата на лихвени плащания
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 115 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
Директива 2003/48/ЕО на Съвета (3) се прилага в държавите членки от 1 юли 2005 г. и през първите три години от прилагането ѝ показа ефективността си в определените от обхвата ѝ граници. От първия доклад на Комисията от 15 септември 2008 г. за прилагането ѝ обаче става ясно, че тя не отговаря изцяло на амбициите, изразени в заключенията, приети единодушно от Съвета на заседанието му от 26-27 ноември 2000 г. По-конкретно, от приложното поле на директивата са изключени някои финансови инструменти, които са равностойни на лихвоносни ценни книжа, както и някои непреки форми на притежаване на лихвоносни ценни книжа.
(2)
За да се постигне по-добре целта на Директива 2003/48/ЕО, е необходимо първо да се повиши качеството на информацията, използвана за установяване на самоличността и местожителството на бенефициерите. Във връзка с това агентът по плащанията следва да използва както датата и мястото на раждане, така и данъчния идентификационен или еквивалентен на него номер, определен от държавите членки, ако има такъв. Директива 2003/48/ЕО не налага задължение на държавите членки да въвеждат данъчни идентификационни номера. Във връзка с това информацията за общи сметки и други случаи на съсобственост при бенефициерите също следва да се подобри.
(3)
Директива 2003/48/ЕО се прилага само спрямо лихвените плащания, извършени в пряка полза на физически лица с местожителство в Съюза. Тези физически лица могат да заобикалят Директива 2003/48/ЕО, като използват като посредник правен субект или правна договореност, и по-специално такива, които са установени в юрисдикция, където данъчното облагане на изплатения на този правен субект или договореност доход не е гарантирано. С оглед и на мерките против изпирането на пари, определени в Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (4), е целесъобразно от агентите по плащанията да се изисква да прилагат „подход на прозрачност“ спрямо плащанията, извършвани към някои субекти или правни договорености, които са установени или имат място на действително управление в някои държави или територии, в които Директива 2003/48/ЕО или мерки, със същия или равностоен ефект, не се прилагат. Тези агенти по плащанията следва да използват информацията, с която разполагат, относно действителния(те) бенефициер(и) на такива субекти или правни договорености, за да се гарантира прилагането на разпоредбите на Директива 2003/48/ЕО, когато така определеният бенефициер е физическо лице с местожителство в държава членка, различна от тази, в която е установен агентът по плащанията. За да се намали административната тежест върху агентите по плащанията, следва да се изготви примерен списък на правните субекти и правните договорености в трети страни и юрисдикции, засегнати от тази мярка.
(4)
Следва също да се избегне заобикалянето на Директива 2003/48/ЕО чрез изкуствено насочване на лихвеното плащане посредством икономически оператор, установен извън Съюза. Затова е необходимо да се уточнят отговорностите на икономическите оператори, когато им е известно, че лихвено плащане към оператор, установен извън териториалния обхват на Директива 2003/48/ЕО, е извършено в полза на физическо лице, за което те знаят, че има местожителство в друга държава членка, и което може да се счита, че е техен клиент. При тези обстоятелства следва да се счита, че посочените икономически оператори действат като агенти по плащанията. Това би спомогнало също за предотвратяване на евентуалната злоупотреба с международната мрежа от финансови институции, а именно клонове, дъщерни дружества, асоциирани или холдингови дружества с цел заобикаляне на разпоредбите на Директива 2003/48/ЕО.
(5)
Опитът показа, че е необходима по-голяма яснота относно задължението да се действа като агент по плащанията при получаване на лихвено плащане. По-специално следва да бъдат ясно определени посредническите структури, които имат такова задължение. Правните субекти и правните договорености, които не подлежат на ефективно данъчно облагане, следва да прилагат разпоредбите на Директива 2003/48/ЕО при получаване на каквото и да било лихвено плащане от който и да било предходен икономически оператор. Примерен списък на тези субекти и правни договорености във всяка държава членка ще улесни прилагането на новите разпоредби.
(6)
От първия доклад за прилагането на Директива 2003/48/ЕО става ясно, че тя може да бъде заобикаляна чрез използването на финансови инструменти, които, предвид нивото на риска, гъвкавостта и договорената възвращаемост, са равностойни на вземания по дългове. По тази причина е необходимо да се гарантира, че тя обхваща не само лихвите, но и друг равностоен по своята същност доход.
(7)
По същия начин животозастрахователните договори, които съдържат гаранция за възвръщаемост на доходите или чиято доходност е над 40 % свързана с доходи от вземания по дългове или равностойни доходи, обхванати от Директива 2003/48/ЕО, следва да бъдат включени в обхвата на посочената директива.
(8)
Относно установените в Съюза инвестиционни фондове Директива 2003/48/ЕО понастоящем обхваща само дохода, получен чрез предприятия за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК), получили разрешение в съответствие с Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5), която inter alia, отмени и замени Директива 85/611/ЕИО на Съвета (6). Равностойният доход от предприятия за колективно инвестиране, различни от ПКИПЦК, попада в обхвата на Директива 2003/48/ЕО само когато предприятия за колективно инвестиране, различни от ПКИПЦК, са субекти без юридическа правосубектност и поради това действат като агенти по плащанията при получаване на лихвени плащания. За да се гарантира прилагането на едни и същи правила за всички инвестиционни фондове или схеми, независимо от правната им форма, позоваването в Директива 2003/48/ЕО на Директива 85/611/ЕИО следва да се замени с позоваване на тяхната регистрация в съответствие с правото на държава членка или на съответния им правилник на фонда или учредителни актове, регулирани от правото на някоя от държавите членки. Освен това следва да се осигури равно третиране, като се вземе предвид Договорът за Европейското икономическо пространство.
(9)
Относно инвестиционните фондове, които не са установени в държава членка на Европейския съюз или на Европейското икономическо пространство, е необходимо да се изясни, че директивата обхваща дохода от лихвите и равностоен доход от всички такива фондове, независимо от правната им форма и от начина им на предлагане на инвеститорите.
(10)
Следва да се изясни определението за лихвено плащане, за да се гарантира, че не само преките инвестиции във вземания по дългове, но и непреките инвестиции се вземат предвид при изчисляването на процента на инвестираните в такъв инструмент активи. Освен това, за да се улесни прилагането на Директива 2003/48/ЕО от агентите по плащанията по отношение на доход, възникващ от предприятия за колективно инвестиране, установени в други страни, следва да се изясни, че изчислението на състава на активите за третирането на някои доходи от такива предприятия се регулира от правилата, определени от държавата - членка на Европейския съюз, или на Европейското икономическо пространство, в която те са установени.
(11)
Имат основания както процедурата за представяне на удостоверение, която позволява на бенефициерите, чието местожителство за данъчни цели е в една държава членка, да избегнат налагането на данък при източника върху лихвените плащания, получени в държава членка, включена в списъка от член 10, параграф 1 от Директива 2003/48/ЕО, така и алтернативната процедура на доброволно деклариране пред държавата по местожителство на бенефициера. Въпреки това процедурата на доброволно деклариране носи по-малка тежест за бенефициера и по тази причина е целесъобразно бенефициерите да могат да избират процедурата.
(12)
Държавите членки следва да предоставят относима статистическа информация за прилагането на Директива 2003/48/ЕО, така че да се подобри качеството на информацията, с която разполага Комисията, за да подготви представяния на Съвета на всеки три години доклад за прилагането на посочената директива.
(13)
В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (7) държавите членки се насърчават да съставят за себе си и в интерес на Европейския съюз свои собствени таблици, които илюстрират, доколкото е възможно, съответствието между настоящата директива и мерките за транспониране, и да предоставят публичен достъп до тях
(14)
За да се гарантират еднакви условия за изпълнение на Директива 2003/48/ЕО, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (8).
(15)
Доколкото целите на настоящата директива, а именно осигуряване на ефективно данъчно облагане на доходи от спестявания във формата на трансгранични лихвени плащания, които обикновено са включени във всички държави членки в облагаемия доход на местните физически лица, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а поради мащаба на действието могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(16)
Директива 2003/48/ЕО следва да бъде изменена,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Директива 2003/48/ЕО се изменя, както следва:
1)
В член 1 параграф 2 се заменя със следното:
„2. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че задачите, необходими за прилагане на настоящата директива, се изпълняват от агентите по плащанията и другите икономически оператори, установени на тяхна територия или, където е уместно, които имат място на действително управление на тяхна територия, независимо от мястото на установяване на длъжника по вземането, от което произтича лихвеното плащане.“
2)
Вмъква се следният член:
„Член 1а
Определения на някои термини
За целите на настоящата директива:
а)
„икономически оператор“ означава кредитна или финансова институция или всяко друго юридическо или физическо лице, което редовно или в определени случаи извършва или гарантира лихвено плащане по смисъла на настоящата директива, докато действа при упражняване на професионалната си дейност;
б)
„място на действително управление“ на правен субект, притежаващ или непритежаващ качеството на юридическо лице, означава адресът, на който се вземат основните управленски решения, необходими за осъществяване на дейността на правния субект като цяло. Когато тези решения се вземат в повече от една държава или юрисдикция, за място на действително управление се счита адресът, на който се вземат повечето от основните управленски решения във връзка с активите, пораждащи лихвени плащания, по смисъла на настоящата директива;
в)
„място на действително управление“ на тръст или друга правна договореност означава:
i)
постоянният адрес на физическото лице, което носи основната отговорност за основните управленски решения, свързани с активите на правната договореност, като при тръст това е постоянният адрес на попечителя. Когато повече от едно физическо лице носи основната отговорност, за място на действително управление се счита постоянният адрес на лицето, което носи основната отговорност за повечето от основните управленски решения, свързани с активите, пораждащи лихвени плащания, по смисъла на настоящата директива; или
ii)
адресът, на който юридическото лице, което има основната отговорност да управлява активите на правната договореност, взема повечето от основните управленски решения, свързани с тези активи, като при тръст това е попечителят. Когато основните управленски решения се вземат в повече от една държава или юрисдикция, за място на действително управление се счита адресът, на който се вземат повечето от основните управленски решения във връзка с активите, пораждащи лихвени плащания, по смисъла на настоящата директива;
г)
„подлежат на ефективно данъчно облагане“ означава, че правният субект или правната договореност подлежат на данъчно облагане на целия си доход или на тази част от дохода си, която възниква за участници с местожителство в други държави, включително на каквито и да било лихвени плащания.“
3)
Член 2 се заменя със следното:
„Член 2
Определение за „бенефициер“
1. За целите на настоящата директива и без да се засягат параграфи 2 - 4, „бенефициер“ означава всяко физическо лице, което получава лихвено плащане, или всяко физическо лице, на което е гарантирано лихвено плащане, освен ако не представи доказателства, че то не е било извършено или гарантирано в негова полза, с други думи:
а)
то действа като агент по плащанията по смисъла на член 4, параграф 1;
б)
то действа от името на правен субект, притежаващ или непритежаващ юридическа правосубектност, и разкрива - пред икономическия оператор, извършващ или гарантиращ лихвеното плащане - името, правната форма, адреса на мястото на установяване на правния субект и, ако същият се намира в различна държава или юрисдикция, адреса на мястото на действително управление на правния субект;
в)
то действа от името на правна договореност, и разкрива - пред икономическия оператор, извършващ или гарантиращ лихвеното плащане - името, ако има такова, правната форма, адреса на мястото на действително управление на правната договореност, както и името на юридическото или физическото лице, посочено в член 1а, буква в); или
г)
то действа от името на друго физическо лице, което е бенефициерът, и разкрива пред агента по плащанията самоличността на този бенефициер съгласно член 3, параграф 2.
2. Когато агент по плащанията има информация, която предполага, че физическото лице, което получава лихвено плащане или в полза на което има гарантирано лихвено плащане, може да не е бенефициерът, и когато към това физическо лице не се прилага параграф 1, букви а), б) или в), той предприема разумни мерки за установяване самоличността на бенефициера съгласно член 3, параграф 2. Ако агентът по плащанията не може да идентифицира бенефициера, той разглежда въпросното лице като бенефициер.
3. Когато икономически оператор, попадащ също така в обхвата на член 2 от Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (*1), извършва лихвено плащане или гарантира такова плащане на правен субект или правна договореност, които не подлежат на ефективно данъчно облагане и които са установени или чието място на действително управление е в държава или юрисдикция извън посочената в член 7 от настоящата директива територия и извън териториалния обхват на споразуменията и разпоредбите, предвиждащи същите или равносилни на посочените в настоящата директива мерки, се прилагат втора до пета алинея от настоящия параграф.
