РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 4 февруари 2014 година
относно мярката за тарифите за електроенергия в Испания: потребители
SA.21817 (C 3/07) (ex. NN 66/06) прилагана от Испания
(нотифицирано под номер С(2014) 7741)
(само текстът на испански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/456/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
след като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид тези мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 27 април 2006 г. дружествата Centrica plc и Centrica Energía S.L.U. (заедно наричани по-нататък „Centrica“) подадоха жалба до Комисията относно системата на регулираните тарифи за електроенергия, прилагана в Испания през 2005 г.
(2)
С писмо от 27 юли 2006 г. Комисията поиска от испанските власти да предоставят информация относно горепосочената мярка. Комисията получи въпросната информация с писмо от 22 август 2006 г.
(3)
На 12 октомври 2006 г. делото беше заведено като помощ, за която не е постъпило уведомление (Дело NN 66/06).
(4)
С писмо от 9 ноември 2006 г. Комисията поиска от испанските власти да предоставят допълнителни разяснения относно горепосочената мярка. Испанските власти отговориха с писмо от 12 декември 2006 г.
(5)
С писмо от 24 януари 2007 г. Комисията уведоми испанските власти, че е взела решение да започне процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, по отношение на мярката.
(6)
Решението на Комисията беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си по отношение на мярката.
(7)
Испанските власти представиха мненията си с писмо от 26 февруари 2007 г.
(8)
Комисията получи мнения от следните заинтересовани страни: правителството на автономна област Галисия (писмо от 23 март 2007 г.), Centrica (писма от 26 март 2007 г. и 3 юли 2007 г.), ACIE - Asociación de Comercializadores Independientes de Energía (писмо от 26 март 2007 г.), правителството на автономна област Астурия (писмо от 27 март 2007 г.), AEGE - Asociación de empresas con gran consumo de energía (писмо от 2 април 2007 г., допълнено на 21 ноември 2011 г.), Asturiana de Zinc - AZSA (писмо от 3 април 2007 г.), Ferroatlántica - производител на метали (писмо от 3 април 2007 г.), Alcoa (писмо от 3 април 2007 г.), UNESA - Asociación Española de la Industria Eléctrica (писмо от 25 април 2007 г.), ENEL Viesgo (писмо от 26 април 2007 г.), Iberdrola (писмо от 26 април 2007 г.), Unión Fenosa Distribución (писмо от 27 април 2007 г.), Hidrocantábrico Distribución Eléctrica (писмо от 27 април 2007 г.), Endesa Distribución Eléctrica (писмо от 27 април 2007 г.).
(9)
С писма от 15 май и 6 юли 2007 г. Комисията изпрати мненията на заинтересованите страни на испанските власти, за да могат те на свой ред да представят коментарите си, които бяха получени с писмо от 2 август 2007 г.
(10)
Centrica предостави допълнителна информация с писма от 1 юни 2007 г., 28 август 2007 г., 4 февруари 2008 г. и 1 март 2008 г.; AEGE направи същото с писмо от 21 ноември 2011 г., а Ferroatlantica с писмо от 5 декември 2011 г.
(11)
С писма от 30 юли 2009 г., 19 март 2010 г., 6 октомври 2011 г., 12 април 2012 г., 31 август 2012 г., 4 февруари 2013 г. и 17 юли 2013 г. Комисията поиска допълнителни разяснения относно въпросната мярка от испанските власти. Те отговориха с писма съответно от 5 октомври 2009 г., 26 април 2010 г., 7 декември 2011 г., 12 юни 2012 г., 18 октомври 2012 г., 11 февруари 2013 г. и 4 октомври 2013 г.
(12)
На 19 април 2013 г. досието се раздели на две части: настоящото дело SA.21817 (C3/07 ех NN 66/06) относно помощите за крайните потребители на електроенергия и дело SA. 36559 (C3a/07 ех NN 66/06) относно помощите за електроразпределителните дружества. Настоящото решение се отнася само до евентуалните помощи за крайните потребители на електроенергия, включени в обхвата на процедурата, т.е. без битовите потребители и малките предприятия.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
ИСПАНСКАТА ЕЛЕКТРОЕНЕРГИЙНА СИСТЕМА ПРЕЗ 2005 Г.
(13)
В контекста на законодателната рамка, установена със Закон 54/1997 от 27 ноември 1997 г. за електроенергийния сектор (наричан по-нататък „ЗЕС“), приложим през 2005 г., доставката на електроенергия на крайни потребители по регулирани тарифи беше считана за регулирана дейност. Съгласно закона тази задача е била възложена на електроразпределителните дружества.
(14)
През 2005 г. всички крайни потребители на електроенергия на испанския пазар можеха да изберат да сключат договори за доставка с независими доставчици или да получават електроенергия по регулираните тарифи, определени от държавата. На регулирания пазар всички изявили желание крайни потребители имаха право да получават електроенергия от местното електроразпределително дружество по пакетна регулирана тарифа (всеобхватна цена), съобразена с техния профил и обем на потребление. На свободния пазар потребителите заплащаха такса за достъп до мрежата, която също беше регулирана, след което трябваше да поемат и разходите за доставката на електроенергия. След като реформата в електроенергийния сектор приключи през 2009 г., разпределителните дружества вече не доставят електроенергия по пакетни регулирани тарифи.
(15)
Пакетните регулирани тарифи и регулираните такси за достъп до мрежата се определяха предварително за цялата година, обикновено преди края на година N - 1, но можеха да бъдат коригирани през годината (3). Въпреки това годишното увеличение на тарифите беше ограничено от максимална горна граница (4). По принцип тарифите и таксите се определяха на базата на прогнози така, че да се гарантира, че регулираните приходи, произтичащи от прилагането им, са достатъчни, за да покрият всички регулирани разходи на електроенергийната система. Тези регулирани разходи на системата през 2005 г. включваха разходите за доставка на електроенергия по пакетни тарифи, разходите за закупуване на енергия, произведена при специални условия (възобновяеми източници, когенерация и т.н.), разходите за пренос и разпределение, мерките за управление на търсенето, допълнителните разходи за производство на електроенергия на испанските острови, помощите за въгледобивния сектор, дефицитите през предходните години и пр. Не съществуваха правила за отнасяне на всички или част от определена категория приходи към всички или част от определена категория разходи. В резултат на това приходите, например от таксата за достъп до мрежата, не бяха предназначени изцяло или частично за финансирането например на субсидии в подкрепа на електроенергията от възобновяеми източници или на производството на електроенергия на територията на испанските острови.
(16)
През 2005 г. имаше не по-малко от 25 регулирани тарифи за крайните потребители в зависимост от равнището, профила или предназначението на потреблението и захранващото напрежение. Същевременно за крайните потребители на свободния пазар се прилагаха девет други регулирани такси за достъп до мрежата, също основани на захранващото напрежение и на други характеристики.
(17)
На 30 декември 2004 г. испанските власти установиха тарифите за електроенергия, приложими през 2005 г. (5), за следните категории потребители:
ПАКЕТНИ ТАРИФИ
Ниско напрежение
1.0.
Мощност до 770 kW
2.0.
Обща за мощност, непревишаваща 15 кW
3.0.
Обща
4.0.
Обща за дългосрочно потребление
B.0
Улично осветление
R.0
Селскостопанско напояване
Високо напрежение
Общи тарифи
Краткосрочно потребление
1.1.
Обща за напрежение, не по-голямо от 36 kV
1.2.
Обща за напрежение, по-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
1.3.
Обща за напрежение, по-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
1.4.
Обща за напрежение, по-голямо от 145 kV
Средносрочно потребление
2.1.
Непревишаващо 36 kV
2.2.
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
2.3.
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
2.4.
По-голямо от 145 kV
Дългосрочно потребление
3.1.
Непревишаващо 36 kV
3.2.
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
3.3.
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
3.4.
По-голямо от 145 kV
Тарифи за тягова електроенергия
T.1
Непревишаващо 36 kV
T.2
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
T.3
По-голямо от 72,5 kV и 145 kV
Тарифи за селскостопанско напояване
R.1
Непревишаващо 36 kV
R.2
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
R.3
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
Ж. Тарифа за големи потребители (G4)
Тарифи за продажби на електроразпределителните дружества
D.1
Непревишаващо 36 kV
D.2
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
D.3
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
D.4
По-голямо от 145 kV
ТАРИФИ ЗА ДОСТЪП
Ниско напрежение
2,0 A
Обикновена тарифа за достъп за ниско напрежение
2,0 NA
Обикновени тарифи за достъп за ниско напрежение с дневен и нощен режим
3,0 A
Обща тарифа за достъп за ниско напрежение
Високо напрежение
3.1.A
Тарифа за достъп за напрежение, непревишаващо 36 kV (мощност, не по-голяма от 450 kW)
6.1
Тарифа за достъп за напрежение, непревишаващо 36 kV (мощност над 450 kW)
6.2
Тарифа за достъп за напрежение, по-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV (мощност над 450 kW)
6.3
Тарифа за достъп за напрежение, по-голямо от 72,5, но непревишаващо 145 kV (мощност над 450 kW)
6.4
Тарифа за достъп за напрежение, по-голямо от 145 kV (мощност над 450 kW)
6.5
Тарифа за достъп при международен обмен
(18)
Пакетните регулирани тарифи можеха да бъдат разделени на компонент, предназначен за покриване на разходите за пренос, разпределение и разходите на системата от общ характер (такса за достъп до мрежата) и на компонент, който отразява разходите за закупуване на електроенергия на пазара на едро (енергиен компонент). Освен това за пакетните тарифи за услугите по управление на търсенето се прилагаше система на отстъпки (например приемливи прекъсвания в захранването, извършени с предварително предизвестие, или потребление, концентрирано в ненатоварените часове). От 2005 г. насам Испания е направила промени в системата на регулираните тарифи. Последната промяна е от 2013 г., когато Испания прие нова законодателна рамка за електроенергийния сектор (Закон 24/13), която включва, наред с други мерки, регулаторна реформа на цените на пазара на дребно. Испания обяви, че този нов закон и правилата за прилагането му ще бъдат разработени през 2014 г. Следват някои базови пакетни тарифи за най-ниското ниво на горепосочените категории (т.е. за напрежение, непревишаващо 145 kV), приложими от 1 януари 2005 г.:
Таблица 1
Основна сума на пакетните регулирани тарифи за 2005 г.
A/Компонент мощност
Б/Енергиен компонент
Пакетна тарифа за компонента мощност-енергия
EUR/kW на месец
EUR/kWh
EUR/MWh
Ниско напрежение
1.0
Мощност 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
Обща
1,430269
0,083728
85,71
4.0
Обща за дългосрочно потребление
2,284634
0,076513
79,69
Високо напрежение
1.4
Краткосрочно потребление, обща за напрежение 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
Средносрочно потребление, обща за напрежение 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
Дългосрочно потребление, обща за напрежение 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
Ж.
Големи потребители G4
10,208070
0,011265
25,44
Източник: приложение I към Кралски указ 2392/2004, изчисления на Комисията.
(19)
Националната комисия по енергетиката (Comisión Nacional de la Energía, CNE) - испанският регулаторен орган - посочва, че средно за 2005 г. пакетните тарифи не отразяваха всички разходи за доставка, и по-специално разходите за закупуване на електроенергия на пазара на едро. По-специално, както е показано в графиката по-долу, само през пет месеца от 2005 г., а именно януари-февруари и април-юни, цените, заложени в средните пакетни регулирани тарифи, са били по-ниски от средните цени на пазара на едро на електроенергия. За разлика от това, между октомври 2006 г. и декември 2007 г. се случи обратното - по време на тези 14 месеца средните цени на едро спаднаха значително под цените на енергията, заложени в средните пакетни регулирани тарифи, с доста по-голяма разлика от наблюдаваната през седемте месеца на 2005 г., през които цените на едро са били по-високи от заложените в пакетните тарифи цени.
Графика 1
Среднопретеглена цена на едро и цена на електроенергията, заложена в пакетната тарифа
Източник: CNE - Доклад относно развитието на конкуренцията на пазарите на газ и електроенергия. Период 2005-2007 г., стр. 84.
ТАРИФНИЯТ ДЕФИЦИТ ПРЕЗ 2005 Г.
(20)
Сметките на електроенергийната система, основани на приходите и на действителните регулирани разходи, се уравняват веднъж годишно. През 2005 г. нивото, на което бяха установени регулираните тарифи и таксите за достъп до мрежата, не доведе до генериране на достатъчно приходи, за да бъдат възстановени всички вписани впоследствие регулирани разходи на системата за цялата година. Окончателната процедурата по уравняване за 2005 г., извършена от CNE в края на годината, даде дефицит от 3 811 милиона евро. Това не е първият път, в който процедурата по уравняване регистрира дефицит, но този от 2005 г. достигна безпрецедентна стойност. През 2000, 2001 и 2002 г. е бил регистриран по-малък дефицит.
(21)
Правителството подцени най-вече реалните разходи за закупуване на електроенергия. Всъщност, макар че консумацията на електроенергия от крайните потребители на регулирания пазар и свободния пазар през 2005 г. протече приблизително според предвижданията от декември 2004 г., редица непредвидени повишения на цените през годината доведоха до цени на едро от 62,4 EUR/MWh през 2005 г., които през 2004 г. бяха 35,61 EUR/MWh, така че средната цена на едро през 2005 г. достигна до 59,47 EUR/MWh. Сред причините за това увеличение бяха изключително сухата година (което доведе до намаляване на производството на електроенергия от водноелектрически централи с 55 %), повишаването на цените на нефта, въздействието върху пазарната цена на квотите за емисии на CO2, получени безплатно по схемата на ЕС за търговия с емисии на парникови газове, и нарастване на търсенето на енергия, надвишаващо ръста на БВП.
(22)
Друг важен фактор, който допринесе за увеличаването на общите разходи на системата, беше високото ниво на помощите за производство на енергия от възобновяеми източници. По-специално производителите на енергия от възобновяеми източници можеха да изберат да участват пряко в енергийния пазар на едро или в „общ резерв“. През 2005 г. тази възможност беше особено привлекателна, така че в „общия резерв“ участва по-голям от очаквания брой производители на енергия от възобновяеми източници, което доведе до по-високи разходи за системата. Освен това преките помощи за енергийните разходи за електроенергията, произведена при специални условия (от възобновяеми източници, когенерация), които бяха вписани като регулиран разход в сметките, за 2005 г. възлизаха на 2 701 милиона евро. За сравнение разходите за пренос и разпределение на системата през 2005 г. възлизаха на 4 410 милиона евро.
Механизъм, приет за предварително финансиране на дефицита
(23)
Образуването на дефицита не мина незабелязано. Още през март 2005 г., когато стана ясно, че се трупа тарифен дефицит, испанските власти разпоредиха по силата на член 24 от Кралски указ-закон 5/2005 (6) необходимите за покриване на разликата между разходите и приходите за електроенергийната система средства да бъдат предоставени от петте големи „електрически компании с право на вземания“, които имаха право да получат компенсация за невъзвръщаемите разходи (7) при следните проценти:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %;
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %;
-
Hidroeléctrica del Cantábrico; S.A: 6,08 %;
-
Endesa, S.A.: 44,16 %;
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %
(24)
В Указ-закон № 5/2005 предвижда, че бъдещият дефицит може да бъде записан на петте посочени по-горе дружества като отрицателно салдо по съществуваща депозитна сметка, която CNE използва за покриване на невъзвръщаемите разходи на тези дружества. Това означаваше, че на практика доставчиците трябва да осигурят средства в аванс. Отрицателното салдо по сметката за невъзвръщаемите разходи би породило права на вземания, които оправомощават доставчиците да събират приходи от потребителите на електроенергия в бъдеще. Доставчиците можеха да секюритизират тези права и да ги предлагат на пазара. Вземанията, приписани на тези доставчици, носеха минимален лихвен процент (тримесечен EURIBOR, изчислен въз основа на средната стойност на ставките на EURIBOR за месец ноември на предходната година, без спред).
