РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 3 юли 2014 година
относно държавна помощ SA.33927 (12/C) (ex 11/NN),
приведена в действие от Белгия - Гаранционна схема за защита на дяловете на съдружниците физически лица на финансови кооперации
(нотифицирано под номер C(2014) 1021)
(само текстовете на френски и нидерландски език са автентични)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/686/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
след като прикани заинтересованите страни да представят мненията си съгласно гореспоменатите разпоредби (1) и като разгледа тези мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 7 ноември 2011 г. белгийската държава уведоми Комисията, че е установила гаранционна схема (наричана по-нататък „гаранционната схема за кооперациите“ или „мярката“), която защитава дяловете, притежавани от съдружници, които са физически лица, на оторизираните кооперативни дружества, които са обект на пруденциален надзор от националната банка на Белгия (BNB) или които са инвестирали най-малко половината от своите чуждестранни активи в обект, който подлежи на такъв надзор („финансови кооперации“).
(2)
С писмо от 6 декември 2011 г. Комисията информира Белгия, че мярката представлява потенциална неправомерна държавна помощ (2), и прикани белгийската държава да се въздържа от всякакви по-нататъшни действия по прилагане на мярката. Комисията прикани белгийската държава да представи своите съображения относно нейните предварителни заключения и Белгия ги изпрати с писмо от 22 декември 2011 г.
(3)
С решение от 3 април 2012 г. (наричано по-нататък „решението за откриване на процедурата“) Комисията уведоми Белгия, че е открила процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз („ДФЕС“) по отношение на мярката, и поиска от Белгия в съответствие с член 11, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за определяне на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (3) да преустанови мярката, докато Комисията вземе решение относно съвместимостта ѝ с вътрешния пазар. Комисията поиска от Белгия да прекрати незабавно всякакви действия по прилагането на гаранционната схема за кооперациите и да се въздържа от каквото и да е плащане по мярката. Решението на Комисията за откриване на процедурата - с което Комисията прикани и заинтересованите страни да представят своите мнения относно мярката - бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4).
(4)
С писма от 24 април 2012 г. и 31 май 2012 г. Белгия поиска удължаване на срока за отговор на решението за откриване на процедура; Комисията не се противопостави на това. С писмо от 18 юни 2012 г. Белгия изпрати своите коментари в отговор на решението за откриване на процедурата и приложи писмо от управителя на BNB, адресирано до белгийския министър на финансите с дата 7 октомври 2011 г.
(5)
На 17 август 2012 г. групата Arco („ARCO“ (5)) също предостави своите мнения в отговор на решението за откриване на процедурата. На 29 август 2012 г. Комисията изпрати този документ на Белгия, като по този начин предостави възможност на държавата членка да отговори на мненията на ARCO. На 16 октомври 2012 г. обаче Белгия заяви, че няма да се възползва от тази възможност.
(6)
Комисията зададе допълнителни въпроси по отношение на мярката, по-специално на 17 септември 2012 г. и 24 юли 2013 г., на които Белгия отговори съответно на 5 декември 2012 г. и на 20 септември 2013 г.
2. КОНТЕКСТ
2.1. Контекст на мярката, предмет на уведомлението
(7)
Създаването на гаранционната схема за кооперациите беше свързано с мерки за оздравяване в друго дело за държавна помощ.
(8)
На 30 септември 2008 г. Dexia съобщи за увеличение на капитала с 6,4 млрд. EUR, записан от съществуващите акционери (сред които и ARCO) и от белгийските, френските и люксембургските власти. Пред специалната комисия на белгийския парламент, натоварена да разгледа условията на закриването на Dexia (комисията „Dexia“), белгийският министър на финансите, който е бил на пост към датата на отпускането на държавната помощ в полза на Dexia през 2008 г., обясни, че поради искания за намеса в полза на ARCO от септември/октомври 2008 г. е имало политическо решение за въвеждане на гаранционната схема за кооперациите. Той обясни, че с оглед постигане на споразумение относно Dexia правителството е трябвало да вземе решение едновременно за ARCO и за Ethias (6). Освен това от декларациите на белгийския министър на финансите излиза, че ангажиментът от 2008 г. е бил поет с цел ARCO да даде своето съгласие да участва в спасяването на Dexia (7).
i) Съобщения за пресата
(9)
На 10 октомври 2008 г. белгийското правителство обяви в прессъобщение на министъра на финансите, че е взело следното решение:
-
увеличаване на покритието на съществуващата схема за гарантиране на депозитите за кредитните институции от 20 000 EUR на 100 000 EUR
-
създаване на подобен режим за други финансови продукти (по-специално животозастрахователни продукти от „клас 21“ (8) и дяловете на финансовите кооперации) (9).
(10)
На 21 януари 2009 г. министър-председателят и министърът на финансите потвърдиха в съвместно съобщение за пресата ангажимента на предишното правителство (10) за въвеждане на гаранционна схема за кооперациите (11). В същия ден ARCO публикува това прессъобщение на белгийското правителство на своя интернет сайт. От своя страна, други финансови кооперации се дистанцираха от аналогията между депозитите и дяловете във финансови кооперации, която предполага въвеждане на гаранционната схема за кооперациите (12).
ii) Законодателен процес
(11)
На 15 октомври 2008 г. белгийският парламент прие закон (13), позволяващ на белгийското правителство да предприеме мерки за насърчаване на финансовата стабилност. На 14 ноември 2008 г. (14) Белгия прие кралски указ за увеличаване на 100 000 EUR на сумата, защитена от гаранционната схема на депозити за кредитните институции, като същевременно въведе подобна гаранционна схема за животозастрахователните продукти от „клас 21“. На 29 октомври 2008 г. Комитетът за финансова стабилност беше представил предварително положително становище относно проекта на кралски указ (15).
(12)
На 14 април 2009 г. (16) Белгия измени закона от 15 октомври 2008 г., позволяващ на правителството да въведе с кралски указ гаранционна система за освободения капитал за възстановяване на съдружниците физически лица на тяхната част от капитала във финансовите кооперативни дружества. С кралски указ от 10 октомври 2011 г. (17) Белгия измени кралския указ от 14 ноември 2008 г. Кралският указ от 10 октомври 2011 г. съдържа допълнителни технически разяснения относно гаранционната схема за кооперациите.
(13)
На 7 октомври 2011 г. управителят на BNB написа писмо до тогавашния министър на финансите, за да даде становище относно (проекта на) кралския указ от 10 октомври 2011 г., като тази процедура се изисква съгласно Закона за устава на BNB (18). В това писмо управителят отбелязва, че правителството може законосъобразно да приеме кралски указ относно гаранционна схема за кооперациите „в случай на внезапна криза на финансовите пазари или в случай на сериозен риск от системна криза“. Управителят заключава, че обстоятелствата изглежда отговарят на тези условия и че гаранционната схема за кооперациите би намалила въздействието от такава криза (19). В същото време обаче той нарочно се въздържа от становище по въпроса дали дяловете на физически лица във финансовите кооперации са по същността си депозити (20). Той отбелязва също, че мярката би могла да създаде проблеми по отношение на съвместимостта с правилата за държавните помощи (21), и изразява загриженост относно незадължителния характер на гаранционната схема за кооперациите, който би предизвикал проблеми, свързани с „неблагоприятния подбор“ (22).
(14)
На 13 октомври 2011 г. трите кооперативни дружества на ARCO (ARCOFIN, ARCOPAR и ARCOPLUS) подадоха заявление за членство в гаранционната схема за кооперациите. Белгийското правителство прие това искане с кралски указ от 7 ноември 2011 г. (23) В контекста на това заявление ARCO също плати вноски в общ размер на 2,05 млн. EUR (24).
(15)
Общите събрания на ARCOFIN, ARCOPAR и ARCOPLUS одобриха на 8 декември 2011 г. предложението на техния административен съвет да извърши доброволна ликвидация на дружествата.
2.2. Директива 94/19/ЕО относно схемите за гарантиране на депозити
(16)
Член 3 от Директива 94/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 1994 г. относно схемите за гарантиране на депозити (25) задължава всяка държава членка да:
„осигурява в рамките на нейната територия да бъдат въведени и официално признати една или повече схеми за гарантиране на депозити. С изключение на [някои] случаи […] никоя кредитна институция (26), оторизирана в тази държава членка […], не може да приема депозити (27), ако не участва в такава схема.“
(17)
През 1998 г. Белгия транспонира в националното право Директива 94/19/ЕО и въведе схема за гарантиране на депозитите, обхващаща всички депозити на даден вложител в случай на неналичност. Белгийската схема за гарантиране на депозитите беше поверена на фонд за гарантиране на депозитите. С кралски указ от 14 ноември 2008 г. впоследствие Белгия създаде специален фонд за защита на депозитите, включващ последващите инициативи на Белгия (28).
(18)
Първоначално член 7 от Директива 94/19/ЕО предвиждаше, че съвкупните депозити на даден вложител ще бъдат гарантирани до 20 000 EUR. На заседанието си на 7 октомври 2008 г. Съветът по икономическите и финансовите въпроси прие увеличение на гаранциите по депозитите, предвидени в Директива 94/19/ЕО. Съгласно неговото съобщение за пресата, той реши:
„всички държави членки ще осигуряват първоначално за период от най-малко една година гаранция върху депозитите на гражданите от най-малко 50 000 EUR, като се отчита, че много държави членки са взели решение да увеличат минимума на 100 000 EUR. Приветстваме намерението на Комисията спешно да направи подходящо предложение за насърчаване на сближаването на схемите за гарантиране на депозитите“ (29).
(19)
По отношение на обхвата член 2 от Директива 94/19/ЕО гласи, че схемите за гарантиране на депозитите не защитават капиталовите инструменти, емитирани от кредитните институции (30).
(20)
С Директива 2009/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2009 г. за изменение на Директива 94/19/ЕО относно схемите за гарантиране на депозити по отношение на гарантирания размер и срока за изплащане (31) се увеличава гаранцията за схемите за гарантиране на депозитите (първо на минимум 50 000 EUR, а след това по принцип на 100 000 EUR минимум и максимум до 31 декември 2010 г.).
(21)
Директива 97/9/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 3 март 1997 г. относно схемите за обезщетение на инвеститорите (32) предвижда обезщетение за инвеститорите в случаите, в които инвестиционното дружество не е в състояние да върне активите, принадлежащи на инвеститора. Това обезщетение е налично например в случай на измама или нехайство в дадено предприятие или ако възникнат грешки или проблеми в неговите системи. Въпреки това схемите за обезщетение на инвеститорите не покриват рискове, свързани с инвестицията (например когато инвеститор е купил акции, които впоследствие губят своята стойност).
2.3. Белгийска правна рамка за кооперативните дружества
(22)
Белгийският кодекс за дружествата (33), и по-специално членове 350-436 от него, определя правната рамка за кооперативните дружества. В него се предвижда, че едно кооперативно дружество трябва да избере в своя устав формата „société à responsabilité limitée“ (дружество с ограничена отговорност) (загубите на съдружниците не могат да бъдат по-големи от техните вноски) или „société à responsabilité illimitée“ (дружество с неограничена отговорност) (съдружниците носят лична отговорност за дълговете на дружеството и по този начин могат да загубят повече от своите капиталови инвестиции).
(23)
Белгийският кодекс за дружествата (и по-специално членове 362, 364, 366, 367 и 374) разрешава някои ограничения по отношение на прехвърляемостта на дяловете на едно кооперативно дружество. Дяловете на едно кооперативно дружество са свободно прехвърлими на други съдружници на кооперативното дружество, но в устава на кооперативното дружество могат да бъдат включени условия за такова прехвърляне. Прехвърлянията към трети страни могат да се извършват само при условията и към лицата, установени в член 366 от белгийския кодекс за дружествата.
(24)
Белгийският кодекс за дружествата (член 367) предвижда също, че съдружниците на едно кооперативно дружество имат право да напускат кооперативното дружество само през първите шест месеца на счетоводната годината. Когато това право е упражнено, член 374 от белгийския кодекс за дружествата гласи, че съдружникът има право да получи стойността на дяловете си в размера, съдържащ се в счетоводния баланс в края на годината.
(25)
Докато белгийският кодекс за дружествата установява общата рамка за кооперативните дружества; кралският указ от 8 януари 1962 г. (34) определя критериите за „оторизирани кооперативни дружества“ (35). По-специално дадено оторизирано кооперативно дружество не може да откаже членство на съдружници с цел спекулация или да наложи тяхното изключване. Дяловете в капитала на дружеството, независимо от тяхната стойност, дават същите права. Всички съдружници имат равни гласове в общите годишни събрания (ОГС). Общото годишно събрание трябва да назначи администраторите и комисарите. Оперативният излишък (получен след приспадане на всички разходи) може да бъде разпределен на съдружниците само пропорционално на операциите, които са извършили с дружеството, а дивидентите, изплатени на дяловете от капитала, не могат да превишават определен процент, установен с кралски указ.
(26)
Член 21 от Данъчния кодекс на Белгия гласи, че дивидентите на оторизираните кооперативни дружества са освободени от данъци до определена сума (36).
2.4. Описание на мярката
(27)
Гаранционната схема за кооперациите обхваща освободения капитал (а не евентуалните приходи) от съдружниците физически лица на кооперативните дружества в максимален размер от 100 000 EUR.
(28)
Противно на това, което се предвижда за схемите за гарантиране на депозити на кредитните институции, членството в гаранционната схема за кооперациите е по избор.
(29)
Ако финансовите кооперации желаят да участват в гаранционната схема за кооперациите, те трябва да направят заявление до министъра на финансите. Съветът на министрите разполага с един месец, в който да вземе решение относно заявлението за участие на финансова кооперация в гаранционната схема за кооперациите, като при необходимост определя някои условия. Тези условия могат да включват:
а)
задължението да запазят бъдещите публични оферти за институционалните съдружници;
б)
ангажираността на всички институционални съдружници да не оттеглят действие или сума, платена на кооперативното дружество, и да не се отказват от членство, освен в случай на прехвърляне на акции; както и
в)
таван от 4,5 % годишно върху лихвите, дължими на съдружниците.
(30)
След като дадена финансова кооперация е поискала да бъде покрита, тя трябва да остане в схемата за една година. След изтичане на този срок кооперацията може да прекрати участието си, давайки тримесечно предизвестие. Няма да бъде възможно да си възстанови платените вноски под каквато и да е форма. Ако една кооперация реши да напусне гаранционната схема за кооперациите, тя трябва да изчака три години, преди да има право да участва отново.
