ДИРЕКТИВА 2014/94/EC НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 22 октомври 2014 година
за разгръщането на инфраструктура за алтернативни горива
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 91 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
В съобщението си от 3 март 2010 г., озаглавено „Европа 2020: Стратегия за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж“, Комисията има за цел повишаване на конкурентоспособността и енергийната сигурност чрез по-ефективно използване на ресурсите и енергията.
(2)
В Бялата книга на Комисията от 28 март 2011 г., озаглавена „Пътна карта за постигането на Единно европейско транспортно пространство - към конкурентоспособна транспортна система с ефективно използване на ресурсите“, се призовава за намаляване на зависимостта на транспорта от нефта. Това трябва да бъде постигнато чрез набор от политически инициативи, включително разработване на устойчива стратегия за алтернативните горива, както и на подходящата инфраструктура. В Бялата книга на Комисията се предлага също намаляване с 60 % спрямо равнището от 1990 г. на емисиите на парникови газове от транспорта до 2050 г.
(3)
Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (4) определя цел от 10 % за пазарния дял на възобновяемите източници в транспортните горива.
(4)
Въз основа на консултация със заинтересованите страни и националните експерти, както и на експертните знания и опит, отразени в съобщението на Комисията от 24 януари 2013 г., озаглавено „Чиста енергия за транспорта: Европейска стратегия за алтернативните горива“, електроенергията, водородът, биогоривата, природният газ и втечненият нефтен газ (ВНГ) бяха определени като основните алтернативни горива понастоящем с потенциал за дългосрочно заменяне на нефта и от гледна точка на възможната им едновременна и комбинирана употреба, например чрез системи, използващи двугоривна технология.
(5)
„Източници на захранване“ означава всички алтернативни източници на енергия за транспорта, като електроенергия и водород, които не е необходимо да се отделят посредством окисляване чрез горене или без горене.
(6)
Синтетичните горива, заместители на дизеловите и бензиновите горива и керосина за реактивни двигатели, могат да бъдат добивани от различни изходни суровини чрез преобразуване на биомаса, газ, въглища или пластмасови отпадъци в течни горива, метан и диметилов етер (ДМЕ). Синтетичните парафинови дизелови горива, като например хидрогенираните растителни масла (ХРМ) и дизелът по технология Fisher-Tropsch, са заменяеми и могат да бъдат смесвани с изкопаемо дизелово гориво в много високи съотношения или да бъдат използвани в чист вид във всички съществуващи или бъдещи дизелови превозни средства. Поради това тези горива могат да бъдат разпространявани, съхранявани и използвани с наличната инфраструктура. Синтетичните горива, заместители на бензина, като например метанол и други алкохоли, могат да бъдат смесвани с бензина и подлежат на техническа употреба с малки адаптации при съвременните технологии за превозни средства. Метанолът може да се използва в корабоплаването по вътрешните водни пътища и в морския транспорт на къси разстояния. Синтетичните и парафиновите горива имат потенциал да намалят използването на нефтените източници при снабдяването на транспорта с енергия.
(7)
ВНГ или автомобилният газ е алтернативно гориво, което се получава при преработване на природен газ и рафиниране на нефт и се отличава с по-нисък въглероден отпечатък и значително по-малки емисии на замърсители в сравнение с конвенционалните горива. Очаква се добиваният от различни видове биомаса био-ВНГ да прерасне в перспективна технология в средносрочен до дългосрочен план. ВНГ може да се използва в автомобилния транспорт (за автомобили и камиони) на всякакви разстояния. Възможна е употребата му в корабоплаването по вътрешните водни пътища и в морския транспорт на къси разстояния. Инфраструктурата за ВНГ е относително добре развита, като в Съюза вече са налице значителен брой станции за зареждане (приблизително 29 000). Тези станции за зареждане обаче са неравномерно разпределени и в много страни са малко на брой.
(8)
Без да се засяга определението за алтернативни горива в настоящата директива, следва да се отбележи, че съществуват още няколко типа чисти горива, които могат да представляват потенциални алтернативи на изкопаемите горива. При подбора на нови видове алтернативни горива следва да бъдат отчитани също така обещаващите резултати от научноизследователската и развойната дейност. Следва да бъдат разработени отворени по отношение на технологиите стандарти и законодателство, за да не се възпрепятства развитието на алтернативни горива и енергийни носители.
(9)
В доклада на групата на високо равнище CARS 21 от 6 юни 2012 г. се посочва, че липсата на хармонизирана инфраструктура за целия Съюз за алтернативни горива пречи на въвеждането на пазара на превозни средства, които използват алтернативни горива, и забавя ползите за околната среда от тях. В своето съобщение от 8 ноември 2012 г., озаглавено „CARS 2020: План за действие за конкурентоспособна и устойчива автомобилна промишленост в Европа“ Комисията възприе основните препоръки от доклада на групата на високо равнище CARS 21 и представи план за действие, основан на тях. Настоящата директива е едно от ключовите обявени от Комисията действия във връзка с инфраструктурата за алтернативни горива.
(10)
Разпокъсването на вътрешния пазар поради некоординирано въвеждане на пазара на алтернативни горива следва да бъде избегнато. Поради това следва чрез координирани рамки за политиката на всички държави членки да се обезпечи дългосрочната сигурност, необходима за частните и публичните инвестиции в технологии за превозни средства и горива, както и в изграждане на инфраструктура, за да се постигне двойната цел за свеждане до минимум на зависимостта на транспорта от нефта и смекчаване на въздействието му върху околната среда. Поради това държавите членки следва да създадат национални рамки за политиката, които посочват техните национални краткосрочни и дългосрочни цели и подкрепящи действия за развитието на пазара по отношение на алтернативните горива, включително разгръщането на необходимата инфраструктура, която трябва да бъде изградена, в тясно сътрудничество с регионалните и местните органи и със съответния отрасъл, като същевременно отчитат потребностите на малките и средните предприятия. При необходимост държавите членки следва да си сътрудничат с други съседни държави членки на регионално или макрорегионално равнище посредством консултации или съвместни рамки за политиката, по-специално когато трябва да се осигури цялостно покритие на инфраструктурата за алтернативни горива през националните граници или изграждането на нова инфраструктура в близост до националните граници, включително различни възможности за недискриминационен достъп до зарядни точки и точки за зареждане. Координирането на тези национални рамки за политиката и тяхната съгласуваност на равнището на Съюза следва да се подпомагат чрез осъществяване на сътрудничество между държавите членки и оценяване и докладване от страна на Комисията. С цел да се улесни докладването от страна на държавите членки на информацията, предвидена в приложение I, Комисията следва да приеме необвързващи насоки.
(11)
Необходим е координиран подход за задоволяването на дългосрочните енергийни потребности на всички видове транспорт. По-специално политиките следва да се основават на използването на алтернативни горива, като се поставя акцент върху специфичните нужди на всеки вид транспорт. При разработването на национални рамки за политика следва да се отчитат нуждите на различните видове транспорт, съществуващи на територията на съответната държава членка, включително на тези, за които са налични ограничени алтернативи на изкопаемите горива.
(12)
Комисията следва да улеснява разработването и прилагането на националните рамки за политиката на държавите членки посредством обмен на информация и добри практики между държавите членки.
(13)
С цел популяризиране на алтернативните горива и разработване на съответната инфраструктура, националните рамки за политиката могат да съдържат няколко плана, стратегии или други документи във връзка с планирането, които са разработени отделно или по интегриран начин, или под друга форма, на съответното административно равнище, определено от държавите членки.
(14)
Горивата, включени в националните рамки за политиката, следва да бъдат допустими за мерки на равнището на Съюза и на национално равнище за подпомагане на инфраструктурата за алтернативни горива, с цел обществената подкрепа да се съсредоточи върху координираното развитие на вътрешния пазар, насочено към мобилност в целия Съюз при използването на превозни средства и плавателни съдове, работещи с алтернативни горива.
(15)
Целта на настоящата директива не е да доведе до допълнително финансово обременяване на държавите членки или регионалните и местните власти. Следва да бъде възможно за държавите членки да прилагат настоящата директива, като използват широк набор от регулаторни и нерегулаторни стимули и мерки, в тясно сътрудничество с участниците от частния сектор, които следва да играят водеща роля при подпомагането на развитието на инфраструктурата за алтернативни горива.
(16)
В съответствие с Регламент (ЕС) № 1316/2013 на Европейския парламент и на Съвета (5) може да се предоставя финансиране от Съюза за развитието на нови технологии и иновации, по-специално по отношение на декарбонизацията на транспорта. Освен това в посочения регламент се предвижда отпускането на допълнително финансиране за дейности, които използват взаимодействията между поне два от обхванатите от регламента сектори (а именно транспорт, енергетика и телекомуникации). И накрая Комисията се подпомага от Координационния комитет за Механизма за свързване на Европа (МСЕ) при координирането на работните програми, с цел да се даде възможност за покани за представяне на предложения за няколко сектора, така че да се използва в максимална степен възможното полезно взаимодействие между тези сектори. Следователно МСЕ следва да допринесе за разгръщането на инфраструктура за алтернативни горива.
(17)
Рамковата програма „Хоризонт 2020“, установена с Регламент (EС) № 1291/2013 на Европейския парламент и на Съвета (6), ще предоставя също така подкрепа за научни изследвания и иновации по отношение на превозни средства, използващи алтернативни горива, и на свързаната с тях инфраструктура, по-специално чрез общественото предизвикателство „Интелигентен, екологосъобразен и интегриран транспорт“. Този специфичен източник на финансиране следва също така да допринася за развитието на инфраструктурата за алтернативни горива и следва да бъде разглеждан изцяло като допълнителна възможност за осигуряване на устойчив пазар на мобилността в целия Съюз.
(18)
За да бъде даден импулс на инвестициите в устойчив транспорт и да се подкрепи разгръщането на цялостна мрежа от инфраструктура за алтернативни горива в Съюза, Комисията и държавите членки следва да подкрепят националните и регионалните мерки за развитие в тази област. Те следва да насърчават обмена на най-добри практики в разгръщането на инфраструктурата за алтернативни горива и нейното управление между местните и регионалните инициативи за развитие и за тази цел следва да поощряват използването на европейските структурни и инвестиционни фондове, по-специално Европейския фонд за регионално развитие и Кохезионния фонд.
(19)
Мерките за подпомагане на инфраструктурата за алтернативни горива следва да се изпълняват в съответствие с правилата за държавна помощ, съдържащи се в Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС). Държавите членки могат да сметнат за необходимо да предоставят подкрепа на операторите, засегнати от настоящата директива, в съответствие с приложимите правила за държавна помощ. Всички национални мерки за подпомагане на инфраструктурата за алтернативни горива, за които Комисията е нотифицирана, следва да се оценяват без забавяне.
(20)
В насоките на Съюза за развитието на Трансевропейската транспортна мрежа (TEN-T) се отчита, че алтернативните горива служат поне частично като заместител на изкопаемите нефтени източници в енергоснабдяването на транспорта, допринасят за неговата декарбонизация и повишават екологичните показатели на транспортния сектор. По отношение на новите технологии и иновациите в насоките за развитието на TEN-T се поставя изискването TEN-T да създаде условия за декарбонизация на всички видове транспорт чрез стимулиране на енергийната ефективност, както и чрез въвеждане на системи за алтернативно задвижване и осигуряване на съответната инфраструктура. В насоките за TEN-T се поставя и изискването на пристанищата по вътрешните водни пътища и морските пристанища, на летищата и пътищата от основната мрежа, създадена с Регламент (ЕС) № 1315/2013 на Европейския парламент и на Съвета (7) („основната TEN-T мрежа“) да е осигурено наличие на алтернативни горива. В МСЕ - инструментът за финансиране на TEN-T, внедряването на тези нови технологии и иновации в рамките на основната TEN-T мрежа, включително инфраструктурата за алтернативни чисти горива, се посочва като допустимо за отпускане на безвъзмездни средства. Освен това разполагането на инфраструктурата за алтернативни чисти горива в рамките на по-широката всеобхватна мрежа ще може да получи финансова помощ от МСЕ под формата на обществени поръчки и финансови инструменти, като например облигации за проекти.
(21)
Биогоривата, определени в Директива 2009/28/ЕО, понастоящем са най-важният вид алтернативни горива и съставляват 4,7 % от общото количество горива, употребени от транспорта в Съюза през 2011 г. Те също могат да допринесат за съществено намаляване на цялостните емисии CO2, ако са произведени по устойчив начин. Те биха могли да осигурят чиста енергия за транспорта във всичките му форми.
(22)
Липсата на хармонизирано развитие на инфраструктура за алтернативните горива в целия Съюз възпрепятства реализирането на икономии от мащаба по отношение на предлагането и мобилността в рамките на Съюза по отношение на търсенето. Трябва да бъдат изградени нови инфраструктурни мрежи, например за електроенергия, природен газ (втечнен природен газ (ВПГ) и компресиран природен газ (KПГ) и водород, по целесъобразност. Важно е да бъдат отчитани различните етапи на развитие за всяка технология на горивата и свързаните с нея инфраструктури, включително зрелостта на стопанските модели за частните инвеститори и достъпността и приемането на алтернативните горива от ползвателите. Следва да се гарантира технологичната неутралност и националните рамки за политиката следва надлежно да вземат под внимание изискването за подкрепа на търговското развитие на алтернативни горива. Освен това при разработването на националните рамки за политиката следва да бъдат отчитани гъстотата на населението и географските характеристики.
(23)
Електроенергията има потенциала да увеличи енергийната ефективност на пътните превозни средства и да допринесе за намаляването на емисиите на CO2 в транспорта. Тя представлява крайно необходим енергиен източник за използването на електрическите превозни средства, включително на превозните средства от категория L, посочени в Директива 2007/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (8) и Регламент (ЕС) №168/2013 на Европейския парламент и на Съвета (9), които могат да допринесат за подобряването на качеството на въздуха и намаляването на шума в градските/крайградските агломерации и други гъстонаселени райони. Държавите членки следва да осигурят изграждане на публично достъпни зарядни точки за електрически превозни средства с подходящо покритие, за да се предостави възможност на електрическите превозни средства да се движат поне в градските/крайградските агломерации и други гъстонаселени райони и ако е целесъобразно, в рамките на определени от държавите членки мрежи. Броят на тези зарядни точки следва да се определи, като се вземе предвид очакваният брой на регистрираните електрически превозни средства до края на 2020 г. във всяка държава членка. За ориентир подходящият среден брой зарядни точки следва да съответства на минимум една зарядна точка на всеки 10 автомобила, като също се отчита и видът автомобили, технологията за зареждане и наличните частни зарядни точки. Следва да се инсталират подходящ брой публично достъпни зарядни точки, по-специално на станциите на обществения транспорт, като пристанищни пътнически терминали, летища или железопътни гари. Частните собственици на електрически превозни средства са зависими в голяма степен от достъпа до зарядни точки в колективни паркинги, като например в жилищни блокове, офис сгради и търговски обекти. Публичните органи следва да предприемат мерки за подпомагане на ползвателите на такива превозни средства, като създадат условия предприемачите и управителите на обекти да осигурят подходящата инфраструктура с достатъчно зарядни точки за електрически превозни средства.