Плащането се счита за извършено или гарантирано, в пряка полза на което и да било физическо лице, което има местожителство в държава членка, различна от тази на икономическия оператор, и което е определено в член 3, параграф 6 от Директива 2005/60/ЕО като действителен бенефициер на правния субект или правната договореност. Самоличността на това физическо лице се установява в съответствие с мерките за комплексна проверка на клиента, предвидени в член 7 и член 8, параграф 1, буква б) от посочената директива. За целите на настоящата директива физическото лице се счита също за бенефициер.
За целите на първата алинея се счита, че категориите правни субекти и правни договорености, посочени в примерния списък в приложение I, не подлежат на ефективно данъчно облагане.
Икономическият оператор, посочен в първа алинея, установява правната форма и мястото на установяване или, където е уместно, мястото на действително управление на правния субект или правната договореност, като си служи с информацията, разкрита от всяко физическо лице, действащо от името на правния субект или правната договореност, по-специално в съответствие с параграф 1, букви б) и в), освен ако не разполага с по-достоверна информация, която да сочи, че получените данни са неточни или непълни за целите на прилагането на настоящия параграф.
Когато правен субект или правна договореност не попадат в категориите, посочени в приложение I, или когато попадат в тези категории, но твърдят, че подлежат на ефективно данъчно облагане, икономическият оператор, посочен в първата алинея, установява дали те подлежат на ефективно данъчно облагане на базата на общопризнати факти или официални документи, представени от правния субект или правната договореност или налични посредством мерките за комплексна проверка на клиента, взети в съответствие с Директива 2005/60/ЕО.
4. Когато правен субект или правна договореност се разглежда като агент по плащанията при получаване на лихвено плащане или при гарантиране на такова плащане в съответствие с член 4, параграф 2, лихвеното плащане се счита за дължимо на следните физически лица, които се считат за бенефициери за целите на настоящата директива:
а)
всяко физическо лице, което има право да получи дохода, възникващ от активите, пораждащи това плащане, или от други активи, представляващи плащането, при получаването от правния субект или правната договореност на плащането или при гарантирането му от тяхно име, в съответствие с правото му на този доход;
б)
при липса на такива физически лица, посочени в буква а), за всяка част от дохода, възникващ от активите, пораждащи това плащане, или от други активи, представляващи плащането, при получаването от правния субект или правната договореност на плащането или при гарантирането му от тяхно име, всяко физическо лице, което пряко или косвено е допринесло за активите на съответния правен субект или правна договореност, независимо дали това физическо лице има право на активите или доходите на правния субект или правната договореност;
в)
при липса на физически лица, посочени в букви а) или б), които колективно или поотделно да имат право на целия доход, възникващ от активите, пораждащи това плащане, или на всички други активи, представляващи плащането, при получаването или гарантирането на лихвеното плащане, всяко физическо лице, в съответствие с правото му на този доход, което на по-късен етап придобива право върху всички или част от активите, пораждащи лихвеното плащане, или върху други активи, представляващи такова лихвено плащане. Общата сума, която се счита за дължима на такова физическо лице, не надхвърля сумата на лихвените плащания, получени от или гарантирани за правния субект или правната договореност, след удръжка на всяка част, която в съответствие с този параграф е била предназначена за физическо лице, посочено в букви а) или б).
(*1) Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 г. за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм (ОВ L 309, 25.11.2005 г., стр. 15).“"
4)
Членове 3 и 4 се заменят със следното:
„Член 3
Самоличност и местожителство на бенефициерите
1. Всяка държава членка приема и гарантира на своята територия прилагането на необходимите процедури, които да позволят на агента по плащанията да идентифицира бенефициерите и тяхното местожителство за целите на членове 8-12.
Тези процедури съответстват на минималните стандарти, установени в параграфи 2 и 3.
2. Агентът по плащанията установява самоличността на бенефициера на базата на минимални стандарти, които се различават в зависимост от това кога са започнали отношенията между агента по плащанията и бенефициера, както следва:
а)
за договорни отношения, установени преди 1 януари 2004 г., агентът по плащанията установява самоличността на бенефициера, т.е. името и адреса, като използва информацията, с която разполага, по-специално съгласно действащите закони в държавата, в която се е установил, и съгласно Директива 2005/60/ЕО;
б)
за договорни отношения, установени, или транзакции, извършени при липса на договорни отношения, на или след 1 януари 2004 г., агентът по плащанията установява самоличността на бенефициера, т.е. неговото име, адрес, дата и място на раждане и, в съответствие със списъка, посочен в параграф 4, данъчния идентификационен или еквивалентен на него номер, определен от държавата членка, в която е местожителството за данъчни цели на бенефициера. За договорни отношения, установени, или транзакции, извършени при липса на договорни отношения, преди 1 юли 2015 г. информация за датата и мястото на раждане се изисква единствено когато липсва такъв данъчен идентификационен или еквивалентен на него номер.
Данните, посочени в първа алинея, буква б), се установяват въз основа на паспорт, официална лична карта или какъвто и да е друг официален документ за самоличност, където е приложимо в съответствие със списъка по параграф 4, представен от бенефициера. Данните, които не фигурират в тези документи, се установяват на базата на каквото и да е друго писмено доказателство за самоличност, представено от бенефициера.
3. Когато бенефициерът доброволно представи удостоверение за местожителство за данъчни цели, издадено от компетентния орган на дадена страна в рамките на три години преди датата на плащането, или на по-късна дата, когато плащането се счита за дължимо на бенефициера, се счита, че неговото местожителство е в тази страна. В противен случай се счита, че местожителството му е в страната, където е постоянният му адрес. Агентът по плащанията трябва да установи постоянния адрес на бенефициера въз основа на следните минимални стандарти:
а)
за договорни отношения, установени преди 1 януари 2004 г., агентът по плащанията установява настоящия постоянен адрес на бенефициера, като използва най-надеждната информация, с която разполага, по-специално съгласно действащите закони в държавата, в която се е установил, и съгласно Директива 2005/60/ЕО;
б)
за договорни отношения, установени, или транзакции, извършени при липса на договорни отношения, на и след 1 януари 2004 г., агентът по плащанията установява настоящия постоянен адрес на бенефициера въз основа на адреса, открит чрез процедурите по установяване на самоличността, посочени в параграф 2, първа алинея, буква б), който се актуализира въз основа на актуалната документация, с които разполага агентът по плащанията.
В случаите по първа алинея, буква б), когато бенефициери представят паспорт, официална лична карта или какъвто и да е друг официален документ за самоличност, издадени от държава членка, и се обявяват за жители на трета страна, местожителството се установява чрез удостоверение за местожителство за данъчни цели, издадено в рамките на три години преди датата на плащането или преди по-късна дата, когато плащането се счита за дължимо на бенефициера, от компетентния орган на третата страна, в която бенефициерът твърди, че живее. Ако такова удостоверение не бъде представено, се приема, че държавата членка, която е издала паспорта, официалната лична карта или друг официален документ за самоличност, е държавата по местожителство. За бенефициери, за които агентът по плащанията разполага с официална документация, която доказва, че местожителството им за данъчни цели е в страна, различна от тази, в която е постоянният им адрес, поради привилегии, свързани с дипломатически статут или други международно договорени правила, местожителството се установява посредством официалните документи, с които разполага агентът по плащанията.
4. Най-късно до 31 декември 2014 г. всяка държава членка, която определя данъчни идентификационни или еквивалентни на тях номера, уведомява Комисията за структурата и формата на тези номера, както и за официална документация, съдържаща информация за определените идентификационни номера. Всяка държава членка също така информира Комисията за евентуални промени в това отношение. Комисията изготвя и публикува в Официален вестник на Европейския съюз списък с получената информация.
Член 4
Агенти по плащанията
1. Икономически оператор, установен в държава членка, който извършва лихвено плащане или гарантира такова плащане в пряка полза на бенефициера, се счита за агент по плащанията за целите на настоящата директива.
За целите на настоящия параграф няма значение дали съответният икономически оператор е длъжник или емитент на вземането по дълга или ценната книга, от които възниква доходът, или е икономическият оператор, който е натоварен от длъжника или емитента или от бенефициера с изплащането на дохода или с гарантирането му.
Икономически оператор, установен в държава членка, също се счита за агент по плащанията за целите на настоящата директива, когато са изпълнени следните условия:
а)
той извършва лихвено плащане или гарантира плащането му на друг икономически оператор, включително по място на стопанска дейност или дъщерно дружество на първия икономически оператор, установени извън посочената в член 7 територия и извън териториалния обхват на споразуменията и разпоредбите, предвиждащи същите или равносилни на предвидените в настоящата директива мерки; и
б)
първият икономически оператор има основание да счита на базата на налична информация, че вторият икономически оператор ще изплати дохода или ще гарантира плащането му в пряка полза на бенефициер, който е физическо лице, за което първият икономически оператор знае, че има местожителство в друга държава членка, като има предвид член 3.
Когато са изпълнени посочените в първа алинея, букви а) и б) условия, плащането, извършено или гарантирано от първия икономически оператор, се счита за извършено или гарантирано в пряка полза на бенефициера, посочен в буква б) от същата алинея.
2. Правен субект или правна договореност, чието място на действително управление се намира в рамките на държава членка и които не подлежат на ефективно данъчно облагане съгласно общите правила за пряко данъчно облагане, приложими или в тази държава членка или в държавата членка, в която са установени, или във всяка държава или юрисдикция, в която са установени за данъчни цели, се считат за агент по плащанията при получаването на лихвено плащане или гарантирането на такова плащане.
За целите на настоящия параграф се счита, че категориите правни субекти и правни договорености, посочени в примерния списък в приложение II, не подлежат на ефективно данъчно облагане.
Когато правен субект или правна договореност не принадлежат към никоя от категориите, посочени в примерния списък в приложение II, или когато попадат в обхвата на приложението, но твърдят, че подлежат на ефективно данъчно облагане, икономическият оператор установява дали подлежат на ефективно данъчно облагане на базата на общопризнати факти или официални документи, представени от правния субект или правната договореност или налични посредством мерките за комплексна проверка на клиента, приети в съответствие с Директива 2005/60/ЕО.
Всеки икономически оператор, установен в държава членка, който извършва лихвено плащане или гарантира плащането му на правен субект или правна договореност, посочени в настоящия параграф и чието място на действително управление се намира в държава членка, различна от държавата, в която е установен икономическият оператор, уведомява компетентния орган на своята държава членка за установяването - при използване на посочената в член 2, параграф 3, четвърта алинея информация или на друга налична информация - за следното:
i)
име на правния субект или правната договореност, ако има такова;
ii)
неговата/нейната правна форма;
iii)
неговото/нейното място на действително управление;
iv)
общата сума на лихвеното плащане, уточнена в съответствие с член 8, което е извършено или гарантирано за правния субект или правната договореност;
v)
датата на последното лихвено плащане.
Физическите лица, които се считат за бенефициери на лихвеното плащане, извършено или гарантирано за посочените в първа алинея от настоящия параграф правен субект или правна договореност, се определят в съответствие с правилата, предвидени в член 2, параграф 4. Когато се прилага член, 2, параграф 4, буква в), правният субект или правната договореност - винаги когато физическо лице придобие на по-късен етап право върху активите, пораждащи това лихвено плащане, или върху други активи, представляващи лихвеното плащане - предоставят на компетентния орган на държавата членка, в която се намира мястото им на действително управление, информацията, посочена в член 8, параграф 1, втора алинея. Правният субект или правната договореност информират още съответния компетентен орган относно всяка евентуална промяна на мястото на действително управление.
Задълженията по пета алинея остават валидни за 10 години от датата на последното лихвено плащане, извършено или гарантирано от правния субект или правната договореност, или от последната дата, на която физическо лице е придобило право върху активите, пораждащи това лихвено плащане, или върху други активи, представляващи лихвеното плащане, която от двете дати е по-късна.
Ако правен субект или правна договореност, когато се прилага член 2, параграф 4, буква в), премести мястото си на ефективно управление в друга държава членка, компетентният орган на първата държава членка докладва следната информация на компетентния орган на втората държава членка:
i)
сумата на лихвените плащания, получени от или гарантирани за правния субект или правната договореност, която все още не попада в обхвата на съществуващи в миналото права върху съответните активи;
ii)
датата на последното лихвено плащане, получено от или гарантирано за правния субект или правната договореност, или последната дата, на която физическо лице е придобило право върху всички или част от активите, пораждащи това лихвено плащане, или върху други активи, представляващи лихвеното плащане, която от двете дати е по-късна.