(31)
Само кооперативните акции, емитирани преди влизането в сила на кралския указ от 10 октомври 2011 г., са обхванати от мярката.
(32)
Гаранционната схема за кооперациите е запазена за съдружниците, които са физически лица, а не за институционалните съдружници на финансовите кооперации.
(33)
Специалният фонд за защита се финансира от:
i)
годишна вноска, съответстваща на 0,15 % от защитената стойност (платима от всички участници); както и
ii)
еднократна входна такса в размер на 0,10 % от защитената стойност (платима от кооперациите).
(34)
Освен това една финансова кооперация може също да бъде задължена да плати вноска на специалния фонд за защита за капиталовите печалби от акциите, които притежава. Тази вноска може да бъде до 10 % от разликата между продажната цена на въпросните акции (или при отсъствие на продажби през период от три години след прекратяването на защитната система, средната борсова котировка при прекратяването на съответната акция за периода от 30 дни преди третата годишнина) и референтната цена, определена от органите в момента, в който дадена финансова кооперация се включва в гаранционната схема за кооперациите.
(35)
Специалният фонд за защита започва да прави плащания, ако финансова кооперация е в несъстоятелност или ако органът за финансов надзор е уведомил фонда, че финансовата кооперация вече не може да плаща на съдружниците си, които желаят да се оттеглят.
(36)
Ако специалният фонд за защита не разполага с достатъчно средства, за да се намеси, Касата за депозити и консигнации (Caisse des dépôts et consignations), която е публична организация без правен статут, изплаща авансово необходимите средства. В зависимост от това дали неплатежоспособната институция е длъжна да участва или дали става дума за финансова кооперация, това авансово плащане впоследствие ще бъде възстановено чрез разпределяне на:
-
50 % от годишните вноски, платими от институциите, задължени да участват;
-
специална годишна вноска, платима от всички финансови кооперации (участието е по избор).
(37)
Ако специалният фонд за защита се намеси, той поема правата на съдружниците физически лица на кооперацията и му се предоставя статут, равен на този на другите съдружници. Тук има разлика с предишната схема за гарантиране на депозити на кредитните институции, която предвижда, че на фонда се предоставя статут, равен на този на другите кредитори на съответното дружество.
2.5. Описание на ARCO
(38)
Първоначално ARCO е бил акционер в Artesia Banking Corporation NV (наричано по-нататък „Artesia“), която от своя страна е притежавала 100 % от банка BACOB и 82 % от застрахователната компания DVV. След сливането на Artesia с Dexia през 2001 г. ARCO стана най-големият акционер с дял от около 15 % (37).
(39)
ARCO е наименованието на групата, в която участват ARCOPAR, ARCOPLUS и ARCOFIN, които всички са оторизирани кооперативни дружества (38). ARCO има повече от 800 000 членове, от които 99 % са частни лица. Капиталът, притежаван от съдружници физически лица в ARCOPAR, ARCOPLUS и ARCOFIN, беше съответно 1,3 млрд. EUR, 46 млн. EUR и 140 млн. EUR.
(40)
В уставите на ARCOPAR, ARCOPLUS и ARCOFIN се определя, че трите дружества са дружества с ограничена отговорност (39).
(41)
Уставите на трите субекта съдържат разпоредби, отнасящи се до съдружниците, които желаят да се оттеглят.
(42)
Уставът на ARCOPAR гласи например, че кооперацията би могла да ограничи напусканията, ако повече от 10 % от общия инвестиран капитал или 10 % от съдружниците изчезнат през една и съща счетоводна година (40). Съдружник, който желае да се оттегли от ARCOPAR, ще си възстанови капитала. Съдружниците с дялове от категория А, Б и В на ARCOPAR (41) също имат право на резерв бонус (42).
(43)
В член 35 от устава на ARCOPAR се описва на какво имат право неговите съдружници в случай на ликвидация. По същество, ако след изплащане на дълговете и вноските за социално осигуряване салдото е положително, съдружниците ще получат възстановяване (43).
(44)
Рисковете, свързани с инвестирането в дялове на ARCO са например описани в проспекта на ARCOPAR, одобрен от белгийските органи през юни 2008 г. и публикуван по време на операция на капиталовия пазар, която се проведе между 7 юли 2008 г. и 30 септември 2008 г. В проспекта ясно се посочва, че печалбата, дължима на Dexia, представлява над 69 % от нетната печалба на ARCOPAR за счетоводните години 2005/2006, 2006/2007 и 2007/2008. В проспекта се споменава също за риска от масови напускания, като се подчертава, че съдружниците могат да загубят всичко в случай на ликвидация. В същото време, в годишните отчети на дружеството ясно се посочва, че ARCO е увеличило своята задлъжнялост чрез получаване на заем за инвестиции (44).
2.6. Основания за откриване на процедурата
(45)
В своето решение за откриване на процедурата Комисията стигна до предварителното заключение, че мярката, предмет на уведомление, отговаря на четирите (кумулативни) критерия за държавна помощ и изразява съмнение относно това дали мярката може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар.
(46)
Комисията счете, че мярката може да се припише на Белгия, поради това че е била финансирана от специалния фонд за защита. За тази цел Комисията установи, че белгийското законодателство определя вноската, която участниците е трябвало да заплатят в специалния фонд за защита, и определя как тези средства ще бъдат използвани. Освен това Комисията забеляза, че Касата за депозити и консигнации (Caisse des dépôts et consignations) е може да предоставя на капитал на специалния фонд за защита, ако е необходимо. Комисията се запита как Касата за депозити и консигнации би получила възстановяване, тъй като тя не е сигурна, че финансовите кооперации разполагат с достатъчно финансови ресурси. Тя също се запита дали незадължителният характер на участието на финансовите кооперации не би попречило на ефективното рефинансиране на специалния фонд за защита.
(47)
Комисията стигна до заключението, че финансовите кооперации могат да се смятат за предприятия и че мярката им е предоставила избирателно предимство. Що се отнася до предоставянето на избирателно предимство, гаранционната схема за кооперациите изглежда е помогнала на кооперациите да привлекат нов капитал или да запазят съществуващия капитал, като са убедили настоящите си съдружници да не се оттеглят от финансовите кооперации. Такава защита е особено полезна в периоди на финансова несигурност, като този от есента на 2008 г. до датата на приемане на кралския указ, когато финансовите кооперации са били ефективно защитени срещу риска от загуба на големи ресурси поради излизане на съдружници.
(48)
Комисията установи също така, че защитата е била разширена и че Белгия не е взела предвид финансовото състояние на кандидатстващата финансова кооперация в момента, в който да е разрешила нейното влизане в гаранционната схема за кооперациите. В примера на ARCO финансовите кооперации са получили разрешение да се присъединят към гаранционната схема за кооперациите, когато те вече са били неплатежоспособни и скоро след това са били обявени в ликвидация.
(49)
Комисията също така стигна до заключението, че мярката нарушава конкуренцията, тъй като финансовите кооперации са се конкурирали на пазара за инвестиционни продукти на дребно, на който са се ползвали от избирателно предимство, с което не са разполагали другите участници на пазарите, предлагащи подобни продукти.
(50)
Комисията също така счита, че гаранционната схема за кооперациите оказва въздействие върху търговията в Съюза. В действителност много международни доставчици на инвестиционни продукти действат на белгийския пазар и не могат да претендират за същия пазарен дял като този, който една финансова кооперация може да запази благодарение на мярката.
(51)
Комисията се запита дали финансовите кооперации могат да се разглеждат като финансови институции и дали това е оказало влияние върху приложимостта на Съобщението относно банковия сектор от 2008 г. (45) Комисията стигна до заключението, че тъй като финансовите кооперации не изглежда да са финансови институции по смисъла на Съобщението относно банковия сектор от 2008 г., помощта трябва да бъде оценена пряко по силата на Договора.
(52)
По-специално, за да бъде съвместима с вътрешния пазар въз основа на член 107, параграф 3, буква б) от Договора, една мярка трябва да бъде необходима, подходяща и пропорционална. Комисията имаше съмнения по отношение на съвместимостта на мярката с тези три кумулативни критерия. Тя имаше съмнения дали защитата на съдружниците на финансови кооперации е необходима, за да се избегнат сериозни затруднения в белгийската икономика. По отношение на потенциалните вторични ефекти, Комисията отбеляза, че Белгия вече е въвела няколко мерки [напр. увеличаване на гарантирания размер по схемата за гарантиране на депозитите до 100 000 EUR и държавна помощ за няколко банки под различни форми (рекапитализации, парични инжекции, мерки за оздравяване на обезценени активи и други ad hoc мерки)]. Поради това тя не вижда причина защо в допълнение към всички тези мерки е трябвало да се защитят съдружниците на финансовите кооперации.
(53)
Комисията се пита дали е било подходящо да се защитят съдружниците на финансови кооперации. В това отношение тя отбелязва, че финансовите кооперации не са финансови институции и че поради своите размери те не изглежда да са от значение за системата. Комисията поиска Белгия да обясни по каква линия инвестиционните загуби - претърпени също от инвеститорите в общите инвестиционни фондове например - биха оказали силно отрицателно влияние върху белгийската икономика.
(54)
И накрая, Комисията има съмнения относно пропорционалността на мярката. Първо, Комисията не беше сигурна, че финансовите кооперации са заплащали справедлива цена за гаранцията. Второ, Комисията констатира, че свободата да се присъединят към схемата, заедно с липсата на контрол на жизнеспособността, заложени в предвидената от Белгия процедура за участие, предполага, че финансовите кооперации са имали стимул да се присъединят, само когато са били сигурни, че гаранцията ще бъде задействана. Това би могло да доведе до ситуации, в които бенефициерът може да използва гаранцията, като същевременно избягва, до голяма степен, да плаща за това. И накрая, Комисията също така изрази съмнение дали гаранционната схема за кооперациите не нарушава ненужно конкуренцията, като се има предвид, че акционерите на конкурентни дружества не са защитени, което улеснява достъпа до капитал за финансовите кооперации и увеличава техния общ пазарен дял на пазара на инвестиции на дребно.
3. КОМЕНТАРИ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
3.1. Коментари на ARCO
(55)
Според ARCO на 10 октомври 2008 г. белгийските органи са решили и са оповестили въвеждането на гаранционна схема за кооперациите като част от по-широк пакет (увеличаване до 100 000 EUR на гаранцията върху депозитите за спестовни влогове в кредитни институции, разширяване на гаранционната схема за животозастрахователни продукти от клас 21 и за съдружниците физически лица на финансовите кооперации). ARCO твърди, че решението от 10 октомври 2008 г. е въведено със закона от 15 октомври 2008 г. и кралския указ от 14 ноември 2008 г. за продуктите от клас 21 и със закона от 14 април 2009 г. и кралския указ от 10 октомври 2011 г. за акциите, емитирани от финансови кооперации.
(56)
ARCO твърди, че гаранционната схема за кооперациите не представлява държавна помощ, тъй като не предоставя никакво избирателно предимство на финансовите кооперации. ARCO заяви също, че Комисията е направила заключението, че гаранционната схема за продуктите от клас 21 на застрахователните дружества не съдържа никакъв елемент на държавна помощ, тъй като те са отворени за всички застрахователни дружества и следователно не са избирателни (46). В допълнение ARCO твърди, че гаранционната схема за кооперациите е отворена за всички финансови кооперации при същите условия и следователно не е избирателна.
(57)
В съответствие с мненията на белгийските органи ARCO заяви, че всички характеристики на дяловете във финансовите кооперации потвърждават, че те отговарят на същите нужди на клиентите като депозитите и се третират като такива от законодателя. ARCO подчерта, че Белгия се е опасявала от верижен ефект. Ако Белгия не беше въвела гаранционната схема за кооперациите, доверието на инвеститорите щеше да бъде подкопано и това можеше да доведе до масово изтегляне на всички спестовни продукти.
3.2. Мнение на Белгия
(58)
Белгия твърди, че гаранционната схема за кооперациите не отговаря на всички кумулативни критерии за държавна помощ, посочени в член 107, параграф 1 от Договора, и следователно не представлява държавна помощ. По-специално, Белгия заяви, че три от критериите за държавна помощ не са изпълнени. На първо място, Белгия прие позицията, че мярката представлява помощ в полза на физически лица, а не предприятия. Второ, Белгия твърди, че мярката не предоставя избирателно предимство на финансовите кооперации и, на последно място, че съответната мярка не причинява никакво нарушение на конкуренцията.
(59)
По отношение на аргумента, че помощта не облагодетелства предприятия, Белгия твърди, че обикновената схема за гарантиране на депозити за кредитните институции, включително нейното разширяване (гаранционната схема за кооперациите) е приета в съответствие с решенията на Съвета ЕКОФИН и с Директива 94/19/ЕО, изменена с Директива 97/9/ЕО.
(60)
Белгия прие позицията, че дяловете на финансовите кооперации, притежавани от физически лица, имат всички характеристики на депозити и също се придобиват като такива. Тя подчерта следните елементи:
i)
бенефициерите (физически лица) на гаранционната схема за кооперациите заслужават същата защита, както вложителите в други институции, действащи в същия сектор и подложени на същия контрол;
ii)
за целите на данъчното облагане както дивидентите, изплащани от финансовите кооперации, така и платените лихви по депозитите, са освободени от данъци до определен размер (47);
iii)
съдружниците физически лица на финансовите кооперации могат да запишат до определен максимален размер от капитала съгласно устава на финансовата кооперация;
iv)
съдружниците на финансовите кооперации могат да излязат от дружеството едва след първите шест месеца на счетоводната година, и даден съдружник, който желае да се оттегли, има право да получи печалбите на кооперативното дружество в зависимост от участието си. Според белгийската държава стойността на дяловете в една кооперация не отразява стойността на базовите активи на финансовата кооперация и дяловете във финансовите кооперации не се конкурират с инвестиционните продукти като цяло, а само с подгрупа от продукти, които вече се ползват от държавна гаранция (т.е. депозитите и застраховките живот от клас 21);
v)
дяловете на финансовите кооперации са регистрирани и тяхната прехвърляемост е ограничена от закона (48). Те не могат да се продават свободно, за да създават капиталови печалби. Съдружниците на финансовите кооперации имат право само на малки дивиденти (освободени от данъци) и на възстановяване, когато вече не са акционери;
vi)
дяловете на финансовите кооперации не може да се разглеждат като инвестиция в дяловете на котирано на борсата дружество или публична организация;
vii)
дяловете на финансовите кооперации не може да се разглеждат като рискова инвестиция, като се има предвид, че съдружниците на финансовите кооперации могат да претендират за капиталови печалби;
viii)
гаранционната схема за кооперациите защитава само дяловете на физическите лица (за разлика от институционалните съдружници).