(24)
Държавите членки следва да гарантират изграждането на публично достъпна инфраструктура за снабдяване с електроенергия на моторни превозни средства. При определянето на подходящ брой публично достъпни зарядни точки в своите национални рамки за политиката за държавите членки следва да бъде възможно да вземат предвид броя на съществуващите на тяхната територия публично достъпни зарядни точки, както и спецификациите за тях, за да решат дали да насочат усилията си към разгръщането на зарядни точки с нормална или голяма мощност.
(25)
Електромобилността е бързо развиваща се област. Настоящите технологии за заряден интерфейс включват кабелни конектори, но бъдещите технологии за интерфейс, като безжичното зареждане или замяната на акумулатори, трябва също да се вземат предвид. Законодателството трябва да гарантира улесняването на технологичните иновации. Ето защо настоящата директива следва да се актуализира по целесъобразност, за да се вземат предвид бъдещите стандарти за технологии, като безжичното зареждане или замяната на акумулатори.
(26)
Публично достъпната зарядна точка или точка за зареждане може да включва например зарядни точки или точки или устройства за зареждане, които са частна собственост и обществеността получава достъп до тях чрез регистрационни карти или такси, зарядни точки или точки за зареждане при схеми за общо ползване на автомобили на разменни начала, които позволяват достъп на ползватели от трети страни чрез абонамент, или зарядни точки или точки за зареждане на публичен паркинг. Зарядните точки или точките за зареждане, които позволяват физически достъп на частни ползватели чрез разрешение или абонамент, следва да се смятат за публично достъпни зарядни точки или точки за зареждане.
(27)
Електроенергията и водородът са особено привлекателни източници на захранване с оглед на използването на електрически превозни средства/превозни средства с горивни клетки от категория L в градските/крайградските агломерации и други гъстонаселени райони, което може да допринесе за подобряване на качеството на въздуха и намаляване на шума. Електромобилността дава значителен принос за постигането на амбициозните цели, които Съюзът си е поставил за 2020 г. в областта на климата и енергетиката. Действително Директива 2009/28/ЕО, транспонирана от държавите членки до 5 декември 2010 г., определя задължителни цели за всички държави членки по отношение на дела на енергията от възобновяеми източници, така че до 2020 г. да бъде постигната целта на Съюза за дял на енергията от възобновяеми източници, възлизащ най-малко на 20 %, и 10-процентен дял от тази енергия от възобновяеми източници, конкретно използван в транспортния сектор.
(28)
При зареждането на електрически превозни средства, осъществявано от зарядните точки, следва да се използват интелигентни измервателни системи, ако е технически и финансово целесъобразно, за да се допринесе за стабилността на електроенергийната система, като акумулаторите се зареждат от мрежата по време на ниско общо потребление на електроенергия и се създават възможности за безопасна и гъвкава обработка на данните. В дългосрочен план това може също да позволи акумулаторите на електрическите превозни средства да захранват обратно мрежата в моменти на високо общо потребление на електроенергия. Съгласно определението в Директива 2012/27/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (10) интелигентните измервателни системи дават възможност за предоставяне в реално време на данни, необходими, за да се гарантира стабилността на мрежата и да се насърчава рационалното използване на услугите за зареждане. Интелигентните измервателни системи предоставят точна и прозрачна информация относно разходите и наличността на услугите за зареждане, като при това насърчават зареждането в ненатоварени периоди, което означава във време на ниско общо потребление на електроенергия и на ниски цени на енергията. Използването на интелигентни измервателни системи оптимизира зареждането, което е от полза както за електроенергийната система, така и за потребителите.
(29)
По отношение на зарядните точки за електрическите превозни средства, които не са публично достъпни, държавите членки следва да имат за цел да проучат техническата и финансовата осъществимост на постигането на полезно взаимодействие с плановете за въвеждане на интелигентни измервателни системи съгласно задължението по приложение I, точка 2 от Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (11). Операторите на разпределителни системи играят важна роля по отношение на зарядните точки. При изпълнението на задачите си операторите на разпределителни системи, някои от които могат да бъдат част от вертикално интегрирано предприятие - собственик или оператор на зарядни точки, следва да си сътрудничат на недискриминационна основа с всички други собственици или оператори на зарядни точки, като по-специално предоставят информацията, необходима за ефикасния достъп до системата и нейното ефикасно използване.
(30)
При разработването на инфраструктура за електрически превозни средства взаимодействието на тази инфраструктура с електроенергийната система, както и с електроенергийната политика на Съюза, следва да бъде в съответствие с принципите, установени съгласно Директива 2009/72/ЕО. Създаването и експлоатацията на зарядни точки за електрически превозни средства следва да се развият като конкурентен пазар с открит достъп за всички страни, заинтересовани от разгръщането или експлоатацията на зарядната инфраструктура.
(31)
Достъпът на доставчиците на електроенергия в Съюза до зарядните точки следва да не засяга дерогациите по член 44 от Директива 2009/72/ЕО.
(32)
През 2010 г. Комисията предостави мандат (M468) на европейските организации по стандартизация (ЕОС) да издават нови стандарти или да преразглеждат съществуващите стандарти, с цел да се гарантира оперативната съвместимост и връзката между зарядната точка от електроснабдителната мрежа и съответното зарядно устройство на електрическите превозни средства. CEN/CENELEC създаде целева група, която публикува доклад през октомври 2011 г. Макар че докладът съдържаше редица препоръки, не се стигна до консенсус за избирането на един стандартен интерфейс. Поради това са необходими допълнителни действия на политиката с цел да се осигури непатентовано решение, осигуряващо оперативна съвместимост в целия Съюз.
(33)
Интерфейсът за зареждане на електрически превозни средства може да включва няколко открити контакта или конектори за превозното средство, стига един от тях да съответства на техническите спецификации, установени в настоящата директива, така че да е възможно зареждането съгласно различни стандарти. При все това направеният с настоящата директива избор на общите за целия Съюз конектори за електрически превозни средства (тип 2 и тип „Combo 2“) не следва да е в ущърб на държавите членки, които вече са инвестирали в разполагането на други стандартизирани технологии за зарядни точки, и не следва да засяга съществуващите зарядни точки, разположени преди влизането в сила на настоящата директива. Електрическите превозни средства, които са в движение преди влизането в сила на настоящата директива, следва да могат да зареждат дори ако са проектирани за зареждане от зарядни точки, които не съответстват на техническите спецификации, установени в настоящата директива. Изборът на оборудване за зарядни точки с нормална или голяма мощност следва да бъде в съответствие с приложимите на национално равнище специфични изисквания за безопасност.
(34)
Брегови съоръжения за снабдяване с електроенергия могат да служат за снабдяване на морския транспорт и на транспорта по вътрешните водни пътища с чиста енергия, по-специално в морските пристанища и пристанищата по вътрешните водни пътища, в които качеството на въздуха и нивото на шума са влошени. Бреговото електроснабдяване може да допринесе за намаляването на въздействието върху околната среда на корабите, плаващи по море, и на плавателните съдове по вътрешните водни пътища.
(35)
Стандартизацията на бреговото електроснабдяване не следва да затруднява използването на системи, които са инсталирани преди влизането в сила на настоящата директива. По-специално държавите членки следва да осигурят възможност за поддръжка и подобряване на съществуващите системи, така че да се гарантира тяхната ефикасна употреба през целия им жизнен цикъл, без да се изисква пълно съответствие с техническите спецификации, установени в настоящата директива.
(36)
Захранването с електроенергия на стационарни самолети на самите летища може да доведе до намаляване на потреблението на гориво и на равнището на шума, до подобряване на качеството на въздуха и до намаляване на въздействието върху изменението на климата. Ето защо държавите членки следва да гарантират, че потребността от инсталиране на захранване с електроенергия на летищата се взема предвид в техните национални рамки за политиката.
(37)
Степента на пазарно навлизане на моторните превозни средства, задвижвани с водород, включително превозните средства от категория L, задвижвани с водород, понастоящем е много малка, но изграждането на достатъчна инфраструктура за зареждане с водород е от съществено значение за по-широкото използване на моторните превозни средства, задвижвани с водород.
(38)
Държавите членки, които решат да включат точки за зареждане с водород в своите национални рамки за политиката, следва да направят необходимото за изграждането на публично достъпна инфраструктура за снабдяване с водород на моторни превозни средства, които да позволят движението на моторни превозни средства, задвижвани с водород, в рамките на определените от тези държави членки мрежи. При целесъобразност следва да се вземат предвид трансгранични връзки, което да позволи движението на моторни превозни средства, задвижвани с водород, в целия Съюз.
(39)
Що се отнася до превозните средства на природен газ, понастоящем в Съюза са в експлоатация около 3 000 точки за зареждане. Допълнителни точки за зареждане могат да бъдат изградени и снабдявани от съществуващите добре развити мрежи за разпространение на природен газ в Съюза, при условие че качеството на газа е подходящо за употреба в съществуващите и напредналите технологично газови превозни средства. Настоящата мрежа за разпространение на природен газ може да бъде допълнена с местни точки за зареждане, които използват произвеждан на място биометан.
(40)
Общата инфраструктура за природен газ изисква общи технически спецификации за нейното техническо оборудване, както и за качеството на газа. Качеството на природния газ, използван в Съюза, зависи от неговия произход, съставките му, например биометан, смесен с природен газ, и от начина, по който се оперира с природния газ в разпределителната верига. Ето защо един широк набор от технически характеристики може да попречи на оптималното използване на двигателите и да намали тяхната енергийна ефективност. Във връзка с това техническият комитет CEN/TC 408 - комитет за проект разработва набор от спецификации за качеството на природния газ, използван в транспорта, и за впръскването на биометан в мрежата за природен газ.
(41)
Чрез своите национални рамки за политиката държавите членки следва да направят необходимото за изграждането на подходящ брой публично достъпни точки за зареждане за снабдяване на моторни превозни средства с КПГ или компресиран биометан, с цел да се даде възможност моторните превозни средства с КПГ да се движат в градските/крайградските агломерации и други гъстонаселени райони, както и на цялата територия на Съюза, най-малкото в рамките на съществуващата основна TEN-T мрежа. При създаването на своите мрежи за снабдяване на моторни превозни средства с КПГ държавите членки следва да направят необходимото за инсталирането на публично достъпни точки за зареждане, като вземат предвид минималния обхват на моторните превозни средства с КПГ. За ориентир необходимото средно разстояние между точките за зареждане следва да бъде приблизително 150 km. За да се създадат условия за функциониране на пазара и за оперативна съвместимост, всички точки за зареждане с КПГ на моторни превозни средства следва да осигуряват газ с качество, което се изисква за употреба в превозни средства с КПГ, използващи настоящи и напреднали технологии.
(42)
ВПГ е привлекателна алтернатива като гориво за плавателни съдове, годно да покрие изискванията за намаляване на съдържанието на сяра в корабните горива в зоните с контрол на серните емисии, които се отнасят за половината от корабите, извършващи европейски морски транспорт на къси разстояния, и които са предвидени в Директива 2012/33/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (12). Основната мрежа от точки за зареждане с ВПГ на морските пристанища и на пристанищата по вътрешните водни пътища следва да бъде изградена най-късно до края съответно на 2025 г. и 2030 г. Точките за зареждане за ВПГ включват, inter alia, терминали за ВПГ, резервоари, подвижни контейнери, бункеровъчни плавателни съдове и шлепове. Първоначалното съсредоточаване върху основната мрежа не следва да изключва възможността в дългосрочен план ВПГ да е на разположение също така в пристанища извън основната мрежа, по-специално в пристанища, които са важни за корабите, които не извършват транспортни операции. Решението за местоположението на точките за зареждане с ВПГ в пристанищата следва да се основава на анализ на разходите и ползите, включително проучване на ползите за околната среда. Следва да бъдат взети предвид и приложимите разпоредби, свързани с безопасността. Разгръщането на инфраструктурата за ВПГ, предвидено в настоящата директива, не следва да възпрепятства развитието на други потенциално предстоящи енергийноефективни алтернативни горива.
(43)
Комисията и държавите членки следва да се стремят да изменят Европейското споразумение за международен превоз на опасни товари по вътрешните водни пътища, сключено в Женева на 26 май 2000 г., с последващите му изменения (ADN), за да се даде възможност за широкомащабно транспортиране на ВПГ по вътрешните водни пътища. Произтичащите от това изменения следва да станат приложими към целия транспорт на територията на Съюза чрез адаптирането на приложение III, раздел III.1 от Директива 2008/68/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (13). Директива 2006/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (14) следва да бъде изменена, където това е необходимо, за да се даде възможност за ефикасно и безопасно използване на ВПГ за задвижване на плавателни съдове по вътрешните водни пътища. Предложените изменения не следва да противоречат на разпоредбите на ADN, приложимо на територията на Съюза по силата на приложение III, раздел III.1 към Директива 2008/68/ЕО.
(44)
Държавите членки следва да осигурят подходяща разпределителна система между станциите за съхранение и точките за зареждане с ВПГ. Що се отнася до автомобилния транспорт, наличността и географското местоположение на товарните пунктове за автомобилни цистерни за ВПГ са от ключово значение, за да се развие икономически устойчива мобилност, основаваща се на ВПГ.
(45)
ВПГ, включително втечненият биометан, би могъл също да предложи ефективна по отношение на разходите технология, която да позволи на тежкотоварните превозни средства да се съобразят със строгите ограничения за емисиите на замърсители в стандартите Евро VI, съгласно посоченото в Регламент (ЕО) № 595/2009 на Европейския парламент и на Съвета (15).