Механизъм, приет за възстановяване на дефицита чрез крайните потребители
(25)
През юни 2006 г. испанските власти взеха решение относно условията за възстановяване на дефицита от 2005 г. чрез потребителите на електроенергия посредством регулираните тарифи. С Кралски указ 809/2006 (8) испанските власти постановиха, че потребителите ще започнат да плащат дефицита през 2007 г. (или по-точно вземанията, предоставени на доставчиците) и ще го изплащат 14 1/2 години посредством специална надбавка, прилагана както към пакетните тарифи, така и към тарифите за достъп. Надбавката, изчислена като годишна сума, необходима за линейното възстановяване на текущата нетна стойност на дефицита за 2005 г. за период от 14 1/2 години, беше фиксирана на 1,378 % от пакетната тарифа и на 3,975 % от тарифата за достъп за 2006 г. Приложимият лихвен процент беше тримесеченият EURIBOR.
(26)
Тази надбавка беше представена като „такса със специална цел“. Испанските власти разпоредиха приходите от вноската за финансиране на дефицита за 2005 г. да се събират в депозитна сметка, управлявана от CNE. След това CNE е щяла да прехвърли средствата към титулярите на вземанията, т.е. произвеждащите електроенергия дружества, които са финансирали дефицита, или към субектите, които впоследствие са закупили вземанията, според дела на дефицита, финансиран от всеки от тях.
Въздействие на тарифния дефицит върху испанския пазар
(27)
През 2005 г. свободният пазар задоволи 37,49 % от търсенето на електроенергия в Испания. Това количество съответства на сравнително малък брой потребители, тъй като само 8,5 % от потребителите закупиха енергия на свободния пазар, докато 91,5 % все още се придържаха към регулираните тарифи (по-малко в сравнение с 97 % през 2004 г.). Потребителите на високо напрежение (предимно промишлени предприятия) бяха основната група, присъстваща на свободния пазар, като 38,9 % от тях избраха този пазар и закупените от тях количества представляваха 29 % от общото потребление на електроенергия в континентална Испания през 2005 г. По-голямата част от битовите потребители и потребителите на ниско напрежение, които от 2003 г. насам можеха да изберат свободния пазар (9), се придържаха към регулираните тарифи; въпреки това през 2005 г. голяма част от тях се насочи и към свободния пазар. Към 31 декември 2005 г. на свободния пазар имаше над два милиона потребители (1,3 милиона през 2004 г.).
(28)
Въпреки това относителното предимство на цените, предлагано от регулираните тарифи през 2005 г., трябва да се разглежда паралелно с връщането на потребителите на регулирания пазар, макар и с известно закъснение. Както е показано в таблица 2 по-долу, броят на потребителите, обслужвани на свободния пазар, нарастваше през цялата 2005 г., но през 2006 г. намаля, достигайки процент (8,15 %), регистриран още през първата половина на 2005 г. Също така, наблюдаваната през декември 2004 г. тенденция на намаляване на количеството доставена на крайните потребители енергия в рамките на свободния пазар се запази през първото тримесечие на 2005 г. и въпреки че претърпя значително забавяне между юни и септември 2005 г., продължи през декември 2004 г. и през цялата 2006 г.
Таблица 2
Дял на центровете за доставка на електроенергия на свободния пазар (като процент от целия пазар) за периода 2004-2006 г.
Електроенергия
2004 г.
2005 г.
2006 г.
март
юни
септември
декември
март
юни
септември
декември
март
юни
септември
декември
Като % от центровете за доставка
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Като % от енергията
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Източник: Доклад на CNE „Информационна бележка относно доставките на електроенергия и природен газ на либерализираните пазари, актуализирана към 31 декември 2006 г.“
(29)
Въпреки че въздействието на загубите, понесени от доставчиците, започнаха да се усещат към средата на 2005 г., когато цените на едро започнаха да нарастват драстично, договорите за доставка не можеха да бъдат прекратени незабавно. Поради това доставчиците на свободния пазар, особено онези, които нямаха капацитет за производство и трябваше да купуват електроенергия на пазара на едро, бяха принудени да предлагат оферти в условията на свободен пазар, които са равностойни на регулираната тарифа, независимо от възможността да претърпят загуби, или да налагат по-високи цени, които да отразяват действителните разходи за получаване на електроенергията, като по този начин губят пазарен дял.
3. РЕШЕНИЕ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДФЕС
(30)
Решението на Комисията за започване на официално разследване съдържаше сравнение на регулираните тарифи, заплащани от различни категории крайни потребители, и предполагаемите цени, които те биха платили на свободния пазар при липса на въпросните тарифи. Прогнозните пазарни цени бяха изчислени въз основа на цената на електроенергията на пазара на едро, разходите за достъп до мрежата и среден марж на пазарна реализация в размер на 10 EUR/MWh, представен от Centrica.
Таблица 3
Сравнение на цените по категории потребители
Категория потребители
Регулирана тарифа
(EUR/MWh)
Прогнозна пазарна цена (само цена на едро плюс такса за достъп)
(EUR/MWh)
Прогнозна пазарна цена (плюс марж на пазарна реализация в размер на 10 EUR)
1.
Големи промишлени потребители, свързани към мрежата за високо напрежение (тарифа G4)
23,9
61,17
71,17
2.
Големи промишлени потребители, на които може да се прекрати доставката
27,0
73,87-76,47
83,87-76,47
3.
Потребители, свързани към мрежата за високо напрежение
76,2
81,57
91,57
4.
Битови потребители
101,2
107,75
117,75
5.
Малки промишлени потребители или дружества за предоставяне на услуги, свързани към мрежата за ниско напрежение
103,9
101,07
111,07
Източник: Centrica.
(31)
Тази таблица показва значително предимство за първите две категории, които включват големи промишлени потребители. За другите категории крайни потребители сравнението не е толкова убедително, но все пак се наблюдава малко предимство.
(32)
В решението се посочва, че това предимство е било предоставено избирателно, тъй като изкуствено занижените цени на регулираната тарифа благоприятстват дружествата, използващи електричество, а не например газ, като източник на енергия. Налице е също избирателност de facto и de jure поради факта, че този ущърб е бил несъразмерно по-голям за големите промишлени крайни потребители, които в някои случаи са се ползвали от общи цени за компонента енергия, на стойност по-малко от половината от предполагаемите цени на свободния пазар.
(33)
В решението за започване на процедурата се посочва, че чрез насърчаване на крайните потребители да се върнат на регулирания пазар системата би могла също да облагодетелства електроразпределителните дружества, които явно са се ползвали с гарантирана печалба за своите регулирани дейности.
(34)
Наред с това в решението беше отбелязано, че системата предвижда прехвърляне на държавни ресурси, тъй като включеният в цената налог, използван за изплащане на дефицита, съставлява парафискална такса, постъпленията от която преминават през CNE - испанския регулаторен орган (публичен орган) - преди да бъдат насочени към крайните бенефициери. В решението се стига до заключението, че в светлината на съдебната практика на Съда по този въпрос тези средства следва да се разглеждат като държавни ресурси.
(35)
Като се има предвид, че крайните потребители извършват дейност на пазари, които по принцип са отворени за конкуренция и търговия в рамките на Съюза, в решението за започване на процедурата Комисията заключи, че са изпълнени всички критерии по член 107, параграф 1, и че мярката представлява държавна помощ в полза на крайните потребители.
(36)
В решението за започване на процедурата беше отбелязано, че нито една от дерогациите по член 107 от ДФЕС не изглежда приложима, и съответно беше разгледан въпросът дали доставката на електроенергия по регулирани тарифи може да се счита за услуга от общ икономически интерес (УОИИ) и като такава да се ползва от дерогацията, предвидена в член 106, параграф 2 от ДФЕС. В решението се посочва, че свободата на преценка на държавите членки при определянето на задължения за обществено обслужване в сектора на електроенергията е ограничена от Директива 2003/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 г. относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО (10) (наричана по-долу „Директива за електроенергията“). Тази директива изисква държавите членки да установят задължение за всеобщо обслужване (включваща по-специално правото на получаване на електроенергия на разумни цени) само за битовите потребители и малките предприятия (11). В решението се стига до заключението, че в светлината на директивата за електроенергията доставката на електроенергия по регулирани тарифи за средни и големи предприятия не би могла да се счита по естество за УОИИ.
(37)
Ето защо Комисията изрази сериозни съмнения, че елементите на помощта, включени в регулираните тарифи, приложими за предприятията, различни от малките предприятия, могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар.
(38)
В решението за започване на процедурата също беше отбелязано, че е възможно електроразпределителните дружества да са получили държавна помощ. Тази част от случая е предмет на друго решение (дело C 3a/07).
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(39)
На поканата на Комисията за представяне на мнения по решението за започване на задълбочено разследване отговориха множество големи промишлени потребители, електроразпределителни дружества, независими доставчици и правителства на автономни области в Испания. Тук са обобщени само мненията, свързани с твърдения за наличието на държавна помощ в полза на крайните потребители на електроенергия.
МНЕНИЯ НА НЕЗАВИСИМИ ДОСТАВЧИЦИ
(40)
Бяха получени мненията на Centrica и ACIE - Асоциацията на независимите търговци на енергия. Техните аргументи и заключения са сходни в голяма степен.
Мнения на Centrica и ACIE
(41)
Основният аспект в мнението на Centrica е предполагаемото предимство, предоставено на електроразпределителните дружества. Въпреки това представените от това дружество данни и аргументи сочат също и наличието на държавна помощ за крайните потребители на електроенергия.
(42)
Според Centrica съвместното съществуване на свободния пазар и регулирания пазар, и по-специално възможността крайните потребители да преминават свободно от единия на другия, означава, че регулираните тарифи са действали като референтната цена или de factoкато ограничение на цените на свободния пазар. Доставчиците не са могли да определят цени, по-високи от включените в регулираната тарифа - в противен случай не биха привличали нови клиенти и биха загубили съществуващите.
(43)
По принцип на свободния пазар цената, която крайните потребители заплащат, се образува от два компонента: такса за достъп до мрежата и „компонент доставка“, който е формиран от пазарните механизми и засяга доставчика на дребно. При снабдяването на дребно рентабилността зависи от това дали „компонентът доставка“, който заплащат клиентите, покрива разходите на доставчика (т.е. разходите за закупуване на енергия на пазара на едро или разходите за собствено производство на електроенергия в случай на вертикално интегрирани предприятия) и един „марж на пазарна реализация“, който включва други разходи по снабдяването (разходи за пускане на пазара, информационни системи, изготвяне на сметки и пр.), както и възнаграждение върху инвестирания капитал. Поради тази причина един доставчик на свободния пазар би могъл да функционира рентабилно в определен пазарен сегмент само ако има „положителен марж на пазарна реализация“, т.е. разлика между общите разходи на доставчика за предоставянето на услугата и регулираната тарифа.
(44)
Centrica доказа наличието на неблагоприятно конкурентно положение на доставчиците на свободния пазар чрез изчисления, от които стана ясно, че през 2005 г. не е имало маржове на пазарна реализация за никоя категория потребители (12) (или че маржовете от началото на годината по-късно не са били налични). Това означава, че регулираните тарифи са били твърде ниски, за да може независимите доставчици да се конкурират рентабилно. Според Centrica не е било възможно да има конкуренция за определени категории крайни потребители (по-специално потребителите на големи количества енергия по тарифа G4 и други големи промишлени потребители), дори преди появата на тарифен дефицит, тъй като пакетните тарифи никога не биха дали възможност за това. Неблагоприятното конкурентно положение, посочено от Centrica, е възникнало най-вече за категорията потребители, състояща се от дружества за предоставяне на услуги и малки предприятия, свързани към мрежата за ниско напрежение, и за сегмента на битовите потребители.
(45)
В решението на Комисията за започване на процедурата се използват данните, предоставени от Centrica, и по-специално сравнението между регулираните тарифи и прогнозите за пазарните цени (вж. съображение 30 и таблица 3).
(46)
Според Centrica системата е нарушила Директивата за електроенергията не само поради дискриминационния характер на дефицитния режим (който компенсира загубите на електроразпределителните дружества, но не и тези на доставчиците), но и защото потребителите са били лишени от правото на прозрачни цени и тарифи (13). Тъй като част от цената, която трябваше да се плати за електроенергията през 2005 г., беше отложена за бъдещи години, окончателните цени бяха непрозрачни за потребителите.
(47)
Освен това Centrica твърдеше, че механизмът за изплащане на дефицита не е балансиран по две основни причини: на първо място дефицитът ще бъде възстановен преди всичко от крайните потребители на ниско напрежение, при все че потребителите, които са допринесли в най-голяма степен за създаването му, са именно големите крайни потребители на високо напрежение. На второ място, от крайните потребители на свободния пазар се изисква да изплащат дефицит, за чието образуване нямат никакъв принос.
(48)
Centrica подкрепи предварителното становище на Комисията, според което при испанския дефицитен режим е налично прехвърляне на държавни ресурси. Centrica добави също, че решението на испанското правителство да позволи на произвеждащите електроенергия дружества да секюритизират вземанията си предполага използването на такива ресурси.
(49)
Асоциацията на независимите търговци на енергия (ACIE) е изчислила, че прогнозната цена за закупуване на енергия, взета за основа на регулирани тарифи през 2005 г., е била с 68 % по-ниска от реалната цена, платена от доставчиците за закупуване на енергия на пазара на едро. ACIE изтъкна сериозните последствия за независимите доставчици в резултат на тарифния дефицит от 2005 г. Според асоциацията, доставчиците на свободния пазар са поддържали покупни цени, подобни на тези на електроразпределителните дружества. Нещо повече, те са били принудени да се съобразят с нивото на установената от правителството пакетна тарифа за всяка категория клиенти, в противен случай не биха били в състояние да привличат нови клиенти, нито да запазят съществуващите. По-специално ACIE посочва, че в началото на 2005 г. неговите членове са сключили договори, основани на прогнозите на правителството за цените на едро, и по-късно е трябвало да се съобразяват с тях, макар да не е било рентабилно. В резултат на това независимите доставчици са претърпели загуби. Centrica оценява понесените през 2005 г. загуби на 10 милиона евро. Според ACIE редица доставчици, включително Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energía и RWE, са били принудени да напуснат пазара.
МНЕНИЯ НА ПОТРЕБИТЕЛИТЕ С ГОЛЯМО ЕНЕРГОПОТРЕБЛЕНИЕ
(50)
Потребителите на големи количества енергия се включиха в процедурата чрез своята асоциация AEGE (асоциация на предприятия с високо енергопотребление). Някои от тях (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica и Alcoa) се включиха и индивидуално. Дружество Alcoa е производител на алуминий, разполагащ с три производствени обекта в Испания - в San Ciprián, La Coruña и Avilés, и през 2005 г. се е ползвало от пакетната тарифа G4 (предназначена за потребители с голямо енергопотребление с възможност за прекъсваемо снабдяване). Дружество Ferroаtlántica е производител на алуминиеви сплави и желязо, което се е ползвало от тарифа по безсрочен договор 3.4. Дружество Asturiana de Zinc е производител на цинк, което се е ползвало от тарифа G4 в завода си в San Juan de Nieva.
(51)
В бележките си потребителите с голямо енергопотребление поставиха под въпрос заключението на Комисията, че промишлените тарифи (G4 и други тарифи по безсрочни договори) представляват държавна помощ, тъй като считат, че тези тарифи не предоставят икономическо предимство, не включват държавни ресурси и не влияят върху конкуренцията и търговията между държавите членки.
Липса на икономически предимства
(52)
Според потребителите с голямо енергопотребление референтната стойност, използвана в решението за започване на процедурата с цел да се прецени дали е налично предимство, не е правилна. Комисията сравни промишлените тарифи със средната цена на пазара на едро (цената на „общия резерв“), която счете за представителна за сумата, която тези предприятия биха платили на пазара при обичайни условия. Тъй като промишлените тарифи се оказаха по-ниски от цената на „общия резерв“, в решението за започване на процедурата се стигна до заключението, че тарифите са предоставили икономическо предимство на техните бенефициери.
(53)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че „общият резерв“ е спот пазар, където електроенергията се определя на всеки час за следващия ден. Според потребителите с голямо енергопотребление, „общият резерв“ има някои недостатъци, които се отразяват неблагоприятно на неговата ефективност и конкурентоспособност, поради това, че цените му не дават достоверна представа за маргиналните разходи за производството и съответно не отразяват положението на съвършена конкуренция. Големите крайни потребители, които консумират мащабни количества електроенергия и отчитат постоянно потребление, не придобиват електроенергията в „общ резерв“, а сключват по-скоро двустранни договори с доставчиците на електроенергия. Това бе потвърдено и в доклада от 2005 г. на OMEL, според който само седем от потребителите, отговарящи на изискванията и представляващи 5 % от търгуваната електроенергия, са придобили електроенергия пряко в „общия резерв“.