(61)
Що се отнася до липсата на избирателно предимство, Белгия съобщи, че гаранционната схема за кооперациите обхваща само дяловете на финансовите кооперации, емитирани преди 10 октомври 2011 г. Белгия отбеляза, че след тази дата, финансовите кооперации не могат да използват гаранционната схема за кооперациите, за да навлязат на даден пазар. Тя също така уточни, че ARCO не е емитирал никакви нови дялове от септември 2008 г.
(62)
Белгия също така отрече, че гаранционната схема за кооперациите е помогнала на финансовите кооперации да запазят съществуващия си капитал. В подкрепа на тази теза Белгия заяви, че прессъобщението от 10 октомври 2008 г. е било само предложение за стратегическа инициатива, което споменава между другото финансовите кооперации. Според Белгия прессъобщението от 10 октомври 2008 г. не представлява подробно споразумение, публикувано в координация с едновременните съобщения за медиите на финансовите кооперации. В този смисъл Белгия направи разграничение между своето съобщение и тези на органите на Обединеното кралство и на Lloyds по делото Lloyds (49), на които Комисията се позовава в решението за откриване на процедурата. Белгия заключи, че прессъобщението от 10 октомври 2008 г. не е мярка, способна да предостави на финансовите кооперации избирателно предимство. Що се отнася до следващото прессъобщение от 21 януари 2009 г., Белгия заяви, че е било нормално ARCO незабавно да публикува на своя уебсайт това прессъобщение на органите, тъй като всички финансови кооперации (сред които и ARCO) са следили отблизо този случай.
(63)
Белгия настоя Комисията да използва същия подход като при делото Ethias и Комисията да заключи, че гаранционната схема за кооперациите не е избирателна. Белгия също изтъкна, че специалният статут на истинските кооперациите вече е признат от Съда в решението му по дело Paint Graphos (50). Тя се позова по-специално на параграф (61) от това решение, от което е видно, че предвид специфичните им характеристики тези кооперации по принцип не могат да се разглеждат като намиращи се в сходно фактическо и правно положение с това на търговските дружества.
(64)
Белгия също така предостави информация за броя на акционерите на ARCO, които са напуснали предприятието от началото на кризата. През финансовите години, довели до процедурата на доброволна ликвидация, броят на съдружниците на ARCO, които са поискали изплащане на своя капитал, е 9 764 през 2007/2008 г., 21 150 през 2008/2009 г. и 23 762 през 2010/2011 г.
(65)
По отношение на нарушаващото въздействие на мярката Белгия твърди, че Комисията е трябвало да обясни в разумна степен кои са финансовите продукти, които са се конкурирали с дяловете на финансовите кооперации, въпреки че Белгия призна, че в рамките на процедура относно държавна помощ Комисията не е длъжна да даде подробно определение на пазара. По същество Белгия твърди, че съдружниците физически лица на финансови кооперации са се ползвали от същото ниво на защита като това, осигурено на инвеститорите във всички подобни депозитни/спестовни продукти.
(66)
Белгия обясни също, че гаранционната схема за кооперациите има същата цел като Директива 94/19/ЕО, а именно защита на депозитите на частните вложители, поддържане на доверието на вложителите и подобряване на стабилността на финансовите пазари. Белгия счита, че схемите за гарантиране на депозитите на други държави членки също понякога обхващат неконвенционални депозитни продукти, и изтъква, че Комисията е трябвало да вземе това предвид (51).
(67)
Белгия подчерта също, че ако Комисията стигне до заключение, че гаранционната схема за кооперациите представляват държавна помощ, помощта следва да се счита за съвместима с вътрешния пазар въз основа на член 107, параграф 3, буква б) от Договора. Тя направено заключението, че не е необходимо да се установява дали ARCO е финансова институция по смисъла на Съобщението относно банковия сектор от 2008 г. Според Белгия ключовият въпрос, който Комисията следва да разгледа, е дали гаранционната схема за кооперациите е подходяща и необходима за предотвратяване на сериозни затруднения в икономиката.
(68)
Белгия защити становището, че мярката е необходима, ефектите от нея са ограничени до необходимия минимум и съществуват механизми за споделяне на тежестта.
(69)
На първо място, Белгия твърди, че гаранционната схема за кооперациите е подходяща и необходима, за да се вдъхне увереност на вложителите в Белгия.
(70)
Белгия призна, че е теоретично възможно институциите, които имат защитени депозити в своя счетоводен баланс, да извлекат непряко предимство от съществуването на такива схеми за защита, тъй като те помагат за избягване на банковата паника. Тя обаче поясни, че схемите за гарантиране на депозитите са необходими с цел избягване на банкова паника и нарушаване на функционирането на финансовите пазари. Белгия също така твърди, че гаранционната схема за кооперациите е била необходима, за да се избегне спад на общественото доверие в белгийската финансова система. Фактът, че дяловете в кооперациите проявяват основните характеристики на спестовните продукти и че повече от половината от капитала на кооперациите се инвестира в банки, увеличава техните прилики с депозитите и подчертава тяхното значение за белгийската банкова система. Неовладяната липса на плащания на финансовите кооперации би имала лавинообразен ефект върху всички финансови институции и върху белгийската икономика. Ако за дяловете във финансовите кооперации не се прилага същото равнище на защита като тази за традиционните депозити, това би довело до същия риск както ако защитата не се прилага по отношение на депозитите. Това би имало значително въздействие и върху общественото доверие във всички депозитни продукти в Белгия и бе довело до системен риск. В подкрепа на доводите си Белгия се позовава на факта, че броят на съдружниците (физически лица) на финансовите кооперации е висок спрямо общия брой на населението на Белгия (52).
(71)
Белгия също така оспори терминологията, използвана от Комисията в нейното решение за откриване на процедурата, по-специално понятията „capital instruments“ (капиталови инструменти) и „risk capital“ (рисков капитал), използвани в съображение 62 и в бележка под линия 35.
(72)
С цел да докаже необходимостта на гаранционната схема за кооперациите, Белгия препрати писма до Комисията от Съвета за финансова стабилност и от управителя на BNB, адресирани до тогавашния министър на финансите, съответно от 29 октомври 2008 г. (53) и 7 октомври 2011 г. (54).
(73)
Относно съвместимостта на мярката с правилата за държавна помощ Белгия първо се позовава на решението на Комисията относно Ethias. Според нея Комисията е разрешила мерките в полза на Ethias, а именно разширяването на схемата за гарантиране на депозитите до продуктите от „клас 21“, като ги е счела за подходящи и необходими, за да се избегнат сериозни затруднения в белгийската икономика.
(74)
На второ място, Белгия потвърди своето становище, че мярката е пропорционална. Финансовите кооперации споделят тежестта, особено чрез вноските си към специалния фонд за защита. Белгия счита, че равнището на възнаграждението за гаранцията е разумно и подобно на вноските в гаранционните режими на други защитени институции. Белгия оспорва факта, че незадължителният характер на гаранционната схема за кооперациите може да направи мярката непропорционална.
(75)
Белгия заяви, че ако Комисията все пак стигне до заключението, че мярката представлява държавна помощ, тя следва да я разглежда като помощ за ликвидация, съвместима с правилата за държавната помощ. Белгия напомни, че в кралския указ от 7 ноември 2011 г. ясно се посочва, че в случай на ликвидация на кооперация специалният фонд за защита е задължен да се намеси и да компенсира само след представяне на окончателното нареждане за ликвидация, одобрено от общото събрание на засегнатите дружества.
(76)
Белгия също така изрази становището, че поради факта, че физическите лица не са предприятия, разпореждането за преустановяване на Комисията не обхваща плащанията към тях след ликвидацията на ARCO.
(77)
Освен това Белгия представи допълнителни мнения в писмо до Комисията от 18 март 2014 г. след определения срок.
(78)
Белгия счита, че Комисията не може да забрани изпълнението на гаранциите, предоставени на съдружниците, които са физически лица. Тя не може да изисква от държавата да преустанови плащанията по гаранционната схема за кооперациите или да си възстанови плащанията по тази схема, направени в полза на съдружниците, които са физически лица.
(79)
Съдружниците физически лица не са предприятия по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора и изпълнението на гаранцията в полза на съдружниците физически лица не би оказало въздействие върху ARCO или върху перспективите на белгийската държава за възстановяване на помощта, от която са се възползвали тези предприятия.
4. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА
4.1. Бенефициери на мярката
(80)
Най-напред, като предварителна забележка, Комисията припомня, че в съображение (18) от решението за откриване на процедурата тя е заявила, че гаранционната схема за кооперациите е била от полза за финансовите кооперации. При все това един цялостен преглед на хронологията и характеристиките на мярката показва, че ARCO е единственият действителен бенефициер на мярката, както е описано в настоящия раздел.
(81)
В настоящия случай Комисията отбелязва, че има голяма разлика между ARCO и другите финансови кооперации, потенциално допустими в гаранционната схема за кооперациите.
(82)
От описанието на фактите (55) се вижда, че гаранционната схема за кооперациите от самото начало е специално насочена към ARCO, което е имало затруднения поради своите инвестиции в Dexia. ARCO в крайна сметка е била единствената финансова кооперация, която е поискала да участва в мярката.
(83)
Що се отнася до другите финансови кооперации, Комисията отбелязва, че членството в гаранционната схема за кооперациите не е задължително, че Съветът на министрите е можел да реши дали да допусне дадена кооперация в гаранционната схема за кооперациите и евентуално при какви условия, както и че никоя от другите финансови кооперации не е поискала да членува в схемата, а някои активно са се дистанцирали. Комисията констатира още, че никоя друга финансова кооперация не е имала проблеми, свързани с нейните инвестиции в същия размер като тези, с които се е сблъскало ARCO в случая Dexia.
(84)
Следователно Комисията стига до заключението, че единственият действителен бенефициер на гаранционната схема за кооперациите, осъществяващ стопанска дейност, е ARCO.
4.2. Обявяването и привеждането в действие на мярката представляват едно и също действие
(85)
Комисията отбелязва, че мярката е била решена и обявена от правителството на 10 октомври 2008 г. (56) Ясно е, че белгийското правителство е взело решение да предостави на ARCO гаранционна схема за кооперациите по времето, когато се е подготвяла мярката в полза на Dexia през 2008 г. (57). Друго прессъобщение от 21 януари 2009 г. дава повече подробности относно мярката. Едва след това е започнало законовото транспониране на ангажимента на правителството.
(86)
Комисията отбелязва, че използваната формулировка и думи („реши“, „задължението“) в съобщенията за пресата от 10 октомври 2008 г. и от 21 януари 2009 г. недвусмислено означават поет ангажимент и позволяват с основание да се мисли, че мярката ще бъде приведена в действие.
(87)
Съобщения за медиите бяха изпратени и чрез официалните канали: прессъобщението от 10 октомври 2008 г. беше изпратено от министерството на финансите, а това от 10 януари 2009 г. беше изпратено от името на министър-председателя и министъра на финансите. Повтарящият се характер на тези съобщения за пресата засили тяхното основно послание.
(88)
Комисията отбелязва, че още в момента на прессъобщението от 10 октомври 2008 г. е било ясно, че гаранционната схема за кооперациите представлява разширяване на схемата за гарантиране на депозитите. Прессъобщението от 21 януари 2009 г. съдържа повече подробности от техническо естество. Веднага след неговото публикуване ARCO го помести на своя уебсайт с ясната цел да вдъхне доверие у своите съдружници физически лица. Освен това Комисията установи съгласуваността на мярката с течение на времето, тъй като тя не се променя чувствително между първоначалното обявяване на 10 октомври 2008 г. и влизането в сила на окончателния указ.
(89)
В решението си от 19 март 2013 г. по съединени дела C-399/10 P и C-401/10 P (58) Съдът на Европейския съюз постанови, че обявяването на една мярка и нейното ефективно прилагане биха могли да се разглеждат като една-единствена намеса, ако това е доказано от тяхната хронология и тяхната цел, както и от състоянието на предприятието по време на тази намеса. По същия начин за настоящата мярка Белгия реши и обяви на 10 октомври 2008 г. мярка, която бе изпълнена по-късно, със същата цел и по отношение на първоначалния бенефициер. Освен това в собствените си решения Комисията приема обявяването и изпълнението за една-единствена мярка и счита, че мярката създава предимство още от датата на обявяването (59). Накрая, действащият белгийски министър на финансите през май 2014 г. квалифицира разглежданата мярка като ангажимент, поет през 2008 г. (60).
(90)
На базата на информацията, посочена в съображения 85 - 89, Комисията заключава, че обявяването и прилагането на гаранционната схема за кооперациите следва да се разглеждат като една и съща мярка.
4.3. Наличие на помощ
(91)
Както е посочено в член 107, параграф 1 от Договора, „[о]свен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(92)
Както Белгия, така и ARCO твърдят, че Комисията следва да проучи дали ARCO е получило държавна помощ, като се базира на друго свое решение, а именно решението относно Ethias (61). Въпреки това понятието за държавна помощ е обективна концепция, определена в Договора. За да бъде разглеждана като държавна помощ, дадена мярка трябва да изпълнява следните четири (кумулативни) критерия: тя трябва i) да бъде предоставена от държавата или чрез държавни ресурси; ii) да предоставя избирателно предимство на получателя; iii) да нарушава (потенциално) конкуренцията; и iv) да засяга търговията между държавите членки.
(93)
От Комисията се изисква да оцени мярката в светлината на четирите критерия (вж. съображения 94 - 110).
Държавни ресурси
(94)
Комисията трябва да оцени дали гаранционната схема за кооперациите е финансирана чрез държавни ресурси и може да се припише на държавата.
(95)
Съгласно постоянната съдебна практика (62) всички финансови средства, с които публичните органи могат действително да подпомагат предприятия, независимо от това дали въпросните средства са постоянни активи на държавата, попадат в обхвата на член 107, параграф 1 от Договора, при условие че те остават непрекъснато под публичен контрол и следователно са на разположение на компетентните национални органи.