(46)
Основната TEN-T мрежа следва да бъде основата за разгръщането на инфраструктурата за ВПГ, тъй като обхваща основните потоци на движението и позволява да се извлекат ползи от мрежата. При създаването на своите мрежи за снабдяване на тежкотоварни моторни превозни средства с ВПГ държавите членки следва да осигурят инсталирането на публично достъпни точки за зареждане, най-малкото в рамките на съществуващата основна TEN-T мрежа, на подходящи разстояния, съобразени с минималния пробег на тежкотоварните моторни превозни средства с ВПГ. Ориентировъчното необходимо средно разстояние между точките за зареждане следва да бъде приблизително 400 km.
(47)
Разполагането на точките за зареждане, както за ВПГ, така и за КПГ, следва да бъде координирано по подходящ начин с изпълнението на основната TEN-T мрежа.
(48)
Подходящ брой публично достъпни точки за зареждане за ВПГ и КПГ следва да бъдат изградени до 31 декември 2025 г., най-малкото в рамките на съществуващата основна TEN-T мрежа към тази дата, а впоследствие и в другите ѝ части, където те са достъпни за превозни средства.
(49)
Поради нарастващото многообразие на видовете горива за моторни превозни средства, свързано с увеличаващата се автомобилна мобилност на гражданите навсякъде в Съюза, е необходимо на ползвателите на превозни средства да се осигури ясна и лесна за разбиране информация за наличните горива на станциите за зареждане и за съвместимостта на техните превозни средства с различните горива или зарядни точки, налични на пазара в Съюза, без да се засяга Директива 2009/30/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (16). Държавите членки следва да могат да решат да приложат тези информационни мерки и спрямо превозните средства в движение.
(50)
В случай че липсва европейски стандарт за дадено алтернативно гориво, на държавите членки следва да се позволи да използват други стандарти за информация за ползвателите и етикетиране.
(51)
Ясната и лесно съпоставима информация относно цените на различните горива би могла да изиграе важна роля за това ползвателите да могат да направят по-точна преценка за относителните разходи за отделните горива, налични на пазара. Ето защо, когато се посочват цените на горивата на станция за зареждане с гориво, по-специално цените на природния газ и водорода, следва да бъде възможно да се посочи с информационна цел цената им за единица, съпоставена с тази на конвенционалните горива, например „еквивалент на 1 литър бензин“.
(52)
С нарастващото многообразие на видовете горива за моторни превозни средства е необходимо на ползвателите на превозни средства да се предоставят данни относно географското местоположение на публично достъпните зарядни точки и точки за зареждане с алтернативни горива, обхванати от настоящата директива. Следователно когато дружества или уебсайтове предоставят тази информация, следва да бъде осигурен открит и недискриминационен достъп до нея на всички ползватели.
(53)
От особено значение за определянето на политики въз основа на факти на всички равнища е да се събират най-добри практики и съгласувани данни чрез мониторингови дейности, като „Портала за чисти превозни средства“ и „Европейската обсерватория за електромобилност“.
(54)
Ключова информация относно наличността на зарядни точки и точки за зареждане и всяка друга информация, необходима за мобилността в целия Съюз, следва да се включи, ако е приложимо, в рамките на информационните услуги за движението по пътищата и за пътуванията като част от интелигентната транспортна система.
(55)
С цел да се осигури адаптирането на разпоредбите на настоящата директива към пазарното развитие и техническия прогрес, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от ДФЕС във връзка с техническите спецификации на зарядните точки и точките за зареждане и съответните стандарти. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да следва обичайната си практика и да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(56)
Международната морска организация (ММО) разработва единни и международно признати стандарти за безопасност и екологични стандарти за морския транспорт. Предвид глобалното естество на морския транспорт следва да се избягват противоречията с международните стандарти. Ето защо Съюзът следва да гарантира, че техническите спецификации за морския транспорт, приети съгласно настоящата директива, съответстват на приетите от ММО международни правила.
(57)
Техническите спецификации за оперативна съвместимост на зарядните точки и точките за зареждане следва да бъдат уточнени в европейски или международни стандарти. Европейските организации по стандартизация следва да приемат европейски стандарти в съответствие с член 10 от Регламент (ЕС) № 1025/2012 на Европейския парламент и на Съвета (17), като тези стандарти следва да се основават на съществуващите международни стандарти или текущата международна дейност по стандартизация, когато е приложимо. За стандарти, които все още не са приети, работата следва да се основава на стандарти в процес на изготвяне: Насоки относно системи и инсталации за снабдяване с ВПГ като гориво за кораби (ISO/DTS 18683), Станции за зареждане с природен газ - ВПГ станции за зареждане на превозни средства (ISO/DIS 16924) и Станции за зареждане с природен газ - КПГ станции за зареждане на превозни средства (ISO/DIS 16923). На Комисията следва да бъде предоставено правомощието за актуализиране на референтните номера на техническите спецификации, включени в европейските или международните стандарти, посредством делегирани актове.
(58)
При прилагането на настоящата директива Комисията следва да се консултира със съответните експертни групи, най-малкото с Европейската експертна група по бъдещи транспортни горива, която се състои от експерти от промишлеността и гражданското общество, както и със съвместната експертна група „Транспорт и околна среда“, която включва експерти от държавите членки.
(59)
Комисията създаде експертна група, наречена „Европейски форум за устойчиво корабоплаване“ (ESSF), която да я подпомага при изпълнението на дейностите на Съюза в областта на устойчивостта на морския транспорт. В рамките на ESSF беше създадена подгрупата за морски ВПГ, чийто мандат е да предложи на ESSF разработването на стандарти или правила за морски ВПГ, използван като гориво за кораби, обхващащи техническите и оперативните аспекти, аспектите на безопасността, сигурността, обучението и екологичните аспекти на зареждането на кораби с ВПГ. Също така беше създаден Комитет за създаването на технически стандарти (CESTE), който да се занимава с техническите стандарти в областта на корабоплаването по вътрешни водни пътища. От особена важност е преди приемането на делегирани актове относно изискванията за зареждане на плавателни съдове с ВПГ, включително свързаните с него аспекти на сигурността, Комисията да следва обичайната си практика и да проведе консултации с експерти, включително с ESSF и CESTE.
(60)
Централната комисия за корабоплаването по река Рейн (CCNR) е международна организация, която се занимава с всички въпроси на корабоплаването по вътрешни водни пътища. Комисията за река Дунав е международна организация, която осигурява и развива свободното корабоплаване по Дунав. От особена важност е преди приемането на делегирани актове относно корабоплаването по вътрешни водни пътища Комисията да следва обичайната си практика и да проведе консултации с експерти, включително с CCNR и Комисията за река Дунав.
(61)
Когато се разглеждат въпроси, свързани с настоящата директива, които не се отнасят до изпълнението ѝ или до нарушения, от експерти в качеството им на експертни групи, Европейският парламент следва да получи пълната информация и документация и когато е целесъобразно, покана да присъства на съответните заседания.
(62)
За да се гарантират еднакви условия за изпълнение на настоящата директива, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия за определяне на общите процедури и спецификации. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (18).
(63)
За да гарантира, че алтернативните горива за транспорта са с качеството, което се изисква за използването им в двигатели по сегашни или бъдещи технологии и че те осигуряват екологични показатели на високо равнище по отношение на CO2 и емисиите на други замърсители, Комисията следва да осъществява наблюдение на въвеждането им на пазара. За тази цел Комисията следва, ако е целесъобразно, да предложи необходимите правни мерки, за да се гарантира хармонизирано високо равнище на качеството на горивата в целия Съюз.
(64)
С цел постигането на възможно най-широко използване на алтернативни горива за транспорта при осигуряване на технологична неутралност и насърчаването на устойчива електрическа мобилност в целия Съюз Комисията следва, ако счете за необходимо, да предприеме подходящи мерки, като приемането на план за действие за изпълнението на стратегията, установена в съобщението, озаглавено „Чиста енергия за транспорта: Европейска стратегия за алтернативните горива“. За тази цел Комисията би могла да вземе предвид потребностите на отделните пазари и развитието в държавите членки.
(65)
Доколкото целта на настоящата директива, а именно насърчаване на широко развитие на пазара на алтернативни горива, не може да бъде постигната в достатъчна степен самостоятелно от държавите членки, а поради необходимостта от действие в отговор на търсенето на критичната маса на превозни средства, работещи с алтернативни горива, и на ефективни по отношение на разходите разработки от страна на европейската промишленост, както и за да позволи мобилност в рамките на целия Съюз на превозни средства, работещи с алтернативни горива, може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
Настоящата директива установява обща рамка от мерки за разгръщането в Съюза на инфраструктура за алтернативни горива, с цел да се сведе до минимум зависимостта от нефта и да се смекчи въздействието на транспорта върху околната среда. Настоящата директива определя минималните изисквания за изграждането на инфраструктурата за алтернативни горива, включително зарядни точки за електрически превозни средства и точки за зареждане с природен газ (ВПГ и KПГ) и водород, които да бъдат изпълнени посредством национални рамки за политиката на държавите членки, както и общи технически спецификации за тези зарядни точки и точки за зареждане, както и изисквания за информацията за ползвателите.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1)
„алтернативни горива“ означава горива или източници на захранване, които поне отчасти служат за заместител на изкопаемите нефтени източници при снабдяването с енергия на транспорта и имат потенциал да допринесат за неговата декарбонизация и да повишат екологичните показатели на транспортния сектор. Те включват, inter alia:
-
електроенергия,
-
водород,
-
биогорива, както са определени в член 2, буква и) от Директива 2009/28/ЕО,
-
синтетични и парафинови горива,
-
природен газ, включително биометан, в газообразна форма (компресиран природен газ - (КПГ) и втечнена форма (втечнен природен газ - (ВПГ), и
-
втечнен нефтен газ (ВНГ);
2)
„eлектрическо превозно средство“ означава моторно превозно средство със задвижване, включващо поне един непериферен електроуред като преобразувател на енергия с презаредима електрическа система за акумулиране на енергия, която може да бъде зареждана от външен източник;
3)
„зарядна точка“ означава интерфейс, с помощта на който може да се зарежда по едно електрическо превозно средство или да се заменя акумулаторът на едно електрическо превозно средство;
4)
„зарядна точка с нормална мощност“ означава зарядна точка, която дава възможност за пренос на електроенергия към електрическо превозно средство с мощност по-малка от или равна на 22 kW, като се изключват устройства с мощност по-малка от или равна на 3,7 kW, които са инсталирани в частни домакинства или чието основно предназначение не е зареждането на електрически превозни средства и които не са публично достъпни;
5)
„зарядна точка с голяма мощност“ означава зарядна точка, която дава възможност за пренос на електроенергия към електрическо превозно средство, като мощността е по-голяма от 22 kW;
6)
„брегово електроснабдяване“ означава снабдяване с електроенергия от стоянка на брега, посредством стандартизиран интерфейс, на морски кораби или плавателни съдове по вътрешните водни пътища на пристан;
7)
„публично достъпна зарядна точка или точка за зареждане“ означава зарядна точка или точка за зареждане с алтернативно гориво, която предоставя недискриминационен достъп на ползвателите в целия Съюз. Недискриминационният достъп може да включва различни условия за установяване на автентичността, използване и плащане;
8)
„точка за зареждане“ означава съоръжение за зареждане, предназначено за снабдяване с всякакъв вид гориво, с изключение на ВПГ, посредством фиксирана или подвижна инсталация;
9)
„точка за зареждане с ВПГ“ означава съоръжение за зареждане, предназначено за снабдяване с ВПГ, което може да бъде фиксирано или подвижно, или съоръжение, разположено в морето, или друга система.
Член 3
Национални рамки за политиката
1. Всяка държава членка приема национална рамка за политиката за развитието на пазара на алтернативни горива в транспортния сектор и за разгръщането на съответната инфраструктура. Рамката съдържа най-малко следните елементи:
-
оценка на актуалното състояние и на бъдещото развитие на пазара на алтернативни горива в транспортния сектор, включително с оглед на тяхното евентуално едновременно и комбинирано използване, както и на разработването на инфраструктура за алтернативни горива, като се отчита и трансграничната ѝ непрекъснатост, когато това е от значение,
-
национални краткосрочни и дългосрочни цели съгласно член 4, параграфи 1, 3 и 5, член 6, параграфи 1, 2, 3, 4, 6, 7 и 8 и ако е целесъобразно - член 5, параграф 1, за разгръщането на инфраструктурата за алтернативни горива. Тези национални краткосрочни и дългосрочни цели се определят и могат да бъдат преразглеждани въз основа на оценката на търсенето на национално и регионално равнище или на равнището на целия Съюз, като същевременно се осигури съответствие с минималните изисквания за инфраструктурата, предвидени в настоящата директива,
-
мерки, необходими, за да се гарантира постигането на националните краткосрочни и дългосрочни цели, съдържащи се в националната рамка за политиката,
-
мерки, които могат да насърчат разгръщането на инфраструктура за алтернативни горива в публичните транспортни услуги,
-
определяне на градски/крайградски агломерации, на други гъстонаселени райони и на мрежи, които, в зависимост от нуждите на пазара, да бъдат оборудвани с публично достъпни зарядни точки в съответствие с член 4, параграф 1,
-
определяне на градски/крайградски агломерации, на други гъстонаселени райони и на мрежи, които, в зависимост от нуждите на пазара, да бъдат оборудвани с точки за зареждане с КПГ в съответствие с член 6, параграф 7,
-
оценка на необходимостта от инсталиране на точки за зареждане с ВПГ извън основната TEN-T мрежа,
-
отчитане на необходимостта от инсталиране на електроснабдяване на летищата за използване в стационарни самолети.
2. Държавите членки следва да гарантират, че националните рамки за политиката отчитат нуждите на различните видове транспорт, съществуващи на техните територии, включително на тези, за които са налични ограничен брой алтернативи на изкопаемите горива.
3. Националните рамки за политиката отчитат, където е целесъобразно, интересите на регионалните и местните органи, както и на съответните заинтересовани лица.
4. При необходимост държавите членки си сътрудничат, посредством консултации или съвместни рамки за политиката, за да гарантират, че мерките, необходими за постигането на целите на настоящата директива, са съгласувани и координирани.
5. Мерките за подпомагане на инфраструктурата за алтернативни горива се изпълняват в съответствие с правилата за държавна помощ, съдържащи се в ДФЕС.