Настоящият параграф не се прилага, ако правният субект или правната договореност представят доказателства, че попадат в един от следните случаи:
а)
те са предприятия за колективно инвестиране или друг колективен инвестиционен фонд или схема, както е посочено в член 6, параграф 1, първа алинея, буква г), подточки i) и iii) или член 6, параграф 1, първа алинея, буква д), подточки i) и iii);
б)
те са институции, предоставящи пенсионни или застрахователни услуги, или са предприятия, на които подобна институция е възложила да управляват активите ѝ;
в)
съгласно процедурите, приложими в държавата членка, в която са установени за данъчни цели или където е мястото им на действително управление, са признати за освободени от ефективно данъчно облагане съгласно общите правила за пряко данъчно облагане, тъй като служат изключително за благотворителни цели в полза на обществото;
г)
съставляват съсобственост, за което икономическият оператор, който извършва или гарантира плащането, е установил самоличността и местожителството на всички бенефициери в съответствие с член 3, и поради това икономическият оператор се явява агентът по плащанията съгласно параграф 1 от настоящия член.
3. На правните субекти по параграф 2, които са подобни на предприятия за колективно инвестиране или колективен инвестиционен фонд или схема, посочени в параграф 2, осма алинея, буква а), се предоставя възможност за целите на настоящата директива да бъдат третирани като подобни предприятия, колективен инвестиционен фонд или схема.
Когато правните субекти използват възможността, посочена в първа алинея от настоящия параграф, държавата членка, в която се намира действителното им управление, издава удостоверение за това. Правните субекти представят това удостоверение на икономическия оператор, който извършва или гарантира лихвеното плащане. В такъв случай икономическият оператор се освобождава от задълженията, посочени в параграф 2, четвърта алинея.
Държавите членки съставят подробни правила относно посочената в първа алинея от настоящия параграф възможност за правните субекти, чието действително управление се намира на тяхната територия, с оглед на това да гарантират ефективното прилагане на настоящата директива.“
5)
Член 6 се заменя със следното:
„Член 6
Определение за лихвено плащане
1. За целите на настоящата директива „лихвено плащане“ означава:
а)
лихви, платени или кредитирани по сметка, свързани с вземане по дълг от всякакъв род, независимо от това дали е обезпечен с ипотека и независимо от това дали носи право на участие в печалбите на длъжника, и по-специално доходи от държавни ценни книжа и доходи от облигации или дългосрочни необезпечени облигации, включително премии, свързани с такива ценни книжа, облигации или дългосрочни необезпечени облигации; неустойките за закъснели плащания не се считат за лихвени плащания;
б)
всеки доход, изплатен или реализиран, или кредитиран по сметка, свързан с ценни книжа от всякакъв вид, освен когато доходът пряко се счита за лихвено плащане в съответствие с букви а), в), г) или д), и по отношение на който:
i)
условията за възвръщаемост на капитала, определени на датата на емитиране, включват ангажимент към инвеститора да получи в края на периода най-малко 95 % от инвестирания капитал, или
ii)
условията, определени на датата на емитиране, осигуряват свързване на най-малко 95 % от дохода от ценната книга към лихва или доход от видовете, посочени в букви а), в), г) или д);
в)
лихви, натрупани или капитализирани при продажбата, изплащането или откупуването на вземания по дълг, посочени в буква а), и всеки доход, натрупан или капитализиран при продажбата, изплащането или изкупуването на ценните книжа, посочени в буква б);
г)
доход, произтичащ от плащанията, посочени в букви а), б) или в) от настоящия параграф, пряко или непряко, в т.ч. чрез правен субект или правна договореност, посочени в член 4, параграф 2, ако е разпределен от някой от следните:
i)
предприятия за колективно инвестиране или други колективни инвестиционни фондове или схеми, които или са регистрирани като такива в съответствие с правото на която и да е държава членка или на държавите от Европейското икономическо пространство, които не членуват в Съюза, или които имат правилник на фонда или учредителни актове, регулирани от законодателството в областта на колективните инвестиционни фондове или схеми на една от тези държави или страни. Това се прилага независимо от правната форма на такива предприятия, фондове или схеми, а така също независимо от всякакви ограничения за определена група инвеститори по отношение на покупката, продажбата или откупуването на акциите или дяловите им единици;
ii)
правни субекти, упражнили възможността съгласно член 4, параграф 3;
iii)
всеки колективен инвестиционен фонд или схема, установени извън посочената в член 7 територия и извън Европейското икономическо пространство. Това се прилага независимо от правната форма на този фонд или схема и независимо от възможните ограничения за определена група инвеститори по отношение на покупката, продажбата или откупуването на акциите или дяловите му единици;
д)
доход, реализиран при продажбата, изплащането или изкупуването на акции или дялове в следните предприятия, правни субекти, инвестиционни фондове или схеми, ако те инвестират пряко или непряко чрез други подобни предприятия, фондове или схеми, или чрез правни субекти или правни договорености, посочени в член 4, параграф 2, повече от 40 % от своите активи във вземания по дългове, посочени в буква а) от настоящия параграф или в ценни книжа, посочени в буква б) от него:
i)
предприятия за колективно инвестиране или други колективни инвестиционни фондове или схеми, които или са регистрирани като такива в съответствие с правото на която и да е държава членка или на държавите от Европейското икономическо пространство, които не членуват в Съюза, които имат правилник на фонда или учредителни актове, регулирани от законодателството в областта на колективните инвестиционни фондове или схеми на една от тези държави или страни. Това се прилага независимо от правната форма на такива предприятия, фондове или схеми, а така също независимо от всякакви ограничения за определена група инвеститори по отношение на покупката, продажбата или откупуването на акциите или дяловите им единици;
ii)
правни субекти, упражнили възможността съгласно член 4, параграф 3;
iii)
всеки колективен инвестиционен фонд или схема, установени извън посочената в член 7 територия и извън Европейското икономическо пространство. Това се прилага независимо от правната форма на този фонд или схема и независимо от възможните ограничения за определена група инвеститори по отношение на покупката, продажбата или откупуването на акциите или дяловите му единици.
За целите на настоящата буква активите, които предприятията или правните субекти, или инвестиционните фондове или схеми, е необходимо да държат като гаранция по силата на техни споразумения, договори или друга правна документация, за да им се даде възможност да постигнат своите инвестиционни цели, и спрямо които активи инвеститорът не се явява страна и няма законни права, не се считат за вземания по дългове, посочени в буква а), или ценни книжа, посочени в буква б);
е)
доходи от животозастрахователен договор, ако:
i)
договорът съдържа гаранция за възвръщаемост на доходите, или
ii)
действителната доходност на договора е над 40 %, свързана с лихва или доход, посочени в букви а), б), в), г) и д).
За целите на настоящата буква, сумата над което и да е изплащане или частично изплащане, направено от животозастрахователното дружество преди датата на падежа на животозастрахователния договор, както и сумата, изплатена от животозастрахователното дружество над сбора от всички плащания, извършени към животозастрахователното дружество по силата на същия животозастрахователен договор, се счита за доход от животозастрахователен договор. В случай на пълно или частично прехвърляне на животозастрахователен договор на трета страна, разликата между стойността на прехвърления договор и сумата на всички плащания, направени към животозастрахователното дружество, също се счита за доход от животозастрахователен договор. Доход от животозастрахователен договор, който предвижда единствено пенсия или фиксиран анюитет, които да се изплащат в продължение на най-малко пет години, се счита за такава единствено ако представлява изплащане или прехвърляне на трета страна, извършени преди края на петгодишния срок. Сума, изплатена единствено във връзка със смърт, инвалидност или болест, не се счита за доход от животозастрахователен договор.
Държавите членки обаче имат възможност да включат дохода, посочен в буква д) от първа алинея, в определението за лихвено плащане в случая с предприятията за колективно инвестиране или други колективни инвестиционни фондове или схеми, които или са регистрирани в съответствие с техните правила, или имат правилник на фонда или учредителни актове, регулирани от тяхното законодателство, само до степента, до която този доход съответства на печалбите, произтичащи пряко или непряко от лихвени плащания по смисъла на букви а), б) или в) от посочената алинея.
Във връзка с буква д), подточка ii), от първа алинея дадена държава членка може да избира дали да включи в определението за лихвено плащане дохода, независимо от състава на доходността, ако е изплатен или получен от животозастрахователно дружество, установено в тази държава.
Когато държава членка упражни едната или и двете възможности, посочени във втора и трета алинея, тя уведомява Комисията за това. Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз факта, че тази възможност е упражнена и че, считано от датата на съответната публикация, упражняването на възможността става обвързващо за другите държави членки.
2. Що се отнася до параграф 1, първа алинея, буква б), когато агент по плащанията не разполага с информация относно сумата на дохода, която се изплаща, реализира или кредитира, общата сума на плащането се счита за лихвено плащане.
Що се отнася до параграф 1, първа алинея, буква в), когато агент по плащанията не разполага с информация относно сумата на лихвите или дохода, натрупана или капитализирана при продажбата, изплащането или откупуването на вземания по дълг, общата сума на плащането се счита за лихвено плащане.
Що се отнася до параграф 1, първа алинея, букви г) и д), когато агент по плащанията няма информация, отнасяща се до тази част от дохода, която произтича от лихвени плащания по смисъла на букви а), б) или в) от посочената алинея, общата сума на дохода се счита за лихвено плащане.
Що се отнася до параграф 1, първа алинея, буква е), когато агент по плащанията не разполага с информация относно сумата на печалбата от животозастрахователен договор, общата сума на плащането се счита за лихвено плащане.
3. Що се отнася до параграф 1, първа алинея, буква д), когато агент по плащанията не разполага с информация относно процента на активите, инвестирани във вземания по дългове или в съответните ценни книжа, или в акции или дялове, определени в посочената буква, се счита, че този процент е над 40 %. Когато той не може да определи сумата на дохода, реализиран от бенефициера, се счита, че доходът съответства на постъпленията от продажбата, изплащането или изкупуването на акции или дялове.
Що се отнася до параграф 1, първа алинея, буква е), подточка ii), когато агент по плащанията не разполага с информация относно процента на доходността, свързан с лихвени плащания по смисъла на букви а), б), в), г) или д) от посочената алинея, се счита, че този процент е над 40 %.
4. Когато лихвено плащане съгласно определението в параграф 1 е извършено към правен субект или правна договореност, посочени в член 4, параграф 2, или кредитирано по притежавана от такъв правен субект или правна договореност сметка, то се счита за дължимо на физическо лице по член 2, параграф 4. За правен субект това се прилага единствено ако правният субект не е упражнил възможността съгласно член 4, параграф 3.
5. Що се отнася до параграф 1, първа алинея, букви в) и д), държавите членки могат да изискват от агентите по плащанията на тяхна територия да изчислят на годишна база лихвите за период от време, който не може да надвишава една година, и да разглеждат такава лихва, изчислена на годишна база, като лихвено плащане, дори ако през този период от време няма продажба, изплащане или изкупуване.
6. Чрез дерогация от параграф 1, първа алинея, букви г) и д), държавите членки могат да изключат от определението за лихвено плащане всеки доход, посочен в тези разпоредби, от предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми, които имат правилник на фонда или учредителни актове, регулирани от тяхното законодателство, когато преките или непреките инвестиции на такива предприятия, правни субекти, фондове или схеми във вземания по дългове, посочени в буква а) от посочената алинея, или в ценни книжа, посочени в буква б) от същата алинея, не надвишават 15 % от техните активи.
Чрез дерогация от параграф 4 държавите членки могат да изключат от определението за лихвено плащане в параграф 1 лихвените плащания, извършени или кредитирани по сметка на правен субект или правна договореност, които са посочени в член 4, параграф 2 и чието място на действително управление е на тяхна територия, когато преките или непреките инвестиции на такъв правен субект или правна договореност във вземания по дългове, посочени в параграф 1, първа алинея, буква а), или в ценни книжа, посочени в буква б) от същата алинея, не надвишават 15 % от техните активи. За правен субект това се прилага единствено ако правният субект не е упражнил възможността съгласно член 4, параграф 3.
Когато държава членка упражни едната или двете възможности, посочени в първа и втора алинея, тя уведомява Комисията за това. Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз факта, че тази възможност е упражнена и че, считано от датата на съответната публикация, упражняването на възможността става обвързващо за другите държави членки.
7. Праговете от 40 %, посочени в параграф 1, първа алинея, буква д) и буква е), подточка ii) и в параграф 3, се фиксират на 25 %, считано от 1 януари 2016 г.