(54)
При всички случаи, дори ако се предположи, че регистрираните в „общия резерв“ цени могат да бъдат считани за валидна референтна стойност, не би било правилно да се използва (както направи Комисията) средната цена на едро през 2005 г., тъй като тя отразява търсенето на електроенергия от страна на доставчици, които предоставят услуга на широка гама от крайни потребители, сред които битови потребители и малки предприятия. Според AEGE, Ferroatlántica и Asturiana de Zinc подходяща референтна стойност би била минималната цена, регистрирана в „общия резерв“ през 2005, т.е. 18,36 EUR/MWh, тъй като тази цена би отразила най-конкурентните пазарни условия за „общия резерв“ (поради това, че производителите предлагат електроенергията на цена, съответстваща на маргиналните им разходи). Положението на големите промишлени потребители не може да се сравнява с това на другите крайни потребители, и по-специално на битовите потребители. Поради това средната цена на „общия резерв“ не би представлявала подходяща референтна стойност. Според Alcoa Комисията следва по-скоро да сравни оспорваните тарифи с цените по двустранните договори, сключени от големите крайни потребители.
(55)
Alcoa представи пример за двустранно договорена пазарна цена и посочи, че трите му завода за алуминий винаги са се ползвали от тарифата G4. Alcoa обаче притежава друг завод за диалуминиев триоксид (Alúmina Española), за който сключи двустранен договор с доставчик в края на 2004 г. Договорът е сключен за срок от две години, с възможност за подновяване за още една година. Трите завода за алуминий имат същия профил на постоянно потребление като заводите за диалуминиев триоксид. При все това, последните консумират много по-малки количества електроенергия (0,35 TWh в сравнение с 1,3 TWh в заводите в Aviles и La Coruña, и 3,4 TWh в завода в San Ciprián). Средната цена, договорена съгласно този договор, е 34,45 EUR/MWh (включително разходите за ядрения мораториум, разходите за достъп до мрежата и други допълнителни разходи). Тази цена беше получена чрез търг, като разликите между офертите на доставчиците са били под пет евро.
(56)
Според Alcoa разликата между тази двустранно договорена цена (34,45 EUR/MWh) и тарифата G4 (23,90 EUR/MWh) може да се обясни с обективни фактори. По-специално, потребителите на тарифата G4 са били подложени на регулаторни ограничения, които не се прилагат за двустранните договори, като например задължението да се използва цялото количество електроенергия, договорено по тарифа G4 (с налагане на санкции при неспазване), задължението за наличие на оборудване за контрол на напрежението и плащане в рамките на двадесет дни (като се има предвид, че двустранните договори съдържат по-благоприятни условия за плащане).
(57)
Поради това Alcoa стига до заключение, че хипотетичната пазарна цена, приложима за трите му завода за алуминий, би била много по-ниска от 34,45 EUR/MWh поради по-голямото потребление на тези заводи. От друга страна, ако се отчете и средният марж на пазарна реализация в размер на 10 EUR/MWh, нетната цена за доставка на завода за диалуминиев триоксид ще бъде 24,25 EUR/MWh - стойност много близка до пакетната тарифа G4.
(58)
Ferroatlántica отбеляза, че в решението за започване на процедурата използваната от дружеството през 2005 г. регулирана тарифа 3.4 се тълкува неправилно, като погрешно включва отстъпки по основната тарифа и я сравнява с такса за достъп, десет пъти по-висока от приложимата в неговия случай (както и в случая на по-големите потребители). Ferroatlántica представи също доказателства, че макар и през 2004 г. средната месечна пазарна цена за бъдещи споразумения за доставка на електроенергия през 2005 г. да е била 31,68 EUR/MWh, през декември 2004 г. тази цена е била 31,05 EUR/MWh. Оттук следва, че едно предприятие би получило доставка на електроенергия през 2005 г. на тази цена в момента на установяването на регулирани тарифи. След добавянето на „допълнителни услуги“ (3,92 EUR/MWh) и на съответната такса за достъп (1,70 EUR/MWh), един промишлен потребител би получил пазарна цена от 36,67 EUR/MWh, което е по-малко от сумата от 56,11 EUR/MWh по тарифа 3.4, приложима за потребителите с голямо енергопотребление.
(59)
В действителност други отстъпки от тази тарифа обезпечават капацитета за предоставяне на услуги по управление на търсенето и приемането ѝ в полза на системата. Във връзка с това Ferroаtlántica добавя, че отстъпката от тарифата отразява различни предоставени услуги, а именно времевото разграничение (с нощно потребление и потребление в почивните дни), непрекъсваемостта (приемането на доставка по искане на оператора на мрежата), сезонността (с концентрация на доставките през месеците на слабо търсене) и управлението на реактивната енергия. Именно тези отстъпки, които са били променливи и са се определяли с наредба от 1995 г. насам, а не нивото на регулираната тарифа, обясняват и според Ferroatlántica оправдават по-ниската средна цена за електроенергията, заплащана през 2005 г.
(60)
Потребителите с голямо енергопотребление поставят под съмнение твърдението в решението за започване на процедурата, че предимството не е било съразмерно на употребените количества и като цяло е било по-голямо за големите потребители. Във връзка с това въпросните потребители заявяват например, че самата CNE е потвърдила, че нивото на тарифата G4 би следвало да е било дори още по-ниско. Потребителите с голямо енергопотребление отбелязват, че големите потребители по тарифи G4 или 3.4 са консумирали хиляди пъти повече електроенергия от средните потребители на високо напрежение, а са плащали само три пъти по-малко от тях.
(61)
Също така би било уместно големите потребители да получат по-голяма единична отстъпка от цената. С оглед на това, според потребителите с голямо енергопотребление, изводът, че промишлените тарифи водят до предимство, е доста спорен. Те припомнят, че във всички случаи Комисията е тази, която следва да представи убедителни доказателства за наличието на въпросното предимство.
(62)
Също така, Alcoa посочи, че цената, която е плащало в Испания, е била почти същата като среднопретеглената цена, заплащана от заводите за алуминий в Съюза, и е била дори по-висока от среднопретеглената цена, плащана в ЕИП.
Липса на участие на държавни ресурси
(63)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че именно те са изплащали пряко по промишлените тарифи на електроразпределителните дружества, без средствата да остават под контрола на държавата и следователно, в съответствие със съдебната практика по делото PreussenElektra, въпросният режим не е включвал държавни ресурси.
(64)
Потребителите с голямо енергопотребление посочват, че между установяването на тарифите в края на 2004 г. и приемането на механизма за възстановяване на дефицита чрез потребителите, което се случи едва през юни 2006 г., е изтекъл определен период от време. В решението за започване на процедурата Комисията твърди, че са използвани държавни ресурси поради въвеждането на налог върху сметките на потребителите на енергия, окачествена като парафискална такса. Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че ако това предположение бъде прието, мярка, която не е представлявала помощ през 2005 г., би се трансформирала в помощ (последваща) през 2006 г., което би било в противоречие с основните принципи на правото на Съюза, като правната сигурност и оправданите правни очаквания. Тези потребители посочват, че дали дадена мярка има естество на помощ зависи единствено от обстоятелства, които са съществували към датата на приемането ѝ, и не може да зависи от бъдещите развития, особено когато те не могат да бъдат логично предвидени. Цитат от генералния адвокат Jacobs по дело Van Calster (14): „положението трябва да се преценява към датата на първоначалното установяване на таксите и да не може да се променя със задна дата“.
(65)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че регулираните тарифи от 2005 г. не представляват държавна помощ за тази година. Тези предприятия посочват, че при тези обстоятелства анализът на механизма за финансиране е без значение, тъй като въпросният механизъм не е бил въведен до 2006 г. Проучването на метода на финансиране би било от значение само ако мярката е била държавна помощ от самото начало. Тъй като тарифите не са включвали помощи, според мнението на потребителите с голямо енергопотребление Комисията не може да се позове на налога, за да достигне до противоположния извод.
(66)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че в случая с парафискалните такси начинът на финансиране на дадена мярка при всички случаи е от значение за оценяване на държавната помощ, само когато таксата е „задължително свързана по предназначение с помощта“, т.е. когато е налице пряка и непосредствена връзка между мярката и нейното финансиране (15). Потребителите с голямо енергопотребление отричат съществуването на такава връзка, тъй като налогът е предназначен да покрие дефицит, произтичащ от преустановяването на регулираните дейности, засягащи не само доставката на електроенергия по регулирани тарифи, но също и други разходи на системата. Поради това налогът не е била наложен специално за покриване на загубите, произтичащи от доставката по регулирани тарифи. На второ място, не е имало пряка или непряка връзка между нивото на тарифите и наложения налог, тъй като тарифата, определена през 2004 г., е била безусловна (не е била предмет на допълнителни корекции през следващите години).
(67)
Потребителите с голямо енергопотребление също твърдят, че налогът не е представлявал парафискална такса или данък, тъй като не е бил фискална мярка съгласно испанското право. Фискалните мерки се използват за финансиране на публични разходи, докато в този случай налогът е имал за цел да се възстанови дефицитът, генериран от частните оператори (електроразпределителни дружества), извършващи регулирани дейности в рамките на електроенергийната система. В съответствие с испанската конституция нова данъчна мярка може да бъде въведена само със закон (а не чрез кралски указ). От друга страна държавата никога не е собственик, нито може да разполага с приходите от налога, тъй като тези средства се прехвърлят към депозитна сметка, управлявана от CNE, и държавата не може да ги присвои. Процесът на ликвидация е напълно автоматичен и CNE няма право на преценка, автономия и контрол върху предназначението или размера на средствата, които трябва да се изплатят на различните участници.
(68)
Според потребителите с голямо енергопотребление Комисията отчита този факт в своето решение за невъзвръщаемите разходи на Испания (16), в което посочва, че „транзитното преминаване на средства през CNE има преди всичко счетоводен характер“, и не стига до извод, че мярката включва държавни ресурси.
(69)
Тези потребители твърдят, че положението е същото като при „невъзвръщаемите разходи“, тъй като и в двата случая правителството въведе налог за компенсиране на постоянните разходи на системата. Изглежда същият начин на разсъждение е бил приложен и в случая, засягащ Обединеното кралство (17).
Липса на въздействие върху конкуренцията и търговията
(70)
Asturiana de Zinc и Alcoa твърдят, че поради особеностите на пазарите на алуминий и цинк, никоя мярка по отношение на цената на електроенергията, използвана за производството на тези метали, не засяга търговията в Съюза, тъй като металите са базови продукти и цените им се определят в световен мащаб на Лондонската борса за метали. При тези обстоятелства разликите в местните разходи за производство не водят до разлики в световните цени.
(71)
Двете дружества твърдят, че при нарастващия недостиг на производство на алуминий и цинк в Съюза търсенето се задоволява във все по-голяма степен чрез износ от трети държави.
(72)
Ако производството на алуминий и цинк в Испания се преустанови, нито един нов участник на пазара от Съюза няма да запълни тази ниша, тъй като заводите (за алуминий) в Съюза работят на пълен капацитет и нито един нов или вече установен производител не би имал стимул да увеличи капацитета си, тъй като перспективите за използването на енергия на достъпни цени в дългосрочен план са несигурни. Следователно недостигът ще бъде преодолян изключително чрез внос.
(73)
Alcoa също е на мнение, че тарифите не застрашават интересите на останалите европейски производители, тъй като те предлагат електроенергия на цена, идентична на средната цена, плащана от други производители на алуминий в ЕС-25.
Дори ако промишлените тарифи по безсрочни договори представляваха помощ, то тя щеше да е „вече съществуваща помощ“
(74)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че оспорваните тарифи са съществували преди присъединяването на Испания към ЕС.
(75)
Въпреки че наименованието „тарифа G4“ беше въведено официално с министерското постановление от 6 март 1986 г., на практика тя съществува от преди 1 януари 1986 г. - датата на присъединяване на Испания към Съюза - тъй като съответства на предишната „тарифа I, промишлена, дългосрочно потребление“, установена с министерското постановление от 14 октомври 1983 г., т.е. преди присъединяването на Испания. Всички крайни потребители на електроенергия, ползващи се от промишлена тарифа I, преминаха автоматично към тарифа G4, която представлява същата тарифа, но с друго наименование.
(76)
Другите тарифи по безсрочни договори също бяха изрично предвидени в министерското постановление от 1983 г.
(77)
От друга страна, според потребителите с голямо енергопотребление мярката би представлявала съществуваща помощ съгласно член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (18) поради изтичането на давностен срок от десет години.
Оправданите правни очаквания биха попречили на възстановяването на помощите
(78)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че дори и да се предположи, че тарифите не могат да се считат за съществуваща помощ, принципът на оправданите правни очаквания би попречил на нейното възстановяване. През цялата 2005 г. тарифите представляваха преки плащания между частни оператори. Потребителите не биха могли да предвидят, че тарифите, определени през декември 2004 г., ще бъдат преобразувани в помощ по силата на правителствена мярка, приета през юни 2006 г.. Никой икономически оператор, колкото и разумен да е той, не е в състояние да предвиди тази промяна в правното си положение. Поради тази причина потребителите са имали оправдани правни очаквания, че тарифите им не включват държавна помощ.
КОМЕНТАРИ НА ПРАВИТЕЛСТВОТО НА АВТОНОМНА ОБЛАСТ ГАЛИСИЯ И АВТОНОМНА ОБЛАСТ АСТУРИЯ
(79)
По отношение на евентуалните помощи за потребителите с голямо енергопотребление правителството на автономна област Галисия твърди, че Комисията погрешно е използвала цената на „общия резерв“ като заместител на пазарната цена, тъй като тези потребители често сключват дългосрочни договори при много по-благоприятни условия.
(80)
Като се има предвид, че либерализацията на испанския пазар все още не е приключила, и по-специално липсата на двустранни договори между производителите и големите потребители, правителството на автономна област Галисия счита за целесъобразно като референтна стойност да се използват действителните разходи на производителите за доставката на електроенергия на тези клиенти. Друг начин за получаването на референта цена би бил тя да се образува въз основа на техническата библиография (Wilson, 1993 (19) и Castro-Rodríguez (20), 1999), като са вземат надлежно предвид цената на най-ефикасната за задоволяване на специфичните нужди на потребителите с високо енергопотребление технология, както и средната цена на електроенергията през различните часове на деня. Разликата между получената по този начин референтна цена и регулираната тарифа в сила през 2005 г. ще бъде много по-малка. Правителството на автономна област Галисия счита също, че при всички случаи всички испански потребители, включително тези с голямо енергопотребление, в даден момент ще дадат своя дял за възстановяването на дефицита, натрупан в резултат на прилаганите през 2005 г. ниски тарифи.
(81)
Освен това, според правителството на автономна област Галисия селективността на тарифната система през 2005 г. не е била законово обезпечена, тъй като държавата не е имала намерение да предостави предимство на крайните потребители, а просто е допуснала грешки при прогнозите си за пазарните тенденции и цени, въз основа на които е определила тарифите си през 2004 г. Правителството на автономна област Галисия също така оспорва заключението, че системата е оказала въздействие върху търговията в рамките на Съюза.
(82)
Забележките на автономна област Астурия са подобни на представените от правителството на Испания, към които правят препратка.
МНЕНИЕ И КОМЕНТАРИ НА ИСПАНИЯ
(83)
Испания твърди, че системата на регулираните тарифи през 2005 г. не е включвала помощи нито за крайните потребители, нито за електроразпределителните дружества.
Не съществува никаква причинно-следствена връзка между държавните мерки и дефицита и той не може да се припише на държавата
(84)
Испания счита, че дефицитът не може да бъде приписан на държавата, тъй като е бил причинен от непредвидими външни обстоятелства, а не от съзнателното намерение на държавата за субсидиране на определени дейности.