(96)
В частност съществува държавна помощ, ако средствата произхождат от вноски, наложени от държавното законодателство, и се управляват и разпределят в съответствие с това законодателство, дори когато те са управлявани от недържавна институция. Статут на съответния субект или дружество, което предоставя въпросната помощ, не се смята за определящ елемент за прилагането на правилата за държавните помощи.
(97)
По отношение на организацията на гаранционната схема за кооперациите, Комисията отбелязва, че белгийското законодателство определя размера вноските на участниците и как тези средства ще бъдат използвани. Следователно вноските, които захранват специалния фонд за защита, се считат за ресурси на държавата, дори и да произхождат от частни източници.
(98)
Освен това при необходимост Касата за депозити и консигнации, която е публичноправен субект, плаща предварително необходимите средства, за да финансира плащанията, които специалният фонд за защита трябва да извърши. Във всеки случай, този аспект на гаранционната схема за кооперациите представлява достатъчно конкретен икономически риск за обременяване на бюджета на държавата членка, за да може да се заключи, че се използват държавни ресурси по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора (63).
(99)
Що се отнася до това дали мярката може да се припише на Белгия, става ясно, че гаранционната схема за кооперациите не може да се счита за транспониране на Директива 94/19/ЕО. Директивата изисква от държавите членки да въведат схема за гарантиране на депозитите в кредитните институции и член 2 гласи изрично, че всички инструменти, които биха могли да попаднат в рамките на определението за собствен капитал на кредитните институции, са изключени от възстановяване чрез схемите за гарантиране на депозитите. Ако дадена държава членка реши да създаде други схеми за възстановяване за гарантиране на други финансови продукти, такова решение не произтича от правото на Съюза, а представлява инициатива на самата държава членка (64). Комисията също така отбелязва, че Белгия се позовава на гаранционната схема за обезщетяване на инвеститорите, но това сравнение не е подходящо, тъй като тези схеми не са предназначени за покриване на инвестиционния риск. Както вече бе обяснено в съображение 21, схемите за обезщетяване на инвеститорите са предназначени за случаи, при които едно инвестиционно дружество не е в състояние да върне активите, принадлежащи на инвеститора, например в резултат на измами или проблеми в системите на дружеството.
Избирателно предимство
(100)
Комисията заключава, че гаранционната схема за кооперациите е създала предимство за ARCO. Съдът е приел, че предприятията могат да получат предимство под формата на увеличен достъп до капитал, когато дадена мярка, предприета от държава членка в полза на инвеститорите, засилва тяхното желание да инвестират парите си в даден набор от целеви инвестиции (65). В конкретния случай мярката помага на субектите от групата ARCO да запазят съществуващия си капитал, като убеждават съществуващите съдружници на кооперацията да не се оттеглят от нея (66), което представлява предимство, особено важно с оглед на нервността на пазара непосредствено след фалита на „Леман Брадърс“. На 21 януари 2009 г. ARCO публикува прессъобщението на белгийското правителство на своя уебсайт, за да убеди своите партньори, което ясно показва, че възможността да засили доверието на инвеститорите е било важно предимство за ARCO. В това отношение Комисията отбелязва, че в проспекта на ARCOPAR, публикуван през лятото на 2008 г. (67), се споменава също и за риска, поет от съдружниците физически лица, напускащи финансовата кооперация (68) (69).
(101)
Мярката е определено избирателна. Първо, тя се прилага само за акционерите на една финансова кооперация, а не за притежателите на инвестиционни продукти, издадени от конкурентни предприятия. Финансовите участници, които предлагат средства на пазар на защитни облигации или на паричния пазар или общи средства за гарантиран капитал, следователно не са могли да предложат на своите клиенти подобна гаранция. Белгия посочва, че дяловете, притежавани от частни лица във финансовите кооперации, по същество са аналогични на депозити (70). Няколко елемента, представени от Белгия, се отнасят обаче за кооперациите като цяло, а не за финансовите кооперации. Освен това описанието на дяловете във финансовите кооперации, предоставено от Белгия, не съдържа каквото и да било позоваване на подходяща информация, като например рисковете, свързани с инвестициите в тези инструменти (71) - рискове, които не съществуват при депозитите.
(102)
Избирателният характер на мярката проличава и когато се сравнява третирането на финансовите кооперации с третиране на други оторизирани нефинансови кооперации. Белгия се основава на решението по дело Paint Graphos, за да се застъпи за специалното третиране, с което се ползват съдружниците физически лица на финансовите кооперации. Решението по дело Paint Graphos представлява преюдициално решение във връзка с преюдициално запитване, изпратено от италиански съдия, който пита дали данъчните предимства за кооперативните дружества на производители и работници биха могли да представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора. В решението си Съдът постанови, че данъчното предимство трябва да се оценява с оглед на четирите кумулативни критерия за държавна помощ, и даде по-подробни указания относно това как да се прецени дали такова данъчно предимство представлява избирателно предимство (72). Съдът потвърди, че е необходимо да се провери i) дали такова данъчно предимство може да се обоснове с присъщите особености на разглежданата данъчна система (73); ii) дали съществуват подходящи процедури за контрол и мониторинг (74) и iii) дали данъчното предимство е пропорционално и не надхвърлят пределите на необходимото (75).
(103)
Комисията смята, че аргументацията на Белгия не може да бъде приета, тъй като естеството на предимството, предоставено от мярката, е качествено различно от това, което е било разгледано от Съда по делото Paint Graphos. Мярката, приведена в действие от Белгия, включва предоставянето на предимство, а не данъчно облекчение или освобождаване от плащане на такса. Следователно 3-степенният анализ, приет от Съда, за да се прецени дали дадено данъчно предимство или освобождаване от такса е избирателно, не може да се приложи по отношение на тази мярка.
(104)
Във всеки случай, дори ако решението Paint Graphos беше приложимо за въпросната мярка, нейните специфични елементи са такива, че характерът ѝ пак щеше да бъде определен като избирателен.
(105)
Първо, Комисията отбелязва, че делото Paint Graphos се отнася за всички кооперации на производители и работници, а не за един сравнително малък подсектор като този на финансовите кооперации. Ако, както се твърди от Белгия, беше подходящо да се предостави специално третиране на „истинските“ кооперации, това специално третиране трябваше да се прилага за всички оторизирани кооперации. Следователно фактът, че мярката е ограничена до финансовите кооперации, сам по себе си е достатъчно, за да се установи избирателният ѝ характер.
(106)
Второ, Комисията отбелязва, че според Белгия финансовите кооперации изглежда са заслужавали допълнителни предимства още от 10 октомври 2008 г. Комисията отбелязва, че преди тази дата съществуващите оторизирани кооперации са получили по-благоприятно третиране, произтичащо от техния особен статут, под формата на освобождаване от данък (76). В настоящото решение Комисията не взема отношение по въпроса дали данъчното предимство е пропорционално или не, но счита, че нищо не оправдава внезапното въвеждане на 10 октомври 2008 г. на допълнително обезщетение или защита в полза на предприятия, които имат статут на финансови кооперации.
(107)
Накрая, дори ако Комисията извърши анализа, основаващ се на решението по дело Paint Graphos, както настоява Белгия, тя счита, че не са налице основания за предоставяне на 100 % гаранция на съдружниците физически лица на ARCO (а именно част i) от анализа на решението Paint Graphos), чиито членове са дружества с ограничена отговорност. Като се има предвид естеството на тези дружества, както е установено от белгийските общи правила на дружественото право, съдружниците физически лица на ARCO е трябвало да бъдат наясно, че в случай на ликвидация биха изгубили целия си капитал (77). Освен това защита на 100 % от капитала, записан от съдружниците физически лица на финансовите кооперации, не е пропорционална мярка (част iii) от анализа на решението Paint Graphos), тъй като това би било равнозначно на защита срещу всички рискове, като по този начин се създава необосновано предимство за предприятията, в които тези лица са съдружници (78).
Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията между държавите членки
(108)
Гаранционната схема за кооперациите предоставя на финансовите кооперации предимство, което не се предоставя на операторите, предлагащи инвестиционни продукти на дребно, нито на другите оторизирани нефинансови кооперации. Благодарение на мярката ARCO успя да запази пазарния си дял за по-дълъг период от време. ARCO не пострада от изтичане на капитал, с изключение на по-късна дата и на по-ниско равнище, отколкото при отсъствието на мярката. Следователно другите участници, които е трябвало да се конкурират само въз основа на своите качества и не са можели да разчитат на гаранционната схема за кооперациите, не са се възползвали от капиталите, които биха били на разположение за инвестиции. Следователно гаранционната схема за кооперациите нарушава конкуренцията (79).
(109)
Когато държава членка предоставя помощ на дадено предприятие, дейността на националния ѝ пазар може да се запази или да се развие, така че в резултат на това шансовете на предприятията, установени в други държави членки, да навлязат на пазара (в по-голяма степен), са намалени (80). С оглед на големия брой международни доставчици на инвестиционни продукти на белгийския пазар, мярката без никакво съмнение оказва въздействие върху търговията в рамките на Съюза.
Заключение
(110)
Въз основа на анализа, направен в съображения 91 - 109, Комисията заключава, че гаранционната схема за кооперациите включва държавни ресурси и представлява избирателно предимство за ARCO, нарушава конкуренцията и засяга търговията в Съюза; Поради това тя отговаря на всички критерии, за да се счита за държавна помощ. Всички тези елементи са били налице най-късно в момента на приемане на кралският указ от 10 октомври 2011 г., но предимството, създадено от мярката, е съществувало още след обявяването на мярката на 10 октомври 2008 г. Общият размер на предимството следва да се вземе предвид, когато се оценява съвместимостта на помощта и, ако е необходимо, за нейното възстановяване им от бенефициерите.
4.4. Съвместимост на помощта
(111)
След като установи, че гаранционната схема за кооперациите е държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора, Комисията трябва да оцени дали тази помощ може да се счита за съвместима с вътрешния пазар.
(112)
Член 107, параграф 1 от Договора гласи, че всяка помощ, предоставена от държава членка, е несъвместима с вътрешния пазар и поради това е забранена, освен ако не е предвидено друго в Договора. След това в параграфи 2 и 3 се определят две категории помощи за съвместими с вътрешния пазар.
(113)
В член 107, параграф 2 се изброяват категориите държавна помощ, които автоматично отговарят на критериите за дерогация от принципа на забрана; гаранционната схема за кооперациите не попада в нито една от тези категории.
(114)
В член 107, параграф 3 от Договора след това се изброяват някои категории помощи, които могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар. На теория могат да се приложат букви б) или в).
(115)
Що се отнася до член 107, параграф 3, буква в) от Договора, Комисията обясни в насоките как възнамерява да приложи предвиденото в тази разпоредба изключение за някои категории помощ. Комисията отбелязва обаче, че мярката не попада в никоя от категориите помощи, обхванати от насоките. Освен това нито Белгия, нито ARCO са посочили някаква цел от общ интерес, която би позволила да се позоват на тази разпоредба. Следователно Комисията следва да проучи евентуалната съвместимост на мярката само въз основа на член 107, параграф 3, буква б) от Договора.
(116)
Що се отнася до член 107, параграф 3, буква б) от Договора, Комисията отбелязва, че Белгия твърди, че ако Комисията реши, че гаранционната схема за кооперациите представлява държавна помощ, мярката трябва да се преценява с оглед на тази разпоредба, която дава възможност да се обяви помощта за съвместима с вътрешния пазар, ако тя е необходима за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава членка.
(117)
Въпреки това член 107, параграф 3, буква б) от Договора изисква ограничително тълкуване на това какво може да се смята за сериозно затруднение в икономиката на държава членка. Въпросните затруднения трябва да засягат цялата икономика на съответната държава членка, а не само един от регионите ѝ или части от територията ѝ (81).
(118)
Когато финансовата криза достигна първата си връхна точка през есента на 2008 г., Комисията реши в Съобщението относно банковия сектор от 2008 г., че член 107, параграф 3, буква б) от Договора може да се използва, за да се направи оценка на мерките, въведени за справяне с трудностите на финансовите институции (82).
(119)
Извън финансовия сектор Комисията е разработила също, въз основа на член 107, параграф 3, буква б) от Договора, Временната общностна рамка за мерките за държавна помощ за подпомагане на достъпа до финансиране при настоящата финансова и икономическа криза (83). Тази рамка обаче не се прилага за въпросната мярка. Тя е насочена към реалната икономика, като позволява на държавите членки да предприемат адекватни мерки за подобряване на достъпа до финансиране на предприятията, желаещи да инвестират по време на финансовата криза в момент, когато банковото финансиране беше намалено. Проблемите на ARCO не са свързани с липсата на финансиране чрез банковия сектор, а с активи (акциите на Dexia), чиято стойност е трябвало да бъде намалена. Освен това гаранционната схема за кооперациите, която гарантира 100 % от инструмент, който фигурира като пасив, не попада в нито една от категориите помощи, посочени в в точка 4.3 от рамката.
(120)
Финансовите кооперации не са финансови институции за целите на Съобщението относно банковия сектор от 2008 г. (84) и следователно помощта трябва да бъде оценена пряко по силата на Договора. За да отговаря на общите критерии за съвместимост по член 107, параграф 3 от Договора, дадена мярка трябва да отговаря на следните условия (85):
а) Целесъобразност на помощта : помощта трябва да бъде добре насочена, така че целта за преодоляване на сериозни затруднения в икономиката да бъде ефективно постигната, което не е така, ако въпросната мярка не е уместна за преодоляване на ситуацията.
б) Необходимост : по своя размер и форма мярката трябва да бъде необходима за постигане на целта. Нейният размер също трябва да бъде ограничен до необходимия минимум за постигане на целта и формата ѝ трябва да бъде най-подходящата за преодоляване на затрудненията.
в) Пропорционалност : положителното въздействие от мярката трябва адекватно да компенсира нарушенията на конкуренцията, така че те да бъдат ограничени до минимума, необходим за постигане на целите на мярката.
(121)
Що се отнася до целесъобразността на мярката, Комисията отбелязва, че въздействието от финансовите кооперации за цялата икономика е коренно различно от това на традиционните банки, които са изложени на риск от масово изтегляне на вложенията. Ако всички вложители решат да изтеглят парите си едновременно, банката ще бъде задължена да прехвърли всички свои ликвидни активи в кратък срок (чрез извършването на „спешни продажби“), което ще има сериозни последствия върху кредитирането на реалната икономика и би могло да създаде низходяща спирала на цените на активите. От друга страна, финансовите кооперации не кредитират реалната икономика. Те имат също правото да ограничат по закон оттеглянето на съдружниците (86), така че по принцип е възможно да се избегне неорганизираното прехвърлянето на активи. Последният елемент изтъква значителната разлика между депозитите и дружествените дялове във връзка с тяхното въздействие върху системата.