8. Процентите, посочени в параграф 1, първа алинея, буква д) и в параграф 6, се определят въз основа на инвестиционната политика или въз основа на инвестиционната стратегия и цели, формулирани в документацията, регулираща работата на съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми.
За целите на настоящия параграф документацията включва:
а)
правилника на фонда или учредителните актове на съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми;
б)
всяко споразумение, договор или друга правна документация, подписани от съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми, които са предоставени от тях на даден икономически оператор; както и
в)
всякакви проспекти или подобни документи, използвани от съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми, или от тяхно име, които се предоставят на инвеститорите им.
Когато документацията не определя инвестиционна политика или инвестиционната стратегия и цели, тези проценти се определят според действителния състав на активите на съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми, като резултат от средната стойност на активите в началото или на датата на първия им 6-месечен доклад и в края на последния им отчетен период преди датата на извършване или гарантиране на лихвеното плащане от агента по плащанията към бенефициера. За новоучредени предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми този действителен състав е резултат от средната стойност на активите на началната дата и на датата на първата оценка на активите, посочена в документацията, регулираща работата на съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми.
Съставът на активите се установява в съответствие с правилата, приложими в държавата членка или в държава от Европейското икономическо пространство, която не членува в Съюза, в която дадено предприятие за колективно инвестиране или друг колективен инвестиционен фонд или схема са регистрирани като такива, или съгласно правото на която се регулират техният правилник на фонда или учредителни актове. Така установеният състав става обвързващ за други държави членки.
9. Посоченият в параграф 1, първа алинея, буква б) доход се счита за лихвено плащане само при условие че ценните книжа, от които той възниква, са първоначално емитирани на или след 1 юли 2014 г. Ценните книжа, издадени преди тази дата, не се вземат предвид за процентите, посочени в буква д) от същия параграф и в параграф 6.
10. Доходите от животозастрахователен договор се считат за лихвени плащания в съответствие с параграф 1, първа алинея, буква е) само доколкото животозастрахователният договор, от който произтичат, е първоначално подписан на или след 1 юли 2014 г.
11. Държавите членки имат възможност да разглеждат дохода, посочен в параграф 1, първа алинея, буква д), подточка i), реализиран при продажбата, изплащането или изкупуването на акции или дялове в учредени предприятия за колективно инвестиране, различни от ПКПИЦК, получили разрешение съгласно Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (*2), като лихвено плащане, само при условие че е бил натрупан от тези предприятия на или след 1 юли 2014 г.
(*2) Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (ОВ L 302, 17.11.2009 г., стр. 32).“"
6)
Член 8 се заменя със следното:
„Член 8
Информация, докладвана от агента по плащанията
1. Когато бенефициерът е с местожителство в държава членка, различна от тази, в която е установен агентът по плащанията, минималната информация, която трябва да бъде докладвана от агента по плащанията на компетентния орган на държавата членка, в която е установен, включва:
а)
самоличността и местожителството на бенефициера, установени в съответствие с член 3, или, в случаите на съсобственост, самоличността и местожителството на всички бенефициери, попадащи в обхвата на член 1, параграф 1;
б)
името и адреса на агента по плащанията;
в)
номера на сметката на бенефициера или, когато няма такава, идентификация на вземането по дълга, от което възниква лихвеното плащане, или на животозастрахователния договор, ценната книга или акцията, или дяловата единица, даващи основание за такова плащане;
г)
информация за лихвено плащане в съответствие с параграф 2.
Когато бенефициерът е с местожителство в държава членка, различна от държавата членка, в която е мястото на действително управление на агента по плащането съгласно член 4, параграф 2, такъв агент по плащанията предоставя на компетентния орган на държавата членка, в която се намира неговото място на действително управление, информацията, посочена в настоящия параграф, първа алинея,букви а)-г). В допълнение, такъв агент по плащанията докладва следното:
i)
общата сума на получените или гарантираните лихвени плащания, която се счита за дължима на неговите бенефициери;
ii)
когато физическо лице стане бенефициер съгласно член 2, параграф 4, буква в), сумата, която се счита за дължима на въпросното лице, и датата на това начисляване.
2. Минималната информация, свързана с лихвеното плащане, която трябва да бъде докладвана от агента по плащанията, прави разграничение между следните категории лихвени плащания и посочва:
а)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква а): сумата на платените или кредитираните лихви;
б)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква б): или сумата на всички платени, реализирани или кредитирани доходи, или общата сума на плащането;
в)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, букви в) или д): или сумата на лихвата или дохода, посочени в тези букви, или общия размер на постъпленията от продажбата, изкупуването или изплащането;
г)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква г): или размера на посочения в тази буква доход, или общата сума за разпределение;
д)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 4: размера на лихвата за всеки от бенефициерите, попадащи в обхвата на член 1, параграф 1;
е)
когато държава членка упражнява възможността съгласно член 6, параграф 5: размера на изчислената на годишна основа лихва или друг имащ отношение доход;
ж)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква е): или печалбата, изчислена в съответствие с посочената разпоредба, или общата сума на плащането. Ако при прехвърляне на трета страна агентът по плащането няма информация относно прехвърлената стойност: сумата от плащанията, извършени към животозастрахователното дружество по силата на същия животозастрахователен договор.
Когато докладва общите суми съгласно настоящия параграф, първа алинея, букви б), в), г) и ж), агентът по плащанията уведомява компетентния орган на държавата членка, в която е установен или, в случай на агент по плащанията, посочен в член 4, параграф 2, той уведомява компетентния орган на държавата членка, в която се намира неговото място на действително управление.
3. В случай на съсобственост агентът по плащанията информира компетентния орган на държавата членка, в която е установен, или, в случай на агент по плащанията, посочен в член 4, параграф 2, той уведомява компетентния орган на държавата членка, в която се намира неговото място на действително управление, дали докладваната за всеки бенефициер сума е пълната сума общо за всички бенефициери, действителният дял, който се полага на съответния бенефициер, или равен дял.
4. Независимо от разпоредбите на параграф 2 държавите членки могат да позволят на агентите по плащанията да докладват само следното:
а)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, букви а, б) или г): общата сума на лихвата или дохода;
б)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, букви в) или д): общата сума на постъпленията от продажбата, изкупуването или изплащането във връзка с такива плащания;
в)
за лихвени плащания по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква е): или печалбите, за които компетентният орган на държавата членка на местожителство на бенефициера не е информиран другояче от агента по плащанията, пряко или чрез данъчния си представител или компетентния орган на друга държава членка, съгласно каквато и да било законодателна разпоредба, различна от разпоредбите, необходими за прилагането на настоящата директива, или общата сума, изплатена по животозастрахователните договори, от които възникват такива плащания.
Агентът по плащанията уведомява дали докладва общите суми съгласно настоящия параграф, първа алинея, букви а), б) и в).“
7)
Член 9 се изменя, както следва:
а)
добавят се следните параграфи:
„1а. Компетентният орган на държавата членка, в която е установен икономическият оператор, съобщава информацията, посочена в член 4, параграф 2, четвърта алинея, на компетентния орган на държавата членка, в която се намира мястото на действително управление на правния субект или правната договореност.
1б. Когато агент по плащанията по смисъла на член 4, параграф 2 премести мястото си на ефективно управление в друга държава членка, компетентният орган на първата държава членка съобщава информацията, посочена в член 4, параграф 2, седма алинея, на компетентния орган на новата държава членка.“;
б)
параграф 2 се заменя със следното:
„2. Съобщаването на информацията става автоматично и се извършва веднъж годишно в рамките на шест месеца след края на данъчната година на държавата членка на агента по плащанията или икономическия оператор, и обхваща следните събития, които са се състояли през въпросната година:
i)
всички лихвени плащания;
ii)
всички случаи, при които физически лица са станали бенефициери съгласно член 2, параграф 4;
iii)
всички промени на мястото на действително управление на агент по плащанията по член 4, параграф 2.“
8)
Член 10 се изменя, както следва:
а)
параграф 1 се заменя със следното:
„1. По време на преходния период, започващ от датата, посочена в член 17, параграфи 2 и 3, и ако е изпълнено условието по член 13, параграф 1, от Люксембург и Австрия не се изисква да прилагат разпоредбите на глава II.
Те обаче получават информация от другите държави членки в съответствие с глава II.
По време на преходния период целта на настоящата директива е да гарантира минимално ефективно данъчно облагане на спестяванията под формата на лихвени плащания в една държава членка към бенефициери, които са физически лица с местожителство за данъчни цели в друга държава членка.“;
б)
параграф 3 се заменя със следното:
„3. В края на преходния период от Люксембург и Австрия се изисква да прилагат разпоредбите на глава II и те преустановяват прилагането на данъка, удържан при източника, и разпределението на приходите съгласно членове 11 и 12. Ако по време на преходния период Люксембург или Австрия изберат да прилагат разпоредбите на глава II, те повече не прилагат данъка, удържан при източника, и разпределението на приходите съгласно членове 11 и 12.“
9)
Член 11 се изменя, както следва:
а)
параграфи 1 и 2 се заменят със следното:
„1. По време на преходния период, посочен в член 10, когато бенефициерът е с местожителство в държава членка, различна от тази, в която е установен агентът по плащанията, или, в случай на агент по плащанията, посочен в член 4, параграф 2, в която се намира мястото на действително управление на такъв агент по плащанията, Люксембург и Австрия начисляват 15 % данък, удържан при източника, през първите три години от преходния период, 20 % през следващите три години и 35 % след това.
2. Агентът по плащанията начислява данък при източника, както следва:
а)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея буква а): върху сумата на платената или кредитирана лихва;
б)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква б): върху сумата на всички платени, реализирани или кредитирани доходи;
в)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, букви в) или д): или върху сумата на лихвите или дохода, посочени в тези букви, или данък с равностойно действие, който да бъде платен от бенефициера върху пълната сума от постъпленията от продажбата, изкупуването или изплащането;
г)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква г): върху размера на посочения в тази буква доход;
д)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 4: върху размера на лихвата за всеки от бенефициерите, попадащи в обхвата на член 1, параграф 1. Общата сума, върху която се налага данъкът, не надвишава сумата на лихвените плащания, получени или гарантирани от правния субект или правната договореност;
е)
когато държава членка упражнява възможността съгласно член 6, параграф 5: върху размера на изчислената на годишна основа лихва или друг имащ отношение доход;
ж)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква е): върху печалбата, изчислена в съответствие с посочената разпоредба. Държавите членки могат да разрешават на агентите по плащанията да начисляват данък при източника само върху печалбите, за които компетентният орган на държавата членка на местожителство на бенефициера все още не е информиран от агента по плащанията или неговите фискални представители съгласно каквато и да било законодателна разпоредба, различна от разпоредбите, необходими за прилагането на настоящата директива.
При превеждането на прихода от данъка при източника към компетентния орган агентът по плащанията го информира за броя на бенефициерите, на които е наложен данък при източника, класифицирани според съответните им държави членки на местожителство.“;
б)
в параграф 3 текстът „параграф 2, букви а) и б)“ се заменя с позоваването „параграф 2, букви а), б) и в)“;
в)
параграф 5 се заменя със следното:
„5. По време на преходния период държавите членки, начисляващи данък, удържан при източника, могат да предвидят, че икономическият оператор, който извършва лихвено плащане или гарантира такова плащане за правен субект или правна договореност, посочени в член 4, параграф 2, с място на действително управление в друга държава членка, се счита, че е агент по плащанията на мястото на правния субект или правната договореност, и начислява данъка, удържан при източника, върху тази лихва, освен ако правният субект или правната договореност са се съгласили официално тяхното име, ако има такова, правната им форма, тяхното място на действително управление и общата сума на изплатената или гарантирана за тях лихва да бъдат съобщени в съответствие с член 4, параграф 2, четвърта алинея.“
10)
Член 13 се заменя със следното:
„Член 13
Изключения от процедурата за облагане с данък, удържан при източника
1. Държави членки, които съгласно член 11 начисляват данък, удържан при източника, предвиждат следните процедури, за да гарантират, че даден бенефициер може да предяви искане да не бъде начислен данък:
а)
процедура, която позволява на бенефициера изрично да упълномощи агента по плащанията да докладва информация в съответствие с глава II, като това упълномощаване включва всички лихвени плащания към бенефициера от този агент по плащанията; в такъв случай се прилага член 9;
б)
процедура, която гарантира, че няма да се начислява данък, удържан при източника, когато бенефициерът представи на своя агент по плащанията удостоверение, издадено на негово име от компетентния орган на неговата държава членка по местожителство за данъчни цели в съответствие с параграф 2.