(85)
Испания твърди, че законодателството на Съюза в сила през 2005 г. не е възпрепятствало доставката на електроенергия по определени от държавата регулирани тарифи. Следователно регулаторната намеса на държавата е била юридически обоснована като израз на националния суверенитет. Един такъв суверенен прерогатив е определянето на тарифи така, че предполагаемите разходи да отговарят на предполагаемото търсене.
(86)
Испания заявява, че дефицитът за 2005 г. е бил причинен от несъответствие между прогнозите на правителството за цените на едро на електроенергията и реалните цени, регистрирани в „общия резерв“. Цените през 2005 г. са били твърде високи, за да бъдат предизвикани от непредвидими причини, представляващи непреодолима сила.
(87)
Тъй като събитието, довело до предполагаемата помощ, е било нарастване на цените на едро над прогнозите, предполагаемото предимство не би могло да се припише на правен инструмент. Дори да се допусне, че такова предимство е съществувало (quod non), то би било породено от обстоятелства, които не са свързани с намеренията на държавата. Съществуването на непреодолима сила, според Испания, прекъсва причинно-следствената връзка между административното решение за определяне на тарифите и конкурентното предимство, което би довело до държавна помощ. Дори да се предположи (quod non), че е изпълнено обективното условие за наличие на причинно-следствена връзка, не би било налично субективното условие за преднамереност (отговорност) от страна на държавата.
Липса на участие на държавни ресурси
(88)
Испания посочва, че тарифите не включват публични средства. На първо място в това отношение Испания твърди, че налогът не е „такса“ по смисъла на съдебната практика на Съда на Европейския съюз в сферата на парафискалните такси, тъй като не е събиран от държавата и няма характер на такса. Според Испания налогът е неразделна част от тарифата и има същото естество. Следователно тарифата представлява частна цена.
(89)
На второ място, средствата не се събират от държавата, нито са насочени към фонд, посочен от последната. Тарифите се налагат от електроразпределителните дружества, а не от държавата, и следователно са частни цени, които гарантират справедливо възнаграждение на участниците (предвидено в ЗЕС). Не са нито данъци, нито публични цени. Държавата не предоставя никакво плащане, по-скоро е системата, която би осигурила заплащане по силата на пазарните механизми за нерегулираните дейности и на установени от държавата тарифи за достъп за регулираните дейности. Тъй като в подобна система не съществува тежест за държавата, в нея не участват държавни ресурси (съгласно делото Sloman Neptune (21). Освен това тези средства не се вливат в държавната хазна, не са споменати в бюджетните закони, Сметната палата не им прави проверка и не могат да бъдат възстановени от длъжниците с административни средства. За дълговете към електроенергийната система не се прилага лихвеният процент, приложим за дълговете към държавата.
(90)
Испания отново заявява, че тези средства се управляват от испанския регулаторен орган CNE в качеството му на обикновен счетоводен посредник. Според Испания, в решението си за невъзвръщаемите разходи от 2011 г. (S.A. NN 49/99) Комисията вече е определила, че „транзитното преминаване на средства през CNE има преди всичко счетоводен характер. Финансовите средства, прехвърлени по сметката на името на CNE, никога не са били собственост на този орган и незабавно се изплащат на бенефициерите в съответствие с предварително определен размер, който CNE не може да променя по никакъв начин“. Въз основа на тази констатация Комисията стигна до заключението, че „не е в състояние да определи дали приходите от таксата, установена в рамките на режима на невъзвръщаеми разходи, представляват държавни ресурси“.
Липса на предимства
(91)
Испания не споделя мнението на Комисията, че тарифите са предоставили икономическо предимство на крайните потребители (или на електроразпределителните дружества).
(92)
Що се отнася до крайните потребители, като припомня, че дефицитът е произтекъл от непреодолима сила, Испания твърди, че това не е облагодетелствало големите потребители, тъй като е дало отражение плюс лихви върху тарифите през следващите години. Следователно предполагаемото икономическо предимство, произтичащо от по-ниска цена на електроенергията, е само привидно, тъй като потребителите са върнали заедно с лихвите разликата спрямо цените на свободния пазар.
Доставката по регулирани тарифи представлява услуга от общ икономически интерес
(93)
Испания твърди, че през 2005 г. наличието на регулирани тарифи не е било в противоречие със законодателството на Съюза, тъй като крайният срок за либерализация на пазара за всички потребители, включително битовите потребители, е бил 1 юли 2007 г.
(94)
По-специално, според испанските власти доставката на електрическа енергия е услуга от общ интерес и държавата трябва да се намеси, за да се избегнат злоупотреби с господстващо положение, произтичащо от наличието на една-единствена мрежа (естествен монопол).
(95)
Параметрите за определяне на тарифите са били установени по обективен и прозрачен начин. Сложната регулаторна рамка, при която се определят тарифите, и процедурата по ликвидация показват, според испанските органи, че тарифната система се основава на задълбочен анализ на разходите и приходите на системата, както и на анализ на търсенето на електроенергия.
Ангажимент на Испания
(96)
Както е посочено в съображения 25 и 26, генерираният през 2005 г. дефицит е изплатен чрез годишни вноски с лихвен процент, равен на EURIBOR без спред. Без това да засяга коментарите ѝ, Испания пое ангажимент да увеличи със задна дата лихвения процент за потребителски дружества, свързани към мрежа с напрежение над 1 kV. Това увеличение ще бъде пропорционално на вноската за дефицита от 2005 г. на потребителските дружествата, които са предмет на процедурата в ход и които са получавали доставка по пакетни тарифи. То ще се равнява на спред от 65 б.т. над референтния EURIBOR, като по този начин се привежда в съответствие с процента, прилаган за дефицита през следващите години.
(97)
Съответната сума ще бъде изплатена от потребителските дружества по следния начин: по отношение на годишните плащания по тази част от дефицита от 2005 г., която вече е изплатена, ще се приложи увеличение единствено на таксата за достъп; по отношение на сумите, които все още не са изплатени, за всяка следваща годишна вноска ще се прилага директно по-висок лихвен процент, отново под формата на увеличение на тарифите за достъп.
5. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА
НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(98)
Една мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са изпълнени следните условия: а) мярката предоставя икономическо предимство на бенефициера, б) предоставя се от държавата или чрез публични ресурси, в) е селективна, г) засяга търговията в рамките на Съюза и може да наруши конкуренцията в рамките на Съюза. Тъй като всички тези условия трябва да бъдат изпълнени, Комисията ще ограничи оценката си до наличието на икономическо предимство за бенефициерите.
Наличие на икономическо предимство
(99)
Дружествата се считат за облагодетелствани по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако им бъде предоставено икономическо предимство, което не биха могли да получат под друга форма в пазарни условия. В настоящия случай разследването трябва да оцени, като се вземе предвид и изплащането на дефицита на електроенергийната система през 2005 г., дали е имало положителна разлика между установените през 2005 г. регулирани тарифи и пазарните цени, на които потенциалните бенефициери би трябвало да са закупили електроенергията и предоставените им услуги в рамките на тарифния режим. Всяко предимство по отношение на пазарните условия следва да се разглежда във връзка с действителните пазарни цени. Тези аспекти, а именно съществуването на положителни разлики или липсата на такива, между цените на електроенергията от „общия резерв“, пазарните цени и регулираните тарифи, и изплащането на дефицита, са последователно разгледани по-долу.
Сравнение със средните цени на електроенергията от „общия резерв“
(100)
Средните цени на електроенергията от „общия резерв“ са индикатор за общото ниво на пазарните цени на едро. Тази референтна средна цена е била 59,47 EUR/MWh през цялата 2005 г. Както е описано и онагледено в съображение 19 (графика 1), за седем непоследователни месеца през 2005 г. средните цени на едро са били по-високи от цените на електроенергията по регулираните пакетни тарифи, прилагани към всички крайни потребители. Следователно средната тарифа, определена с Наредба № 2392/2004, изглежда е дала положителна разлика в полза на всички крайни потребители, които са избрали регулираните тарифи, поне за повечето месеци на 2005 г.
(101)
Въпреки това за месечни периоди, по-кратки от една година, такава разлика не е била налична - например за петте месеца между януари и май 2005 г., поради което и не е било налице предимство за цялата система на регулираните тарифи. Освен това, ако се направи съпоставка на периоди, надвишаващи една година, например до 30 декември 2007 г., евентуалното предимство, акумулирано от юни 2005 г., изобщо не е било налице поради спада в средните цени на „общия резерв“, които намаляха драстично, достигайки до 37 EUR/MWh през март 2007 г., докато заложените в регулираните тарифи цени през същия период бяха около 68 EUR/MWh. Всъщност от октомври 2006 г. цените на електроенергията по регулираните тарифи са били много по-високи от цените на едро за доставка (вж. графика 1). Съответно, икономическите ползи и предимства за потребителите, получаващи доставка по регулирани тарифи, налични, когато цените на „общия резерв“ са по-високи от цените на електроенергията по регулираните тарифи, може и да се неутрализират, когато цените на „общия резерв“ са по-ниски от цените на електроенергията, заложени в регулираните тарифи.
(102)
От това следва, че както за по-кратки от една година месечни периоди през 2005 г., така и за двугодишни периоди, обхващащи част от 2005 г., цените на електроенергията по приложимите през 2005 г. регулирани тарифи не изглежда да са предоставили предимство на групата от потребители, получавали доставка по регулирани тарифи, в сравнение с цените на електроенергия на едро от „общия резерв“ При все това е факт, че приходите от таксите за достъп и регулираните тарифи, заплащани от цялата електроенергийна система, не са били достатъчни, за да се покрият разходите на регулираната система през 2005 г. Следователно е необходимо да се разгледа дали се въвежда подходящ механизъм, гарантиращ изплащането на дефицита.
Изплащане на дефицита на електроенергийната система през 2005 г.
(103)
Както е обяснено в съображения 15, 20 и 22, отчетите на електроенергийната система през 2005 г. включват всички регулирани разходи и приходи на системата, без определени приходи да се разпределят за специфични разходи. Например, разходите за пренос и разпределение (4 410 млн. евро) или разходите за помощи за когенерация и за възобновяеми източници на електроенергия (2 701 млн. евро) нито бяха разделени съответно между регулираните приходи от пакетните тарифи на регулирания пазар и/или приходите от регулираните такси за достъп на свободния пазар, нито бяха финансирани при разграничение между тези два вида приходи. Всъщност всички потребители на системата извличат полза и би могло да се очаква да допринесат за покриването на разходите за помощи за ефективни начини на когенерация и за възобновяеми източници на електроенергия, или за услугите по преноса и разпределението. В тази система на некумулативни разходи за всяка тарифа, е невъзможно разходите да се разпределят обективно със задна дата на потребителите на свободния пазар и на потребителите на регулираните тарифи, а в рамките на втората категория - и на 25-те тарифни нива, приложими през 2005 г. От това следва, че е уместно да се анализират потенциалните предимства или липсата на такива в резултат на дефицита за 2005 г. за електроенергийната система като цяло.
(104)
Във връзка с това в Испания е създаден механизъм за възстановяване в пълен размер на дефицита от 2005 г., който е съвместим с универсалността на отчетите на приложимата по това време система. Проблемът с дефицита на регулирани приходи на електроенергийната система за покриване на разходите на системата беше решен чрез вливане на средства, събрани чрез „такса със специална цел“, предвидена в Кралски указ 809/2006. Възстановяването започна от средата на 2006 г. чрез прилагане на налог от 1,378 % върху пакетните регулирани тарифи и 3,975 % върху таксите за достъп и след това на налози, необходими за възстановяването на сумата от 3,8 милиарда евро, плюс лихвите, за период от 14,5 години, който приключва през 2020 г. (вж. съображения 25 и 26).
(105)
От това следва, че с увеличението, необходимо за последващото изравняване на отчетите на системата от 2005 г., приходите от специалната вноска, предназначени за финансирането на дефицита от 2005 г., позволяват да бъдат изплатени сметките за електроенергия на потребителите на системата, макар и със значително закъснение.
(106)
При тези обстоятелства, единствената спорна характеристика на избрания през 2006 г. метод за изплащане на дефицита на електроенергийната система през 2005 г. и за изравняване на отчетите би била ниският лихвен процент, приложим първоначално за годишните плащания за възстановяване на дефицита, а именно референтният EURIBOR без спред. Както е посочено по-подробно в съображения 96 и 97, Испания се е ангажирала да увеличи лихвените проценти, приложими за потребителските дружества - предмет на настоящата процедура. Испания поема ангажимент да приложи спред от 65 б.т. над референтния лихвен процент.
(107)
Въвеждането на това изменение на първоначално прилаганата за възстановяване на дефицита от 2005 г. мярка, което изключва битовите потребители и малките предприятия, абонирани на по-високи регулирани тарифи в сравнение с механизма за корекции, изключва всякакво хипотетично предимство за предприятията в резултат на разсрочването на плащанията от 2006 г. насам. Освен това прилагането на налог към стойността на тарифата води до пряко пропорционална зависимост за всяко дружество между абсолютната стойност на възстановената сума и потреблението му на електроенергия. Колкото повече електроенергия се консумира, толкова по-голям е налогът.
Сравнение с цените на пазара на електроенергия
(108)
На второ място, както изтъкват някои заинтересовани страни, цените на електроенергията, регистрирани в „общия резерв“, не представляват адекватна база за сравнение на цените на електроенергията, плащани от големите потребители в контекста на регулирани тарифи, и пазарните цени. Всъщност с оглед на данните от доклада от 2005 г. на оператора на електроенергийния пазар OMEL, само седем крайни потребители са представлявали 5 % от идващата директно от „общия резерв“ електроенергия, в сравнение със стотици промишлени потребители и големи дружества. Промишлените потребители и други големи потребители, по-специално тези с голямо енергопотребление, за които енергията представлява значителна част от производствените разходи (обикновено 30-40 % за производството на алуминий), искат и получават предвидими условия за цените и доставките. Тези условия фигурират в договори със срокове над един ден. Цените, котирани на час при овърнайт пазар, като при „общия резерв“ на електроенергия, илюстрират средните пазарни цени за доставчиците, обслужващи разнороден набор от клиенти, включително битовите потребители. При все това те не са подходяща база за определяне на цените, които трябва да плащат потребителите с голямо енергопотребление на свободния пазар по договори със срокове над един ден. Противно на становището, изразено в решението за започване на процедурата, разследването показа, че по-ниските от средните цени за „общия резерв“ регулирани тарифи не водят непременно до предимство при пазарните условията за промишлените потребители, тъй като цените на „общия резерв“ не са пазарните цени за по-голямата част от тези потребители, с което се разсейват съмненията в това отношение.
(109)
Освен това изборът в полза на свободния пазар не е бил необратим в Испания през 2005 г. Потребителите са могли непрекъснато да избират сред най-изгодните оферти на регулирания пазар и свободния пазар, което е довело до определено сближаване на цените. Възможността за смяна на опциите за доставка непременно създава предпоставка за намаляване на цените на пазара на дребно по време на най-големите увеличения на цените на едро, като регистрираните в Испания от април 2005 г., докато - когато тази ситуация се обърне, се наблюдава обратният стимул - увеличаване на цените на свободния пазар с цел привеждането им в съответствие с най-високите нива на регулираната тарифа.
(110)
Както бе потвърдено от Асоциацията на независимите доставчици (съображения 42-49), през 2005 г. доставчиците на свободния пазар е трябвало да изпълнят договорите си или да ги прекратят едностранно, ако е възможно, или да предоговарят и да коригират в посока увеличаване цените си, като по този начин поемат риска клиентите да изберат регулирания пазар. Загубите, които доставчиците на свободния пазар твърдят, че са понесли, показват, че цените на свободния пазар през 2005 г., по-специално тези по договорите за една година, които са били изпълнени, са се задържали близко до нивата на съответните регулираните тарифи и поради това тарифите на практика не са осигурили икономическо предимство спрямо реалните цени на свободния пазар.