6. Националните рамки за политиката са в съответствие с приложимото законодателство на Съюза в областта на опазването на околната среда и климата.
7. Държавите членки нотифицират Комисията за своите национални рамки за политиката до 18 ноември 2016 г.
8. Въз основа на националните рамки за политиката Комисията публикува и редовно актуализира информацията относно националните дългосрочни и краткосрочни цели, предоставена от всяка държава членка по отношение на:
-
броя публично достъпни зарядни точки,
-
точките за зареждане с ВПГ на морските пристанища и пристанищата по вътрешните водни пътища,
-
публично достъпните точки за зареждане с ВПГ на моторни превозни средства,
-
публично достъпните точки за зареждане с КПГ на моторни превозни средства.
Където е приложимо се публикува и информация по отношение на следното:
-
публично достъпните точки за зареждане с водород,
-
инфраструктурата за брегово електроснабдяване на морските пристанища и пристанищата по вътрешните водни пътища,
-
инфраструктурата за електроснабдяване на стационарни самолети.
9. Комисията оказва съдействие на държавите членки при докладването по националните рамки за политиката чрез насоките, посочени в член 10, параграф 4, тя извършва оценка на съгласуваността на националните рамки за политиката на равнището на Съюза и оказва съдействие на държавите членки в процеса на сътрудничество, предвиден в параграф 4 от настоящия член.
Член 4
Снабдяване на транспорта с електроенергия
1. Посредством националните си рамки за политиката държавите членки осигуряват до 31 декември 2020 г. инсталирането на подходящ брой публично достъпни зарядни точки, за да гарантират, че електрическите превозни средства могат да се движат поне в градските/крайградските агломерации и други гъстонаселени райони и където е подходящо, в рамките на определените от държавите членки мрежи. Броят на тези зарядни точки се определя, като се вземе предвид, inter alia, очакваният брой на регистрираните електрически превозни средства до края на 2020 г., посочен в техните национални рамки за политиката, както и най-добрите практики и препоръки, представени от Комисията. Ако е целесъобразно, се вземат предвид специфичните потребности, свързани с инсталирането на публично достъпни зарядни точки на станциите на публичния транспорт.
2. Комисията извършва оценка на прилагането на изискванията в параграф 1 и ако е целесъобразно, представя предложение за изменение на настоящата директива, като взема предвид развитието на пазара на електрически превозни средства, за да гарантира инсталирането на допълнителни публично достъпни зарядни точки във всяка държава членка до 31 декември 2025 г. поне в рамките на основната TEN-T мрежа, в градските/крайградските агломерации и други гъстонаселени райони.
3. Освен това държавите членки предприемат мерки в своите национални рамки за политиката за насърчаване и улесняване на разгръщането на зарядни точки, които не са публично достъпни.
4. Държавите членки гарантират, че зарядните точки с нормална мощност за електрически превозни средства, с изключение на устройствата за безжично или индуктивно зареждане, изградени или обновени след 18 ноември 2017 г., отговарят най-малко на техническите спецификации, определени в приложение II, точка 1.1, и на действащите специфични изисквания за безопасност на национално равнище.
Държавите членки гарантират, че зарядните точки с голяма мощност за електрически превозни средства, с изключение на устройствата за безжично или индуктивно зареждане, изградени или обновени след 18 ноември 2017 г., отговарят най-малко на техническите спецификации, предвидени в приложение II, точка 1.2.
5. Държавите членки гарантират, че в националните им рамки за политиката е оценена необходимостта от брегово електроснабдяване на плавателни съдове по вътрешните водни пътища или кораби, плаващи по море, в морски пристанища и пристанища по вътрешните водни пътища. Бреговото електроснабдяване се инсталира приоритетно в пристанища от основната TEN-T мрежа и в други пристанища до 31 декември 2025 г., освен ако няма търсене и разходите са несъразмерни по отношение на ползите, включително ползите за околната среда.
6. Държавите членки гарантират, че инсталациите за брегово електроснабдяване на морския транспорт, разгърнати или обновени след 18 ноември 2017 г., отговарят на техническите спецификации, определени в приложение II, точка 1.7.
7. Зареждането на електрически превозни средства от публично достъпните зарядни точки се основава, в случай че е технически осъществимо и икономически изгодно, на интелигентни измервателни системи съгласно определението в член 2, точка 28 от Директива 2012/27/ЕС и отговаря на изискванията, установени в член 9, параграф 2 от същата директива.
8. Държавите членки гарантират, че операторите на публично достъпните зарядни точки могат сами да решават да закупуват електроенергия от всеки доставчик от Съюза при наличие на съгласие от страна на доставчика. На операторите на зарядни точки се дава възможност да предоставят на клиентите услуги във връзка със зареждането на електрически превозни средства на договорна основа, включително от името и за сметка на други доставчици на услуги.
9. Всички публично достъпни зарядни точки предоставят и възможност на ползвателите на електрически превозни средства за зареждане ad hoc, без встъпване в договорни отношения със съответния доставчик на електроенергия или оператор.
10. Държавите членки гарантират, че цените, начислявани от операторите на публично достъпните зарядни точки, са разумни, лесно и ясно съпоставими, прозрачни и недискриминационни.
11. Държавите членки гарантират, че операторите на разпределителни мрежи си сътрудничат на недискриминационна основа с всяко лице, което създава или експлоатира публично достъпни зарядни точки.
12. Държавите членки гарантират, че правната рамка позволява доставката на електроенергия за зарядна точка да бъде предмет на договор с доставчик, различен от субекта, доставящ електроенергия на домакинството или помещенията, където е разположена подобна зарядна точка.
13. Без да се засяга Регламент (EС) № 1025/2012, Съюзът се стреми към разработване от съответните организации по стандартизация на европейски стандарти, съдържащи подробни технически спецификации за безжични зарядни точки и за замяна на акумулатори на моторни превозни средства, както и за зарядни точки за превозните средства от категория L и за електрическите автобуси.
14. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 8, с цел:
a)
да допълни настоящия член и приложение II, точки 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 и 1.8, за да установи изискване за съответствие на инфраструктурите, които предстои да бъдат разгърнати или обновени, с техническите спецификации, съдържащи се в европейските стандарти, които предстои да бъдат разработени съгласно параграф 13 от настоящия член, в случаите, в които съответните европейски организации по стандартизация са препоръчали само едно техническо решение с технически спецификации съгласно описанието в съответния европейски стандарт;
б)
да актуализира позоваването на стандартите, посочени в техническите спецификации в приложение II, точка 1, когато тези стандарти са заменени с нови, приети от съответните организации по стандартизация.
От особена важност е преди приемането на тези делегирани актове Комисията да следва обичайната си практика и да проведе консултации с експерти, включително експерти на държавите членки.
Тези делегирани актове предвиждат преходни периоди от най-малко 24 месеца, преди съдържащите се в тях технически спецификации или техните изменения да придобият обвързваща сила по отношение на инфраструктурата, която ще се разгръща или обновява.
Член 5
Снабдяване на автомобилния транспорт с водород
1. Държавите членки, които решат да включат в своите национални рамки за политиката публично достъпни точки за зареждане с водород, до 31 декември 2025 г. вземат необходимите мерки за наличието на подходящ брой такива точки, които да осигурят движението на моторни превозни средства, задвижвани с водород, включително превозни средства с горивни клетки, в рамките на определените от тези държави членки мрежи, включително при целесъобразност трансграничните връзки.
2. Държавите членки гарантират, че публично достъпните точки за зареждане с водород, разгърнати или обновени след 18 ноември 2017 г., отговарят на техническите спецификации, определени в приложение II, точка 2.
3. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 8 за актуализирането на референтните номера на стандартите, посочени в техническите спецификации, определени в приложение II, точка 2, когато тези стандарти бъдат заменени с нови, приети от съответните организации по стандартизация.
От особена важност е преди приемането на тези делегирани актове Комисията да следва обичайната си практика и да проведе консултации с експерти, включително експерти на държавите членки.
Тези делегирани актове предвиждат преходни периоди от най-малко 24 месеца, преди съдържащите се в тях технически спецификации или техните изменения да придобият обвързваща сила по отношение на инфраструктурата, която ще се разгръща или обновява.
Член 6
Снабдяване на транспорта с природен газ
1. Посредством националните си рамки за политиката държавите членки осигуряват инсталирането до 31 декември 2025 г. на подходящ брой точки за зареждане с ВПГ на морските пристанища, които да позволят движението на плавателни съдове по вътрешните водни пътища, задвижвани с ВПГ, или на кораби, плаващи по море, задвижвани с ВПГ, в рамките на основната TEN-T мрежа. Държавите членки си сътрудничат при необходимост със съседните държави членки, за да осигурят адекватно покритие на мрежата.
2. Посредством националните си рамки за политиката държавите членки осигуряват инсталирането до 31 декември 2030 г. на подходящ брой точки за зареждане с ВПГ на пристанищата по вътрешните водни пътища, които да позволят движението на плавателни съдове по вътрешните водни пътища, задвижвани с ВПГ, или на кораби, плаващи по море, задвижвани с ВПГ, в рамките на основната TEN-T мрежа. Държавите членки си сътрудничат при необходимост със съседните държави членки, за да осигурят адекватно покритие на основната TEN-T мрежа.
3. Държавите членки посочват в националните си рамки за политиката морските пристанища и пристанищата по вътрешните водни пътища, на които да се предоставя достъп до точки за зареждане с ВПГ по параграфи 1 и 2, като също отчитат реалните потребности на пазара.
4. Посредством националните си рамки за политиката държавите членки осигуряват инсталирането, до 31 декември 2025 г., на подходящ брой публично достъпни точки за зареждане с ВПГ, поне в рамките на съществуващата основна TEN-T мрежа, за да предоставят възможност на тежкотоварните превозни средства, задвижвани с ВПГ, да се движат в целия Съюз, при условие че има търсене и разходите не са несъразмерни по отношение на ползите, включително ползите за околната среда.
5. Комисията извършва оценка на прилагането на изискването в параграф 4 и ако е необходимо, представя предложение за изменение на настоящата директива до 31 декември 2027 г., като взема предвид пазара на тежкотоварни превозни средства, задвижвани с ВПГ, за да гарантира инсталирането на достатъчен брой публично достъпни точки за зареждане с ВПГ във всяка държава членка.
6. Държавите членки осигуряват на територията си наличието на подходяща разпределителна система за снабдяване с ВПГ, включително съоръжения за товарене на автомобилни цистерни за ВПГ, с цел снабдяването на точките за зареждане, посочени в параграфи 1, 2 и 4. Чрез дерогация съседни държавни членки, в контекста на техните национални рамки за политиката, могат да образуват пул за целите на изпълнението на настоящото изискване. Договореностите за образуване на пул са предмет на задълженията за докладване на държавите членки по настоящата директива.
7. Посредством националните си рамки за политиката държавите членки осигуряват инсталирането до 31 декември 2020 г. на подходящ брой публично достъпни точки за зареждане с КПГ, за да се осигури възможност в съответствие с член 3, параграф 1, шесто тире, на моторните превозни средства, задвижвани с КПГ, да се движат поне в градските/крайградските агломерации и други гъстонаселени райони и ако е възможно, в рамките на определените от държавите членки мрежи.
8. Посредством националните си рамки за политиката държавите членки осигуряват инсталирането до 31 декември 2025 г. на подходящ брой публично достъпни точки за зареждане с КПГ, поне в рамките на съществуващата основна TEN-T мрежа, за да се осигури възможност на превозните средства, задвижвани с КПГ, да се движат в целия Съюз.
9. Държавите членки гарантират, че точките за зареждане с КПГ на моторни превозни средства, изградени или обновени след 18 ноември 2017 г., отговарят на техническите спецификации, определени в приложение II, точка 3.4.
10. Без да се засяга Регламент (ЕС) № 1025/2012, Съюзът се стреми към разработването от страна на съответните европейски или международни организации по стандартизация на стандарти, включително подробни технически спецификации за:
a)
точките за зареждане с ВПГ за морския транспорт и транспорта по вътрешните водни пътища;
б)
точките за зареждане на моторни превозни средства с ВПГ и КПГ.
11. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 8, с цел:
a)
да допълва настоящия член и приложение II, точки 3.1, 3.2 и 3.4, за да установи изискване за съответствие от страна на инфраструктурите, за които предстои да бъдат разгърнати или обновени, с техническите спецификации, съдържащи се в стандартите, които предстои да бъдат разработени съгласно параграф 10, букви a) и б) от настоящия член, в случаите, в които съответните европейски организации по стандартизация са препоръчали само едно техническо решение с технически спецификации съгласно описанието в съответния европейски стандарт, ако е приложимо, което е съвместимо със съответните международни стандарти;
б)
да актуализира позоваването на стандартите, посочени в техническите спецификации, предвидени или които предстои да бъдат предвидени в приложение II, точка 3, когато тези стандарти са заменени с нови, приети от съответните европейски или международни организации по стандартизация.
От особена важност е преди приемането на тези делегирани актове Комисията да следва обичайната си практика и да проведе консултации с експерти, включително експерти на държавите членки.
Тези делегирани актове предвиждат преходни периоди от най-малко 24 месеца, преди съдържащите се в тях технически спецификации или техните изменения да придобият обвързваща сила по отношение на инфраструктурата, която ще се разгръща или обновява.
12. При липса на стандарт, съдържащ подробните технически спецификации за точките за зареждане с ВПГ за морския транспорт и за транспорта по вътрешни водни пътища, посочени в параграф 10, буква a), и по-специално при липса на спецификации, отнасящи се за зареждането на плавателни съдове с ВПГ, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 8, като взема предвид текущата работа в ММО, CCNR, Комисията за река Дунав и други свързани с тази област международни форуми, за да определи:
-
изисквания за интерфейси за зареждане с ВПГ на морски плавателни съдове и плавателни съдове по вътрешните водни пътища,
-
изисквания, свързани с аспектите на сигурността на процедурата за съхраняване на ВПГ на брега и за зареждането на плавателни съдове с ВПГ в областта на морския транспорт и транспорта по вътрешни водни пътища.
От особена важност е преди приемането на тези делегирани актове Комисията да следва обичайната си практика и да проведе консултации със съответните експертни групи по морски транспорт и по транспорт по вътрешни водни пътища, включително с експерти от националните органи за морско корабоплаване и корабоплаване по вътрешни водни пътища.