2. По искане на бенефициера компетентният орган на неговата държава членка по местожителство за данъчни цели издава удостоверение, в което се посочват:
а)
име, адрес и данъчен идентификационен или еквивалентен на него номер и датата и мястото на раждане на бенефициера;
б)
името и адреса на агента по плащанията;
в)
номера на сметката на бенефициера или, ако няма такъв, идентификационния номер на ценната книга.
Това удостоверение е валидно за срок, който не превишава три години. То се издава на всеки бенефициер, който го поиска, в срок от два месеца след подаване на искането.“
11)
Член 14 се изменя, както следва:
а)
в параграф 2 първото изречение се заменя със следното:
„Ако лихвеното плащане за бенефициера е било обложено с данък, удържан при източника, в държавата членка на агента по плащанията, държавата членка по местожителство за данъчни цели на бенефициера му предоставя данъчен кредит, равен на сумата на данъка, удържан в съответствие с националното законодателство.“;
б)
параграф 3 се заменя със следното:
„3. Ако освен с посочения в член 11 данък, удържан при източника, дадено лихвено плащане за бенефициер е било обложено с какъвто и да било друг вид данък, удържан при източника, и държавата членка по местожителство за данъчни цели на бенефициера предостави данъчен кредит за такъв данък, удържан при източника, в съответствие с националното си законодателство или спогодбите за избягване на двойното данъчно облагане, този друг данък, удържан при източника, се кредитира, преди да се приложи процедурата по параграф 2.“
12)
В член 15, параграф 1, втора алинея думата „приложението“ се заменя с „приложение III“.
13)
Първото изречение на член 18 се заменя със следното:
„Комисията докладва на Съвета на всеки три години относно изпълнението на настоящата директива въз основа на статистическите данни, изброени в приложение IV, които се предоставят на Комисията от всяка държава членка.“
14)
Вмъкват се следните членове:
„Член 18а
Мерки за изпълнение
1. В съответствие с посочената в член 18б, параграф 2 процедура Комисията може да приеме мерки за следните цели:
а)
определяне на доставчиците на данни, които могат да се използват от агентите по плащанията за получаване на информацията, необходима за правилното третиране, за целите на член 6, параграф 1, първа алинея, букви б), г) и д);
б)
определяне на общи формати и практически условия, необходими за електронния обмен на информацията по член 9;
в)
изготвяне на общи формуляри за удостоверения и други документи, които улесняват прилагането на настоящата директива, по-специално за документите, издавани в държавите членки, начисляващи данък, удържан при източника, които документи се използват за целите на член 14 от държавите членки по местожителството на бенефициера за данъчни цели.
2. Комисията актуализира списъка в приложение III по искане на пряко заинтересованите държави членки.
Член 18б
Комитет
1. Комисията се подпомага от комитет по административно сътрудничество в областта на данъчното облагане („комитетът“).
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.“
15)
Приложението се изменя в съответствие с приложението към настоящата директива.
Член 2
1. Държавите членки приемат и публикуват до 1 януари 2016 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
Те прилагат тези разпоредби от първия ден на третата календарна година, следваща календарната година, в която настоящата директива влиза в сила.
Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 3
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 4
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 24 март 2014 година.
COUNCIL DIRECTIVE 2014/48/EU
of 24 March 2014
amending Directive 2003/48/EC on taxation of savings income in the form of interest payments
THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular Article 115 thereof,
Having regard to the proposal from the European Commission,
Having regard to the opinion of the European Parliament (1),
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee (2),
Whereas:
(1)
Council Directive 2003/48/EC (3) has been applied in the Member States since 1 July 2005 and proved effective during its first three years of application, within the limits set by its scope. However, it appears from the first Commission report of 15 September 2008 on its application that it does not fully measure up to the ambitions expressed in the conclusions adopted unanimously by the Council in its meeting of 26 and 27 November 2000. In particular, certain financial instruments which are equivalent to interest-bearing securities and certain indirect means of holding interest-bearing securities are not covered.
(2)
In order better to achieve the aim of Directive 2003/48/EC, it is necessary first to improve the quality of information used to establish the identity and residence of beneficial owners. In this regard, the paying agent should use both date and place of birth and, if any, the tax identification numbers or equivalent allocated by Member States. Directive 2003/48/EC does not impose an obligation on Member States to introduce tax identification numbers. In this regard, information with respect to joint accounts and other cases of shared beneficial ownership should also be improved.
(3)
Directive 2003/48/EC applies only to interest payments made for the immediate benefit of individuals resident in the Union. These individuals may thus circumvent Directive 2003/48/EC by using an interposed entity or legal arrangement, especially one established in a jurisdiction where taxation of income paid to this entity or arrangement is not ensured. Having regard also to the anti-money laundering measures laid down in Directive 2005/60/EC of the European Parliament and of the Council (4), it is therefore appropriate to require paying agents to apply a ‘look-through approach’ to payments made to certain entities or legal arrangements established or having their place of effective management in certain countries or territories where Directive 2003/48/EC or measures to the same or equivalent effect do not apply. Those paying agents should use the information already available to them about the actual beneficial owner(s) of such entities or legal arrangements to ensure that Directive 2003/48/EC is applied when the beneficial owner so identified is an individual resident in a Member State other than the one where the paying agent is established. In order to reduce the administrative burden on paying agents, an indicative list of entities and legal arrangements in the third countries and jurisdictions concerned by this measure should be drawn up.
(4)
Circumvention of Directive 2003/48/EC through artificial channelling of an interest payment via an economic operator established outside the Union should also be avoided. It is therefore necessary to specify the responsibilities of economic operators when they are aware that an interest payment made to an operator established outside the territorial scope of Directive 2003/48/EC is made for the benefit of an individual, known by them to be a resident of another Member State and who can be considered to be their customer. In such circumstances, those economic operators should be considered to be acting as paying agents. This would also in particular help to prevent a possible misuse of the international network of financial institutions, namely, branches, subsidiaries, associated or holding companies, to circumvent Directive 2003/48/EC.
(5)
Experience has shown that greater clarity is necessary regarding the obligation to act as a paying agent upon receipt of an interest payment. In particular, the intermediate structures which are subject to that obligation should be identified clearly. Entities and legal arrangements which are not subject to effective taxation should apply the provisions of Directive 2003/48/EC upon receipt by them of any interest payment from any upstream economic operator. An indicative list of such entities and legal arrangements in each Member State will facilitate the implementation of the new provisions.
(6)
It appears from the first report on the application of Directive 2003/48/EC that it may be circumvented by the use of financial instruments which, having regard to the level of risk, flexibility and agreed return, are equivalent to debt claims. It is therefore necessary to ensure that it covers not only interest but other substantially equivalent income.
(7)
Similarly, life insurance contracts containing a guarantee of income return or whose performance is at more than 40 % linked to income from debt claims or equivalent income covered by Directive 2003/48/EC should be included in the scope of that Directive.
(8)
As regards investment funds established in the Union, Directive 2003/48/EC at present covers only income obtained through undertakings for collective investment in transferable securities (UCITS) authorised in accordance with Directive 2009/65/EC of the European Parliament and of the Council (5) which, inter alia, repealed and replaced Council Directive 85/611/EEC (6). Equivalent income from non-UCITS falls within the scope of Directive 2003/48/EC only when non-UCITS are entities without legal personality and therefore act as paying agents on receipt of interest payments. In order to ensure the application of the same rules to all investment funds or schemes independently of their legal form, the reference in Directive 2003/48/EC to Directive 85/611/EEC should be replaced by a reference to their registration in accordance with the law of a Member State or their fund rules or instruments of incorporation being governed by the law of one of the Member States. Furthermore, equal treatment should be ensured taking into account the Treaty on the European Economic Area.
(9)
As regards investment funds not established in a Member State of the European Union or of the European Economic Area, it is necessary to make clear that the Directive encompasses interest and equivalent income from all those funds, irrespective of their legal form and of how they are placed with investors.
(10)
The definition of interest payment should be clarified to ensure that not only direct investments in debt claims but also indirect investments are taken into account in the calculation of the percentage of the assets invested in such instruments. Furthermore, in order to facilitate the application by paying agents of Directive 2003/48/EC to income arising from undertakings for collective investment established in other countries, it should be made clear that the calculation of the composition of the assets for the treatment of certain income of such undertakings is governed by the rules laid down in the Member State of the European Union or of the European Economic Area in which they are established.
(11)
Both the ‘certificate’ procedure allowing beneficial owners resident for tax purposes in one Member State to avoid the imposition of a withholding tax on interest payments received in a Member State listed in Article 10(1) of Directive 2003/48/EC and the alternative procedure of voluntary disclosure to the State of residence of the beneficial owner have merits. Nevertheless, the procedure of voluntary disclosure is less burdensome for the beneficial owner and it is therefore appropriate to give the choice of procedure to the beneficial owners.
(12)
Member States should provide relevant statistics on the application of Directive 2003/48/EC in order to improve the quality of information held by the Commission for the preparation of the report, presented to the Council every three years, on the application of that Directive.
(13)
In accordance with point 34 of the Interinstitutional Agreement on better law-making (7), Member States are encouraged to draw up, for themselves and in the interest of the European Union, their own tables illustrating, as far as possible, the correlation between this Directive and the transposition measures, and to make them public.
(14)
In order to ensure uniform conditions for the implementation of Directive 2003/48/EC, implementing powers should be conferred on the Commission. Those powers should be exercised in accordance with Regulation (EU) No 182/2011 of the European Parliament and of the Council (8).
(15)
Since the objectives of this Directive, namely ensuring effective taxation of savings income in the form of cross-border interest payments which are generally included in all Member States in the taxable income of resident individuals, cannot be sufficiently achieved by the Member States but can rather, by reason of the scale of the action, be better achieved at Union level, the Union may adopt measures, in accordance with the principle of subsidiarity as set out in Article 5 of the Treaty on European Union. In accordance with the principle of proportionality, as set out in that Article, this Directive does not go beyond what is necessary in order to achieve those objectives.
(16)
Directive 2003/48/EC should be amended,
HAS ADOPTED THIS DIRECTIVE:
Article 1
Directive 2003/48/EC is amended as follows:
(1)
in Article 1, paragraph 2 is replaced by the following:
‘2. Member States shall take the necessary measures to ensure that the tasks necessary for the implementation of this Directive are carried out by paying agents and other economic operators established or, where relevant, having their place of effective management within their territory, irrespective of the place of establishment of the debtor of the claim producing the interest payment.’;
(2)
the following Article is inserted:
‘Article 1a
Definitions of certain terms
For the purposes of this Directive:
(a)
“economic operator” means a credit or financial institution, any other legal person, or natural person, which on a regular basis or occasionally makes or secures an interest payment within the meaning of this Directive while acting in the exercise of its professional activity;
(b)
“place of effective management” of an entity, with or without legal personality, means the address where are taken key management decisions that are necessary for the conduct of the entity's activity as a whole. Where such decisions are taken in more than one country or jurisdiction, the place of effective management shall be considered to be at the address where most of the key management decisions are taken relating to the assets producing interest payments within the meaning of this Directive;
(c)
“place of effective management” of a trust or other legal arrangement means:
(i)
the permanent address of the natural person who has the principal responsibility for the key management decisions relating to the assets of the legal arrangement, or in the case of a trust, the permanent address of the trustee. Where more than one natural person has such principal responsibility, the place of effective management shall be considered to be at the permanent address of the person who has the principal responsibility for most of the key management decisions relating to the assets producing interest payments within the meaning of this Directive; or
(ii)
the address where the legal person which has the principal responsibility to manage the assets of the legal arrangement, or in the case of a trust, the trustee, takes the key management decisions relating to these assets. Where key management decisions are taken in more than one country or jurisdiction, the place of effective management shall be considered to be at the address where most of the key management decisions are taken relating to the assets producing interest payments within the meaning of this Directive;
(d)
“subject to effective taxation” means that an entity or a legal arrangement is liable to tax on all its income, or on the part of its income attributable to its non-resident participants, including on any interest payment.’;
(3)
Article 2 is replaced by the following:
‘Article 2
Definition of beneficial owner
1. For the purposes of this Directive, and without prejudice to paragraphs 2 to 4, “beneficial owner” means any individual who receives an interest payment or any individual for whom such a payment is secured, unless he provides evidence that it was not received or secured for his own benefit, that is to say that:
(a)
he acts as a paying agent within the meaning of Article 4(1);
(b)
he acts on behalf of an entity, with or without legal personality, and discloses to the economic operator making or securing the interest payment the name, the legal form, the address of the place of establishment of the entity, and, if it is in a different country or jurisdiction, the address of the place of effective management of the entity;
(c)
he acts on behalf of a legal arrangement and discloses to the economic operator making or securing the interest payment the name if any, the legal form, the address of the place of effective management of the legal arrangement and the name of the legal or natural person referred to in point (c) of Article 1a; or
(d)
he acts on behalf of another individual who is the beneficial owner and discloses to the paying agent the identity of that beneficial owner in accordance with Article 3(2).