(111)
Това предполага, че двама хипотетични промишлени потребители, които се конкурират помежду си, би трябвало да имат, при сходни останали фактори, почти едни и същи разходи за електроенергия, ако единият е работил по договор за доставка на електроенергия със срок от една година (от януари до декември 2005 г.) по цените на свободния пазар, а другият е извършвал доставка по регулираните тарифи в рамките на същия период. Всъщност единственото въздействие, оказано от нивото на регулираните тарифи върху цените на свободния пазар през 2005 г., се е изразявало в предоставянето на потребителите на свободния пазар на косвена полза, състояща се в ограничаване на увеличението на цените, дори да се приеме, че такова увеличение е било договорно възможно в хода на годината или за по-дълъг срок (обхващащ цялата 2005 г.). На практика реалната или потенциалната конкуренция между промишлените потребители, които са се снабдявали с електроенергия съответно на свободния или на регулирания пазар, не би могла да бъде нарушена от регулираните тарифи.
(112)
Трето, в своето решение за започване на процедурата Комисията изтъкна по-специално ниските нива на регулираната тарифа (23,9 EUR/MWh и 27,0 EUR/MWh), които бяха прилагани през 2005 г. съответно за големите промишлени потребители (тарифа G4) и големите промишлени потребители на безсрочни договори (напр. тарифа 3.4), както е показано в таблица 3 от съображение 30. Както посочват някои трети страни, нивата на регулираните тарифи, които са предмет на оспорване в решението за започване на процедурата, не представляват тарифи, а средни цени след отстъпките. Без отстъпките нивата на базовата тарифа, определени в Указ 2392/2004, които са показани в таблица 1, са били съответно 56,12 EUR/MWh (тарифа 3.4) и 25,44 EUR/MWh (тарифа G4).
(113)
Във връзка с това в рамките на официалното разследване са представени доказателства, че регулираните тарифи, приложими към промишлените потребители, посочени в решението за започване на процедурата, са били на нивото на пазарните цени, приложими за целия период между януари и декември 2005 г., както следва:
(114)
На първо място, бяха предоставени доказателства, че са били налице двустранно договорени пазарни цени на стойност 34,45 EUR/MWh, приложими към потребители с голямо енергопотребление на свободния пазар през 2005 г. (съображения 55-57). Предвид включения в нея марж на пазарна реализация, по-малък от средния марж от десет евро, посочен в решението за започване на официална процедура по разследване, тази пазарна цена сочи цена за доставка около 25,44 EUR/MWh по най-ниската регулирана тарифа (G4) (23,9 EUR/MWh последваща средна цена). Като се вземат предвид обективните разлики, свързани с доставките по регулираната тарифа, напр. 9,7 пъти по-високите обеми на доставките, инвестициите в оборудване за контрол и сроковете за плащане, фактът, че регулираната тарифа е била по-ниска, не изглежда да е предоставил неправомерно икономическо предимство на бенефициерите.
(115)
На второ място, наличните доказателства показват, че през декември 2004 г. са могли да бъдат сключени едногодишни договори за доставка на основно натоварване, основани на пазарни цени от 31,05 EUR/MWh, за периода януари-декември 2005 г. Регистрирана е крайна пазарна цена (с допълнителни услуги и такса за достъп) от 36,67 EUR/MWh, което е по-малко от съответната основна тарифа (тарифа 3.4) за промишлени потребители на безсрочни договори със силна модулация на натоварването (вж. съображения 16, 18 и 58).
(116)
Допълнителните отстъпки при регулираните тарифи за управление на търсенето (например модулация на натоварването, непрекъсваемост) позволяват да се постигнат най-ниски средни цени на регулирания пазар за потребителите, които предоставят такива услуги (22). Тези отстъпки, които не са специално разгледани в решението за започване на процедурата, са били предназначени за заплащането на ориентирани към търсенето полезни услуги за мрежата, изискващи корекции, инвестиции или ограничения в рамките на търговски или промишлени процеси. Модулацията на натоварването изисква промишлените или търговските процеси с голямо енергопотребление да се извършват в ненатоварените периоди, а не в пиковите часове, като по този начин се намалява потреблението и напрежението в електрическа мрежа. Аналогично, услугите по непрекъсваемост, предоставяни на мрежата, са икономически полезни, тъй като изискват съгласието на даден промишлен потребител операторът на системата да може прекъсва доставката на електроенергия с кратко предизвестие (от няколко секунди до два часа) и за дълъг период (от един до дванадесет часа), какъвто беше случаят със съответните регулирани тарифи в Испания.
(117)
Ползите от тези услуги, а именно гарантиране на непрекъснатост на доставката на електроенергия, са признати в законодателството на Общността. Директива 2005/89/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 януари 2006 г. относно мерки за гарантиране сигурност на доставките на електрическа енергия и инфраструктурните инвестиции (23) изисква от държавите членки да вземат предвид техниките за управление на търсенето и да предприемат мерки за намаляване на пречките, които препятстват сключването на безсрочни договори, с цел да се поддържа баланса между търсенето и предлагането. Тези услуги допълват и може дори да заменят други регулаторни средства, използвани от оператора на мрежата за осигуряване на съответствие между предлагането и търсенето на електроенергия в мрежата, като по този начин се избягват смущения и прекъсвания на електроенергията, които от социална и икономическа гледна точка са скъпоструващи и могат да доведат до налагане на санкции или задължения.
(118)
Конкретно в случая с Испания липсата на голям капацитет за междусистемно свързване с други държави членки и значителното навлизане на периодични доставки от възобновяеми енергийни източници през 2005 г. правят тези услуги особено ценни. Мащабът на тяхната икономическа стойност и евентуалните разходи, които е възможно да се избегнат в рамките на електроенергийната система, могат да бъдат илюстрирани чрез направените от испанския оператор на мрежата Red Eléctrica de España разходи за покупката на услуги по балансиране. През 2005 г. Red Eléctrica de España плащаше средно по 65 EUR/MWh за услуги по вторично регулиране за увеличаване на енергията (добавяне на допълнителна енергия в рамките на срок между 15 секунди и 15 минути за балансиране на мрежата); за третично регулиране на увеличаването (добавяне на допълнителна енергия в рамките на срок между 15 минути и 2 часа за попълване на енергийните резерви след вторичното регулиране), като средната цена през 2005 г. е била 78 EUR/MWh, с увеличения до 600 EUR/MWh (24). За улесняване на търсенето и пренасочването му от пиковите часове (модулация на натоварването) или с цел предлагане на капацитет за намаляване на търсенето в критични ситуации (услуги по непрекъсваемост), отстъпките за съответните регулирани тарифи (напр. около 32 EUR/MWh за тарифа 3.4) изглеждат икономически обосновани.
(119)
При липса на такива отстъпки за мерки за управление на търсенето, регулираните тарифи за потребителите, свързани към мрежата за високо напрежение (тарифи 1.4 и 2.4), биха били на много по-високо ниво (между 58 и 61 EUR/MWh) за базовата тарифа и 76,2 EUR/MWh за действителната средна цена. При сравнение с пазарните цени от 31,05 EUR/MWh за периода от януари до декември 2005 г., не може да се счита, че пазарните цени са били по-високи от регулираните тарифи, приложими за по-голямата част от промишлените и търговските потребители с голямо потребление.
(120)
Това означава, че макар цените на електроенергията, регистрирани в „общия резерв“, да не са подходяща база за сравнение на цените за електроенергия, заплащани от големите промишлени и търговски потребители, реалните пазарни цени за доставката на електроенергия на крайни потребители по регулираните тарифи през 2005 г. са били съобразени със съответните нива на регулираните тарифи.
6. ЗАКЛЮЧЕНИЯ ОТНОСНО МЯРКАТА
(121)
С оглед на горните съображения, Комисията смята за установено, на първо място, че предприятията, на които е била доставяна електроенергия по пакетни регулирани тарифи, не са извлекли ползи от нивото на тези тарифи и на второ място, предвид поетия от Испания ангажимент за изменение на мярката, закъснението на тези дружества в плащането на част от сметките им за електроенергия за 2005 г. ще доведе до натрупване на съответен лихвен процент.
(122)
Следователно тази мярка не води до икономическо предимство в полза на потребителските дружествата. Тъй като критериите по член 107, параграф 1 от ДФЕС са кумулативни, не е необходимо да се разглежда дали са изпълнени другите критерии.
(123)
Следователно Комисията стига до заключението, че с оглед на схемата, приета от Испания за събиране на дълга от крайните потребители към електроенергийната система, системата на регулирани тарифи, прилагана през 2005 г., не е довела до държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Това заключение се отнася за ситуацията и периода от време, обхванати от жалбата, без да се засяга евентуалната оценка от страна на Комисията на мерките, предприети от Испания след 2005 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Системата на регулирани тарифи, приложена от Кралство Испания през 2005 г., не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Кралство Испания.
Съставено в Брюксел на 4 февруари 2014 година.
COMMISSION DECISION
of 4 February 2014
on State aid No SA.21817 (C 3/07) (ex NN 66/06) implemented by Spain
Spanish Electricity Tariffs: consumers
(notified under document C(2013) 7741)
(Only the Spanish text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2014/456/EU)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular the first subparagraph of Article 108(2) thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, and in particular Article 62(1)(a) thereof,
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to the provisions cited above (1) and having regard to their comments,
Whereas:
1. PROCEDURE
(1)
By letter dated 27 April 2006, the undertakings Céntrica plc and Céntrica Energía S.L.U. (hereinafter collectively referred to as ‘Céntrica’) filed a complaint with the Commission regarding the system of regulated electricity tariffs implemented in Spain in 2005.
(2)
By letter dated 27 July 2006, the Commission asked the Spanish authorities to provide information on the above measure. The Commission received this information by letter dated 22 August 2006.
(3)
On 12 October 2006, the case was registered as non-notified aid (Case NN 66/06).
(4)
By letter dated 9 November 2006, the Commission asked the Spanish authorities for additional clarifications on the measure. The Spanish authorities replied by letter dated 12 December 2006.
(5)
By letter dated 24 January 2007, the Commission informed the Spanish authorities that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) of the Treaty on the Functioning of the European Union in respect of the measure.
(6)
The Commission Decision was published in the Official Journal of the European Union (2). The Commission invited interested parties to submit their comments on the measure.
(7)
The Spanish authorities submitted their observations by letter dated 26 February 2007.
(8)
The Commission received comments from the following interested parties: the Regional Government of Galicia (Xunta de Galicia) (letter dated 23 March 2007), Céntrica (letters dated 26 March 2007 and 3 July 2007), ACIE - Association of Independent Energy Suppliers (letter dated 26 March 2007), Government of Asturias (letter dated 27 March 2007), AEGE - Association of Energy-Intensive Users (letter dated 2 April 2007, with a supplement of 21 November 2011), Asturiana de Zinc - AZSA (letter dated 3 April 2007), Ferroatlántica - a metal producer (letter dated 3 April 2007), Alcoa (letter dated 3 April 2007), UNESA - Spanish Electricity Industry Association (letter dated 25 April 2007), ENEL Viesgo (letter dated 26 April 2007), Iberdrola (letter dated 26 April 2007), Union Fenosa Distribución (letter dated 27 April 2007), Hidrocantábrico Distribución Electrica (letter dated 27 April 2007), Endesa Distribución Electrica (letter dated 27 April 2007).
(9)
By letters dated 15 May 2007 and 6 July 2007, the Commission forwarded the interested parties' comments to the Spanish authorities, who were given the opportunity to react; their comments were received by letter dated 2 August 2007.
(10)
Further information was submitted by Céntrica by letters dated 1 June 2007, 28 August 2007, 4 February 2008 and 1 March 2008, by AEGE by letter dated 21 November 2011 and by Ferroatlántica by letter dated 5 December 2011.
(11)
By letters dated 30 July 2009, 19 March 2010, 6 October 2011, 12 April 2012, 31 August 2012, 4 February 2013 and 17 July 2013, the Commission asked the Spanish authorities to provide further clarifications on the measure. The authorities replied by letters dated 5 October 2009, 26 April 2010, 7 December 2011, 12 June 2012, 18 October 2012, 11 February 2013 and 4 October 2013.
(12)
On 19 April 2013 the file was split into two parts: the present case, namely Case SA.21817 (C 3/07, ex NN 66/06), which concerns aid to electricity end-users, and Case SA.36559 (C3a/07, ex NN 66/06), which concerns aid to electricity distributors. The present Decision deals only with possible aid to electricity end-users included in the scope of the procedure, that is, excluding households and small businesses.
2. DETAILED DESCRIPTION OF THE MEASURE
THE SPANISH ELECTRICITY SYSTEM IN 2005
(13)
In the legislative framework established by Law 54/1997 of 27 November 1997 (Ley del Sector Eléctrico, hereinafter ‘LSE’), applicable in 2005, the supply of electricity to end-users at regulated tariffs was categorised as a regulated activity. This task was assigned by the Law to distributors.
(14)
In 2005 all end-users of electricity in the Spanish market could choose whether to negotiate supply contracts with independent suppliers or be supplied at regulated tariffs set by the State. In the regulated market, every end-user who so requested had the right to be supplied by its local distributor at the integral regulated tariff (all-inclusive price) having regard to its consumption profile and consumption volume. In the free market, customers paid a network access charge, which was also regulated, in addition to which they had to meet the costs of energy supply. Since the completion of the reform of the electricity sector in 2009, distributors no longer supply electricity at integral regulated tariffs.
(15)
Integral regulated tariffs and regulated network access charges were decided ex ante for the whole year, normally before N - 1 year-end, but could be adjusted in the course of the year (3). However, annual tariff increases were subject to a maximum cap (4). In principle, tariffs and charges were set, on the basis of forecasts, to ensure that the regulated revenues resulting from their application would suffice to cover the electricity system's total regulated costs. These regulated costs of the system included, in 2005, the costs of energy supply at integral tariffs, the costs of purchasing energy from special schemes (renewable sources, cogeneration, etc.), transport and distribution costs, demand management measures, additional electricity generation costs in the Spanish islands, support for coal, previous years' deficits, etc. There were no rules earmarking a particular category of revenues, or a proportion thereof, for a particular category of costs or proportion thereof. As a result, revenues from network access charges, for example, were not earmarked in whole or in part to finance, for example, subsidies for electricity from renewable sources or electricity produced in the Spanish islands.
(16)
In 2005 there were no fewer than 25 regulated tariffs for end-users, depending on the consumption level, the consumption profile, the intended consumer and the network connection voltage. At the same time, nine other regulated network access charges were applied to end-users in the free market, also based on connection voltage and other characteristics.
(17)
On 30 December 2004, the Spanish authorities set the electricity tariffs applicable in 2005 (5), corresponding to the following user categories:
INTEGRAL TARIFFS
Low voltage
1.0.
Power up to 770 kW
2.0.
General, power not above 15 kW
3.0.
General
4.0.
General, long use
B.0
Public lighting
R.0
Agricultural irrigation
High voltage
General tariffs
Short use
1.1.
General, not above 36 kV
1.2.
General, between 36 and 72,5 kV
1.3.
General, between 72,5 and 145 kV
1.4.
General, above 145 kV
Medium use
2.1.
Not above 36 kV
2.2.
Between 36 and 72,5 kV
2.3.
Between 72,5 and 145 kV
2.4.
Above 145 kV
Long use
3.1.
Not above 36 kV
3.2.
Between 36 and 72,5 kV
3.3.
Between 72,5 and 145 kV
3.4.
Above 145 kV
Traction tariffs (Tarifas de tracción)
T.1
Not above 36 kV
T.2
Between 36 and 72,5 kV
T.3
Between 72,5 kV and 145 kV
Agricultural irrigation
R.1
Not above 36 kV
R.2
Between 36 and 72,5 kV
R.3
Between 72,5 and 145 kV
G. Tariff for large consumers (G4)
Tariffs for sales to distributors
D.1
Not above 36 kV
D.2
Between 36 and 72,5 kV
D.3
Between 72,5 and 145 kV
D.4
Above 145 kV
ACCESS TARIFFS
Low voltage
2,0 A
Ordinary low-voltage access tariff
2,0 NA
Simple low-voltage access tariffs with day/night discrimination
3,0 A
General low-voltage access tariff
High voltage
3.1.A
Access tariff for voltages not above 36 kV (power not above 450 kW)
6.1
Access tariff for voltages not above 36 kV (power above 450 kW)
6.2
Access tariff for voltages above 36 kV and not above 72,5 kV (power above 450 kW)
6.3
Access tariff for voltages above 72 kV and not above 145 kV (power above 450 kW)
6.4
Access tariff for voltages above 145 kV (power above 450 kW)
6.5
Access tariff for international exchanges
(18)
Integral regulated tariffs could be split into a component designed to cover transport, distribution and general system costs (network access charge) and a component reflecting the cost of procuring electricity in the wholesale market (energy component). Additionally, a system of discounts on integral tariffs was applied to demand management services (e.g. accepted interruptions in power supply upon notice or consumption concentrated in off-peak periods). From 2005 Spain introduced changes in the system of regulated tariffs. The last of these was made in 2013, when Spain adopted a new legislative framework for the electricity sector (Law 24/13) which included, among other measures, the reform of regulation of retail market prices. Spain announced that this new law and its implementing provisions would be drawn up in 2014. Below are some of the basic integral tariffs for the lowest tariff level of the categories referred to above (i.e. not above 145 kV) applicable from 1 January 2005:
Table 1
Basic amount integral regulated tariffs 2005
A/Power component
B/Energy component
Integral tariff (A + B)
EUR/kW month
EUR/kWh
EUR/MWh
Low voltage
1.0
Power 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
General
1,430269
0,083728
85,71
4.0
General, long use
2,284634
0,076513
79,69
High voltage
1.4
Short use, general 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
Medium use, general 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
Long use, general 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
G.