(122)
Също така е ясно, че от юридическа гледна точка съдружниците на финансовите кооперации са акционери на „дружество с ограничена отговорност“. Поради този статут съдружниците физически лица на финансовите кооперации са правно изложени на възможността да загубят цялата или част от своята инвестиция. В това отношение Комисията също отбелязва факта, че управителят на BNB не е потвърдил, че дяловете на финансовите кооперации са сравними със спестовни депозити в кредитни институции (87).
(123)
Комисията отбелязва също така, че позицията на съдружниците физически лица на финансовите кооперации в „каскадната структура“ (88) в случай на ликвидация или обявяване в несъстоятелност на тези предприятия е твърде различна от позицията на собствениците на спестовни депозити в една кредитна институция. Кредитните институции са регулирани образувания, за които регулаторният орган следи за наличността на определен размер на капитала. Този капитал поема първия удар в случай на ликвидация или обявяване в несъстоятелност. От друга страна съдружниците на финансови кооперации не се ползват от никаква защита от този вид. В случай на ликвидация или несъстоятелност те са първите засегнати.
(124)
Въз основа на аргументите, изложени в съображения 121 - 123, Комисията заключава, че гаранционната схема за кооперациите защитава само финансовите кооперации и техните съдружници физически лица от последствията от миналите им инвестиции. Тя обаче не представлява подходяща мярка, за да се избегнат сериозни затруднения в белгийската икономика.
(125)
Що се отнася до необходимостта на мярката, Комисията припомня, че Белгия вече е предприела важни мерки за предотвратяване на затрудненията в белгийската икономика. Тя вече е въвела допълнителни мерки за стабилизиране на финансовата система, и в частност на банките и другите финансови институции, в които инвестират финансовите кооперации. Белгийската схема за гарантиране на депозитите е защитавала депозитите до 100 000 EUR и Белгия е помогнала Fortis, KBC, Dexia и Ethias чрез рекапитализации, парични инжекции, мерки за оздравяване на обезценени активи и ad hoc мерки. Комисията заключава, че не е било необходимо да се защитават определени съдружници физически лица в случая на финансовите кооперации, които в крайна сметка са дружества с ограничена отговорност.
(126)
По отношение на писмото от управителя на BNB, споменато от Белгия, Комисията отбелязва, че то датира от октомври 2011 г., т.е. доста след 10 октомври 2008 г. - датата, на която мярката е обявена, и в него не се посочва, че мярката е необходима, за да се избегне сериозно затруднение в белгийската икономика, а само че то би ограничило (89) отрицателните последици от (системната) криза. Що се отнася до писмото от Комитета за финансова стабилност, Комисията отбелязва, че в него само се споменава за увеличаването на покритието на схемата за гарантиране на депозитите, както и въвеждането на схемата за гарантиране на застрахователните продукти от „клас 21“.
(127)
Що се отнася до пропорционалността на мярката, Комисията отбелязва, че по начина, по който е замислена, мярката не защитава достатъчно срещу неблагоприятния подбор (90). Доброволният характер на гаранционната схема за кооперациите, съчетан с очевидната липса на тест за жизнеспособност, създава стимул за използване на процедурата, щом стане ясно, че гаранцията ще бъде изпълнена. При такъв сценарий бенефициерът може да използва гаранцията, като избягва до голяма степен изплащането на премии за гаранцията до последния момент преди ликвидацията.
(128)
Комисията също така счита, че гаранционната схема за кооперациите да наруша ненужно нормалното функциониране на пазара. Мярката е дала възможност на ARCO да защити своята позиция на пазара за финансови продукти на дребно, което е имало или е можело да има отрицателно въздействие върху пазарния дял и рентабилността на конкурентите на ARCO, които не са могли да се ползват от гаранционната схема за кооперациите.
(129)
В заключение, мярката не може да се счита за съвместима с вътрешния пазар, тъй като тя не е нито целесъобразна, нито необходима, нито пропорционална за целите на прилагането на член 107, параграф 3, буква б) от Договора и не попада в обхвата на никоя друга разпоредба относно съвместимостта на държавни помощи с вътрешния пазар.
4.5. Изчисляване на помощта
(130)
За изчисляването на ползата, която следва да бъде възстановена от ARCO, Комисията взема предвид следните параметри и факти (91):
-
максималният размер на изходящите капитали, определен в устава на ARCO, който представлява 10 % от общия капитал или 10 % от съдружниците (92),
-
фактът, че само съдружниците физически лица са обхванати от гаранционната схема за кооперациите,
-
своеобразието на гаранционната схема за кооперациите, която, от една страна, е незадължителна, предоставяйки на финансовите кооперации свобода да участват или не, и, от друга страна, е отворена към финансовите кооперации с висока степен на риск от несъстоятелност или ликвидация (в случая скоро след като кооперациите са били допуснати до схемата, общите събрания на ARCOFIN, ARCOPAR и ARCOPLUS са одобрили на 8 декември 2011 г. предложението на своя административен съвет да пристъпят към доброволна ликвидация на дружествата),
-
фактът, че много преди ARCO да започне доброволна ликвидация, то вече е било в критично финансово положение, защото - както е посочено в съображения 38, 44 и 82 - е направило значителни инвестиции в акции на Dexia, банка, която през есента на 2008 г. трябваше да бъде спасена от фалит от белгийските, френските и люксембургските власти, вследствие на което всеки значителен спад в стойността на акциите на Dexia продължи да вреди на финансовото състояние на ARCO, по-специално защото ARCO беше финансирало участието си в оздравяването на Dexia чрез поемане на част от нейния дълг,
-
и фактът, че през 2011 г. ARCO е платило премията за участие („входната такса“) и годишната гаранционна премия.
(131)
Ползата, получена от ARCO, е защита срещу изтичане на капитали, което ARCO иначе не би било в състояние да спре единствено чрез прилагане на разпоредбите на своя устав, след достигане на тавана от 10 % (93) от неговия капитал или 10 % от неговите съдружници. Изтичане или оттегляне от такава величина можеше да настъпи веднага щом ARCO се беше озовало в положение на свръхзадлъжнялост или беше участвало в производство по несъстоятелност или ликвидация - или обективно, или по-субективно, както в някои други случаи на масово теглене на депозити (94) - веднага щом неговите съдружници преценят, че дружеството вече не е сигурна инвестиция, например поради високата си експозиция към финансовото положение и пазарната стойност на Dexia.
(132)
Комисията използва предпазлив подход (95), за да се изчисли ползата, която е получило ARCO, като взе предвид потенциалните изходящи потоци на капитал само за една година, а не за няколко периода. По този начин резултатът от изчислението следва да отразява минималния ефект на гаранционната схема за кооперациите, въпреки че в действителност гаранцията също е помогнала на ARCO да избегне няколко пъти изходящи потоци или оттегляне на съдружници до тавана на разрешения максимум. Уставът на ARCO позволява на кооперацията да блокира изходящите капиталови потоци след изтеглянето на 10 % от капитала или след отказването на 10 % от съдружниците. За целите на изчисляването на размера на помощта Комисията предполага, че ARCO би избрало най-ефективния вариант, а именно този, които би му помогнал да запази най-високото равнище на капитал. За варианта, свързан с оттеглянето на съдружници, Комисията ще се базира на най-ниския брой съдружници физически лица през периода, през който е било създадено предимство (от 10 октомври 2008 г.), което представлява консервативна хипотеза, и ще припише на тези съдружници средния дял от капитала през съответната година. За варианта, свързан с изтичането на капитали, Комисията също ще се базира на годината, през която капиталът е най-нисък.
(133)
Комисията също така взема предвид факта, че предимството, предоставено от мярката, е било частично намалено, защото ARCO, състоящо се от три юридически лица, ARCOPAR, ARCOFIN и ARCOPLUS, е трябвало да плати еднократна премия за участие и гаранционна премия за една година, макар и плащанията да са били направени едва през есента на 2011 г., непосредствено преди ARCO да излезе в доброволна ликвидация.
(134)
Предимството, получено от мярката, е по-малката от двете суми, произтичащи от следните две изчисления: а) 10 % от капитала за годината, през която той е бил най-нисък, в рамките на периода между 10 октомври 2008 г. и 8 декември 2011 г., минус общата сума на вече платените премии; и б) 10 % от най-ниския брой съдружници в периода между 10 октомври 2008 г. и 8 декември 2011 г., умножено по средния дял на капитала, държан от всеки съдружник през същата година, минус общата сума на вече платените премии.
(135)
В абсолютно изражение вероятността инвеститорите да изтеглят своя капитал се увеличава с времето, което прави по-трудно изчисляването на лихвите, които трябва да бъдат платени за полученото предимство. С цел да се гарантира премахването на цялото предимство, получено от ARCO, като същевременно се позволи на държавата членка да разполага с оперативен метод за изчисляване на лихвения процент, приложим за възстановяването (96), Комисията счита, че пълният размер на предимството е бил изцяло на разположение поне от 8 декември 2011 г., и настоява сумите, които подлежат на възстановяване, да носят лихва за периода от 8 декември 2011 г. до тяхното пълно възстановяване.
(136)
За да може да провери изчислението на помощта, Комисията изисква от Белгия да ѝ представи списък, съдържащ броя на съдружниците, съответно на ARCOPAR, ARCOFIN и ARCOPLUS, записани в края на всяка година, в периода между 10 октомври 2008 г. и 8 декември 2011 г.
(137)
В допълнителните коментари, представени повече от година и половина след крайния срок за представяне на мнения относно решението за откриване на процедурата, белгийските органи не представиха никаква нова информация по същество. Те считат, че Комисията не може да забрани изпълнението на гаранциите, предоставени на съдружниците, които са физически лица. Тя не може да изисква от държавата да преустанови плащанията по гаранционната схема за кооперациите или да си възстанови плащанията по тази схема. направени в полза на съдружниците, които са физически лица.
(138)
В подкрепа на това мнение белгийските органи припомнят, че съдружниците физически лица не са предприятия по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора, и считат, че изпълнението на гаранцията в полза на съдружниците физически лица не би оказало въздействие върху ARCO или върху перспективите на белгийската държава за възстановяване на помощта.
(139)
В отговор Комисията посочва, че сумите, които настоящото решение разпорежда да бъдат възстановени, представляват помощ в полза на ARCO.
(140)
Тя подчертава, че в приложение на член 108, параграф 2 от Договора констатацията, че помощ, предоставена от държавата, е несъвместима с вътрешния пазар, е достатъчна, за да оправдае нареждането тази помощ да бъде премахната от държавата (97). Поради това белгийските органи не могат да твърдят, че забраната на изпълнението на гаранция, определена като несъвместима помощ, е в противоречие с правото на Съюза.
(141)
Следователно те е трябвало да се съобразят с разпореждането, посочено в решението за откриване на процедурата, да спрат изпълнението на разглежданата мярка, което означава, което означава, че не е трябвало да извършват никакви плащания.
(142)
Поради това е оправдано също така Белгия да продължава да се въздържа от каквото и да е плащане по мярката за помощ.
Заключение
(143)
Комисията отбелязва, че гаранционната схема за кооперациите представлява държавна помощ в полза на ARCOPAR, ARCOFIN и ARCOPLUS, неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Затова Белгия следва да отмени законодателния акт, на който се основава гаранционната схема за кооперациите (по-специално закона от 14 април 2009 г. и кралския указ от 10 октомври 2011 г.), и да събере предоставеното предимство от ARCOPAR, ARCOFIN и ARCOPLUS,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Гаранционната схема, неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз в полза на финансовите кооперации на ARCO, и по-специално в полза на ARCOFIN, ARCOPLUS и ARCOPAR, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. Белгия е длъжна да накара бенефициерите да възстановят неправомерната помощ, посочена в член 1, чийто размер е резултатът от по-малкото от следните две изчисления:
а)
10 % от капитала за годината, през която капиталът е бил на най-ниско равнище, в периода между 10 октомври 2008 г. и 8 декември 2011 г., минус общия размер на вече платените премии; или
б)
10 % от най-ниския брой съдружници в периода между 10 октомври 2008 г. и 8 декември 2011 г., умножено по средния дял на капитала, държан от всеки съдружник през същата година, минус общата сума на вече платените премии.
2. Сумите, които подлежат на възстановяване, носят лихва за периода от 8 декември 2011 г. до тяхното пълно възстановяване.
3. Лихвеният процент се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. за прилагането на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета относно определянето на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за създаване на Европейската общност (98).
4. Белгия продължава да се въздържа от извършването на всякакви плащания по мярката за помощ, посочена в член 1, считано от датата на уведомяване за настоящото решение.
Член 3
1. Белгия прекратява посочената в член 1 мярка за помощ, доколкото тя е несъвместима с вътрешния пазар.
2. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, се извършва незабавно и ефективно.
3. Белгия е длъжна да приведе в изпълнение настоящото решение в срок от четири месеца от датата на неговото оповестяване.
Член 4
1. До два месеца след уведомяването за това решение Белгия изпраща следната информация на Комисията:
а)
подробно описание на мерките, които вече са предприети и които са планирани, за спазване на настоящото решение;
б)
документи, доказващи, че на бенефициерите е наредено да възстановят помощта.
2. Белгия е длъжна да информира Комисията за напредъка на националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. Тя предоставя незабавно, при поискване от страна на Комисията, информация относно вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя също подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от бенефициерите.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Кралство Белгия.
Съставено в Брюксел на 3 юли 2014 година.
COMMISSION DECISION
of 3 July 2014
on State aid SA.33927 (12/C) (ex 11/NN)
implemented by Belgium - Guarantee scheme protecting the shares of individual members of financial cooperatives
(notified under document C(2014) 1021)
(Only the Dutch and the French texts are authentic)
(Text with EEA relevance)
(2014/686/EU)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular the first subparagraph of Article 108(2) thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, and in particular Article 62(1)(a) thereof,
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to the provisions cited above (1) and having regard to their comments,
Whereas:
1. PROCEDURE
(1)
By letter of 7 November 2011, the Belgian State notified the Commission that it had put in place a guarantee scheme (‘the cooperative guarantee scheme’ or ‘the measure’) to cover the shares of individual shareholders in those recognised cooperatives which are either under prudential supervision of the National Bank of Belgium (‘NBB’) or have invested at least half of their assets in an institution subject to such supervision (‘financial cooperatives’).