2. Where a paying agent has information suggesting that the individual who receives an interest payment or for whom an interest payment is secured may not be the beneficial owner, and where point (a), (b) or (c) of paragraph 1 does not apply to that individual, it shall take reasonable steps to establish the identity of the beneficial owner in accordance with Article 3(2). If the paying agent is unable to identify the beneficial owner, it shall treat the individual in question as the beneficial owner.
3. Where an economic operator who also comes within the scope of Article 2 of Directive 2005/60/EC of the European Parliament and of the Council (*1), makes an interest payment to, or secures such a payment for, an entity or a legal arrangement, which is not subject to effective taxation and which is established or has its place of effective management in a country or jurisdiction outside the territory referred to in Article 7 of this Directive and outside the territorial scope of agreements and arrangements providing for the same measures as or equivalent measures to those of this Directive, the second to fifth subparagraphs of this paragraph shall apply.
The payment shall be regarded as having been made to, or secured for, the immediate benefit of any individual, who is resident in a Member State other than that of the economic operator and is defined in Article 3(6) of Directive 2005/60/EC as the beneficial owner of the entity or legal arrangement. The identity of that individual shall be established in accordance with the customer due diligence measures provided for in Article 7 and Article 8(1)(b) of that Directive. That individual shall also be regarded as the beneficial owner for the purposes of this Directive.
For the purposes of the first subparagraph, the categories of entities and legal arrangements referred to in the indicative list of Annex I shall be considered to be not subject to effective taxation.
The economic operator referred to in the first subparagraph shall establish the legal form and the place of establishment or, where relevant, the place of effective management of the entity or legal arrangement, by using the information disclosed by any individual acting on behalf of the entity or legal arrangement in particular in accordance with points (b) and (c) of paragraph 1, unless the economic operator has more reliable information available indicating that the received information is incorrect or not complete for the purposes of the application of this paragraph.
Where an entity or a legal arrangement does not fall within the categories referred to in Annex I or where it falls within those categories but claims to be subject to effective taxation, the economic operator referred to in the first subparagraph shall establish whether it is subject to effective taxation on the basis of facts that are generally acknowledged or on the basis of official documents presented by the entity or legal arrangement or available through customer due diligence measures taken in accordance with Directive 2005/60/EC.
4. Where an entity or a legal arrangement is considered to be a paying agent, upon receipt of an interest payment or upon securing of such payment in accordance with Article 4(2), the interest payment shall be deemed to accrue to the following individuals, who shall be regarded as beneficial owners for the purposes of this Directive:
(a)
any individual who is entitled to receive the income arising from the assets producing such payment, or who is entitled to receive other assets representing such payment when the entity or legal arrangement receives the payment or when the payment is secured on its behalf, in proportion to his entitlement to that income;
(b)
for any part of the income arising from the assets producing such payment, or of the other assets representing such payment, to which none of the individuals referred to in point (a) are entitled when the entity or legal arrangement receives the payment or when the payment is secured on its behalf, any individual who has directly or indirectly contributed to the assets of the entity or legal arrangement concerned, regardless of whether such individual is entitled to the assets or income of the entity or legal arrangement;
(c)
if none of the individuals referred to in point (a) or (b) are collectively or severally entitled to all of the income arising from the assets producing such payment, or to all the other assets representing such payment, at the time of receipt or securing of the interest payment, any individual, in proportion to his entitlement to that income, who, at a later date, becomes entitled to all or part of the assets producing the interest payment or to other assets representing such interest payment. The total amount that shall be deemed to accrue to such individual shall not exceed the amount of the interest payment received by or secured for the entity or legal arrangement, after deduction of any part that has been attributed in accordance with this paragraph to an individual referred to in point (a) or (b).
(*1) Directive 2005/60/EC of the European Parliament and of the Council of 26 October 2005 on the prevention of the use of the financial system for the purpose of money laundering and terrorist financing (OJ L 309, 25.11.2005, p. 15).’;"
(4)
Articles 3 and 4 are replaced by the following:
‘Article 3
Identity and residence of beneficial owners
1. Each Member State shall, within its territory, adopt and ensure the application of the procedures necessary to allow the paying agent to identify the beneficial owners and their residence for the purposes of Articles 8 to 12.
Such procedures shall comply with the minimum standards established in paragraphs 2 and 3.
2. The paying agent shall establish the identity of the beneficial owner on the basis of minimum standards which vary according to when relations between the paying agent and the beneficial owner are entered into, as follows:
(a)
for contractual relations entered into before 1 January 2004, the paying agent shall establish the identity of the beneficial owner, consisting of the name and address, by using the information at its disposal, in particular pursuant to the regulations in force in its State of establishment and to Directive 2005/60/EC;
(b)
for contractual relations entered into, or transactions carried out in the absence of contractual relations, on or after 1 January 2004, the paying agent shall establish the identity of the beneficial owner, consisting of the name, address, date and place of birth and, in accordance with the list referred to in paragraph 4, the tax identification number or equivalent allocated by the Member State where the beneficial owner is resident for tax purposes. For contractual relations entered into, or transactions carried out in the absence of contractual relations, before 1 July 2015 information about date and place of birth is only required where no such tax identification number or equivalent is available.
The details referred to in point (b) of the first subparagraph shall be established on the basis of a passport or an official identity card or any other official identity document, where applicable as specified in the list referred to in paragraph 4, presented by the beneficial owner. Any such details which do not appear on these documents shall be established on the basis of any other documentary proof of identity presented by the beneficial owner.
3. Where the beneficial owner voluntarily presents a tax residence certificate issued by the competent authority of a country within the three years before the payment date or a later date when the payment is deemed to accrue to a beneficial owner, his residence shall be considered to be situated in that country. Failing this, his residence shall be considered to be situated in the country where he has his permanent address. The paying agent shall establish the permanent address of the beneficial owner on the basis of the following minimum standards:
(a)
for contractual relations entered into before 1 January 2004, the paying agent shall establish the current permanent address of the beneficial owner by using the best information at its disposal, in particular pursuant to the regulations in force in its State of establishment and to Directive 2005/60/EC;
(b)
for contractual relations entered into, or transactions carried out in the absence of contractual relations, on or after 1 January 2004, the paying agent shall establish the current permanent address of the beneficial owner on the basis of the address resulting from the identification procedures set out in point (b) of the first subparagraph of paragraph 2 to be updated on the basis of the most recent documentation that is available to the paying agent.
In the situation referred to in point (b) of the first subparagraph, where beneficial owners present a passport or an official identity card or any other official identity document issued by a Member State and declare themselves to be resident in a third country, residence shall be established by means of a tax residence certificate issued within the three years before the payment date or a later date when the payment is deemed to accrue to a beneficial owner by the competent authority of the third country in which the beneficial owner claims to be resident. Failing the presentation of such a certificate, the Member State which issued the passport, official identity card or other official identity document shall be considered to be the country of residence. For beneficial owners about whom the paying agent has official documentation at its disposal proving that they have their residence for tax purposes in a country different from that of their permanent address because of the privileges linked to their diplomatic status or to other internationally agreed rules, residence shall be established by means of such official documentation available to the paying agent.
4. Each Member State allocating tax identification numbers or equivalent shall, by 31 December 2014, inform the Commission about the structure and format of these numbers as well as of the official documentation containing information on allocated identification numbers. Each Member State shall also inform the Commission if any changes in this respect occur. The Commission shall publish in the Official Journal of the European Union a compiled list of the information received.
Article 4
Paying agents
1. An economic operator established in a Member State who makes an interest payment to, or secures such a payment for, the immediate benefit of the beneficial owner shall be considered to be a paying agent for the purposes of this Directive.
For the purposes of this paragraph, it is irrelevant whether the economic operator concerned is the debtor or issuer of the claim or security which produces the income or the economic operator charged by the debtor or issuer or by the beneficial owner with paying the income or securing the payment of the income.
An economic operator established in a Member State shall also be considered to be a paying agent for the purposes of this Directive where the following conditions are met:
(a)
it makes an interest payment to, or secures such a payment for, another economic operator, including a permanent establishment or a subsidiary of the first economic operator, established outside the territory referred to in Article 7 and outside the territorial scope of agreements and arrangements providing for the same measures as or measures equivalent to those set out in this Directive; and
(b)
the first economic operator has reasons to believe, on the basis of available information, that the second economic operator will pay the income to, or secure such a payment for the immediate benefit of a beneficial owner who is an individual known by the first economic operator to be a resident of another Member State, having regard to Article 3.
Where the conditions referred to in points (a) and (b) of the first subparagraph are met, the payment made or secured by the first economic operator shall be regarded as having been made to, or secured for, the immediate benefit of the beneficial owner referred to in point (b) of that subparagraph.
2. An entity or a legal arrangement which has its place of effective management within a Member State and which is not subject to effective taxation under the general rules for direct taxation applicable either in that Member State, or in the Member State where it is established, or in any country or jurisdiction where it is otherwise resident for tax purposes, shall be considered to be a paying agent upon receipt of an interest payment or upon securing of such payment.
For the purposes of this paragraph, the categories of entities and legal arrangements referred to in the indicative list of Annex II shall be considered to be not subject to effective taxation.
Where an entity or a legal arrangement does not belong to any of the categories referred to in the indicative list of Annex II or where it is covered by that annex but claims to be subject to effective taxation, the economic operator shall establish whether it is subject to effective taxation on the basis of facts that are generally acknowledged or on the basis of official documents presented by the entity or legal arrangement or available through customer due diligence measures taken in accordance with Directive 2005/60/EC.
Any economic operator established in a Member State who makes an interest payment to, or secures such a payment for, an entity or a legal arrangement referred to in this paragraph and which has its place of effective management in a Member State other than the State where the economic operator is established, shall inform the competent authority of its Member State of establishment of the following, using the information indicated in the fourth subparagraph of Article 2(3) or other information available:
(i)
the name, if any, of the entity or legal arrangement;
(ii)
its legal form;
(iii)
its place of effective management;
(iv)
the total amount of the interest payment, specified in accordance with Article 8, made to, or secured for, the entity or legal arrangement;
(v)
the date of the latest interest payment.
The individuals who shall be regarded as the beneficial owners of the interest payment made to or secured for the entities or legal arrangements referred to in the first subparagraph of this paragraph shall be determined in accordance with the rules provided for in Article 2(4). Where point (c) of Article 2(4) applies, the entity or legal arrangement shall, whenever an individual at a later date becomes entitled to the assets producing such interest payment or to other assets representing the interest payment, provide the competent authority of the Member State where it has its place of effective management with the information specified in the second subparagraph of Article 8(1). The entity or legal arrangement shall also inform its competent authority of any change to its place of effective management.
The obligations referred to in the fifth subparagraph shall remain for 10 years from the date of the last interest payment received or secured by the entity or legal arrangement or the last date that an individual became entitled to the assets producing such interest payment or to other assets representing the interest payment, whichever date is the later.
If an entity or a legal arrangement, in a case where point (c) of Article 2(4) applies, has changed its place of effective management to another Member State, the competent authority of the first Member State shall report the following information to the competent authority of the new Member State:
(i)
the amount of interest payment received by or secured for the entity or legal arrangement that is still not covered by past entitlements to the relevant assets;
(ii)
the date of the last interest payment received by or secured for the entity or legal arrangement or the last date that an individual became entitled to all or part of the assets producing such interest payment or to other assets representing the interest payment, whichever date is the later.
This paragraph shall not apply if the entity or legal arrangement provides evidence to the effect that it falls into one of the following cases:
(a)
it is an undertaking for collective investment or other collective investment fund or scheme as defined in point (d)(i) and (iii) or point (e)(i) and (iii) of the first subparagraph of Article 6(1);
(b)
it is an institution providing pension or insurance services or an undertaking mandated by such an institution to manage its assets;
(c)
it is acknowledged under the procedures applicable in the Member State where it is resident for tax purposes or has its place of effective management that it is to be exempt from effective taxation under the general rules for direct taxation because it serves exclusively charitable purposes for the public benefit;
(d)
it constitutes a shared beneficial ownership for which the economic operator making or securing the payment has established the identity and residence of all the beneficial owners in accordance with Article 3 and the economic operator therefore is the paying agent in accordance with paragraph 1 of this Article.