Large consumers G4
10,208070
0,011265
25,44
Source: Annex I to Royal Decree 2392/2004, Commission's calculations.
(19)
The Spanish National Energy Commission (Comisión Nacional de Energía - CNE), the Spanish regulator, has stated that, on average, integral tariffs in 2005 did not reflect all the costs of supply, in particular the cost of procuring energy in the wholesale market. In particular, as shown in the graph below, only in the five months between January and February 2005 and then again between April and June 2005 were the prices implicit in the average integral regulated tariffs below average prices in the wholesale electricity market. Conversely, between October 2006 and December 2007 the opposite occurred: during this 14-month period, average wholesale prices fell sharply below the energy prices implicit in the average integral regulated tariffs, well above the difference observed in the seven months of 2005 when wholesale prices were higher than those implicit in integral tariffs.
Graph 1
Weighted average wholesale price vs energy price implicit in integral tariff
Source: CNE - Report on development of competition in gas and electricity markets. Period 2005/2007, p. 84.
THE 2005 TARIFF DEFICIT
(20)
The accounts of the electricity system, based on actual regulated revenues and costs, were settled once a year. In 2005, the level at which the regulated tariffs and the network access charges were set did not generate sufficient revenues to enable the system to recover all the regulated costs documented ex post for the entire year. The final settlement process for 2005, carried out by the CNE at year-end, established a deficit of EUR 3 811 million. It was not the first time that the settlement process had given rise to a deficit, although the size of the 2005 deficit was unprecedented. In 2000, 2001 and 2002 lower deficits were recorded.
(21)
In particular, the government underestimated the actual costs of electricity procurement. Whereas electricity consumption by end-users in both the regulated and the free market developed in 2005 roughly as predicted in December 2004, a series of unforeseen price increases during the year set wholesale prices at EUR 62,4/MWh in 2005 compared with EUR 35,61/MWh in 2004, bringing the average wholesale price in 2005 to EUR 59,47/MWh. The causes of this increase include an unusually dry year, which reduced hydroelectric power production by 55 %, a rise in oil prices, the impact of the market price of CO2 emission allowances received free of charge under the Emissions Trading System and an increase in the demand for energy higher than GDP growth.
(22)
Another important factor which contributed to increasing the general costs of the system was the high level of aid for the production of renewable energy. In particular, renewable producers could opt for direct participation in the wholesale electricity market or ‘pool’. In 2005 this option was particularly attractive and as a result, more renewable producers than expected participated in the pool, leading to higher costs for the system. In addition, direct aid to the energy costs of electricity under the special scheme (renewables, cogeneration), which were entered in the accounts as a regulated cost, amounted to EUR 2 701 million in 2005. By way of illustration, the system's transport and distribution costs amounted to EUR 4 410 million in 2005.
Mechanism adopted to pre-finance the deficit
(23)
The development of the deficit did not go unnoticed. Already in March 2005, when it became clear that a tariff deficit was developing, by Article 24 of Royal Decree-Law 5/2005 (6) the Spanish authorities stipulated that the funds required to bridge the gap between the costs and revenues of the electricity system would be provided by Spain's five biggest ‘entitled electricity utilities’, which were those entitled to receive compensation for stranded costs (7), on the basis of the following percentages:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %;
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %;
-
Hidroeléctrica del Cantábrico; S.A: 6,08 %;
-
Endesa, S.A.: 44,16 %;
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %
(24)
Decree-Law 5/2005 laid down that the future deficit be imputed to the above five companies as a negative balance in an existing deposit account used by the CNE to pay stranded costs to these companies. This meant in practice that the utilities were required to advance the funds. The negative balance in the stranded costs account would give rise to collection rights, consisting in the right of the utilities to collect revenue from electricity consumers in the future. These rights could be securitised and sold on the market by the utilities. The collection rights assigned to these utilities yielded a minimum interest rate (3-month Euribor, calculated as the average Euribor rates for November of the previous year, without any spread).
Mechanism adopted to recover the deficit from end-users
(25)
In June 2006, the Spanish authorities took a decision concerning the arrangements for recovering the 2005 deficit from electricity consumers via the regulated tariffs. By Royal Decree 809/2006 (8), the Spanish authorities laid down that the 2005 deficit (or, more precisely, the collection rights attributed to the utilities) would be repaid by consumers over fourteen and a half years by means of a special surcharge applied to both integral and access tariffs. The surcharge, calculated as the yearly amount required to recover linearly the net present value of the 2005 deficit over 14,5 years, was set at 1,378 % of the integral tariff, and at 3,975 % of the access tariff for 2006. The applicable interest rate was the 3-month Euribor.
(26)
This surcharge was regarded as a ‘specifically earmarked contribution’ (cuota con destino específico). The Spanish authorities established that the revenues from the contribution to finance the 2005 deficit would accrue in the deposit account managed by the CNE. The CNE would then transfer the funds to the owners of the collection rights, i.e. the generators that financed the deficit or the entities that had subsequently purchased the collection rights from them, according to the share of the deficit financed by each of them.
Effects of the tariff deficit on the Spanish market
(27)
In 2005, 37,49 % of electricity demand in Spain was procured on the free market. This quantity corresponds to a relatively small number of consumers; only 8,5 % of consumers purchased energy on the free market, whereas 91,5 % remained on regulated tariffs (down from 97 % in 2004). High-voltage customers (above all industrial customers) were the main category present on the free market; 38,9 % of them had exercised their option and their purchases accounted for 29 % of total electricity consumption in mainland Spain in 2005. The vast majority of households and small low-voltage consumers, which could opt for the free market from 2003 (9), were still on regulated tariffs; however, in 2005 a significant proportion of them also opted for the free market. On 31 December 2005, over 2 million consumers were in the free market (compared with 1,3 million in 2004).
(28)
However, the price advantage afforded on average by the regulated tariffs in 2005 should be considered in parallel with the return of consumers to the regulated market, albeit with a certain time lag. As shown in Table 2 below, the number of consumers supplied in the free market increased throughout 2005 but declined in 2006, bringing the percentage (8,15 %) to that reached in the first half of 2005. Likewise, the decline in the amount of energy supplied to end-users in the free market that was apparent in December 2004 continued in the first quarter of 2005. Although it halted significantly between June and September 2005, it continued in December 2005 and throughout 2006.
Table 2
Share of supply sites and energy in the free market (as a percentage of the total market) 2004-2006
Electricity
2004
2005
2006
Mar
Jun
Sep
Dec
Mar
Jun
Sep
Dec
Mar
Jun
Sep
Dec
As a % of supply sites
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
As a % of energy
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Source: CNE Report ‘Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006’.
(29)
Although the impact of the losses borne by suppliers began to be felt by mid-2005, when wholesale prices started to increase considerably, supply contracts could not be terminated immediately. As a result, suppliers in the free market, particularly those which did not have generation capacity but had to procure electricity in the wholesale market, were forced to make offers under free-market conditions which matched the regulated tariff despite the possibility of incurring losses, or to charge higher prices reflecting actual procurement costs, thereby losing market share.
3. DECISION TO INITIATE PROCEEDINGS UNDER ARTICLE 108(2) OF THE TFEU
(30)
The Commission decision to initiate the formal investigation compared the regulated tariffs paid by various categories of end-user with the estimated prices they would have had to pay in the free market in the absence of these tariffs. The market price estimates were calculated on the basis of the price of electricity in the wholesale market, the network access charges and an average marketing margin estimated at EUR 10/MWh, as submitted by Céntrica.
Table 3
Price comparison by consumer category
Consumer category
Regulated tariff
(EUR/MWh)
Estimated market price (only wholesale price, plus access tariff)
(EUR/MWh)
Estimated market price (+ EUR 10 marketing margin)
1.
Large industrial consumers connected to the high-voltage network (G4 tariff)
23,9
61,17
71,17
2.
Large industrial consumers with interruptible supply
27,0
73,87-76,47
83,87-86,47
3.
Consumers connected to the high-voltage network
76,2
81,57
91,57
4.
Households
101,2
107,75
117,75
5.
Small industrial consumers or service companies connected to the low-voltage network
103,9
101,07
111,07
Source: Céntrica.
(31)
This table showed a significant advantage for the first two categories (large industrial users). For the other categories of end-user, the comparison is less conclusive but a small advantage can still be observed.
(32)
The decision found that this advantage had been granted selectively, since the artificially low regulated prices favoured undertakings using electricity rather than, for example, gas, as an energy source. Moreover, the existence of de facto and de jure selectivity was observed, in that the advantage was disproportionately bigger for large industrial end-users, which in certain cases benefited from all-inclusive prices that were less than half the energy component of estimated free-market prices.
(33)
The opening decision indicated that, by encouraging end-users to switch back to the regulated market, the system might also have benefited distributors, who appeared to have enjoyed a guaranteed profit margin on their regulated activities.
(34)
The decision also considered that the system involved a transfer of state resources, since the price surcharge used to repay the deficit constitutes a parafiscal levy, the proceeds of which transit through the Spanish Regulator CNE (a public body) before being channelled to the final beneficiaries. The decision concluded that, in the light of Court of Justice case-law on this matter, these funds should be regarded as state resources.
(35)
Considering that end-users operate in markets which are generally open to competition and trade within the EU, in the opening decision the Commission came to the conclusion that all the criteria laid down in Article 107(1) were fulfilled and that the measure constituted state aid in favour of end-users.
(36)
After noting that none of the derogations provided for in Article 107 TFEU seemed applicable, the opening decision assessed whether the provision of electricity at regulated tariffs could be considered a service of general economic interest (SGEI) and as such benefit from the derogation provided for in Article 106(2) TFEU. The decision stated that, in the electricity sector, Member States' margin of discretion in establishing public service obligations is limited by the provisions of Directive 2003/54/EC of the European Parliament and the Council of 26 June 2003 concerning common rules for the internal market in electricity and repealing Directive 96/92/EC (10) (‘The Electricity Directive’). This Directive lays down an obligation for Member States to establish a universal service obligation (including notably the right to be supplied at reasonable prices) only for household consumers and small enterprises (11). The decision concluded that, in the light of the Electricity Directive, the provision of electricity at regulated tariffs to medium-sized or large undertakings could not be considered an SGEI in the strict sense of the term.
(37)
The Commission thus expressed serious doubts as to whether the elements of aid in the regulated tariffs that were applied to undertakings other than small enterprises could be considered compatible with the internal market.
(38)
The opening decision also found that it was possible that electricity distributors received state aid. This part of the case is the subject of a separate decision (case C 3a/07).
4. COMMENTS BY INTERESTED PARTIES
(39)
The Commission's invitation to submit comments on the decision to open the in-depth investigation attracted numerous submissions from large industrial consumers, distributors, independent suppliers and governments of Spain's Autonomous Communities. Only observations relevant to the alleged state aid in favour of electricity end-users will be summarised here.
COMMENTS FROM INDEPENDENT SUPPLIERS
(40)
Comments were received from Céntrica and ACIE, the Association of Independent Energy Suppliers. The arguments and conclusions are largely equivalent.
Comments from Céntrica and ACIE
(41)
The main focus of Céntrica's submission is the alleged advantage conferred on electricity distributors. However, the figures and arguments put forward by the company also suggest the presence of state aid for electricity end-users.
(42)
According to Céntrica, the coexistence between the free and regulated markets, and in particular the possibility for end-users to switch freely between the two, meant that the regulated tariffs acted as a price reference, or a de facto cap, on free-market prices. Suppliers could not charge prices higher than the regulated tariff, or they would fail to attract new customers and lose existing ones.
(43)
Normally, in a free market, the price paid by electricity end-users consists of two components: the network access charge and a ‘supply component’, which results from market mechanisms and goes to the retail supplier. In retail supply, profitability depends on whether the ‘supply component’ paid by customers covers the supplier's costs (i.e. energy procurement costs in the wholesale market or own generation costs in the case of a vertically integrated company) and a ‘marketing margin’, which includes other supply costs (marketing costs, IT systems, billing, etc.) and remuneration on the capital invested. Therefore, a free-market supplier could operate profitably in a given market segment only if there was a ‘positive marketing margin’, in other words a difference between the general costs incurred by the supplier in serving customers and the regulated tariff.
(44)
Céntrica substantiated the existence of a competitive disadvantage for free-market suppliers through calculations showing that there were no marketing margins in 2005 for any consumer category (12) (or that whatever margins existed at the beginning of the year were eroded during the year). This meant that the regulated tariffs were set too low for independent suppliers to compete profitably. According to Céntrica, it was not possible to compete for certain categories of end-user (notably energy-intensive users on the G4 tariff and other large industrial users) even before the emergence of a tariff deficit, since the integral tariffs never left any margin to compete. The competitive disadvantage alleged by Céntrica occurred above all in the user category comprising service undertakings and small industries connected to the low-voltage network, and in the household segment.
(45)
The figures provided by Céntrica, notably the comparison between regulated tariffs and estimated market prices, are taken over in the Commission's opening decision (see recital 30 and Table 3).
(46)
In Céntrica's view, the system breached the Electricity Directive, not only because of the discriminatory nature of the deficit arrangements (which compensated for the losses of distributors but not of suppliers) but also because consumers were deprived of the right to transparent prices and tariffs (13). Since part of the electricity price payable for 2005 was deferred to future years, the final prices charged were not transparent for consumers.
(47)
Besides, Céntrica claimed that the deficit repayment mechanism was not balanced for two main reasons: firstly, the deficit would be repaid mostly by low-voltage end-users, even though the users which contributed most to its creation were large high-voltage end-users. Secondly, end-users in the free market were required to pay for a deficit to which they did not contribute.
(48)
Céntrica supported the Commission's preliminary view that the Spanish deficit arrangements involved a transfer of state resources. Céntrica also held that state resources were involved in the Spanish Government's decision to allow generators to securitise their collection rights.
(49)
ACIE, the Association of Independent Energy Suppliers, estimates that the energy procurement cost taken as the basis for the regulated tariffs in 2005 was 68 % below the actual cost sustained by suppliers when purchasing energy in the wholesale market. ACIE underlined the severe repercussions that the 2005 tariff deficit had on independent suppliers. According to ACIE, suppliers in the free market were subject to similar procurement costs to those of distributors. Moreover, they were de facto obliged to adjust to the level of the integral tariff set by the government for each customer category, since otherwise they would not have been able to attract new customers or retain existing ones. In particular, ACIE points out that, at the beginning of 2005, its members concluded contracts based on the government's forecasts of wholesale prices, and that they later had to honour such contracts even though they turned out not to be profitable. As a result, independent suppliers experienced losses. Céntrica estimates that in 2005 it suffered losses of EUR 10 million. According to ACIE, several suppliers, including Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energia and RWE, were forced out of the market.
COMMENTS FROM ENERGY-INTENSIVE USERS
(50)
Energy-intensive users took part in the procedure through their association AEGE (Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energia). Some of them (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica and Alcoa) also took part individually. Alcoa is an aluminium producer which operates three production facilities in Spain, located in San Ciprián, La Coruña and Avilés, which benefited from the G4 integral tariff (the interruptible tariff reserved for energy-intensive users) in 2005. Ferroatlántica is an aluminium and iron alloys producer which benefited from the 3.4 interruptible tariff. Asturiana de Zinc is a zinc producer which benefited from the G4 tariff for its plant in San Juan de Nieva.