(2)
By letter of 6 December 2011, the Commission indicated to the Belgian State that the measure might represent unlawful State aid (2) and urged the Belgian State to refrain from further steps to implement the measure. The Commission invited the Belgian State to comment on its preliminary findings which the Belgian State did by letter of 22 December 2011.
(3)
By decision of 3 April 2012 (‘the Opening Decision’), the Commission informed Belgium that it had initiated the procedure laid down in Article 108(2) of the Treaty on the Functioning of the European Union (‘the Treaty’) in respect of the measure and it enjoined Belgium in accordance with Article 11(1) of Council Regulation (EC) No 659/19The Belgian Council of State also pointed to the potential99 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 108 of the treaty on the functioning of the European Union (3) to suspend the measure until the Commission had decided on its compatibility with the internal market. The Commission required Belgium to immediately cease any action which would further implement the cooperative guarantee scheme and to abstain from any payments under the measure. The Commission decision to initiate the procedure - by which the Commission also invited interested parties to comment on the measure - was published in the Official Journal of the European Union (4).
(4)
By letters of 24 April 2012 and 31 May 2012, the Belgian State asked for additional time to react on the Opening Decision, to which the Commission did not object. By letter of 18 June 2012, the Belgian State sent a reaction on the Opening Decision annexed to which was, among others, a letter from the Governor of the NBB to the Belgian Minister of Finance dated 7 October 2011.
(5)
On 17 August 2012, the Arco Group (‘ARCO’ (5)) also submitted a reaction to the Opening Decision. On 29 August 2012, the Commission forwarded that submission to the Belgian State, thereby giving the Member State the opportunity to react to ARCO's comments. On 16 October 2012, however, the Belgian State indicated it would not make use of that opportunity.
(6)
Follow-up questions from the Commission on the measure, in particular on 17 September 2012 and 24 July 2013, were answered by the Belgian State on 5 December 2012 and 20 September 2013 respectively.
2. FACTUAL BACKGROUND
2.1. Genesis of the notified measure
(7)
The establishment of the cooperative guarantee scheme was linked to rescue measures in another State aid case.
(8)
On 30 September 2008, Dexia announced a capital increase of EUR 6,4 billion, subscribed by its existing shareholders (one of which was ARCO) and by the authorities of Belgium, France and Luxembourg. Before a Special Commission of the Belgian Parliament investigating the circumstances of the dismantlement of Dexia (hereafter ‘the Dexia Commission’), the Belgian Minister of Finance at the time State aid was granted to Dexia in 2008 explained that, following requests to intervene in favour of ARCO, there had already been in September/October 2008 a political decision to put the cooperative guarantee scheme in place. He explained that, in order to reach an agreement on Dexia, the government had to take at the same time a decision on ARCO and Ethias (6). It is also clear from the statements of the current Belgian Minister of Finance that the commitment was made in 2008 in order to ensure that ARCO agreed to take part in the rescue of Dexia (7).
(i) Press communications
(9)
On 10 October 2008, the Belgian government announced by way of press release from the services of the Minister of Finance that it had decided to:
-
increase the coverage of the existing Deposit Guarantee Scheme for credit institutions from EUR 20 000 to EUR 100 000
-
make available a similar scheme to other financial products (in particular ‘branch 21’ life insurance products (8) and shares in financial cooperatives (9)).
(10)
On 21 January 2009, the Prime Minister and the Minister of Finance confirmed in a joint press release the commitment given by the previous government (10) to introduce a cooperative guarantee scheme (11). On the same day, ARCO put that press release of the Belgian government on its website. By contrast, other financial cooperatives distanced themselves from the analogy between deposits and shares in financial cooperatives which underlies the cooperative guarantee scheme (12).
(ii) Legislative process
(11)
On 15 October 2008, the Belgian Parliament approved a law (13) allowing the Belgian government to take measures to preserve financial stability. On 14 November 2008 (14), the Belgian State published a Royal Decree increasing the level of coverage under the Deposit Guarantee Scheme for credit institutions to EUR 100 000, while also introducing an insurance guarantee scheme for ‘branch 21’ life insurance products. On 29 October 2008, the Financial Stability Board had given a favourable opinion on the draft version of that Royal Decree (15).
(12)
On 14 April 2009 (16), the Belgian State amended the Law of 15 October 2008, allowing the government to put in place by Royal Decree a system to guarantee the paid-up capital of individual shareholders in financial cooperatives. By Royal Decree of 10 October 2011 (17) the Belgian authorities modified the Royal Decree of 14 November 2008. The Royal Decree of 10 October 2011 contains further details on the cooperative guarantee scheme.
(13)
On 7 October 2011, the Governor of the NBB wrote a letter to the then Minister of Finance to give an opinion on the (draft) Royal Decree of 10 October 2011, a procedural step which was required under the Law on the organisation of the NBB (18). The Governor noted that the government could legally take a Royal Decree on a cooperative guarantee scheme in case of a sudden crisis on the financial markets or in case of a serious threat of a systemic crisis. The Governor concluded that those circumstances seemed to be met and that a cooperative guarantee scheme would help to limit the effects of such a crisis (19). At the same time however, the Governor's letter expressly refrained from taking a view as to whether individual shares of financial cooperatives are in essence deposits (20). The letter also indicated that the measure might raise State aid issues (21) and expressed concerns that the non-mandatory character of the cooperative guarantee scheme could lead to ‘adverse selection’ problems (22).
(14)
On 13 October 2011, the three cooperative undertakings of ARCO (ARCOFIN, ARCOPAR and ARCOPLUS) applied to participate in the cooperative guarantee scheme. The Belgian government approved that request by a Royal Decree of 7 November 2011 (23). As part of its application, ARCO also paid total fees of EUR 2,05 million (24).
(15)
On 8 December 2011 the General Meetings of ARCOFIN, ARCOPAR and ARCOPLUS approved the proposals of their executive boards to go into liquidation.
2.2. Directive 94/19/EC on deposit guarantee schemes
(16)
Article 3 of Directive 94/19/EC of the European Parliament and the Council of 30 May 1994 on deposit guarantee schemes (25) (‘the DGS Directive’) obliges every Member State to:
‘…ensure that within its territory one or more deposit guarantee schemes are introduced and officially recognized. Except in [certain] circumstances …., no credit institution (26) authorized in that Member State …, may take deposits (27) unless it is a member of such a scheme.’
(17)
In 1998, the Belgian State transposed the DGS Directive into national law and put in place a deposit guarantee scheme covering aggregate deposits of a depositor in case of unavailability. The Belgian deposit guarantee was entrusted to a deposit guarantee fund. By means of the Royal Decree of 14 November 2008, the Belgian State subsequently created a ‘Special Protection Fund’, which covers later initiatives of the Belgian State (28).
(18)
In its original form Article 7 of the DGS Directive provided that the aggregate deposits of each depositor had to be covered up to EUR 20 000. At its meeting of 7 October 2008, the Ecofin Council agreed that the deposit coverage then foreseen in the DGS Directive should be increased. According to its press release, it agreed that:
‘all Member States would, for an initial period of at least one year, provide deposit guarantee protection for individuals for an amount of at least EUR 50 000, acknowledging that many Member States determine to raise their minimum to EUR 100 000. We welcome the intention of the Commission to bring forward urgently an appropriate proposal to promote convergence of deposit guarantee schemes’ (29).
(19)
In terms of coverage, Article 2 of the DGS Directive provides that deposit guarantee schemes should not protect capital instruments of credit institutions (30).
(20)
Directive 2009/14/EC of the European Parliament and the Council of 11 March 2009 amending Directive 94/19/EC on deposit-guarantee schemes as regards the coverage level and the pay-out delay (31) increased the coverage level of deposit guarantee schemes (first to EUR 50 000 minimum and then in principle to EUR 100 000 minimum and maximum by 31 December 2010).
(21)
Directive 97/9/EC of the European Parliament and of the Council of 3 March 1997 on investor-compensation schemes (32) (‘Investor Compensation Scheme Directive’) provides for compensation for investors in cases where an investment firm is unable to return assets belonging to an investor. Such compensation is available for example where there is fraud or negligence at a firm or where there are errors or problems in the firm's systems. However, investor compensation schemes do not cover investment risk (for example when an investor has bought stocks which then fall in value).
2.3. Belgian legal framework for cooperative companies
(22)
The Belgian Company Code (33) - and in particular Articles 350 to 436 - detail the legal framework for cooperative companies. It provides that a cooperative in its Articles of Association must choose whether it takes the form of ‘a limited liability company’ (i.e. shareholders' losses cannot go beyond their capital investment) or of an ‘unlimited liability company’ (i.e. shareholders are personally liable for the debt of the company and can therefore lose more than their capital investment).
(23)
The Belgian Company Code (in particular Articles 362, 364, 366, 367 and 374) permits certain restrictions on the transferability of cooperative shares. Cooperative shares can be sold to other shareholders of the cooperative but the Articles of Association of the cooperative company can attach conditions to such a transfer. Transfers to third parties can only take place under conditions and only to persons which are defined in Article 366 of the Belgian Company Code.
(24)
The Belgian Company Code (Article 367) also provides that cooperative shareholders may only exit the cooperative in the first six months of the financial year. In the case of such an exit, Article 374 of the Belgian Company Code provides that a cooperative shareholder is entitled to the value of its shares which will be based on the cooperative's balance sheet.
(25)
While the Belgian Company Code sets the general framework for cooperative companies, the Royal Decree of 8 January 1962 (34) lays down criteria for ‘recognised cooperatives’ (35). Concretely, a recognised cooperative cannot refuse new shareholders or exclude existing shareholders on speculative grounds; the cooperative shares have, irrespective of their value, equal rights; cooperative shareholders have equal voting rights in an annual general meeting (‘AGM’); the AGM has to appoint the members of the board of directors and the supervisory board; the operational profits of the cooperative (after all costs have been deducted) can be distributed amongst shareholders but only pro rata to their transactions with the cooperative and the dividend paid on cooperative shares cannot exceed a certain percentage determined by Royal Decree.
(26)
Article 21 of the Belgian Tax Code provides that interest paid on cooperative shares of recognised cooperatives is exempt from withholding taxes up to a certain amount (36).
2.4. Description of the measure
(27)
The cooperative guarantee scheme covers the paid-up capital (and not the potential capital gains) of individual cooperative shareholders up to a limit of EUR 100 000.
(28)
In contrast to the deposit guarantee scheme for credit institutions, membership of the cooperative guarantee scheme is optional.
(29)
If financial cooperatives want to participate in the cooperative guarantee scheme, they must apply to the Minister of Finance. Within one month, the Council of Ministers will decide whether or not to allow the applicant financial cooperative to participate in the cooperative guarantee scheme, if necessary under conditions. Those conditions can include:
(a)
the obligation to reserve future public offerings to institutional shareholders;
(b)
the commitment of all institutional shareholders not to withdraw shares or any money paid to the cooperative company and not to resign as a shareholder unless by way of transfer of shares; and
(c)
a cap of 4,5 % p.a. on interest to be paid to shareholders.
(30)
Once a financial cooperative has applied for coverage, the financial cooperative cannot exit the scheme for a period of one year. After that period, the cooperative can terminate its participation by giving three months' notice. It will not be possible to reclaim any contributions paid in whatever form. If a cooperative decides to leave the cooperative guarantee scheme, it must wait for three years before being able to participate again.
(31)
Only cooperative shares which were issued before the entry into force of the Royal Decree of 10 October 2011 are covered by the measure.
(32)
The cooperative guarantee scheme is only available to individual shareholders and not to institutional shareholders of financial cooperatives.
(33)
The financing of the Special Protection Fund comes from:
(i)
an annual contribution of 0,15 % of the protected amount (payable by all participants); and
(ii)
a one-off entry fee of 0,10 % of the protected amount (payable by the cooperatives).
(34)
In addition, financial cooperatives can also be required to pay a capital gains contribution to the Special Protection Fund in connection with their listed equity holdings. The capital gains contribution corresponds to up to 10 % of the difference between the sale price of the relevant shares (or, if no sale occurs during a period of three years after the cessation of the protection system, the closing average stock price of the relevant share during a 30-day period before that third anniversary) and the reference price fixed by the government when a financial cooperative joins the cooperative guarantee scheme.
(35)
The Special Protection Fund will start making payments if the financial cooperative is bankrupt or if the financial supervisor has alerted the Special Protection Fund that the financial cooperative can no longer repay its shareholders wishing to exit.
(36)
If the Special Protection Fund has insufficient means to fulfil its duties, the Deposit and Consignment Office, which is a governmental body without legal status, will advance the necessary means. Depending on whether the failed institution is a mandatory participant or a financial cooperative, that advance will later be reimbursed by
-
allocating 50 % of the annual contributions to be paid by mandatory participants;
-
allocating a special annual contribution to be paid by financial cooperatives (whose participation is voluntary)
(37)
If the Special Protection Fund intervenes, it takes over the rights of the individual cooperative shareholder, ranking pari passu with the other remaining shareholders. That feature differs from the deposit guarantee scheme for credit institutions where the Fund ranks pari passu with the other creditors of the relevant company.
2.5. Description of ARCO
(38)
Historically, ARCO was the shareholder of Artesia Banking Corporation NV (hereafter ‘Artesia’), which itself owned 100 % of BACOB Bank and 82 % of the insurance company DVV. As a result of the merger of Artesia with Dexia in 2001, ARCO became the biggest shareholder of Dexia with a stake of around 15 % (37).
(39)
ARCO is a group name for ARCOPAR, ARCOPLUS and ARCOFIN, which are all recognised cooperative companies (38). ARCO has more than 800 000 members, 99 % of which are individual persons. The capital of individual shareholders in ARCOPAR, ARCOPLUS and ARCOFIN amounted to EUR 1,3 billion, EUR 46 million and EUR 140 million respectively.
(40)
The Articles of Association of ARCOPAR, ARCOPLUS and ARCOFIN provide that the three entities are limited liability companies (39).
(41)
The Articles of Association of all three entities contain provisions which are relevant to shareholders wishing to exit.