3. An entity referred to in paragraph 2 which is similar to an undertaking for collective investment or collective investment fund or scheme referred to in point (a) of the eight subparagraph of paragraph 2 shall have the option of being treated for the purposes of this Directive as such an undertaking, investment fund or scheme.
Where an entity exercises the option referred to in the first subparagraph of this paragraph, the Member State in which it has its place of effective management shall issue a certificate to that effect. The entity shall present that certificate to the economic operator making or securing the interest payment. The economic operator shall in that case be exempted from the obligations set in the fourth subparagraph of paragraph 2.
Member States shall lay down the detailed rules concerning the option referred to in the first subparagraph of this paragraph for entities which have their place of effective management in their territory, with a view to ensuring the effective application of this Directive.’;
(5)
Article 6 is replaced by the following:
‘Article 6
Definition of interest payment
1. For the purposes of this Directive, “interest payment” means:
(a)
interest paid or credited to an account, relating to debt claims of every kind, whether or not secured by mortgage and whether or not carrying a right to participate in the debtor's profits, and, in particular, income from government securities and income from bonds or debentures, including premiums and prizes attaching to such securities, bonds or debentures; penalty charges for late payments shall not be regarded as interest payments;
(b)
any income paid or realised, or credited to an account, relating to securities of any kind, except where the income is directly considered to be an interest payment in accordance with point (a), (c), (d) or (e), and where:
(i)
the conditions of a return of capital defined at the issuing date include a commitment towards the investor that he receives, at the end of the term, at least 95 % of the capital invested; or
(ii)
the conditions defined at the issuing date provide for a link of at least 95 % of the income from the security to interest or income of the kinds referred to in point (a), (c), (d) or (e);
(c)
interest accrued or capitalised at the sale, refund or redemption of the debt claims referred to in point (a) and any income accrued or capitalised at the sale, refund or redemption of the securities referred to in point (b);
(d)
income deriving from payments referred to in point (a), (b) or (c) of this paragraph either directly or indirectly, including via an entity or a legal arrangement referred to in Article 4(2), if distributed by any of the following:
(i)
undertakings for collective investment or other collective investment funds or schemes, that either are registered as such in accordance with the law of any of the Member States or of the countries of the European Economic Area which do not belong to the Union, or have fund rules or instruments of incorporation governed by the law relating to collective investment funds or schemes of one of these States or countries. This applies irrespective of the legal form of such undertakings, funds or schemes and irrespective of any restriction to a limited group of investors of the purchase, sale or redemption of their shares or units;
(ii)
entities having exercised the option under Article 4(3);
(iii)
any collective investment fund or scheme established outside the territory referred to in Article 7 and outside the European Economic Area. This applies irrespective of the legal form of that fund or scheme and irrespective of any restriction to a limited group of investors of the purchase, sale or redemption of its shares or units;
(e)
income realised upon the sale, refund or redemption of shares or units in the following undertakings, entities, investment funds or schemes, if they invest, directly or indirectly via other such undertakings, funds or schemes, or via entities or legal arrangements referred to in Article 4(2), more than 40 % of their assets in debt claims as referred to in point (a) of this paragraph or in securities as referred to in point (b) thereof:
(i)
undertakings for collective investment or other collective investment funds or schemes that either are registered as such in accordance with the law of any of the Member States or of the countries of the European Economic Area which do not belong to the Union, or have fund rules or instruments of incorporation governed by the law relating to collective investment funds or schemes of one of these States or countries. This applies irrespective of the legal form of such undertakings, funds or schemes and irrespective of any restriction to a limited group of investors of the purchase, sale or redemption of their shares or units;
(ii)
entities having exercised the option under Article 4(3);
(iii)
any collective investment fund or scheme established outside the territory referred to in Article 7 and outside the European Economic Area. This applies irrespective of the legal form of that fund or scheme and irrespective of any restriction to a limited group of investors of the purchase, sale or redemption of its shares or units.
For the purpose of this point, assets which the undertakings or entities or investment funds or schemes are required to hold as collateral under the terms of their agreements, contracts or other legal documentation in order to enable them to meet their investment objectives, and to which the investor is not a party and has no legal rights, are not regarded as debt claims as referred to in point (a) or as securities as referred to in point (b);
(f)
benefits from a life insurance contract, if:
(i)
the contract contains a guarantee of income return; or
(ii)
the actual performance of the contract is at more than 40 % linked to interest or income referred to in points (a), (b), (c), (d) and (e).
For the purpose of this point the excess of any repayment or partial repayment made by the life insurer before the maturity of the life insurance contract as well as the excess of any amount paid out by the life insurer over the sum of the payments made to the life insurer under the same life insurance contract, shall be considered to be a benefit from a life insurance contract. In the case of assignment, in whole or in part, of a life insurance to a third party, the excess of the value of the contract conferred over the sum of all the payments made to the life insurer shall also be considered to be a benefit from a life insurance contract. A benefit from a life insurance contract which solely provides for a pension, or a fixed annuity, paid for at least five years, shall be considered as such only if it is a repayment or an assignment to a third party that is made before the end of the five-year period. An amount paid out solely in respect of death, disability or illness shall not be considered to be a benefit from a life insurance contract.
However, Member States shall have the option of including income mentioned under point (e) of the first subparagraph in the definition of interest payment, for undertakings for collective investment or other collective investment funds or schemes, that either are registered in accordance with their rules or have fund rules or instruments of incorporation governed by their law, only to the extent that such income corresponds to gains directly or indirectly deriving from interest payments within the meaning of point (a), (b) or (c) of that subparagraph.
As regards point (f)(ii) of the first subparagraph, a Member State shall have the option of including in the definition of interest payment benefits regardless of the composition of performance, if paid by or obtained from a life insurer established within that State.
Where a Member State exercises one or both of the options referred to in the second and third subparagraphs, it shall notify the Commission thereof. The Commission shall publish in the Official Journal of the European Union the fact that the option has been exercised and, with effect from the date of such publication, the exercise of the option shall be binding on the other Member States.
2. As regards point (b) of the first subparagraph of paragraph 1, where a paying agent has no information concerning the amount of the income that is paid, realised or credited, the total amount of the payment shall be considered to be an interest payment.
As regards point (c) of the first subparagraph of paragraph 1, where a paying agent has no information concerning the amount of the interest or income that is accrued or capitalised at the sale, refund or redemption, the total amount of the payment shall be considered to be an interest payment.
As regards points (d) and (e) of the first subparagraph of paragraph 1, where a paying agent has no information concerning the proportion of the income which derives from interest payments within the meaning of point (a), (b) or (c) of that subparagraph, the total amount of the income shall be considered to be an interest payment.
As regards point (f) of the first subparagraph of paragraph 1, where a paying agent has no information concerning the amount of the benefit from a life insurance contract, the total amount of the payment shall be considered to be an interest payment.
3. As regards point (e) of the first subparagraph of paragraph 1, where a paying agent has no information concerning the percentage of the assets invested in debt claims or the relevant securities, or in shares or units as defined in that point, that percentage shall be considered to be above 40 %. Where he cannot determine the amount of income realised by the beneficial owner, the income shall be deemed to correspond to the proceeds of the sale, refund or redemption of the shares or units.
As regards point (f)(ii) of the first subparagraph of paragraph 1, when the paying agent has no information concerning the percentage of performance that is linked to interest payments within the meaning of point (a), (b), (c), (d) or (e) of that subparagraph, that percentage shall be considered to be above 40 %.
4. Where an interest payment as defined in paragraph 1 is made to an entity or a legal arrangement referred to in Article 4(2) or credited to an account held by such entity or legal arrangement, it shall be deemed to accrue to an individual referred to in Article 2(4). In the case of an entity, this applies only if the entity has not exercised the option provided for under Article 4(3).
5. As regards points (c) and (e) of the first subparagraph of paragraph 1, Member States shall have the option of requiring paying agents in their territory to annualise the interest or other relevant income over a period of time which may not exceed one year, and of treating such annualised interest or other relevant income as an interest payment even if no sale, redemption or refund occurs during that period.
6. By way of derogation from points (d) and (e) of the first subparagraph of paragraph 1, Member States shall have the option of excluding from the definition of interest payment any income referred to in those provisions distributed by undertakings or entities or investment funds or schemes having fund rules or instruments of incorporation governed by their law where the direct or indirect investment of such undertakings, entities, funds or schemes in debt claims referred to in point (a) of that subparagraph or in securities referred to in point (b) of that subparagraph has not exceeded 15 % of their assets.
By way of derogation from paragraph 4, Member States shall have the option of excluding from the definition of interest payment in paragraph 1 those interest payments which are made or credited to an account of an entity or a legal arrangement, which is referred to in Article 4(2) and which has its place of effective management within their territory, where the direct or indirect investment of such an entity or a legal arrangement in debt claims referred to in point (a) of the first subparagraph of paragraph 1 or in securities referred to in point (b) of that subparagraph has not exceeded 15 % of its assets. In the case of an entity, this applies only if the entity has not exercised the option provided for under Article 4(3).
Where a Member State exercises one or both of the options referred to in the first and second subparagraphs, it shall notify the Commission thereof. The Commission shall publish in the Official Journal of the European Union the fact that the option has been exercised and, with effect from the date of such publication, the exercise of the option shall be binding on the other Member States.
7. The 40 % thresholds referred to in points (e) and (f)(ii) of the first subparagraph of paragraph 1 and in paragraph 3 shall, from 1 January 2016, be 25 %.
8. The percentages referred to in point (e) of the first subparagraph of paragraph 1 and in paragraph 6 shall be determined by reference to the investment policy, or by reference to the investment strategy and objectives, laid down in documentation which governs the operation of the undertakings or entities or investment funds or schemes concerned.
For the purpose of this paragraph, documentation includes:
(a)
the fund rules or instruments of incorporation of the undertakings or entities or investment funds or schemes concerned;
(b)
any agreement, contract or other legal documentation entered into by the undertakings or entities or investment funds or schemes concerned which is made available to an economic operator; and
(c)
any prospectus or similar document issued by or on behalf of the undertakings or entities or investment funds or schemes concerned which is made available to its investors.
Where the documentation does not define an investment policy or investment strategy and objectives, those percentages shall be determined by reference to the actual composition of the assets of the undertakings or entities or investment funds or schemes concerned, as resulting from the average of assets at the beginning, or at the date of their first semi-annual report, and at the end of their last accounting period before the date when the interest payment is made or secured by the paying agent to the beneficial owner. For newly constituted undertakings or entities or investment funds or schemes, such actual composition shall result from the average of assets at the starting date and at the date of the first evaluation of assets as set out in the documentation that governs the operation of the undertakings, entities, funds or schemes concerned.
The composition of the assets shall be measured in accordance with the rules applicable in the Member State or in a country of the European Economic Area which does not belong to the Union, in which an undertaking for collective investment or other collective investment fund or scheme is registered as such or under the law of which its rules or instruments of incorporation are governed. The composition measured as such shall be binding on other Member States.
9. Income referred to in point (b) of the first subparagraph of paragraph 1 shall be considered to be an interest payment only to the extent to which the securities producing that income were first issued on or after 1 July 2014. The securities issued before that date shall not be taken into account for the percentages referred to in point (e) of that subparagraph and in paragraph 6.
10. Benefits from a life insurance contract shall be considered to be an interest payment in accordance with point (f) of the first subparagraph of paragraph 1 only to the extent that the life insurance contract giving rise to such benefits was first subscribed on or after 1 July 2014.
11. Member States shall have the option to consider income referred to in point (e)(i) of the first subparagraph of paragraph 1, realised upon the sale, refund or redemption of shares or units in incorporated undertakings for collective investment which are not UCITS authorised in accordance with Directive 2009/65/EC of the European Parliament and of the Council (*2), to be an interest payment only to the extent to which it accrued to those undertakings on or after 1 July 2014.