(51)
In their observations, the energy-intensive users challenge the Commission's conclusion that the industrial tariffs (G4 and other interruptible tariffs) constitute state aid, arguing that the tariffs did not confer an economic advantage, did not involve state resources and did not affect competition and trade between Member States.
No economic advantage
(52)
In the opinion of energy-intensive users, the benchmark used in the opening decision to establish the presence of an advantage is incorrect. The Commission compared the industrial tariffs with the average wholesale market price (the pool price), which was considered representative of the cost these companies would have paid in the market under normal conditions. Since the industrial tariffs were found to be lower than the pool price, the opening decision concluded that the tariffs conferred an economic advantage on their beneficiaries.
(53)
Energy-intensive users claim that the pool is a spot market in which electricity is traded every hour for the following day. According to the energy-intensive users, the pool suffers from certain shortcomings that affect its efficiency and competitiveness. Consequently, the pool prices do not accurately reflect marginal generation costs and therefore do not reflect a situation of perfect competition. Large end-users, which consume large volumes of electricity and have flat consumption profiles, do not purchase from the pool, but typically enter into bilateral contracts with electricity suppliers. This is confirmed by OMEL's 2005 report, which shows that only seven of eligible users, representing 5 % of traded electricity, procured electricity directly on the pool.
(54)
In any event, even assuming that prices recorded on the pool could be considered a valid benchmark, it would not be correct to use the average wholesale price in 2005, as the Commission did, since this average price reflects the electricity demand of suppliers who served a varied portfolio of end-users, including households and small undertakings. According to AEGE, Ferroatlántica and Asturiana de Zinc, an appropriate benchmark would be the minimum price recorded on the pool in 2005, i.e. EUR 18,6/MWh, as this price would reflect the most competitive market conditions on the pool (where generators offer electricity at a price equivalent to their marginal costs). Large industrial consumers are not in a comparable situation to other end-users, particularly households. Therefore, the average pool price would not be the appropriate benchmark. According to Alcoa, the Commission should instead compare the contested tariffs with prices contracted bilaterally by large end-users.
(55)
Alcoa provided one example of a bilateral market price and indicated that its three aluminium plants had always benefited from the G4 tariff. However, Alcoa also owns an alumina plant (Alúmina Española) for which a bilateral contract was entered into with a supplier at the end of 2004. The contract was for two years, extendible for an additional year. The three aluminium plants have the same flat consumption profile as the alumina plants. However, the latter consume considerably lower volumes of electricity (0,35 TWh as against 1,3 TWh at the Avilés and La Coruña plants, and 3,4 TWh for the San Ciprián plant). The average price agreed on the basis of this contract was EUR 34,45/MWh (including the cost of the nuclear moratorium, network access costs and other ancillary costs). This price was obtained on the basis of a competitive tender, and suppliers' bids were within EUR 5 of each other.
(56)
According to Alcoa, the difference between this bilateral price (EUR 34,45/MWh) and the G4 tariff (EUR 23,9/MWh) can be explained by objective factors. In particular, users on the G4 tariff are subject to regulatory restrictions which do not apply to bilateral contracts, such as the obligation to use all the power contracted under the G4 tariff (subject to penalties), the requirement to own voltage control equipment, and the requirement to pay within 20 days (whereas bilateral contracts have better terms of payment).
(57)
Alcoa thus concludes that a hypothetical market price applicable to its three aluminium plants would be well below EUR 34,45/MWh because of the higher consumption level of these plants. Furthermore, if an average marketing margin of EUR 10/MWh was considered, the net cost of supply of the alumina plant would be EUR 24,25/MWh, which is very close to the G4 integral tariff.
(58)
Ferroatlántica pointed out that the opening decision misrepresented the 3,4 regulated tariff used in 2005 by wrongly including discounts in the basic tariff and comparing it with an access charge ten times higher than the one applicable (and that of very large consumers). Ferroatlántica also provided evidence that, while the monthly average market price in 2004 for forward contracts for electricity supply in 2005 was EUR 31,68/MWh, this price was EUR 31,05/MWh in December 2004. It would follow that a company would have obtained its basic electricity supply in 2005 at that price at the time when the regulated tariffs were set. After adding ‘additional services’ (EUR 3,92/MWh) and the relevant access tariff (EUR 1,70/MWh), an industrial user would have obtained a market price of EUR 36,67/MWh, which is below the amount of EUR 56,11/MWh of the 3,4 tariff applicable to energy-intensive users.
(59)
In fact, other discounts on that tariff remunerated the capacity to provide demand management services and the acceptance of these services for the benefit of the system. In this respect, Ferroatlántica adds that the discount on the tariff reflected various services supplied, namely, hourly discrimination (with night and weekend consumption), interruptibility (acceptance of supply upon request of the network operator), seasonality (with concentration of supply in low-demand months) and management of reactive energy. It is only these discounts, which were variable and set by regulation from 1995, and not the regulated tariff level, that explain and, in the view of Ferroatlántica, justify the lower average electricity price paid in 2005.
(60)
Energy-intensive users contest the statement in the opening decision that the advantage was not proportional to the volumes consumed, and tended to increase for large consumers. On this point, energy-intensive users claim, for example, that the CNE itself confirmed that the level of the G4 tariff should have been even lower. Energy-intensive users note that large consumers under the G4 or 3,4 tariff consumed several thousand times more electricity than average high-voltage consumers, while paying three times less than them.
(61)
Furthermore, it would be normal for large consumers to obtain a higher unit discount on the price. On this basis, energy-intensive users claim that the conclusion that the industrial tariffs involved an advantage is debatable. They point out that in any event it is for the Commission to provide conclusive proof of the existence of such an advantage.
(62)
Alcoa also indicated that the price paid by Alcoa in Spain was almost identical to the average weighted price paid by aluminium plants in the EU, and was even higher than the average weighted price paid in the EEA.
No state resources
(63)
Energy-intensive users submit that it was they who paid industrial tariffs directly to distributors, without the funds coming under the control of the State, and therefore, in line with the PreussenElektra case law, such an arrangement did not involve state resources.
(64)
Energy-intensive users argue that there was a time lapse between the setting of the tariffs, which took place at the end of 2004, and the adoption of the mechanism to recover the deficit from consumers, which did not take place until June 2006. In the opening decision, the Commission argued that state resources were involved because of the introduction of the surcharge in users' bills, which was qualified as a parafiscal charge. Energy-intensive users submit that, if this hypothesis is accepted, a measure which was not aid in 2005 would become aid (ex-post) in 2006. This would be contrary to fundamental principles of EU law such as legal certainty and legitimate expectation. Energy-intensive users point out that the classification of a measure as aid depends only on the circumstances existing at the time of its adoption, and cannot depend on future events, particularly when they are not reasonably predictable. They quote Advocate General Jacobs in the Van Calster case (14): ‘the situation should be assessed on the date of the initial introduction of the charges, and cannot be altered retroactively’.
(65)
Energy-intensive users submit that the 2005 regulated tariffs did not constitute state aid in 2005. These companies point out that, in these circumstances, the analysis of the financing mechanism is irrelevant, as the latter was introduced only in 2006. The assessment of the mode of financing would be relevant only if the measure constituted state aid from the outset. Since the tariffs did not include aid, energy-intensive users take the view that the Commission cannot rely on the surcharge to come to the opposite conclusion.
(66)
Energy-intensive users further submit that, in the case of parafiscal taxes, the mode of financing of a measure is in any event only relevant to the state aid assessment where the tax is ‘hypothecated to the aid’, i.e. when there is a direct and immediate link between the measure and its financing (15). Energy-intensive users deny the existence of such a link, as the surcharge was designed to cover a deficit which arose during the settlement of regulated activities, which concerned not only the provision of electricity at regulated tariffs, but also other system costs. The surcharge was therefore not specifically allocated to cover losses arising from the supply at regulated tariffs. Secondly, there was no direct or indirect link between the level of the tariffs and the surcharge applied, since the tariff set in 2004 was unconditional (not subject to further adjustments in later years).
(67)
Energy-intensive users also submit that the surcharge did not constitute a parafiscal charge or levy, because it was not of a fiscal nature under Spanish law. Fiscal measures are used to finance public expenditure, whereas in this case the aim of the surcharge was to recover a deficit that had been incurred by private operators (distributors) which carried out regulated activities within the electricity system. According to the Spanish Constitution, a new fiscal measure can only be introduced by a law (not by a Royal Decree). Furthermore, the State never owns or has discretion to dispose of the proceeds of the surcharge; these funds are transferred to a deposit account managed by the CNE, and cannot be appropriated by the State. The settlement process is fully automatic, and the CNE has no margin of discretion, autonomy or control over the destination or the amount of the funds to be settled for the various players.
(68)
According to energy-intensive users, this was recognized by the Commission in its Decision on the Spanish Stranded Costs (16), which stated that ‘the transfer of the amounts via the CNE is essentially for accounting purposes’ and does not conclude that the measure involved state resources.
(69)
Energy-intensive users submit that this situation is identical to the ‘stranded costs’ scenario, since in both cases the government introduced a surcharge aimed at compensating a permanent cost of the system. This line appeared to be confirmed also in a case involving the United Kingdom (17).
No impact on competition and trade
(70)
Asturiana de Zinc and Alcoa contend that, due to the specific characteristics of the aluminium and zinc markets, a measure concerning the price of electricity used in the production of these metals can have no impact on EU trade, since metals are commodities and their prices are set at world level on the London Metal Exchange. In these circumstances, variations in local production costs do not translate into differences in world prices.
(71)
The two companies submit that there is a growing production deficit in the EU for aluminium and zinc, while demand is increasingly being met by exports from non-EU states.
(72)
If the aluminium and zinc industries disappeared in Spain, no new EU entrant would step in, as EU (aluminium) plants are already working at full capacity, and no new entrant or existing producer would have an incentive to increase capacity, given that long-term prospects are uncertain as regards future availability of affordable power. The deficit would therefore be covered by imports alone.
(73)
Moreover, Alcoa claims that the interests of other European producers are not threatened by the tariffs, since they offer electricity at a price which is identical to the average price paid by other aluminium producers in EU-25.
Even if the industrial interruptible tariffs constituted aid, it would be ‘existing aid’
(74)
Energy-intensive users claim that the contested tariffs already existed before the accession of Spain to the EU.
(75)
Even though the denomination ‘G4 tariff’ was formally introduced by the Ministerial Order of 6 March 1986, it existed de facto already before 1 January 1986, the date of Spain's accession to the EU, since it corresponds to the former ‘long-use industrial tariff I’ established by Ministerial Order of 14 October 1983, i.e. before Spain's accession. All electricity end-users benefiting from industrial tariff I were automatically switched to the G4 tariff, which was de facto the same tariff under a new name.
(76)
The other interruptible tariffs are also explicitly provided for in the 1983 Ministerial Order.
(77)
Furthermore, according to energy-intensive users, the measure would constitute existing aid on the basis of Article 15 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 108 of the Treaty on the Functioning of the European Union (18), owing to the expiry of the 10-year limitation period.
Recovery would be precluded by legitimate expectations
(78)
Energy-intensive users submit that, even assuming that the tariffs could not be deemed to constitute existing aid, recovery would be precluded by the principle of legitimate expectation. Throughout 2005, the tariffs were a direct payment between private operators. Users could not have predicted that tariffs set in December 2004 would become aid by virtue of a government measure adopted in June 2006. No economic operator, however prudent, could have expected this change in its legal situation. Therefore, users had a legitimate expectation that their tariffs did not involve state aid.
COMMENTS FROM THE REGIONAL GOVERNMENTS OF GALICIA AND ASTURIAS
(79)
As regards possible aid to energy-intensive users, the Regional Government of Galicia submits that the Commission was wrong to use the pool price as a substitute for the market price, since energy-intensive users normally enter into long-term contracts on considerably better terms.
(80)
Given that the liberalisation of the Spanish market has not yet been completed, and given in particular the absence of bilateral contracts between producers and large consumers, the Regional Government of Galicia considers that it would make sense to use as a benchmark the actual costs paid by producers to supply these customers. An alternative would be to obtain a benchmark price based on the technical literature (Wilson, 1993 (19) and Castro-Rodriguez (20), 1999), by considering either the cost of the most efficient technology meeting the specific needs of energy-intensive users or the average cost of electricity during the different hours of the day. The gap between a benchmark price thus obtained and the regulated tariff paid in 2005 would be much lower. The Regional Government of Galicia further argues that, in any event, all Spanish users, including energy-intensive users, will, in time, repay the deficit caused by the lower tariffs applied in 2005.
(81)
Furthermore, according to the Regional Government of Galicia, the tariff system as it stood in 2005 was not legally selective, since the State did not intend to confer an advantage on end-users but merely made errors in its forecasts of market trends and prices when it set the tariffs in 2004. The Regional Government of Galicia also contests the conclusion that the system had an impact on trade within the EU.
(82)
The comments from the Asturias regional government are similar to those put forward by the Spanish Government, to which they refer.
OBSERVATIONS BY SPAIN
(83)
Spain maintains that the regulated tariffs system in 2005 did not involve aid, either for end-users or for distributors.
No causal link between state action and the deficit, and the deficit cannot be imputed to the State
(84)
Spain contends that the deficit is not imputable to the State since it was caused by unpredictable external circumstances and not by the State's deliberate intention to subsidise certain activities.
(85)
Spain submits that supply at regulated tariffs set by the State was not precluded by EU law in 2005. Therefore, state regulatory intervention was legally valid, as it was the expression of national sovereignty. One of these sovereign prerogatives consists in setting the tariffs so that expected costs match expected demand.
(86)
Spain submits that the 2005 deficit was caused by a discrepancy between the government's forecasts of wholesale electricity prices and the actual prices recorded on the pool. The exceptionally high prices of 2005 were driven by unpredictable causes amounting to force majeure.
(87)
Since the event generating the alleged aid was a higher-than-forecast increase in wholesale prices, the alleged advantage could not be imputable to any legal act. Even assuming that this advantage had existed (which is not the case), it would have been caused by circumstances unrelated to the State's intentions. The existence of force majeure, according to Spain, breaks the causal link between the administrative decision setting the level of the tariffs and the competitive advantage giving rise to state aid. Even assuming (which is not the case) that the objective condition of the causal link was met, the subjective condition of intentionality (imputability) on the part of the State would be absent.
No state resources
(88)
Spain submits that the tariffs did not involve public funds. Firstly, Spain claims in this respect that the surcharge is not a ‘charge’ within the meaning of the case-law of the European Court of Justice on parafiscal levies, because it is not collected by the State and does not correspond to a fiscal levy. According to Spain, the surcharge is an integral part of the tariff and is like a tariff in nature. The tariff is thus a private price.
(89)
Secondly, the funds are not collected by the State and are not paid into a fund designated by the State. The tariffs are collected by distributors, not by the State, and therefore they are private prices which ensure the equitable remuneration of the players (as laid down in the LSE). They are neither taxes nor public prices. The State does not remunerate anything, since it is the system that provided remuneration by virtue of market forces for non-regulated activities and by virtue of access tariffs set by the State as regards regulated activities. Since in such a system there is no burden for the State, no state resources would be involved, according to the Sloman Neptune case law (21). Furthermore, these funds never flow into the state coffers, are not mentioned in budgetary laws, are not subject to verification by the Court of Auditors, and cannot be recovered from debtors by means of administrative recovery procedures. Debts vis-à-vis the electricity system are not subject to the interest rate applicable to debts owed to the State.
(90)
Spain reiterates that these funds are handled by the Spanish Regulator, the CNE, which acts as a mere accounting intermediary. Spain points out that in its 2001 decision on the Spanish stranded costs (SA NN 49/99) the Commission had already established that ‘the transit of funds through the CNE is of an essentially accounting nature. The funds transferred to the account in the name of the CNE never became the property of this body, and were immediately paid to the beneficiaries according to a pre-determined amount which the CNE is unable to modify in any way’. On the basis of this consideration, the Commission came to the conclusion that ‘it [was] not in a position to determine whether the proceeds of the levy established within the framework of the Stranded Costs scheme constitute state resources’.