Член 7
Информация за ползвателите
1. Без да се засяга Директива 2009/30/ЕО, държавите членки правят необходимото да се предоставя относима, последователна и ясна информация относно превозните средства, които могат редовно да бъдат зареждани с отделните горива, пуснати на пазара, или да бъдат зареждани от зарядни точки. Тази информация се предоставя в ръководствата за моторните превозни средства, в точките за зареждане и зарядните точки, с моторните превозни средства и при дистрибуторите на моторни превозни средства на територията на държавите членки. Това изискване се прилага за всички моторни превозни средства и за ръководствата за моторни превозни средства, пуснати на пазара след 18 ноември 2016 г.
2. Посоченото в параграф 1 предоставяне на информация се основава на разпоредбите за етикетиране относно съвместимостта на горивата със стандартите на европейските организации по стандартизация, с които се определят техническите спецификации за горивата. В случай че тези стандарти са представени графично, включително със схема за цветна кодировка, графичното представяне е опростено и лесно за разбиране и се поставя по ясно видим начин:
a)
на съответните колонки и техните накрайници във всички точки за зареждане, считано от датата на пускане на горивата на пазара;
б)
върху капачките или в непосредствена близост до капачките на резервоарите на моторните превозни средства, за които е препоръчано да се използва това гориво и които са съвместими с него, и в ръководствата за моторните превозни средства, когато тези моторни превозни средства са пуснати на пазара след 18 ноември 2016 г.
3. При целесъобразност и по-специално за природния газ и водорода, когато се посочват цените на горивата на станция за зареждане с гориво, с информационна цел се посочват за сравнение съответните цени за единица. Посочването на тази информация не трябва да е подвеждащо или объркващо за ползвателя.
За да се повиши осведомеността на потребителя и да се осигури прозрачност на цената на горивото по съгласуван начин в целия Съюз, на Комисията се предоставя правомощието да приема посредством актове за изпълнение обща методика за сравняването на цените на алтернативните горива за единица.
4. Когато стандартите на европейските организации по стандартизация определят технически спецификации за гориво, без да включват разпоредби за етикетиране за съответствието с въпросните стандарти, когато разпоредбите за етикетиране не се отнасят до графично представяне, включващо схема за цветна кодировка, или когато те не са подходящи за постигане на целите на настоящата директива, за целите на еднаквото прилагане на параграфи 1 и 2 Комисията може да възложи на европейските организации по стандартизация да разработят спецификации за етикетирането на съвместимостта или може да приеме актове за изпълнение, определящи графичното представяне, включително със схема за цветна кодировка, на съвместимостта на горивата, за въведените на пазара на Съюза горива, които според оценката на Комисията достигат нивото от 1 % от общия обем на продажбите в повече от една държава членка.
5. Ако се актуализират разпоредбите за етикетиране съгласно стандартите на европейските организации по стандартизация, ако се приемат актове за изпълнение по отношение на етикетирането или ако при необходимост се разработват нови стандарти на европейските организации по стандартизация за алтернативни горива, съответните изисквания за етикетиране се прилагат за всички зарядни точки, точки за зареждане и моторни превозни средства, регистрирани на територията на държавите членки, считано от 24 месеца след съответното им актуализиране или приемане.
6. Актовете за изпълнение, посочени в настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 9, параграф 2.
7. Държавите членки правят необходимото, за да осигурят открит и недискриминационен достъп за всички ползватели до данните, когато такива съществуват, посочващи географското местонахождение на публично достъпните точки за зареждане и зарядни точки за алтернативни горива, обхванати от настоящата директива. За зарядните точки, когато са налични, тези данни може да включват информация за достъпността в реално време, както и информация за предишни зареждания и зареждания в реално време.
Член 8
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в членове 4, 5 и 6, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 17 ноември 2014 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в членове 4, 5 и 6, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и на Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно членове 4, 5 и 6, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът не са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и на Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с три месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 9
Комитет
1. Комисията се подпомага от комитет. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011. Когато комитетът не даде становище, Комисията не приема проекта за акт за изпълнение и се прилага член 5, параграф 4, трета алинея от Регламент (ЕС) № 182/2011.
3. Когато становището на комитета трябва да бъде получено чрез писмена процедура, тази процедура се прекратява без резултат, ако в рамките на определения срок за предаване на становището председателят на комитета вземе такова решение или това бъде поискано с обикновено мнозинство от членовете на комитета.
Член 10
Докладване и преглед
1. Всяка държава членка представя на Комисията доклад за прилагането на националната си рамка за политиката до 18 ноември 2019 г. и на всеки три години след това. Тези доклади обхващат информацията, посочена в приложение I, и включват, ако е възможно, съответната обосновка относно степента на постигане на националните краткосрочни и дългосрочни цели, предвидени в член 3, параграф 1.
2. До 18 ноември 2017 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за оценката на националните рамки за политиката и тяхната съгласуваност на равнището на Съюза, включително и оценка на степента на постигане на националните краткосрочни и дългосрочни цели, предвидени в член 3, параграф 1.
3. Комисията представя доклад за прилагането на настоящата директива на Европейския парламент и на Съвета на всеки три години, считано от 18 ноември 2020 г.
Докладът на Комисията съдържа следните елементи:
-
оценка на действията, предприети от държавите членки,
-
оценка на въздействието на настоящата директива върху развитието на пазара във връзка с инфраструктурата за алтернативни горива и нейния принос по отношение на пазара за алтернативни горива за транспорта, както и въздействието ѝ върху икономиката и околната среда,
-
информация за техническия напредък и развитието на пазара във връзка с алтернативните горива в транспортния сектор и на свързаната с тях инфраструктура, обхванати от настоящата директива, както и за всички други алтернативни горива.
Комисията може да посочи примери за добри практики и да направи подходящи препоръки.
Докладът на Комисията оценява също така изискванията и сроковете, определени в настоящата директива по отношение на изграждането на инфраструктура и прилагането на спецификации, като взема предвид техническото, икономическото и пазарното развитие на съответните алтернативни горива, и се придружава, ако е необходимо, от законодателно предложение.
4. Комисията приема насоки за докладите на държавите членки по отношение на изброените в приложение I елементи.
5. До 31 декември 2020 г. Комисията извършва преглед на изпълнението на настоящата директива и по целесъобразност представя предложение за изменението ѝ с установяване на нови общи технически спецификации относно инфраструктурата за алтернативни горива в рамките на приложното поле на настоящата директива.
6. До 31 декември 2018 г. Комисията приема, ако счете за необходимо, план за действие за изпълнение на стратегията, установена в съобщението, озаглавено „Чиста енергия за транспорта: Европейска стратегия за алтернативните горива“, с цел постигане на възможно най-широко използване на алтернативни горива за транспорта, като в същото време се осигури технологична неутралност, и с цел насърчаване на устойчивата електрическа мобилност в целия Съюз. За тази цел Комисията може да вземе предвид потребностите на отделните пазари и развитието в държавите членки.
Член 11
Транспониране
1. До 18 ноември 2016 г. държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно уведомяват Комисията за това.
2. Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
3. Държавите членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 12
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 13
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 22 октомври 2014 година.
DIRECTIVE 2014/94/EU OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL
of 22 October 2014
on the deployment of alternative fuels infrastructure
(Text with EEA relevance)
THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular Article 91 thereof,
Having regard to the proposal from the European Commission,
After transmission of the draft legislative act to the national parliaments,
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee (1),
Having regard to the opinion of the Committee of the Regions (2),
Acting in accordance with the ordinary legislative procedure (3),
Whereas:
(1)
In its Communication of 3 March 2010 entitled ‘Europe 2020: A strategy for smart, sustainable and inclusive growth’, the Commission aims at enhancing competitiveness and energy security by a more efficient use of resources and energy.
(2)
The Commission's White Paper of 28 March 2011 entitled ‘Roadmap to a Single European Transport Area - Towards a Competitive and Resource Efficient Transport System’ called for a reduction in the dependence of transport on oil. This needs to be achieved by means of an array of policy initiatives, including the development of a sustainable alternative fuels strategy as well as of the appropriate infrastructure. The Commission's White Paper also proposed a reduction of 60 % in greenhouse gas emissions from transport by 2050, as measured against the 1990 levels.
(3)
Directive 2009/28/EC of the European Parliament and of the Council (4) sets a market share target of 10 % of renewables in transport fuels.
(4)
Based on the consultation of stakeholders and national experts, as well as the expertise reflected in the Communication from the Commission of 24 January 2013 entitled ‘Clean Power for Transport: A European alternative fuels strategy’, electricity, hydrogen, biofuels, natural gas, and liquefied petroleum gas (LPG) were identified as currently the principal alternative fuels with a potential for long-term oil substitution, also in light of their possible simultaneous and combined use by means of, for instance, dual-fuel technology systems.
(5)
Power sources means all alternative sources of energy for transport, such as electricity and hydrogen, that do not have to be released through combustion or non-combustion oxidation.
(6)
Synthetic fuels, substituting diesel, petrol and jet fuel, can be produced from different feedstock, converting biomass, gas, coal or plastic waste into liquid fuels, methane and dimethyl ether (DME). Synthetic paraffinic diesel fuels, such as hydrotreated vegetable oils (HVO) and Fischer-Tropsch diesel, are fungible and can be blended into fossil diesel fuel at very high blending ratios, or can be used neat in all existing or future diesel vehicles. Therefore, those fuels can be distributed, stored and used with the existing infrastructure. Synthetic fuels substituting petrol, such as methanol and other alcohols, can be blended with petrol and can be technically used with current vehicle technology with minor adaptions. Methanol can also be used for inland navigation and short-sea shipping. Synthetic and paraffinic fuels have a potential to reduce the use of oil sources in the energy supply to transport.
(7)
LPG or autogas is an alternative fuel, derived from natural gas processing and oil refining, with a lower carbon footprint and significantly less pollutant emissions than conventional fuels. Bio-LPG derived from various biomass sources is expected to emerge as a viable technology in the medium to long term. LPG can be used for road transport (for cars and trucks) for all ranges of distances. It can also be used for inland navigation and short-sea shipping. LPG infrastructure is relatively well developed, with a significant number of filling stations already present in the Union (approximately 29 000). However, the distribution of those filling stations is uneven, with low penetration in a number of countries.
(8)
Without prejudice to the definition of alternative fuels in this Directive, it should be noted that additional types of clean fuels exist that can represent potential alternatives to fossil fuels. Promising results from research and development should be considered when new types of alternative fuels are selected. Standards and legislation should be drawn up, without giving preference to any particular type of technology, so as not to hamper further development towards alternative fuels and energy carriers.
(9)
The CARS 21 High Level Group report of 6 June 2012 stated that the lack of a Union-wide harmonised alternative fuel infrastructure hampers the market introduction of vehicles using alternative fuels and delays their environmental benefits. In its Communication of 8 November 2012 entitled ‘CARS 2020: Action Plan for a competitive and sustainable automotive industry in Europe’, the Commission took up the main recommendations of the CARS 21 High Level Group report and presented an Action Plan based on them. This Directive is one of the key actions regarding alternative fuels infrastructure announced by the Commission.
(10)
Fragmentation of the internal market due to uncoordinated market introduction of alternative fuels should be avoided. Coordinated policy frameworks of all Member States should therefore provide the long-term security required for private and public investment in vehicle and fuel technology, and infrastructure build-up, in order to serve the dual purpose of minimising dependence on oil and mitigating the environmental impact of transport. Member States should therefore establish national policy frameworks outlining their national targets and objectives, and supporting actions for the development of the market as regards alternative fuels, including the deployment of the necessary infrastructure to be put into place, in close cooperation with regional and local authorities and with the industry concerned, while taking into account the needs of small and medium-sized enterprises. Where necessary, Member States should cooperate with other neighbouring Member States at regional or macro-regional level, by means of consultation or joint policy frameworks, in particular where continuity of alternative fuels infrastructure coverage across national borders or the construction of new infrastructure in the proximity of national borders is required, including different non-discriminatory access options for recharging and refuelling points. The coordination of those national policy frameworks and their coherence at Union level should be supported by cooperation between Member States and assessment and reporting by the Commission. In order to facilitate reporting by the Member States of the information provided for in Annex I, non-binding guidelines should be adopted by the Commission.
(11)
A coordinated approach is necessary in order to meet the long-term energy needs of all transport modes. In particular, policies should build upon the use of alternative fuels, with a focus on the specific needs of each transport mode. In the elaboration of national policy frameworks, account should be taken of the needs of the different transport modes existing on the territory of the Member State concerned, including those for which limited alternatives to fossil fuels are available.
(12)
The development and implementation of the national policy frameworks of the Member States should be facilitated by the Commission by means of exchanges of information and best practices between the Member States.
(13)
In order to promote alternative fuels and develop the relevant infrastructure, the national policy frameworks may consist of several plans, strategies or other planning documentation developed separately or in an integrated manner, or in another form, and at the administrative level decided upon by the Member States.
(14)
Fuels included in the national policy frameworks should be eligible for Union and national support measures for alternative fuels infrastructure, in order to focus public support on a coordinated internal market development towards Union-wide mobility using alternative fuels vehicles and vessels.
(15)
This Directive is not intended to place an additional financial burden on Member States or on regional and local authorities. It should be possible for Member States to implement this Directive by making use of a wide range of regulatory and non-regulatory incentives and measures, in close cooperation with private sector actors, who should play a key role in supporting the development of alternative fuels infrastructure.
(16)
In accordance with Regulation (EU) No 1316/2013 of the European Parliament and of the Council (5), the development of new technologies and innovation, in particular regarding the decarbonisation of transport, is eligible for Union funding. That Regulation also provides for additional funding to be granted for actions which exploit the synergies between at least two of the sectors covered by it (namely transport, energy and telecommunications). Lastly, the Commission is assisted by the Connecting Europe Facility (CEF) Coordination Committee in coordinating the work programmes with a view to allowing multi-sectoral calls for proposals in an effort to take full advantage of possible synergies between those sectors. The CEF would, therefore, contribute to the deployment of alternative fuels infrastructure.
(17)
The Horizon 2020 framework programme, established by Regulation (EU) No 1291/2013 of the European Parliament and of the Council (6), will also provide support for research and innovation with regard to alternative fuel vehicles and the related infrastructure, in particular through the Societal Challenge ‘Smart, green and integrated transport’. That specific source of financing should also contribute to the development of alternative fuels infrastructure and should be fully considered as an additional opportunity to ensure a sustainable mobility market throughout the Union.