(42)
ARCOPAR's Articles of Association provide, for instance, that the cooperative can restrict exits if more than 10 % of the total cooperative capital or 10 % of the shareholder base were to try to exit in the same financial year (40). A shareholder wishing to exit ARCOPAR would get its capital back. Shareholders of ‘A, B and C shares’ of ARCOPAR (41) are also entitled to a ‘bonus reserve’ (42).
(43)
Article 35 of the Articles of Association of ARCOPAR describes what ARCOPAR shareholders are entitled to receive in case of a liquidation. In essence, if there is a positive balance after repayment of debt and social costs, shareholders will be reimbursed (43).
(44)
The risks of investing in ARCO shares were described for instance in the ARCOPAR prospectus approved by the Belgian authorities in June 2008 which was published for a capital market operation that took place between 7 July 2008 and 30 September 2008. That prospectus makes clear that Dexia-related profits represented more than 69 % of the ARCOPAR net profits in the financial years 2005/06, 2006/07 and 2007/08. The prospectus also referred to the risk of large exits, while also underlining that shareholders could lose everything in a liquidation. At the same time, the company's annual reports made clear that ARCO had leveraged its balance sheet by taking on debt in order to invest (44).
2.6. Grounds for initiating the opening procedure
(45)
In its Opening Decision, the Commission's preliminary conclusion was that the notified measure met the four (cumulative) State aid criteria and it doubted whether the measure could be declared compatible with the internal market.
(46)
The Commission found the measure to be imputable to the Belgian State as it was financed by the Special Protection Fund. To that end, the Commission noted that Belgian legislation determined the contribution that participants had to pay to the Special Protection Fund and also determined how those funds would be used. Moreover, the Commission observed that the Deposit and Consignment Office would advance funds to the Special Protection Fund if the need were to arise. The Commission questioned how the Deposit and Consignment Office would be repaid as it was unclear whether financial cooperatives would have sufficient financial means available. The Commission also wondered whether the fact that participation is optional for financial cooperatives would hinder an effective refinancing of the Special Protection Fund.
(47)
The Commission came to the conclusion that financial cooperatives could be considered as undertakings and that the measure presented a selective advantage to them. As regards the selective advantage the cooperative guarantee scheme seemed to have helped cooperatives to either attract new capital or maintain existing capital, convincing existing cooperative shareholders not to withdraw from financial cooperatives. Such protection was particularly relevant in periods of financial uncertainty such as the period between autumn 2008 and the date on which the Royal Decree was adopted, when financial cooperatives were effectively shielded from the risk of significant exit disbursements.
(48)
The Commission also observed that the protection was far-reaching and that the Belgian State allowed entry into the cooperative guarantee scheme irrespective of the financial health of the applicant financial cooperative. In the example of ARCO, financial cooperatives had been allowed to enter into the cooperative guarantee scheme when they were already insolvent, only to enter into liquidation shortly thereafter.
(49)
The Commission also concluded that the measure distorted competition as financial cooperatives competed on the market for retail investment products where they benefited from a selective advantage that was not available to other market players with similar products.
(50)
The Commission also believed the cooperative guarantee scheme to have an impact on intra-Union trade. In fact, many international providers of investment products are active on the Belgian market and the market share that any financial cooperative is able to preserve thanks to the measure is unavailable to them.
(51)
The Commission wondered whether the financial cooperatives could be considered financial institutions and whether that factor had implications for the applicability of the 2008 Banking Communication (45). The Commission concluded that as financial cooperatives do not seem to be financial institutions in the meaning of the 2008 Banking Communication, the aid would have to be evaluated directly under the Treaty.
(52)
Concretely, in order to be compatible with the internal market on the basis of Article 107(3)(b) of the Treaty, a measure has to be necessary, appropriate and proportionate. The Commission doubted that the measure met any of those three cumulative criteria. It doubted whether the protection of shareholders of financial cooperatives was necessary to avoid a serious disturbance of the Belgian economy. As regards potential spill-over effects, the Commission noted that Belgium had already put in place several measures (e.g. increasing coverage under the deposit guarantee scheme to EUR 100 000 and State aid measures to several banks in different forms (recapitalisation measures, liquidity measures, impaired asset measure and ad hoc measures)). It did not therefore see why, in addition to all those measures, it was necessary to protect shareholders of financial cooperatives.
(53)
The Commission doubted that it was appropriate to protect shareholders of financial cooperatives. In that regard, the Commission observed that the financial cooperatives are not financial institutions and given their size did not seem to be of systemic importance. It invited the Belgian State to explain via which channels investment losses - which also incurred for investors of, e.g., mutual funds - would have created major negative spill-over effects for the Belgian economy.
(54)
Finally the Commission doubted whether the measure was proportionate. First, it was not clear to the Commission whether financial cooperatives would be paying a fair remuneration for the guarantee. Second, the Commission observed that the discretion to enter combined with the absence of a viability check in the entry procedure of the Belgian State implied that financial cooperatives had an incentive to enter only once it is clear that the guarantee would be triggered. It could lead to situations where beneficiaries could use the guarantee while avoiding to a large extent any payment for it. Finally, the Commission also wondered whether the cooperative guarantee scheme would not unduly distort competition, as shareholders in competitors were not protected, thus facilitating access to capital for financial cooperatives and their overall retail investment market share.
3. COMMENTS FROM INTERESTED PARTIES ON THE OPENING DECISION
3.1. Comments from ARCO
(55)
According to ARCO, the Belgian government decided and announced on 10 October 2008 the creation of the cooperative guarantee scheme as part of a broader package (increasing of deposit guarantee for savings deposits of credit institutions to EUR 100 000 and extending the guarantee scheme to ‘branch 21’ life insurance products and to individual shareholders of financial cooperatives). ARCO argued that the decision of 10 October 2008 was implemented for ‘branch 21’ products by the law of 15 October 2008 and Royal Decree of 14 November 2008 and for share certificates issued by financial cooperatives by the law of 14 April 2009 and Royal Decree of 10 October 2011.
(56)
ARCO claimed that the cooperative guarantee scheme is not State aid as it does not confer a selective advantage on financial cooperatives. ARCO also argued that the Commission concluded that a guarantee scheme for branch 21 products of insurance companies did not entail State aid, because it was open to all insurance companies and therefore not selective (46). In addition ARCO affirms that the cooperative guarantee scheme is open to all financial cooperatives on equal terms and therefore not selective.
(57)
In line with observations of the Belgian government, ARCO argued that all the characteristics of shares in financial cooperatives confirm that they respond to the same client needs as deposits and are treated by the legislator as such. ARCO underlined that the Belgian government was concerned about a contamination effect. If the Belgian State had not introduced the cooperative guarantee scheme, it would have undermined investor confidence and could have led to a run on all savings products.
3.2. Comments from the Belgian State
(58)
The Belgian State argued that the cooperative guarantee scheme does not meet all of the cumulative State aid criteria of Article 107(1) of the Treaty and is therefore not State aid. Concretely, the Belgian State stated that three State aid criteria are not met. First, the Belgian State defended the viewpoint that the measure represents only aid to individuals and not to undertakings. Next, the Belgian State argued that the measure does not represent a selective advantage to financial cooperatives and finally, the Belgian State contended that the measure is not distortive.
(59)
As regards the argument that the aid does not benefit undertakings, the Belgian State argued that the normal deposit guarantee scheme for credit institutions, including its extension (i.e. the cooperative guarantee scheme) had been adopted in implementation of and in accordance with the Decisions of the ECOFIN Council, the DGS Directive as amended and the Investor Compensation Scheme Directive.
(60)
The Belgian State defended the viewpoint that individual shares in financial cooperatives have all the characteristics of deposits and are also purchased as such. It pointed to the following features:
(i)
The (individual) beneficiaries of the cooperative guarantee scheme deserve the same protection as depositors with other institutions active in the same business area and subject to the same supervision.
(ii)
For tax purposes, dividends paid by financial cooperatives and interest paid on deposits are both - up to a fixed amount - exempted from withholding tax (47).
(iii)
Individual shareholders of financial cooperatives can only subscribe to a specific maximum amount of capital, in line with provisions in the Articles of Association of the financial cooperative.
(iv)
Shareholders of financial cooperatives can only exit the company in the first six months of a financial year and a shareholder wishing to exit is not entitled to a pro rata part of the capital gains of the cooperative. According to the Belgian State, the value of cooperative shares does not reflect the value of the underlying assets of the financial cooperative and so shares in financial cooperatives do not compete with investment products in general but only with the subset of products which already benefit from a State guarantee (i.e. deposits and ‘branch 21’ life insurance products).
(v)
The shares in financial cooperatives are registered and their transferability is limited by law (48). They cannot be sold freely in order to realise capital gains. Shareholders in financial cooperatives are only entitled to a modest (tax-exempt) dividend and a reimbursement when they cease to be shareholders.
(vi)
Shares in financial cooperatives cannot be qualified as an investment in shares in a corporation or listed entity.
(vii)
Shares of financial cooperatives cannot be considered to be a risk investment as shareholders of financial cooperatives are not entitled to receive capital gains.
(viii)
The cooperative guarantee scheme only protects the shares of natural persons (as opposed to institutions).
(61)
As to the absence of a selective advantage, the Belgian State pointed out that the cooperative guarantee scheme only covers financial cooperative shares issued before 10 October 2011. The Belgian State observed that after that date financial cooperatives could not use the cooperative guarantee scheme to position themselves in any market. The Belgian State also clarified that ARCO had not issued any new shares since September 2008.
(62)
The Belgian State also denied that the cooperative guarantee scheme helped financial cooperatives to maintain existing capital. In support of that argument, the Belgian State stated that the 10 October 2008 press release was merely a proposed policy initiative, making only a passing reference to financial cooperatives. According to the Belgian State, the 10 October 2008 press release was not a detailed agreement which had been coordinated with any concurrent press releases by financial cooperatives. In that regard, the Belgian State distinguished its press release from the press releases issued by the UK government and Lloyds in the Lloyds case (49) to which the Commission referred in the Opening Decision. The Belgian State concluded that the 10 October 2008 press release is not the type of measure that could grant a selective advantage to financial cooperatives. As regards the subsequent press release of 21 January 2009, the Belgian State considered it normal that ARCO had immediately put that press release of the government on its website, as all financial cooperatives (including ARCO) were closely following that matter at the time.
(63)
The Belgian State insisted that the Commission should follow the same approach as it had taken in regard to Ethias and conclude that the cooperative guarantee scheme was not selective. The Belgian State also argued that the special position of genuine cooperatives had already been recognised by the Court of Justice in Paint Graphos (50). The Belgian State pointed in particular at paragraph 61 of Paint Graphos, from which it is clear that, in light of their particular characteristics, such cooperatives ‘cannot, in principal, be regarded as being in a comparable factual and legal situation to that of commercial companies’.
(64)
The Belgian State also provided information on the number of shareholders of ARCO exiting the entity since the start of the crisis. In the financial years leading up to the voluntary liquidation, the number of ARCO shareholders which asked to have their capital refunded amounted to 9 764 in 2007/08, 21 150 in 2008/09 and 23 762 in 2010/11.
(65)
As regards the distortive impact of the measure, the Belgian State argued that the Commission should have explained to a reasonable extent with which financial products shares in financial cooperatives compete, even though the Belgian authorities acknowledged that the Commission in a State aid procedure is not obliged to proceed with a detailed market definition exercise. The Belgian State in essence claimed that the same level of protection was offered to individual shareholders of financial cooperatives as to investors in all similar deposit/savings products.
(66)
The Belgian authorities also explained that the cooperative guarantee scheme serves the same purpose as the DGS Directive i.e. to protect the deposits of individual savers, to maintain depositor confidence and to attain greater stability of the financial markets. The Belgian State believes that deposit guarantee schemes of other Member States sometimes also cover non-classic deposit products and argued that the Commission should take that factor into account (51).
(67)
The Belgian State also insisted that - if the Commission were to conclude that the cooperative guarantee scheme represented State aid - the aid should be considered compatible with the internal market on the basis of Article 107(3)(b) of the Treaty. The Belgian State considered that it is not relevant whether ARCO is a financial institution in the meaning of the 2008 Banking Communication. According to the Belgian State, the crucial question that the Commission should answer is whether the cooperative guarantee scheme is an appropriate and necessary response to prevent a serious disturbance of the economy.
(68)
The Belgian State defended the viewpoint that the measure is necessary, that its effects are limited to the minimum and that there are burden sharing mechanisms in place.
(69)
First, the Belgian State developed the argument that the cooperative guarantee scheme is appropriate and necessary to reassure depositors in Belgium.
(70)
Belgium conceded that it was theoretically possible that institutions that have protected deposits on their balance sheet might derive an indirect benefit from the existence of such protection schemes as they help to avoid a ‘bank run’. However, it explained that deposit guarantee schemes are necessary to avoid ‘bank runs’ and a disturbance of the financial markets. The Belgian State contended the cooperative guarantee scheme was needed to avoid a reduction of public confidence in the Belgian financial system. The basic characteristics of cooperative shares as savings products and the fact that more than half of the funds held by cooperatives are invested in banks enhanced their similarity to deposits and highlighted their importance for the Belgian banking system. An uncontrolled default of financial cooperatives would have had a snowball effect on all financial institutions and the Belgian economy. Not to provide the same level of protection for financial cooperatives' shares as for basic deposits would have entailed the same risk as not providing protection to deposits. It would have had a great impact on the public confidence in all deposit products in Belgium and create a systemic risk. In support of its arguments, the Belgian State referred to the fact that the number of shareholders (natural persons) in financial cooperatives is large relative to the total population in Belgium (52).
(71)
The Belgian State also strongly objected to the language that the Commission used in the Opening Decision, and in particular to the terms ‘capital instruments’ and ‘risk capital’ used in recital 62 and footnote 35 respectively.
(72)
In order to show the necessity of the cooperative guarantee scheme, the Belgian State also provided the Commission with letters from the Financial Stability Board and from the Governor of the NBB to the then Minister of Finance dated respectively 29 October 2008 (53) and 7 October 2011 (54).
(73)
When commenting on the compatibility of the measure, the Belgian State refers to the Commission's decision on Ethias. According to the Belgian State, the Commission accepted measures in favour of Ethias, including the extension of the deposit guarantee scheme to ‘branch 21’ products, as appropriate and necessary to prevent a serious disturbance to the Belgian economy.