No advantage
(91)
Spain does not share the Commission's view that regulated tariffs confer an economic advantage on end-users (or distributors).
(92)
As regards end-users, after reiterating that the deficit is the result of force majeure, Spain contends that the deficit did not benefit large consumers, because it was passed on to the tariffs for the following years with interest. Therefore, the alleged economic advantage arising from a lower electricity price is only apparent, since the difference with respect to free market prices is repaid with interest by consumers.
Supply at regulated tariffs is a service of general economic interest
(93)
Spain submits that in 2005 the existence of regulated tariffs was not contrary to EU law, as the deadline for opening up the market to all consumers including households was 1 July 2007.
(94)
In particular, according to the Spanish authorities, electricity supply is a service of general interest, and the State must intervene to avoid abuses of dominant positions arising from the existence of a single network (natural monopoly).
(95)
The parameters for setting the tariffs were set in an objective and transparent way. The complex regulatory framework for setting the tariffs and the settlement procedure demonstrate, in Spain's view, that the tariff system was based on a thorough analysis of the costs and revenues of the system, and an analysis of electricity demand.
Undertaking from Spain
(96)
As noted in recitals 25 and 26, the deficit generated in 2005 is being repaid in annual instalments, which yield an interest rate set at the Euribor rate, without any spread. Without prejudice to its comments, Spain has undertaken to retrospectively raise the interest rate charged to business users with connections of more than 1 kV. The increase will be determined in proportion to the contribution to the 2005 deficit of business users which are the subject of the current proceedings, and which were supplied at integral regulated tariffs. It will result from the application of a spread of 65 basis points over the Euribor reference, thus aligning it broadly with the rate applied to the deficit in the following years.
(97)
The relevant amount will be charged to business users as follows: as regards the annual instalments of the part of the 2005 deficit which has already been repaid, a one-off increase in access tariffs will be applied; as regards the amounts still to be reimbursed, the higher interest rate will be applied directly to each annual amount, again in the form of higher access tariffs.
5. ASSESSMENT OF THE MEASURE
PRESENCE OF STATE AID PURSUANT TO ARTICLE 107(1) OF THE TFEU
(98)
A measure constitutes state aid within the meaning of Article 107(1) of the TFEU if the following conditions are met: the measure (a) confers an economic advantage on the beneficiary; (b) is granted by the State or through state resources; (c) is selective; (d) has an impact on intra-Community trade and is liable to distort competition within the EU. Since these conditions must all be met, the Commission will confine its assessment to the existence of an economic advantage conferred on the beneficiaries.
Presence of an economic advantage
(99)
Undertakings are favoured within the meaning of Article 107(1) of the TFEU if they obtain an economic advantage which they could not otherwise obtain under market conditions. In the case at hand, the assessment must establish, having regard also to the repayment of the 2005 deficit of the electricity system, whether there was any positive difference between the regulated tariffs set in 2005 and the market prices that the potential beneficiaries would have had to pay for the electricity purchased and the services supplied under their tariff regime. Any advantage with respect to market conditions must be established by reference to actual market prices. Both matters, i.e. the existence of positive differences - or the absence thereof - between electricity pool prices, market prices and regulated tariffs, and the repayment of the deficit, are examined in turn below.
Comparison with electricity pool average prices
(100)
The average prices of the electricity pool provide an indication of general price levels in the wholesale market. This average reference price was EUR 59,47 MWh in 2005, for the entire year. As indicated and illustrated in recital 19 (Graph 1), in seven non-consecutive months in 2005 average wholesale prices were above the electricity prices implicit in the integral regulated tariffs applied to all end-users. Therefore, the average tariff level set by Decree 2392/2004 appears to have given rise to a positive difference in favour of all the end-users which opted for regulated tariffs, at least for the majority of months in 2005.
(101)
However, in monthly periods of less than a year, this difference did not arise during the five months between January and May 2005. There was therefore no advantage for the entire regulated tariff system. Furthermore, if the comparison is made between periods of more than one year, e.g. until 30 December 2007, the possible accumulated advantage from June 2005 is more than cancelled out by the decrease in average pool prices, which fell sharply to EUR 37/MWh in March 2007, while the prices implicit in the integral regulated tariffs were around EUR 68/MWh during the same period. In fact, from October 2006 the electricity prices implicit in integral tariffs were much higher than wholesale supply prices (see Graph 1). Consequently, the benefits and economic advantages to consumers which were supplied at regulated tariffs, where pool prices are higher than the implicit cost of electricity in the regulated tariffs, may be cancelled out when pool prices are lower than the implicit cost of electricity.
(102)
It follows that, both in monthly periods of less than one year in 2005 and two-year periods encompassing part of 2005, the energy prices implicit in the regulated tariffs applicable in 2005 do not appear to have provided an advantage to the group of consumers supplied at regulated tariffs, when compared with the electricity pool wholesale prices. However, the fact is that revenue from access charges and regulated tariffs paid in respect of the whole electricity system were not sufficient to cover the regulated costs of the system in 2005. It must therefore be considered whether the mechanism in place is sufficient to guarantee repayment of the deficit.
Repayment of the 2005 deficit of the electricity system
(103)
As described in recitals 15 and 20-22 above, the accounts of the electricity system in 2005 encompassed all the regulated costs and regulated revenues of the system without assigning specific revenues to specific costs. For instance, transport and distribution costs (EUR 4 410 million) or cogeneration and renewable energy support costs (EUR 2 701 million) were not divided between, respectively, regulated revenues from integral tariffs in the regulated market and/or revenues from regulated access charges in the free market, and were not financed differentiating between these two types of revenue. In fact, all the system users receive a profit and can be expected to cover costs of support for efficient forms of cogeneration and renewable energy, or transport and distribution services. In this system of non-cumulative costs for each tariff, it is impossible ex post to objectively assign the distribution of costs to free market users and users at regulated tariffs and, within the latter category, to the 25 different tariff steps applicable in 2005. It follows that it is appropriate to examine the possible advantages, or absence thereof, of the 2005 deficit for the electricity system as a whole.
(104)
In this respect, Spain has put in place a mechanism for recovering the whole of the 2005 deficit. This is consistent with this universality of the accounts of the system applied during that period. The shortfall in regulated revenues of the electricity system to cover the system costs was addressed through the injection of resources collected through the ‘specifically earmarked contribution’ provided for by Royal Decree 809/2006. From mid-2006, recovery began through the application of a surcharge on the value of 1,378 % on integral regulated tariffs and 3,975 % on access charges and, thereafter, the surcharges needed to ensure that over 14,5 years ending in 2020, the EUR 3,8 billion plus interest is recovered (see recitals 25 and 26 above).
(105)
It follows that the revenue from the special contribution earmarked for financing the 2005 deficit allows system users to pay electricity bills, with the increase needed to balance the 2005 system accounts ex post, with a significant time lag.
(106)
Under these circumstances, the only debatable aspect of the method chosen in 2006 to repay the 2005 electricity system deficit and balance the accounts would be the low interest rate initially applied to the annual repayments, namely the Euribor reference rate without any spread. As described in more detail in recitals 96 and 97, Spain has undertaken to increase the interest rate applicable to the business users which are the subject of the present proceedings. Spain undertakes to apply a spread of 65 basis points over the reference interest rate.
(107)
Application of this modification to the measure initially applied to repay the 2005 deficit, which excludes households and small businesses that have paid the highest regulated tariffs under the correction mechanism, cancels out any hypothetical advantage the companies may have obtained from the deferral of payments from 2006. In addition, the application of a surcharge on the tariff means that the total amount recovered is, for each company, directly proportional to its electricity consumption. The more electricity consumed, the higher the surcharge.
Comparison with electricity market prices
(108)
Secondly, as noted by some interested parties, prices recorded in the electricity pool are not adequate benchmarks for comparing the electricity prices paid by large consumers under regulated tariffs with market prices. Indeed, based on the evidence in the 2005 report of the electricity market operator OMEL, only seven end-users accounting for 5 % of demand were sourcing electricity directly from the pool, compared with hundreds of industrial and large business users. Industrial and other large consumers, in particular energy-intensive consumers for whom energy accounts for a sizeable proportion of their production costs (typically 30-40 % for aluminium production) require and obtain predictable price and supply conditions. These conditions are established in contracts with longer terms than day-ahead. The prices quoted hourly on a day-ahead market such as the electricity pool are illustrative of average market prices for suppliers serving a varied portfolio of customers, including households. They are, however, not adequate benchmarks for determining the prices which energy-intensive users should pay in the free market under contracts with longer terms than day-ahead. Contrary to the opinion given in the opening decision, the investigation has shown that regulated tariffs lower than average pool prices do not necessarily imply an advantage over market conditions for industrial users, since the pool prices are not market prices for most of these users. This dispels the doubts raised in this connection.
(109)
Moreover, in Spain, the option of switching to the free market was not irreversible in 2005. Consumers were constantly able to choose between the most attractive offers in the regulated and free markets, which led to a degree of price convergence. The reversibility of supply options tends necessarily to depress retail market prices in situations of wholesale price-hikes like those in Spain from April 2005, whereas the opposite incentive to increase free market prices to bring them closer to the highest regulated tariff levels appears when the situation is reversed.
(110)
As confirmed by the association of independent suppliers (recitals 42-49), in 2005 suppliers in the free market had to honour their contracts or terminate them unilaterally, if this was possible, or else renegotiate their prices and adjust them upwards, taking the risk that their customers might switch to the regulated market. The operating losses that the free market suppliers claim to have incurred indicate that prices in the free market in 2005, especially for one-year contracts which were honoured, remained close to the respective regulated tariff levels, and, accordingly, that regulated tariffs did not de facto confer an economic advantage compared with actual prices in the free market.
(111)
This implies, therefore, that two hypothetical competing industrial users, one operating under a free market-based one-year electricity supply contract from January to December 2005 and the other obtaining supplies at regulated tariffs in the same period faced, all other things being equal, similar electricity costs. In fact, the only effect that the level of the regulated tariffs had on prices in the free market in 2005 was to confer on free-market users the indirect benefit of limiting price increases, even assuming that these increases were contractually possible during the year or, in the longer term, in the whole of 2005. The actual or potential competition between industrial users obtaining electricity in the free and regulated markets could not distort regulated tariffs.
(112)
Thirdly, in its opening decision, the Commission referred in particular to the low regulated tariff levels of EUR 23,9/MWh and EUR 27,0/MWh, applied in 2005 to large industrial consumers (G4 tariff) and to large industrial consumers with interruptible supply (e.g. 3,4 tariff), respectively, as shown in Table 3 in recital 30 above. As pointed out by certain third parties, the levels of regulated tariffs objected to in the opening decision are not tariffs but average prices after discounts. Without discounts, the basic tariff levels actually laid down in Decree 2392/2004 shown in Table 1 were, respectively, EUR 56,12/MWh (3,4 tariff) and EUR 25,44/MWh (G4 tariff).
(113)
In this respect, the formal investigation provided evidence that the regulated tariffs applicable to industrial users mentioned in the opening decision were at the level of the market prices applicable for the whole period between January and December 2005, as is shown below:
(114)
Firstly, evidence has been provided that there were bilateral market prices of EUR 34,45/MWh which were applied to energy-intensive users in the free market in 2005 (recitals 55-57). With a marketing margin lower than the average EUR 10 margin added in the decision opening the formal investigation, this market price shows a supply cost close to EUR 25,44/MWh of the lowest (G4) regulated tariff (EUR 23,9/MWh of average ex-post price). When account is taken of objective differences concerning supply under the regulated tariff, such as supply volumes 9,7 times higher, investment in control equipment and payment time limits, the fact that the regulated tariff was lower does not appear to have conferred any undue economic advantage on the beneficiaries.
(115)
Secondly, the evidence available shows that in December 2004 one-year contracts on baseload supply, based on forward market prices of EUR 31,05/MWh, could be concluded for supply between January and December 2005. A final market price (with additional services and access tariff) of EUR 36,67/MWh, which is lower than the relevant basic tariff level (tariff 3,4), was available for interruptible industrial users with strong load modulation (see recitals 16, 18 and 58 above).
(116)
Additional discounts available under regulated tariffs for demand management (e.g. load modulation, interruptibility) allowed for lower average prices in the regulated market for the users providing these services (22). These discounts, which were not specifically addressed in the opening decision, remunerated valuable demand-side services to the network, which required adjustments, investments or restrictions imposed in commercial or industrial processes. Load modulation requires energy-intensive industrial or commercial processes to be carried out in off-peak rather than peak periods in order to reduce consumption and voltage in the electricity network. In the same way, interruptibility services supplied to the network are economically useful since they consist, for the industrial user in question, in allowing the system operator to interrupt supply at short notice (from a few seconds to two hours) and for a long period (from one to 12 hours), as was the case with the relevant regulated tariffs in Spain.
(117)
The benefits of these services in terms of guaranteeing continuity of electricity supply are recognised in EU legislation. Directive 2005/89/EC of the European Parliament and of the Council of 18 January 2006 concerning measures to safeguard security of electricity supply and infrastructure investment (23) requires Member States to take account of demand management technologies and to take measures to remove the barriers preventing the use of interruptible contracts in order to maintain the balance between supply and demand. These services supplement and may even replace other means of regulation used by the network operator to guarantee that demand for electricity from the network is in line with supply, thereby avoiding interruptions and blackouts, which are socially and economically costly and may trigger sanctions or liabilities.
(118)
Specifically in the case of Spain, the absence of a significant interconnection capacity with other Member States and the significant penetration of intermittent electricity supply from renewable energy sources in 2005 make these services particularly valuable. The extent of their economic value and of the costs that may be avoided in the electricity system can be illustrated in terms of the costs borne by the Spanish network operator Red Eléctrica de España in purchasing balancing services. In 2005 Red Eléctrica de España paid, on average, EUR 65/MWh for secondary regulation services to increase energy (adding additional energy on line for between 15 seconds and 15 minutes to balance the network); for tertiary regulation of energy increase (adding additional energy on line between 15 minutes and 2 hours to restore the secondary regulation energy reserve), the average price in 2005 was EUR 78/MWh, going up to EUR 600/MWh (24). By flattening demand and removing it from peak times (load modulation) or providing the capacity to reduce it in critical situations (interruptible services), discounts on the relevant regulated tariffs (e.g. around EUR 32/MWh on the 3,4 tariff) appear to be economically justifiable.
(119)
In the absence of such discounts for demand-management measures, regulated tariffs for users connected to the high-voltage network (1,4 and 2,4 tariffs) stood at a much higher level, between EUR 58 and 61/MWh for the basic tariff and EUR 76,2/MWh for the average actual price. When compared with forward market prices of EUR 31,05/MWh available for the period between January and December 2005, it cannot be considered that the market prices are higher than the regulated tariffs applicable to the vast majority of high-consumption industrial and commercial users.
(120)
It follows that, although the prices registered in the electricity pool are not an appropriate benchmark for comparison with the electricity prices paid by large industrial and commercial users, the actual market prices applicable to supplies of electricity to end-users which were supplied at regulated tariffs in 2005 were in line with the respective levels of regulated tariffs.
6. CONCLUSIONS ON THE MEASURE
(121)
In the light of the above considerations, the Commission considers that it has been demonstrated that, firstly, the companies that received electricity at integral regulated tariffs did not obtain benefits from the level of these tariffs and, secondly, bearing in mind Spain's undertaking to amend the measure, that interest will be charged at an appropriate rate for the delay by certain companies in paying part of their electricity bills in 2005.
(122)
Therefore, the measure at hand does not imply an economic advantage in favour of business users. Since the criteria of Article 107(1) TFEU are cumulative, there is no need to examine whether the other criteria are fulfilled.
(123)
The Commission thus concludes that, having regard to the arrangements put in place by Spain to recover end-users' debt towards the electricity system, the system of regulated tariffs implemented in 2005 did not give rise to state aid within the meaning of Article 107(1) TFEU. This conclusion relates to the situation and time period covered by the complaint, without prejudice to any assessment that the Commission may make of measures taken by Spain after 2005,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The system of regulated tariffs implemented by the Kingdom of Spain in 2005 does not constitute state aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty on the Functioning of the European Union.
Article 2
This Decision is addressed to the Kingdom of Spain.
Done at Brussels, 4 February 2014.