(18)
In order to trigger investment in sustainable transport and support the deployment of a continued network of alternative fuels infrastructure in the Union, the Commission and the Member States should support national and regional development measures in this area. They should encourage exchanges of best practices in alternative fuels infrastructure deployment and management between local and regional development initiatives and, to this end, they should promote the use of the European Structural and Investment Funds, in particular the European Regional Development Fund and the Cohesion Fund.
(19)
Support measures for alternative fuels infrastructure should be implemented in compliance with the State aid rules contained in the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU). Member States may consider it necessary to provide support to operators affected by this Directive in accordance with the applicable State aid rules. Any national support measures for alternative fuels infrastructure notified to the Commission should be assessed without delay.
(20)
The Trans-European Network for Transport (TEN-T) guidelines recognise that alternative fuels serve, at least partly, as a substitute for fossil oil sources in the energy supply to transport, contribute to its decarbonisation and enhance the environmental performance of the transport sector. The TEN-T guidelines require, with regard to new technologies and innovation, that the TEN-T is to enable the decarbonisation of all transport modes by stimulating energy efficiency as well as by introducing alternative propulsion systems and the provision of corresponding infrastructure. The TEN-T guidelines also require that inland and sea ports, airports and roads of the core network established by Regulation (EU) No 1315/2013 of the European Parliament and of the Council (7) (‘TEN-T Core Network’) provide for the availability of alternative fuels. In the CEF, the TEN-T funding instrument makes the deployment on the TEN-T Core Network of those new technologies and innovation, including infrastructure for alternative clean fuels, eligible for grants. In addition, the deployment of infrastructure for alternative clean fuels on the broader comprehensive network will be able to receive financial assistance from the CEF in the form of procurement and financial instruments, such as project bonds.
(21)
Biofuels, as defined in Directive 2009/28/EC, are currently the most important type of alternative fuels, accounting for 4,7 % of the total fuels consumed in Union transport in 2011. They can also contribute to a substantial reduction in overall CO2 emissions if they are produced sustainably. They could provide clean power to all forms of transport.
(22)
The lack of harmonised development of alternative fuels infrastructure across the Union prevents the development of economies of scale on the supply side and Union-wide mobility on the demand side. New infrastructure networks need to be built up, such as for electricity, natural gas (liquefied natural gas (LNG) and compressed natural gas (CNG)) and, where appropriate, hydrogen. It is important to acknowledge the different stages of development of each fuel technology and related infrastructures, including the maturity of business models for private investors and the availability and user acceptance of alternative fuels. Technological neutrality should be ensured and national policy frameworks should take due account of the requirement to support the commercial development of alternative fuels. Moreover, population density and geographical characteristics should be taken into account in the elaboration of national policy frameworks.
(23)
Electricity has the potential to increase the energy efficiency of road vehicles and to contribute to a CO2 reduction in transport. It is a power source that is indispensable for the deployment of electric vehicles, including L-category vehicles as referred to in Directive 2007/46/EC of the European Parliament and of the Council (8) and Regulation (EU) No 168/2013 of the European Parliament and of the Council (9), which can contribute to improving air quality and reducing noise in urban/suburban agglomerations and other densely populated areas. Member States should ensure that recharging points accessible to the public are built up with adequate coverage, in order to enable electric vehicles to circulate at least in urban/suburban agglomerations and other densely populated areas, and, where appropriate, within networks determined by the Member States. The number of such recharging points should be established taking into account the number of electric vehicles estimated to be registered by the end of 2020 in each Member State. As an indication, the appropriate average number of recharging points should be equivalent to at least one recharging point per 10 cars, also taking into consideration the type of cars, charging technology and available private recharging points. An appropriate number of recharging points accessible to the public should be installed, in particular at public transport stations, such as port passenger terminals, airports or railway stations. Private owners of electric vehicles depend to a large extent on access to recharging points in collective parking lots, such as in apartment blocks and office and business locations. Public authorities should take measures to assist users of such vehicles by ensuring that the appropriate infrastructure with sufficient electric vehicle recharging points is provided by site developers and managers.
(24)
Member States should ensure that publicly accessible infrastructure for the supply of electricity to motor vehicles is built up. To define an appropriate number of recharging points accessible to the public in their national policy frameworks, it should be possible for Member States to take into consideration the number of existing recharging points accessible to the public on their territory and their specifications, and to decide whether to concentrate deployment efforts on normal or high power recharging points.
(25)
Electro-mobility is a fast developing area. Current recharging interface technologies include cable connectors, but future interface technologies such as wireless charging or battery swapping need to be considered as well. Legislation needs to ensure that technological innovation is facilitated. This Directive should therefore be updated as appropriate in order to take into account future standards for technologies such as wireless charging and battery swapping.
(26)
A recharging or refuelling point accessible to the public may include, for example, privately owned recharging or refuelling points or devices accessible to the public through registration cards or fees, recharging or refuelling points of car-sharing schemes which allow access for third party users by means of subscription, or recharging or refuelling points in public parking. Recharging or refuelling points which allow private users physical access with an authorisation or a subscription should be considered to be recharging or refuelling points accessible to the public.
(27)
Electricity and hydrogen are particularly attractive power sources for the deployment of electric/fuel cell vehicles and L-category vehicles in urban/suburban agglomerations and other densely populated areas, which can contribute to improving air quality and reducing noise. Electro-mobility is an important contributor to meeting the Union's ambitious climate and energy targets for 2020. Indeed, Directive 2009/28/EC, transposed by Member States by 5 December 2010, set mandatory targets for all Member States for the share of energy from renewable sources, with the aim of reaching by 2020 a Union target of at least a 20 % share of energy from renewable sources, and a 10 % share of renewable energy being specifically used in the transport sector.
(28)
The recharging of electric vehicles at recharging points should, if technically and financially reasonable, make use of intelligent metering systems in order to contribute to the stability of the electricity system by recharging batteries from the grid at times of low general electricity demand and to allow secure and flexible data handling. In the long term, this may also enable electric vehicles to feed power from the batteries back into the grid at times of high general electricity demand. Intelligent metering systems as defined in Directive 2012/27/EU of the European Parliament and of the Council (10) enable real-time data to be produced which is needed to ensure the stability of the grid and to encourage rational use of recharging services. Intelligent metering systems provide accurate and transparent information on the cost and availability of recharging services, thereby encouraging recharging at ‘off-peak’ periods, which means times of low general electricity demand and low energy prices. The use of intelligent metering systems optimises recharging, with benefits for the electricity system and for consumers.
(29)
With respect to recharging points for electric vehicles which are not publicly accessible, Member States should aim to explore the technical and financial feasibility of synergies with intelligent meter roll-out plans following the obligation under Annex I.2 to Directive 2009/72/EC of the European Parliament and of the Council (11). Distribution system operators play an important role in relation to recharging points. In the development of their tasks, the distribution system operators, some of whom may be part of a vertically integrated undertaking owning or operating recharging points, should cooperate on a non-discriminatory basis with any other owners or operators of recharging points, in particular providing them with the information needed for the efficient access to and use of the system.
(30)
In the development of infrastructure for electric vehicles, the interaction of that infrastructure with the electricity system, as well as the electricity policy of the Union, should be consistent with the principles established under Directive 2009/72/EC. The establishment and operation of recharging points for electric vehicles should be developed as a competitive market with open access to all parties interested in rolling-out or operating recharging infrastructures.
(31)
The access of Union electricity suppliers to recharging points should be without prejudice to the derogations under Article 44 of Directive 2009/72/EC.
(32)
In 2010, the Commission delivered a mandate (M468) to the European Standardisation Organisations (ESOs) to issue new standards or review existing standards with the aim of ensuring interoperability and connectivity between an electricity supply point and a charger of electric vehicles. CEN/CENELEC set up a focus group, which published a report in October 2011. Whereas the report contained a number of recommendations, no consensus on the selection of one standard interface was reached. Therefore, further policy action is needed in order to provide a non-proprietary solution ensuring interoperability across the Union.
(33)
Interface to charge electric vehicles could include several socket outlets or vehicle connectors as long as one of them complies with the technical specifications set out in this Directive, so as to allow multistandard recharging. However, the choice made in this Directive of Union-wide common connectors for electric vehicles (Type 2 and Combo 2) should not be detrimental to Member States having already invested in the deployment of other standardised technologies for recharging points and should not affect existing recharging points deployed before the entry into force of this Directive. Electric vehicles already in circulation before the entry into force of this Directive should be able to recharge, even if they were designed to recharge at recharging points that do not comply with the technical specifications set out in this Directive. The choice of equipment for normal and high power recharging points should comply with specific safety requirements in force at national level.
(34)
Shore-side electricity facilities can serve maritime and inland waterway transport as clean power supply, in particular in maritime and inland navigation ports where air quality or noise levels are poor. Shore-side electricity can contribute to reducing the environmental impact of sea-going ships and inland waterway vessels.
(35)
Standardisation of shore-side electricity supply should not impede the use of systems already in place prior to the entry into force of this Directive. In particular, Member States should allow maintenance and upgrading of existing systems with a view to ensuring their efficient use throughout their lifespan, without requiring full compliance with the technical specifications set out in this Directive.
(36)
Electricity supply to stationary airplanes at airports can reduce fuel consumption and noise, improve air quality and reduce the impact on climate change. Member States should therefore ensure that the need to install electricity supply at airports is considered in their national policy frameworks.
(37)
Hydrogen-powered motor vehicles, including hydrogen-powered L-vehicles, have at present very low market penetration rates but a build-up of sufficient hydrogen refuelling infrastructure is essential in order to make larger-scale hydrogen-powered motor vehicle deployment possible.
(38)
Member States which decide to include hydrogen refuelling points in their national policy frameworks should ensure that publicly accessible infrastructure for the supply of hydrogen to motor vehicles is built up, ensuring circulation of hydrogen-powered motor vehicles within the networks determined by the Member States. Where appropriate, cross-border links should be taken into account with a view to enabling hydrogen-powered motor vehicles to circulate Union-wide.
(39)
As far as natural gas vehicles are concerned, around 3 000 refuelling points are presently in operation in the Union. Additional refuelling points could be put in place and supplied from the existing well-developed area covering natural gas distribution networks in the Union, provided that the quality of the gas is suitable for use in current and advanced technology gas vehicles. The current distribution network for natural gas could be supplemented with local refuelling points utilising locally produced biomethane.
(40)
Common infrastructure for natural gas requires common technical specifications for its hardware as well as for the gas quality. The quality of natural gas used in the Union depends on its origin, on its constituents, for example biomethane blended into natural gas, and on the way in which natural gas is handled through the distribution chain. Therefore, a spread of technical characteristics could prevent the optimal use of engines and reduce their energy efficiency. In this respect, the Technical Committee CEN/TC 408 - Project Committee is developing a set of quality specifications for natural gas used in transport and for the injection of biomethane into the natural gas grid.
(41)
Member States should ensure, by means of their national policy frameworks, that an appropriate number of refuelling points accessible to the public for the supply of CNG or compressed biomethane to motor vehicles is built up, in order to ensure that CNG motor vehicles can circulate in urban/suburban agglomerations and other densely populated areas as well as throughout the Union, at least along the existing TEN-T Core Network. When establishing their networks for the supply of CNG to motor vehicles, Member States should ensure that refuelling points accessible to the public are put in place, taking into account the minimum range of CNG motor vehicles. As an indication, the necessary average distance between refuelling points should be approximately 150 km. To ensure market functioning and interoperability, all CNG refuelling points for motor vehicles should provide gas of the quality required for use in current and advanced technology CNG vehicles.
(42)
LNG is an attractive fuel alternative for vessels to meet the requirements for decreasing the sulphur content in marine fuels in the SOx Emission Control Areas which affect half of the ships sailing in European short sea shipping, as provided for by Directive 2012/33/EU of the European Parliament and of the Council (12). A core network of refuelling points for LNG at maritime and inland ports should be available at least by the end of 2025 and 2030, respectively. Refuelling points for LNG include, inter alia, LNG terminals, tanks, mobile containers, bunker vessels and barges. The initial focus on the core network should not rule out the possibility of LNG also being made available in the longer term at ports outside the core network, in particular those ports that are important for vessels not engaged in transport operations. The decision on the location of the LNG refuelling points at ports should be based on a cost-benefit analysis including an examination of the environmental benefits. Applicable safety-related provisions should also be taken into account. The deployment of LNG infrastructure provided for in this Directive should not hamper the development of other potentially upcoming energy-efficient alternative fuels.
(43)
The Commission and the Member States should endeavour to modify the European Agreement concerning the International Carriage of Dangerous Goods by Inland Waterways, concluded at Geneva on 26 May 2000, as amended (ADN), to allow large-scale carriage of LNG on inland waterways. The amendments which this entails should be made applicable to all transport in the territory of the Union by adapting Annex III, Section III.1 of Directive 2008/68/EC of the European Parliament and of the Council (13). Directive 2006/87/EC of the European Parliament and of the Council (14) should be amended, where necessary, to allow the efficient and safe use of LNG for propulsion of vessels on inland waterways. Proposed amendments should not conflict with the provisions of the ADN applicable in the Union territory by virtue of Annex III, Section III.1 of Directive 2008/68/EC.
(44)
Member States should ensure an appropriate distribution system between storage stations and refuelling points for LNG. As regards road transport, the availability and geographical location of loading points for LNG tank vehicles are essential to developing an economically sustainable LNG mobility.
(45)
LNG, including liquefied biomethane, might also offer a cost-efficient technology allowing heavy-duty vehicles to meet the stringent pollutant emission limits of Euro VI standards as referred to in Regulation (EC) No 595/2009 of the European Parliament and of the Council (15).
(46)
The TEN-T Core Network should be the basis for the deployment of LNG infrastructure as it covers the main traffic flows and allows for network benefits. When establishing their networks for the supply of LNG to heavy-duty motor vehicles, Member States should ensure that refuelling points accessible to the public are put in place, at least along the existing TEN-T Core Network, within adequate distances taking into account the minimum range of LNG heavy-duty motor vehicles. As an indication, the necessary average distance between refuelling points should be approximately 400 km.
(47)
The deployment of the refuelling points for both LNG and CNG should be adequately coordinated with the implementation of the TEN-T Core Network.
(48)
An appropriate number of LNG and CNG refuelling points accessible to the public should be put in place by 31 December 2025, at least along the TEN-T Core Network existing at that date and, after that date, on the other parts of the TEN-T Core Network where these are made accessible to vehicles.