(*2) Directive 2009/65/EC of the European Parliament and of the Council of 13 July 2009 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to undertakings for collective investment in transferable securities (UCITS) (OJ L 302, 17.11.2009, p. 32).’;"
(6)
Article 8 is replaced by the following:
‘Article 8
Information reporting by the paying agent
1. Where the beneficial owner is resident in a Member State other than that in which the paying agent is established, the minimum amount of information to be reported by the paying agent to the competent authority of its Member State of establishment shall consist of:
(a)
the identity and residence of the beneficial owner established in accordance with Article 3 or, in cases of shared beneficial ownership, the identity and residence of all beneficial owners who fall within the scope of Article 1(1);
(b)
the name and address of the paying agent;
(c)
the account number of the beneficial owner or, where there is none, identification of the debt claim giving rise to the interest payment or of the life insurance contract, security or share or unit giving rise to that payment;
(d)
information concerning the interest payment in accordance with paragraph 2.
Where the beneficial owner is resident in a Member State other than that where the paying agent according to Article 4(2) has its place of effective management, such a paying agent shall provide the competent authority of the Member State where it has its place of effective management, with the information specified in points (a) to (d) of the first subparagraph of this paragraph. In addition, such a paying agent shall report the following:
(i)
the total amount of its interest payments received or secured that is deemed to accrue to its beneficial owners;
(ii)
where an individual becomes a beneficial owner according to point (c) of Article 2(4), the amount that is deemed to accrue to that individual and the date of such deemed accrual.
2. The minimum amount of information concerning interest payment to be reported by the paying agent shall distinguish between the following categories of the interest payment and indicate:
(a)
in the case of an interest payment within the meaning of point (a) of the first subparagraph of Article 6(1): the amount of interest paid or credited;
(b)
in the case of an interest payment within the meaning of point (b) of the first subparagraph of Article 6(1): either the amount of any income paid, realised or credited or the total amount of the payment;
(c)
in the case of an interest payment within the meaning of point (c) or (e) of the first subparagraph of Article 6(1): either the amount of interest or income referred to in those points or the total amount of the proceeds from the sale, redemption or refund;
(d)
in the case of an interest payment within the meaning of point (d) of the first subparagraph of Article 6(1): either the amount of income referred to in that point or the total amount of the distribution;
(e)
in the case of an interest payment within the meaning of Article 6(4): the amount of interest attributable to each of the beneficial owners who fall within the scope of Article 1(1);
(f)
where a Member State exercises the option under Article 6(5): the amount of annualised interest or other relevant income;
(g)
in the case of an interest payment within the meaning of point (f) of the first subparagraph of Article 6(1): either the benefit calculated in accordance with that provision or the total amount of the payment. If, in the case of assignment to a third party, the paying agent has no information about the value conferred: the sum of the payments made to the life insurer under the life insurance contract.
The paying agent shall inform the competent authority of the Member State where it is established or, in the case of a paying agent referred to in Article 4(2), it shall inform the competent authority of the Member State where it has its place of effective management when it reports the total amounts in accordance with points (b), (c), (d) and (g) of the first subparagraph of this paragraph.
3. In the case of shared beneficial ownership, the paying agent shall inform the competent authority of its Member State of establishment or, in the case of a paying agent referred to in Article 4(2), it shall inform the competent authority of the Member State where it has its place of effective management whether the amount reported for each beneficial owner is the full amount attributable to the beneficial owners collectively, the actual share pertaining to the beneficial owner concerned or an equal share.
4. Notwithstanding paragraph 2, Member States may allow paying agents to report only the following:
(a)
in the case of interest payments within the meaning of point (a), (b) or (d) of the first subparagraph of Article 6(1): the total amount of interest or income;
(b)
in the case of interest payments within the meaning of point (c) or (e) of the first subparagraph of Article 6(1): the total amount of the proceeds from the sale, redemption or refund related to such payments;
(c)
in the case of interest payments within the meaning of point (f) of the first subparagraph of Article 6(1): either the benefits about which the competent authority of the Member State of residence of the beneficial owner has not otherwise been informed by the paying agent, either directly or via its fiscal representative or the competent authority of another Member State, pursuant to any legislative provision different from those necessary to implement this Directive, or the total amount paid out under life insurance contracts generating such payments.
The paying agent shall inform whether it reports the total amounts according to points (a), (b) and (c) of the first subparagraph of this paragraph.’;
(7)
Article 9 is amended as follows:
(a)
the following paragraphs are added:
‘1a. The competent authority of the Member State where the economic operator is established shall communicate the information referred to in the fourth subparagraph of Article 4(2) to the competent authority of another Member State where the entity or legal arrangement has its place of effective management.
1b. Where a paying agent within the meaning of Article 4(2) has changed its place of effective management to another Member State, the competent authority of the first Member State shall communicate the information referred to in the seventh subparagraph of Article 4(2), to the competent authority of the new Member State.’;
(b)
paragraph 2 is replaced by the following:
‘2. The communication of information shall be automatic and shall take place at least once a year, within six months following the end of the tax year of the Member State of the paying agent or economic operator, and shall cover the following events that have taken place during that year:
(i)
all interest payments;
(ii)
all occasions when individuals have become beneficial owners according to Article 2(4);
(iii)
all changes of place of effective management of a paying agent referred to in Article 4(2).’;
(8)
Article 10 is amended as follows:
(a)
paragraph 1 is replaced by the following:
‘1. During a transitional period starting on the date referred to in Article 17(2) and (3) and subject to Article 13(1), Luxembourg and Austria shall not be required to apply the provisions of Chapter II.
They shall, however, receive information from the other Member States in accordance with Chapter II.
During the transitional period, the aim of this Directive shall be to ensure minimum effective taxation of savings in the form of interest payments made in one Member State to beneficial owners who are individuals resident for tax purposes in another Member State.’;
(b)
paragraph 3 is replaced by the following:
‘3. At the end of the transitional period, Luxembourg and Austria shall be required to apply the provisions of Chapter II and they shall cease to apply the withholding tax and the revenue sharing provided for in Articles 11 and 12. If, during the transitional period, Luxembourg or Austria elects to apply the provisions of Chapter II, it shall no longer apply the withholding tax and the revenue sharing provided for in Articles 11 and 12.’;
(9)
Article 11 is amended as follows:
(a)
paragraphs 1 and 2 are replaced by the following:
‘1. During the transitional period referred to in Article 10, where the beneficial owner is resident in a Member State other than that in which the paying agent is established, or, in the case of a paying agent referred to in Article 4(2), where such a paying agent has its place of effective management, Luxembourg and Austria shall levy a withholding tax at a rate of 15 % during the first three years of the transitional period, 20 % for the subsequent three years and 35 % thereafter.
2. The paying agent shall levy withholding tax as follows:
(a)
in the case of an interest payment within the meaning of point (a) of the first subparagraph of Article 6(1): on the amount of interest paid or credited;
(b)
in the case of an interest payment within the meaning of point (b) of the first subparagraph of Article 6(1): on the amount of any income paid, realised or credited;
(c)
in the case of an interest payment within the meaning of point (c) or (e) of the first subparagraph of Article 6(1): either on the amount of interest or income referred to in those points or by a levy of equivalent effect to be borne by the beneficial owner on the full amount of the proceeds from the sale, redemption or refund;
(d)
in the case of an interest payment within the meaning of point (d) of the first subparagraph of Article 6(1): on the amount of income referred to in that point;
(e)
in the case of an interest payment within the meaning of Article 6(4): on the amount of interest attributable to each of the beneficial owners who fall within the scope of Article 1(1). The total amount on which tax is levied shall not exceed the amount of the interest payment received or secured by the entity or legal arrangement;
(f)
where a Member State exercises the option under Article 6(5): on the amount of annualised interest or other relevant income;
(g)
in the case of an interest payment within the meaning of point (f) of the first subparagraph of Article 6(1): on the benefit calculated in accordance with that provision. Member States may allow paying agents to levy withholding tax only on the benefits about which the competent authority of the Member State of residence of the beneficial owner has not yet been informed, by the paying agent or its fiscal representatives pursuant to any legislative provision different from those necessary to implement this Directive.
When transferring the revenue of the withholding tax to the competent authority, the paying agent shall inform it of the number of beneficial owners concerned by the levying of the withholding tax classified according to their respective Member States of residence.’;
(b)
in paragraph 3, the term ‘points (a) and (b) of paragraph 2’ becomes ‘points (a), (b) and (c) of paragraph 2’;
(c)
paragraph 5 is replaced by the following:
‘5. During the transitional period, Member States levying withholding tax may provide that an economic operator making an interest payment to, or securing such a payment for, an entity or a legal arrangement referred to in Article 4(2), which has its place of effective management in another Member State, shall be considered to be the paying agent in place of the entity or legal arrangement and shall levy the withholding tax on that interest, unless the entity or legal arrangement has formally agreed to its name if any, its legal form, its place of effective management and the total amount of interest paid to it or secured for it being communicated in accordance with the fourth subparagraph of Article 4(2).’;
(10)
Article 13 is replaced by the following:
‘Article 13
Exceptions to the withholding tax procedure
1. Member States levying withholding tax in accordance with Article 11 shall provide for the following procedures in order to ensure that a beneficial owner may request that no tax be withheld:
(a)
a procedure which allows the beneficial owner expressly to authorise the paying agent to report information in accordance with Chapter II, such authorisation covering all interest payments attributable to the beneficial owner by that paying agent; in such a case, Article 9 shall apply;
(b)
a procedure which ensures that withholding tax shall not be levied where the beneficial owner presents to his paying agent a certificate drawn up in his name by the competent authority of his Member State of residence for tax purposes in accordance with paragraph 2.
2. At the request of the beneficial owner, the competent authority of his Member State of residence for tax purposes shall issue a certificate indicating:
(a)
the name, address, tax identification number or equivalent, and the date and place of birth of the beneficial owner;
(b)
the name and address of the paying agent;
(c)
the account number of the beneficial owner or, where there is none, the identification of the security.
Such certificate shall be valid for a period not exceeding three years. It shall be issued to any beneficial owner who requests it, within two months following such request.’;
(11)
Article 14 is amended as follows:
(a)
in paragraph 2, the first sentence is replaced by the following:
‘If an interest payment attributed to a beneficial owner has been subject to withholding tax in the Member State of the paying agent, the Member State of residence for tax purposes of the beneficial owner shall grant him a tax credit equal to the amount of the tax withheld in accordance with its national law.’;
(b)
paragraph 3 is replaced by the following:
‘3. If, in addition to the withholding tax referred to in Article 11, an interest payment attributed to a beneficial owner has been subject to any other type of withholding tax and the Member State of residence for tax purposes of the beneficial owner grants a tax credit for such withholding tax in accordance with its national law or double taxation conventions, such other withholding tax shall be credited before the procedure set out in paragraph 2 is applied.’;
(12)
in the second subparagraph of Article 15(1), the term ‘the Annex’ is replaced by ‘Annex III’;
(13)
the first sentence of Article 18 is replaced by the following:
‘The Commission shall report to the Council every three years on the operation of this Directive on the basis of the statistics listed in Annex IV, which shall be provided by each Member State to the Commission.’;
(14)
the following Articles are inserted:
‘Article 18a
Implementing measures
1. The Commission may, acting in accordance with the procedure referred to in Article 18b(2), adopt measures for the following purposes:
(a)
specifying the data providers which may be used by paying agents for obtaining the information necessary for the proper treatment, for the purposes of points (b), (d) and (e) of the first subparagraph of Article 6(1);
(b)
establishing common formats and practical arrangements necessary for the electronic exchange of information referred to in Article 9;
(c)
establishing common forms for certificates and other documents that facilitate the application of this Directive, in particular for the documents issued in Member States levying withholding tax, which are used for the purposes of Article 14 by the Member State of residence for tax purposes of the beneficial owner.
2. The Commission shall update the list set out in Annex III at the request of the Member States directly concerned.
Article 18b
Committee
1. The Commission shall be assisted by the Committee on Administrative Cooperation for Taxation (“the Committee”).
2. Where reference is made to this paragraph, Article 5 of Regulation (EU) No 182/2011 shall apply.’;
(15)
the Annex is amended in accordance with the Annex to this Directive.
Article 2
1. Member States shall adopt and publish, by 1 January 2016, the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive. They shall forthwith communicate to the Commission the text of those provisions.
They shall apply those provisions from the first day of the third calendar year following the calendar year in which this Directive enters into force.
When Member States adopt those provisions, they shall contain a reference to this Directive or be accompanied by such a reference on the occasion of their official publication. Member States shall determine how such reference is to be made.
2. Member States shall communicate to the Commission the text of the main provisions of national law which they adopt in the field covered by this Directive.
Article 3
This Directive shall enter into force on the day of its publication in the Official Journal of the European Union.
Article 4
This Directive is addressed to the Member States.
Done at Brussels, 24 March 2014.