(49)
In light of the increasing diversity in the type of fuels for motorised vehicles coupled with on-going growth in the road mobility of citizens across the Union, it is necessary to provide vehicle users with clear and easy-to-understand information on the fuels available at refuelling stations and on the compatibility of their vehicle with different fuels or recharging points on the Union market, without prejudice to Directive 2009/30/EC of the European Parliament and of the Council (16). Member States should be able to decide to implement such information measures also in respect of vehicles in circulation.
(50)
In the absence of a European standard for a given alternative fuel, Member States should be allowed to use other standards for user information and labelling.
(51)
Simple and easy-to-compare information on the prices of different fuels could play an important role in enabling vehicle users to better evaluate the relative cost of individual fuels available on the market. Therefore, when fuel prices are displayed at a fuel station, in particular for natural gas and hydrogen, it should be possible for unit price comparison to conventional fuels, such as ‘1 petrol litre equivalent’, to be displayed for information purposes.
(52)
In light of the increasing diversity in the type of fuels for motorised vehicles, it is necessary to provide vehicle users with data regarding the geographic location of the refuelling and recharging points accessible to the public of alternative fuels covered by this Directive. Therefore, when companies or internet sites provide this information, it should be accessible on an open and non-discriminatory basis to all users.
(53)
It is of particular importance for fact-based policy-making at all levels to collect best practice and coordinated data through monitoring activities, such as the Clean Vehicle Portal and the European Electro-mobility Observatory.
(54)
Key information concerning the availability of recharging and refuelling points and any other information necessary for Union-wide mobility should be included, where applicable, in traffic and travel information services as part of the intelligent transport system.
(55)
In order to ensure adaptation of the provisions of this Directive to market developments and technical progress, the power to adopt acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of the technical specifications of refuelling and recharging points and relevant standards. It is of particular importance that the Commission follow its usual practice and carry out appropriate consultations during its preparatory work, including at expert level. The Commission, when preparing and drawing up delegated acts, should ensure a simultaneous, timely and appropriate transmission of relevant documents to the European Parliament and to the Council.
(56)
The International Maritime Organization (IMO) develops uniform and internationally recognised safety and environmental standards for maritime transport. Conflicts with international standards should be avoided in view of the global nature of maritime transport. Therefore, the Union should ensure that technical specifications for maritime transport adopted pursuant to this Directive are consistent with international rules adopted by the IMO.
(57)
Technical specifications for interoperability of recharging and refuelling points should be specified in European or international standards. The ESOs should adopt European standards in accordance with Article 10 of Regulation (EU) No 1025/2012 of the European Parliament and of the Council (17), and those standards should be based on current international standards or ongoing international standardisation work, where applicable. For standards not yet adopted, the work should be based on standards under development: ‘Guidelines for systems and installations for supply of LNG as fuel to ships’ (ISO/DTS 18683), ‘Natural gas fuelling stations - LNG stations for fuelling vehicles’ (ISO/DIS 16924) and ‘Natural gas fuelling stations - CNG stations for fuelling vehicles’ (ISO/DIS 16923). The Commission should be empowered to update the references to technical specifications given in European or international standards by means of delegated acts.
(58)
In the application of this Directive, the Commission should consult relevant expert groups, including at least the European Expert Group on Future Transport Fuels, consisting of experts from industry and civil society, as well as the Joint Expert Group on Transport & Environment, which brings together experts from the Member States.
(59)
A group of experts called the European Sustainable Shipping Forum (ESSF) has been established by the Commission in order to assist it in implementing the Union's activities in the area of maritime transport sustainability. A sub-group on marine LNG has been set up under the ESSF, with the mandate of proposing to the ESSF the development of standards or rules for marine LNG as ship fuel covering technical, operational, safety, security, training and environmental aspects of LNG bunkering. A Committee for the Creation of Technical Standards (CESTE) has also been established to deal with the technical standards in the field of inland navigation. It is of particular importance that the Commission follow its usual practice and carry out consultations with experts, including the ESSF and the CESTE, before adopting delegated acts on requirements on the bunkering of LNG, including the safety aspects related thereto.
(60)
The Central Commission for the Navigation of the Rhine (CCNR) is an international organisation that addresses all issues concerning inland navigation. The Danube Commission is an international intergovernmental organisation that provides and develops free navigation on the Danube. It is of particular importance that the Commission follow its usual practice and carry out consultations with experts, including the CCNR and the Danube Commission, before adopting delegated acts on inland navigation.
(61)
When matters relating to this Directive, other than its implementation or infringements, are being examined by experts, thereby acting as expert groups, the European Parliament should receive full information and documentation and, where appropriate, an invitation to attend the relevant meetings.
(62)
In order to ensure uniform conditions for the implementation of this Directive, implementing powers should be conferred on the Commission to lay down common procedures and specifications. Those powers should be exercised in accordance with Regulation (EU) No 182/2011 of the European Parliament and of the Council (18).
(63)
To ensure that alternative fuels for transport are of the quality required for use in current and future technology engines, and that they offer a high level of environmental performance with regard to CO2 and other pollutant emissions, the Commission should monitor their introduction on the market. To that end, the Commission should, if appropriate, propose the necessary legal measures to ensure a harmonised high level of fuel quality throughout the Union.
(64)
In order to achieve the broadest possible use of alternative fuels for transport, while ensuring technological neutrality, and to promote sustainable electric mobility throughout the Union, the Commission should, if it considers appropriate, take suitable measures, such as the adoption of an Action Plan for the implementation of the strategy set out in the Communication entitled ‘Clean Power for Transport: A European alternative fuels strategy’. For this purpose, the Commission could take into account individual market needs and developments in the Member States.
(65)
Since the objective of this Directive, namely to promote a broad market development of alternative fuels, cannot be sufficiently achieved by the Member States individually, but can rather, by reason of the need for action to meet the demand for a critical mass of alternatively fuelled vehicles and for cost-efficient developments by European industry, and to allow Union-wide mobility of alternatively fuelled vehicles, be better achieved at Union level, the Union may adopt measures, in accordance with the principle of subsidiarity as set out in Article 5 of the Treaty on European Union. In accordance with the principle of proportionality, as set out in that Article, this Directive does not go beyond what is necessary in order to achieve that objective,
HAVE ADOPTED THIS DIRECTIVE:
Article 1
Subject matter
This Directive establishes a common framework of measures for the deployment of alternative fuels infrastructure in the Union in order to minimise dependence on oil and to mitigate the environmental impact of transport. This Directive sets out minimum requirements for the building-up of alternative fuels infrastructure, including recharging points for electric vehicles and refuelling points for natural gas (LNG and CNG) and hydrogen, to be implemented by means of Member States' national policy frameworks, as well as common technical specifications for such recharging and refuelling points, and user information requirements.
Article 2
Definitions
For the purpose of this Directive, the following definitions apply:
(1)
‘alternative fuels’ means fuels or power sources which serve, at least partly, as a substitute for fossil oil sources in the energy supply to transport and which have the potential to contribute to its decarbonisation and enhance the environmental performance of the transport sector. They include, inter alia:
-
electricity,
-
hydrogen,
-
biofuels as defined in point (i) of Article 2 of Directive 2009/28/EC,
-
synthetic and paraffinic fuels,
-
natural gas, including biomethane, in gaseous form (compressed natural gas (CNG)) and liquefied form (liquefied natural gas (LNG)), and
-
liquefied petroleum gas (LPG);
(2)
‘electric vehicle’ means a motor vehicle equipped with a powertrain containing at least one non-peripheral electric machine as energy converter with an electric rechargeable energy storage system, which can be recharged externally;
(3)
‘recharging point’ means an interface that is capable of charging one electric vehicle at a time or exchanging a battery of one electric vehicle at a time;
(4)
‘normal power recharging point’ means a recharging point that allows for a transfer of electricity to an electric vehicle with a power less than or equal to 22 kW, excluding devices with a power less than or equal to 3,7 kW, which are installed in private households or the primary purpose of which is not recharging electric vehicles, and which are not accessible to the public;
(5)
‘high power recharging point’ means a recharging point that allows for a transfer of electricity to an electric vehicle with a power of more than 22 kW;
(6)
‘shore-side electricity supply’ means the provision of shore-side electrical power through a standardised interface to seagoing ships or inland waterway vessels at berth;
(7)
‘recharging or refuelling point accessible to the public’ means a recharging or refuelling point to supply an alternative fuel which provides Union-wide non-discriminatory access to users. Non-discriminatory access may include different terms of authentication, use and payment;
(8)
‘refuelling point’ means a refuelling facility for the provision of any fuel with the exception of LNG, through a fixed or a mobile installation;
(9)
‘refuelling point for LNG’ means a refuelling facility for the provision of LNG, consisting of either a fixed or mobile facility, offshore facility, or other system.
Article 3
National policy frameworks
1. Each Member State shall adopt a national policy framework for the development of the market as regards alternative fuels in the transport sector and the deployment of the relevant infrastructure. It shall contain at least the following elements:
-
an assessment of the current state and future development of the market as regards alternative fuels in the transport sector, including in light of their possible simultaneous and combined use, and of the development of alternative fuels infrastructure, considering, where relevant, cross-border continuity,
-
national targets and objectives, pursuant to Articles 4(1), 4(3), 4(5), 6(1), 6(2), 6(3), 6(4), 6(6), 6(7), 6(8) and, where applicable, Article 5(1), for the deployment of alternative fuels infrastructure. Those national targets and objectives shall be established and may be revised on the basis of an assessment of national, regional or Union-wide demand, while ensuring compliance with the minimum infrastructure requirements set out in this Directive,
-
measures necessary to ensure that the national targets and the objectives contained in the national policy framework are reached,
-
measures that can promote the deployment of alternative fuels infrastructure in public transport services,
-
designation of the urban/suburban agglomerations, of other densely populated areas and of networks which, subject to market needs, are to be equipped with recharging points accessible to the public in accordance with Article 4(1),
-
designation of the urban/suburban agglomerations, of other densely populated areas and of networks which, subject to market needs, are to be equipped with CNG refuelling points in accordance with Article 6(7),
-
an assessment of the need to install refuelling points for LNG in ports outside the TEN-T Core Network,
-
consideration of the need to install electricity supply at airports for use by stationary airplanes.
2. Member States shall ensure that national policy frameworks take into account the needs of the different transport modes existing on their territory, including those for which limited alternatives to fossil fuels are available.
3. National policy frameworks shall take into account, as appropriate, the interests of regional and local authorities, as well as those of the stakeholders concerned.
4. Where necessary, Member States shall cooperate, by means of consultations or joint policy frameworks, to ensure that the measures required to achieve the objectives of this Directive are coherent and coordinated.
5. Support measures for alternative fuels infrastructure shall be implemented in compliance with the State aid rules contained in the TFEU.
6. National policy frameworks shall be in line with the Union's environmental and climate-protection legislation in force.
7. Member States shall notify their national policy frameworks to the Commission by 18 November 2016.
8. Based on the national policy frameworks, the Commission shall publish and regularly update information on the national targets and the objectives submitted by each Member State regarding:
-
the number of recharging points accessible to the public,
-
refuelling points for LNG at maritime and inland ports,
-
refuelling points for LNG accessible to the public for motor vehicles,
-
CNG refuelling points accessible to the public for motor vehicles.
Where applicable, information regarding the following shall also be published:
-
hydrogen refuelling points accessible to the public,
-
infrastructure for shore-side electricity supply in maritime and inland ports,
-
infrastructure for electricity supply for stationary airplanes.
9. The Commission shall assist Member States in the reporting on the national policy frameworks by means of the guidelines referred to in Article 10(4), shall assess the coherence of the national policy frameworks at Union level and shall assist Member States in the cooperation process provided for in paragraph 4 of this Article.
Article 4
Electricity supply for transport
1. Member States shall ensure, by means of their national policy frameworks, that an appropriate number of recharging points accessible to the public are put in place by 31 December 2020, in order to ensure that electric vehicles can circulate at least in urban/suburban agglomerations and other densely populated areas, and, where appropriate, within networks determined by the Member States. The number of such recharging points shall be established taking into consideration, inter alia, the number of electric vehicles estimated to be registered by the end of 2020, as indicated in their national policy frameworks, as well as best practices and recommendations issued by the Commission. Particular needs related to the installation of recharging points accessible to the public at public transport stations shall be taken into account, where appropriate.
2. The Commission shall assess the application of the requirements in paragraph 1 and, as appropriate, submit a proposal to amend this Directive, taking into account the development of the market for electric vehicles, in order to ensure that an additional number of recharging points accessible to the public are put in place in each Member State by 31 December 2025, at least on the TEN-T Core Network, in urban/suburban agglomerations and other densely populated areas.
3. Member States shall also take measures within their national policy frameworks to encourage and facilitate the deployment of recharging points not accessible to the public.
4. Member States shall ensure that normal power recharging points for electric vehicles, excluding wireless or inductive units, deployed or renewed as from 18 November 2017, comply at least with the technical specifications set out in point 1.1 of Annex II and with specific safety requirements in force at national level.
Member States shall ensure that high power recharging points for electric vehicles, excluding wireless or inductive units, deployed or renewed as from 18 November 2017, comply at least with the technical specifications set out in point 1.2 of Annex II.
5. Member States shall ensure that the need for shore-side electricity supply for inland waterway vessels and seagoing ships in maritime and inland ports is assessed in their national policy frameworks. Such shore-side electricity supply shall be installed as a priority in ports of the TEN-T Core Network, and in other ports, by 31 December 2025, unless there is no demand and the costs are disproportionate to the benefits, including environmental benefits.
6. Member States shall ensure that shore-side electricity supply installations for maritime transport, deployed or renewed as from 18 November 2017, comply with the technical specifications set out in point 1.7 of Annex II.
7. The recharging of electric vehicles at recharging points accessible to the public shall, if technically feasible and economically reasonable, make use of intelligent metering systems as defined in point (28) of Article 2 of Directive 2012/27/EU and shall comply with the requirements laid down in Article 9(2) of that Directive.
8. Member States shall ensure that operators of recharging points accessible to the public are free to purchase electricity from any Union electricity supplier, subject to the supplier's agreement. The operators of recharging points shall be allowed to provide electric vehicle recharging services to customers on a contractual basis, including in the name and on behalf of other service providers.
9. All recharging points accessible to the public shall also provide for the possibility for electric vehicle users to recharge on an ad hoc basis without entering into a contract with the electricity supplier or operator concerned.
10. Member States shall ensure that prices charged by the operators of recharging points accessible to the public are reasonable, easily and clearly comparable, transparent and non-discriminatory.
11. Member States shall ensure that distribution system operators cooperate on a non-discriminatory basis with any person establishing or operating recharging points accessible to the public.
12. Member States shall ensure that the legal framework permits the electricity supply for a recharging point to be the subject of a contract with a supplier other than the entity supplying electricity to the household or premises where such a recharging point is located.
13. Without prejudice to Regulation (EU) No 1025/2012, the Union shall pursue the development by the appropriate standardisation organisations of European standards containing detailed technical specifications for wireless recharging points and battery swapping for motor vehicles, and for recharging points for L-category motor vehicles and electric buses.
14. The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 8 to:
(a)
supplement this Article and points 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 and 1.8 of Annex II in order to require compliance of the infrastructures to be deployed or renewed with the technical specifications contained in the European standards to be developed pursuant to paragraph 13 of this Article, where the relevant ESOs have recommended only one technical solution with technical specifications as described in a relevant European standard;
(b)
update the references to the standards referred to in the technical specifications set out in point 1 of Annex II where those standards are replaced by new versions thereof adopted by the relevant standardisation organisations.
It is of particular importance that the Commission follow its usual practice and carry out consultations with experts, including Member States' experts, before adopting those delegated acts.
Those delegated acts shall provide for transitional periods of at least 24 months before the technical specifications contained therein, or amendments thereof, become binding on the infrastructure to be deployed or renewed.
Article 5
Hydrogen supply for road transport
1. Member States which decide to include hydrogen refuelling points accessible to the public in their national policy frameworks shall ensure that, by 31 December 2025, an appropriate number of such points are available, to ensure the circulation of hydrogen-powered motor vehicles, including fuel cell vehicles, within networks determined by those Member States, including, where appropriate, cross-border links.
2. Member States shall ensure that hydrogen refuelling points accessible to the public deployed or renewed as from 18 November 2017 comply with the technical specifications set out in point 2 of Annex II.
3. The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 8 to update the references to the standards referred to in the technical specifications set out in point 2 of Annex II where those standards are replaced by new versions thereof adopted by the relevant standardisation organisations.
It is of particular importance that the Commission follow its usual practice and carry out consultations with experts, including Member States' experts, before adopting those delegated acts.
Those delegated acts shall provide for transitional periods of at least 24 months before the technical specifications contained therein, or amendments thereof, become binding on the infrastructure to be deployed or renewed.
Article 6
Natural gas supply for transport
1. Member States shall ensure, by means of their national policy frameworks, that an appropriate number of refuelling points for LNG are put in place at maritime ports, to enable LNG inland waterway vessels or seagoing ships to circulate throughout the TEN-T Core Network by 31 December 2025. Member States shall cooperate with neighbouring Member States where necessary to ensure adequate coverage of the TEN-T Core Network.
2. Member States shall ensure, by means of their national policy frameworks, that an appropriate number of refuelling points for LNG are put in place at inland ports, to enable LNG inland waterway vessels or seagoing ships to circulate throughout the TEN-T Core Network by 31 December 2030. Member States shall cooperate with neighbouring Member States where necessary to ensure adequate coverage of the TEN-T Core Network.
3. Member States shall designate in their national policy frameworks the maritime and inland ports that are to provide access to the refuelling points for LNG referred to in paragraphs 1 and 2, also taking into consideration actual market needs.
4. Member States shall ensure, by means of their national policy frameworks, that an appropriate number of refuelling points for LNG accessible to the public are put in place by 31 December 2025, at least along the existing TEN-T Core Network, in order to ensure that LNG heavy-duty motor vehicles can circulate throughout the Union, where there is demand, unless the costs are disproportionate to the benefits, including environmental benefits.
5. The Commission shall assess the application of the requirement in paragraph 4 and, as appropriate, submit a proposal to amend this Directive by 31 December 2027, taking into account the LNG heavy-duty motor vehicles market, in order to ensure that an appropriate number of refuelling points for LNG accessible to the public are put in place in each Member State.
6. Member States shall ensure that an appropriate LNG distribution system is available in their territory, including loading facilities for LNG tank vehicles, in order to supply the refuelling points referred to in paragraphs 1, 2 and 4. By way of derogation, neighbouring Member States may, in the context of their national policy frameworks, form a pool for the purposes of fulfilling this requirement. Pooling agreements shall be the subject of the reporting obligations of the Member States under this Directive.
7. Member States shall ensure, by means of their national policy frameworks, that an appropriate number of CNG refuelling points accessible to the public are put in place by 31 December 2020, in order to ensure, in line with the sixth indent of Article 3(1), that CNG motor vehicles can circulate in urban/suburban agglomerations and other densely populated areas, and, where appropriate, within networks determined by the Member States.
8. Member States shall ensure, by means of their national policy frameworks, that an appropriate number of CNG refuelling points accessible to the public are put in place by 31 December 2025, at least along the existing TEN-T Core Network, to ensure that CNG motor vehicles can circulate throughout the Union.
9. Member States shall ensure that CNG refuelling points for motor vehicles deployed or renewed as from 18 November 2017 comply with the technical specifications set out in point 3.4 of Annex II.
10. Without prejudice to Regulation (EU) No 1025/2012, the Union shall pursue the development by the relevant European or international standardisation organisations of standards, including detailed technical specifications, for:
(a)
refuelling points for LNG for maritime and inland waterway transport;
(b)
refuelling points for LNG and CNG motor vehicles.
11. The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 8 to:
(a)
supplement this Article and points 3.1, 3.2 and 3.4 of Annex II, in order to require compliance of the infrastructures to be deployed or renewed with the technical specifications contained in the standards to be developed pursuant to points (a) and (b) of paragraph 10 of this Article, where the relevant ESOs have recommended only one technical solution with technical specifications as described in a relevant European standard compatible with the relevant international standards, where applicable;
(b)
update the references to the standards referred to in the technical specifications set out or to be set out in point 3 of Annex II where those standards are replaced by new versions thereof adopted by the relevant European or international standardisation organisations.
It is of particular importance that the Commission follow its usual practice and carry out consultations with experts, including Member States' experts, before adopting those delegated acts.
Those delegated acts shall provide for transitional periods of at least 24 months before the technical specifications contained therein, or amendments thereof, become binding on the infrastructure to be deployed or renewed.
12. In the absence of a standard containing detailed technical specifications for refuelling points for LNG for maritime and inland waterway transport, referred to in point (a) of paragraph 10, and in particular in the absence of those specifications relating to bunkering of LNG, the Commission, taking into account the work ongoing within the IMO, the CCNR, the Danube Commission and other relevant international fora, shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 8 to lay down:
-
requirements for interfaces of bunker transfer of LNG in maritime and inland waterway transport,
-
requirements related to safety aspects of the onshore storage and bunkering procedure of LNG in maritime and inland waterway transport.
It is of particular importance that the Commission follow its usual practice and carry out consultations with relevant groups of experts on maritime transport and on inland waterway transport, including experts from national maritime or inland navigation authorities, before adopting those delegated acts.
Article 7
User information
1. Without prejudice to Directive 2009/30/EC, Member States shall ensure that relevant, consistent and clear information is made available as regards those motor vehicles which can be regularly fuelled with individual fuels placed on the market, or recharged by recharging points. Such information shall be made available in motor vehicle manuals, at refuelling and recharging points, on motor vehicles and in motor vehicle dealerships in their territory. This requirement shall apply to all motor vehicles, and their motor vehicle manuals, placed on the market after 18 November 2016.
2. The supply of information referred to in paragraph 1 shall be based on the labelling provisions regarding fuel compliance under standards of the ESOs setting the technical specifications of fuels. Where such standards refer to a graphical expression, including a colour coding scheme, the graphical expression shall be simple and easy to understand, and it shall be placed in a clearly visible manner:
(a)
on corresponding pumps and their nozzles at all refuelling points, as from the date on which fuels are placed on the market;
(b)
on or in the immediate proximity of all fuel tanks' filling caps of motor vehicles recommended and compatible with that fuel and in motor vehicle manuals, when such motor vehicles are placed on the market after 18 November 2016.
3. Where appropriate, and in particular for natural gas and hydrogen, when fuel prices are displayed at a fuel station, a comparison between the relevant unit prices shall be displayed for information purposes. The display of this information shall not mislead or confuse the user.
In order to increase consumer awareness and provide for fuel price transparency in a consistent way across the Union, the Commission shall be empowered to adopt, by means of implementing acts, a common methodology for alternative fuels unit price comparison.
4. Where ESO standards setting technical specifications of a fuel do not include labelling provisions for compliance with the standards in question, where the labelling provisions do not refer to a graphical expression including colour coding schemes, or where the labelling provisions are not suitable for attaining the objectives of this Directive, the Commission may, for the purposes of the uniform implementation of paragraphs 1 and 2, mandate ESOs to develop compatibility labelling specifications, or may adopt implementing acts determining the graphical expression, including a colour coding scheme, of compatibility for fuels introduced in the Union market which reach the level of 1 % of the total volume of sales, in the assessment of the Commission, in more than one Member State.
5. If labelling provisions of the respective ESO standards are updated, if implementing acts regarding the labelling are adopted or if new ESO standards for alternative fuels are developed as necessary, the corresponding labelling requirements shall apply to all refuelling and recharging points and motor vehicles registered on the territory of the Member States as of 24 months after their respective updating or adoption.
6. The implementing acts referred to in this Article shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 9(2).
7. Member States shall ensure that, when available, the data indicating the geographic location of the refuelling and recharging points accessible to the public of alternative fuels covered by this Directive are accessible on an open and non-discriminatory basis to all users. For recharging points, such data, when available, may include information on real-time accessibility as well as historical and real-time charging information.
Article 8
Exercise of the delegation
1. The power to adopt delegated acts is conferred on the Commission subject to the conditions laid down in this Article.
2. The power to adopt delegated acts referred to in Articles 4, 5 and 6 shall be conferred on the Commission for a period of five years from 17 November 2014. The Commission shall draw up a report in respect of the delegation of power not later than nine months before the end of the five-year period. The delegation of power shall be tacitly extended for periods of an identical duration, unless the European Parliament or the Council opposes such extension not later than three months before the end of each period.
3. The delegation of power referred in Articles 4, 5 and 6 may be revoked at any time by the European Parliament or by the Council. A decision to revoke shall put an end to the delegation of the power specified in that decision. It shall take effect the day following the publication of the decision in the Official Journal of the European Union or at a later date specified therein. It shall not affect the validity of any delegated acts already in force.
4. As soon as it adopts a delegated act, the Commission shall notify it simultaneously to the European Parliament and to the Council.
5. A delegated act adopted pursuant to Articles 4, 5 and 6 shall enter into force only if no objection has been expressed either by the European Parliament or the Council within a period of two months of notification of that act to the European Parliament and the Council or if, before the expiry of that period, the European Parliament and the Council have both informed the Commission that they will not object. That period shall be extended by three months at the initiative of the European Parliament or of the Council.
Article 9
Committee procedure
1. The Commission shall be assisted by a committee. That committee shall be a committee within the meaning of Regulation (EU) No 182/2011.
2. Where reference is made to this paragraph, Article 5 of Regulation (EU) No 182/2011 shall apply. Where the committee delivers no opinion, the Commission shall not adopt the draft implementing act and the third subparagraph of Article 5(4) of Regulation (EU) No 182/2011 shall apply.
3. Where the opinion of the committee is to be obtained by written procedure, that procedure shall be terminated without result when, within the time limit for delivery of the opinion, the chair of the committee so decides or a simple majority of committee members so request.
Article 10
Reporting and review
1. Each Member State shall submit to the Commission a report on the implementation of its national policy framework by 18 November 2019, and every three years thereafter. Those reports shall cover the information listed in Annex I and shall, where appropriate, include a relevant justification regarding the level of attainment of the national targets and objectives referred to in Article 3(1).
2. By 18 November 2017, the Commission shall submit to the European Parliament and to the Council a report on the assessment of the national policy frameworks and their coherence at Union level, including an evaluation of the level of attainment of the national targets and objectives referred to in Article 3(1).
3. The Commission shall submit a report on the application of this Directive to the European Parliament and to the Council every three years with effect from 18 November 2020.
The Commission report shall contain the following elements:
-
an assessment of the actions taken by Member States,
-
an assessment of the effects of this Directive on the development of the market as regards alternative fuels infrastructure and its contribution to the market of alternative fuels for transport, as well as its impact on the economy and the environment,
-
information on technical progress and the development of the market as regards alternative fuels in the transport sector and of the relevant infrastructure covered by this Directive and of any other alternative fuel.
The Commission may outline examples of best practices and make appropriate recommendations.
The Commission report shall also assess the requirements and the dates set out in this Directive in respect of the infrastructure build-up and implementation of specifications, taking into account the technical, economic and market developments of the respective alternative fuels, accompanied if appropriate by a legislative proposal.
4. The Commission shall adopt guidelines concerning the reporting by the Member States of the elements listed in Annex I.
5. By 31 December 2020, the Commission shall review the implementation of this Directive, and, as appropriate, submit a proposal to amend it by laying down new common technical specifications for alternative fuels infrastructure within the scope of this Directive.
6. By 31 December 2018, the Commission shall, if it considers it appropriate, adopt an Action Plan for the implementation of the strategy set out in the Communication entitled ‘Clean Power for Transport: A European alternative fuels strategy’ in order to achieve the broadest possible use of alternative fuels for transport, while ensuring technological neutrality, and to promote sustainable electric mobility throughout the Union. To that end, it may take into account individual market needs and developments in the Member States.
Article 11
Transposition
1. Member States shall bring into force the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive by 18 November 2016. They shall forthwith inform the Commission thereof.
2. When Member States adopt those provisions, they shall contain a reference to this Directive, or be accompanied by such a reference on the occasion of their official publication. The methods of making such reference shall be laid down by Member States.
3. Member States shall communicate to the Commission the text of the main provisions of national law which they adopt in the field covered by this Directive.
Article 12
Entry into force
This Directive shall enter into force on the twentieth day following that of its publication in the Official Journal of the European Union.
Article 13
Addressees
This Directive is addressed to the Member States.
Done at Strasbourg, 22 October 2014.