(74)
Second, the Belgian State reiterated its view that the measure is proportionate. The financial cooperatives share the burden, inter alia, through their contributions to the Special Protection Fund. The Belgian State considered the level of remuneration for the guarantee to be reasonable and similar to the contributions for guarantee schemes of other protected institutions. The Belgian State disagreed that the voluntary character of the cooperative guarantee scheme could make the measure disproportionate.
(75)
The Belgian State submitted that if the Commission were to conclude that the measure is State aid, it should conclude that the measure was compatible liquidation aid. The Belgian State recalled that the Royal Decree of 7 November 2011 clearly provides that any payment by the Special Protection Fund in case of liquidation of any relevant cooperative would take place only after the issuance and the approval of the final order of the liquidation.
(76)
The Belgian State also defended the viewpoint that, because natural persons were not undertakings, the Commission's suspension injunction did not cover the payment of individuals after the liquidation of ARCO.
(77)
In a letter to the Commission dated 18 March 2014, which was after the time limit, Belgium made some further comments.
(78)
It argued that the Commission could not prohibit the payment of guarantees to individual shareholders. The Commission could not oblige Belgium to suspend any payments under the cooperative guarantee scheme nor could it recover the payments made under the scheme to individual shareholders.
(79)
Shareholders who were natural persons were not undertakings within the meaning of Article 107(1) of the Treaty and the payment of the guarantee to individual shareholders would have no impact on ARCO or the likelihood of the Belgian State recovering the aid received by these undertakings.
4. ASSESSMENT OF THE MEASURE
4.1. Beneficiary of the measure
(80)
First as a preliminary observation, the Commission recalls that in recital 18 of the Opening Decision, it argued that the cooperative guarantee scheme benefitted financial cooperatives. However, a careful analysis of the chronology and the characteristics of the measure revealed that ARCO was the only real beneficiary from the measure as will be described in this section.
(81)
In the case at hand, the Commission observes that there is an important difference between ARCO and the other financial cooperatives which were potentially eligible to participate in the cooperative guarantee scheme.
(82)
From the description of the facts (55), it is clear that the cooperative guarantee scheme was from the beginning tailor-made for ARCO, which had run into trouble because of its investments in Dexia. ARCO was ultimately the only financial cooperative that applied to participate in the measure.
(83)
In relation to the other financial cooperatives, the Commission notes that the cooperative guarantee scheme is a voluntary scheme, that the Council of Ministers had discretion over whether and if so on what conditions to admit an applicant financial cooperative to the cooperative guarantee scheme, that none of the other financial cooperatives applied to join the cooperative guarantee scheme and that some of them actively distanced themselves from it. The Commission also observes that no other financial cooperative had problems with its investments to the same extent as ARCO had with Dexia.
(84)
Therefore, the Commission concludes that the only real beneficiary with economic activities from the cooperative guarantee scheme is ARCO.
4.2. Announcement and implementation of the measure form one single intervention
(85)
The Commission observes that the measure was decided and announced by the government on 10 October 2008 (56). It is clear that the Belgian government had made the decision to offer ARCO the benefit of a cooperative guarantee scheme at the same time as the measure in favour of Dexia was designed in 2008 (57). Another press release of 21 January 2009 further detailed the measure and after that the legal transposition of the government's commitment began.
(86)
The Commission takes note of the binding and unambiguous language in the press releases of 10 October 2008 and 21 January 2009, which used terms such as ‘décidé’ and ‘l'engagement’, thus creating a legitimate expectation as to their fulfilment.
(87)
The press releases were also sent out via the official channels: the press release of 10 October 2008 was sent out by the services of the Minister of Finance, while the press release of 10 January 2009 was sent on behalf of the Prime Minister and the Minister of Finance. The repeated nature of the press communication strengthened the underlying message.
(88)
The Commission notes that it was clear already at the time of the press release of 10 October 2008 that the cooperative guarantee scheme would be designed as an extension of the deposit guarantee scheme. The press release of 21 January 2009 contains further technical details. As soon as the press release of 21 January 2009 was published, ARCO put it on its website. The latter step was clearly taken with a view to reassuring its individual shareholders. Moreover the Commission notes the consistency of the measure over time given that the measure has not materially changed between the initial announcement on 10 October 2008 and the final Royal Decree.
(89)
In its judgment of 19 March 2013 in Joined Cases C-399/10 P and C-401/10 P (58) the Court of Justice held that the announcement of a measure and the effective implementation can be analysed as one single intervention, if to do so is justified by the chronology and purpose of the announcement and the implementation and by the circumstances of the undertaking at the time of such intervention. In a similar manner, in the case of this measure the Belgian State decided and announced a measure on 10 October 2008, which was later implemented for the same purpose in respect of the originally intended beneficiary. Moreover, in its own decisions, the Commission has considered an announcement and an implementation to be one measure and considered an advantage to have been created as of the date of the announcement (59). Indeed, the current Belgian Minister of Finance qualified the measure in question as a commitment made in 2008 (60).
(90)
Based on the information in recitals 85 to 89, the Commission concludes that the announcement and the implementation of the cooperative guarantee scheme have to be dealt with as a single measure.
4.3. Existence of aid
(91)
As stated in Article 107(1) of the Treaty, any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, insofar as it affects trade between Members States, be incompatible with the internal market, save as otherwise provided in the Treaty.
(92)
Both the Belgian State and ARCO argue that the Commission should analyse whether ARCO received State aid by basing itself on another decision of the Commission, namely that on Ethias (61). However, State aid is an objective concept which is defined in the Treaty. In order to be classified as State aid, a measure has to meet the following four (cumulative) State aid criteria: the measure (i) should be granted by the State or through State resources; (ii) should provide a selective advantage to the aid beneficiary; (iii) should (potentially) distort competition; and (iv) should affect trade between Member States.
(93)
The Commission is obliged to evaluate those four criteria and will do so in recitals 94 to 110.
State resources
(94)
The Commission has to assess whether the cooperative guarantee scheme is financed through State resources and is imputable to the State.
(95)
According to settled case law (62), all financial means by which the public sector may actually support undertakings, irrespective of whether or not those means are permanent assets of the public sector, fall under Article 107(1) of the Treaty, provided that they constantly remain under public control, and remain therefore available to the competent national State.
(96)
In particular, State aid is involved when funds come from contributions imposed by State legislation and when those funds are managed and apportioned in accordance with provisions of that legislation, even if they are administered by institutions separate from the State. The status of the body or undertaking granting the aid in question is not regarded as a determining factor for the application of State aid rules.
(97)
As regards the organisation of the cooperative guarantee scheme, the Commission observes that Belgian legislation determines the contributions that participants have to pay and that Belgian legislation also determines how those funds will be used. Therefore, the funds of the Special Protection Fund are considered to be State resources even if they originally stemmed from private sources.
(98)
Moreover, if it is necessary for the Deposit and Consignment Office to do so that governmental body will advance the funds required to finance pay-outs that the Special Protection Fund is supposed to make. That aspect of the cooperative guarantee scheme creates in any event a sufficiently concrete economic risk of burdens on the budget of the Member State for State resources to be present for the purposes of Article 107(1) of the Treaty (63).
(99)
As regards the imputability of the measure to the Belgian State, it is clear that the cooperative guarantee scheme cannot be seen as a transposition of the DGS Directive. The DGS Directive only obliges Member States to introduce a deposit guarantee scheme for deposits of credit institutions and Article 2 of that Directive explicitly provides that all instruments that fall within the definition of own funds of credit institutions are excluded from repayment by deposit guarantee schemes. If a Member State decides to establish other repayment schemes guaranteeing other financial products, such a decision does not stem from Union law but is an initiative from the Member State itself (64). The Commission also observes that the Belgian State refers to the Investor Compensation Scheme but that comparison is irrelevant since investor compensation schemes are not designed to cover investment risk. As explained already in recital 21, investor compensation schemes are merely designed for cases where an investor firm is unable to return assets belonging to an investor for instance because of fraud or because of problems with the firm's systems.
Selective advantage
(100)
The Commission concludes that the cooperative guarantee scheme has created a benefit for ARCO. The Court of Justice has accepted that undertakings can obtain an advantage in the form of improved access to capital in circumstances in which a measure taken by a Member State in favour of investors increases the latter's willingness to place their money in a particular set of investment targets (65). In the case of the measure, it has helped the entities in the ARCO Group to maintain their existing capital, convincing existing cooperative shareholders not to withdraw from those financial cooperatives (66), which was a particularly important advantage in the nervous market situation which characterised the period immediately following the bankruptcy of Lehman Brothers. On 21 January 2009, ARCO put a press release from the Belgian government on its website to reassure its shareholders, which clearly shows that being able to reassure investors was a major advantage for ARCO. In that regard, the Commission observes that the ARCOPAR prospectus issued in summer 2008 (67) had referred to the risk of individual shareholders leaving the financial cooperative (68) (69).
(101)
The measure is also clearly selective. In the first place, it only applies to holders of financial cooperative shares and not to persons holding investment products issued by competing undertakings. Thus financial players which offered conservative bond or money market funds or capital-guaranteed mutual funds could not offer their clients a similar guarantee. The Belgian State argues that individual shares of financial cooperatives are in essence similar to deposits (70). However, a number of the elements which the Belgian State invoked refer to cooperatives in general not to financial cooperatives. In addition, the description of financial cooperative shares offered by the Belgian State does not contain references to relevant information, such as the risks of investing in those instruments (71), which are not characteristic of deposits.
(102)
The selective nature of the measure can also be seen when the treatment of financial cooperatives is compared to other recognised cooperatives that are non-financial. The Belgian State relied on Paint Graphos to plead in favour of special treatment for individual shareholders of financial cooperatives. Paint Graphos was a preliminary ruling on an order for reference from an Italian court which wished to know whether tax benefits enjoyed by producers' and workers' cooperatives could be classified as State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty. In its judgment, the Court concluded that the tax advantage had to be evaluated against the four cumulative State aid criteria and gave more detailed guidance in particular on how to evaluate whether such a tax benefit represents a selective advantage (72). The Court held that it should be determined (i) whether such a tax benefit could be justified by the inherent characteristics of the tax system (73), (ii) whether there were appropriate control and monitoring procedures in place (74) and (iii) whether the tax benefit was proportional and did not go beyond the minimum necessary (75).
(103)
The Commission considers that the argument of the Belgian State cannot succeed because the nature of the advantage conferred by the measure is qualitatively different from that which was examined by the Court in Paint Graphos. The measure put in place by Belgium involves the creation of a positive benefit and not relief from a fiscal burden or from an obligation to pay a charge. As such, the standard three-part analysis which the Union courts have endorsed when examining whether a fiscal advantage or exemption from a levy is selective cannot be applied to the measure.
(104)
In any event, even if the Paint Graphos analysis could be applied to the measure, the latter's specific features are such that its selective nature would remain.
(105)
First the Commission observes that Paint Graphos refers to all producers' and workers' cooperatives, not to a relatively small subsector such as financial cooperatives. If, as Belgium claims, there should be special treatment for ‘genuine’ cooperatives, that special treatment should apply to all recognised cooperatives. The limited focus of the measure on financial cooperatives only is therefore sufficient in itself to establish the selective nature of the measure.
(106)
Second, the Commission observes that in the view of the Belgian State, financial cooperatives seemed to deserve additional privileges as of 10 October 2008. The Commission observes that prior to that date recognised cooperatives got a form of favourable treatment as a result of their special status in the form of a withholding tax exemption (76). The Commission does not take a view in the present Decision on whether that tax advantage is proportionate but it believes that there was no reason to introduce suddenly on 10 October 2008 additional compensation for, or protection of, companies which have the status of financial cooperatives.
(107)
Finally, even if the Commission were to enter into a Paint Graphos analysis as proposed by Belgium, it believes that there is no justification for providing a 100 % guarantee to individual shareholders of ARCO (i.e. part (i) of the Paint Graphos analysis), whose entities were limited liability companies. Because of the nature of such companies as determined by Belgium's general rules on company law, individual shareholders of ARCO should have been aware that they could lose their entire capital in case of a liquidation (77). Moreover, protecting 100 % of all capital subscribed by the individual shareholders of financial cooperatives is not a proportionate measure (part (iii) of the Paint Graphos analysis) as those shareholders would be shielded from any risk, which would create an undue advantage for the undertakings of which they are shareholders (78).
Distortions of competition and effect on trade between Member States
(108)
The cooperative guarantee scheme provides financial cooperatives with an advantage that other players offering retail investment products and other non-financial recognised cooperatives do not have. Thanks to the measure ARCO has been able to preserve market share for a longer period of time. ARCO did not suffer from capital outflows, or they only occurred later and at a lower level than would have been the case in the absence of the measure. As a result, capital that would otherwise have been available for investment did not become available to those other players, which had to compete on their merits and could not rely on the cooperative guarantee scheme. Therefore, the cooperative guarantee scheme distorts competition (79).
(109)
Where a Member State grants aid to an undertaking, internal activity may be maintained or increased as a result, so that the opportunities for undertakings established in other Member States to (further) penetrate the market are thereby reduced (80). As there are many international providers of investment products active on the Belgian market, the measure most definitely has an effect on Union-wide trade.
Conclusion
(110)
Based on the analysis made in recitals 91 to 109, the Commission, concludes that the cooperative guarantee scheme involves State resources, represents a selective advantage to ARCO, distorts competition and affects intra-Union trade and therefore meets all the State aid criteria. All of those elements were in place at the latest when the Royal Decree of 10 October 2011 was adopted but the advantage created by the measure was already in existence as from the announcement by the Belgian authorities on 10 October 2008 that such a measure would be created. The entire amount of the advantage must be taken into account in examining the compatibility of the aid and, if necessary, recovery from its beneficiaries.
4.4. Compatibility of aid
(111)
After having established that the cooperative guarantee scheme is State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty, the Commission must establish if that aid could be found compatible with the internal market.
(112)
Article 107(1) of the Treaty provides that State aid shall be incompatible with the internal market and therefore be prohibited, save as otherwise provided in the Treaty. Paragraphs (2) and (3) of Article 107 of the Treaty subsequently define two categories of compatible aid.
(113)
First, Article 107(2) of the Treaty lists categories of State aid that are automatically exempted from the prohibition principle, but the cooperative guarantee scheme does not fall within any of those categories.
(114)
Second, Article 107(3) of the Treaty covers several categories of aid that may be considered compatible with the internal market. In theory, subparagraphs (b) or (c) of Article 107(3) of the Treaty could apply.
(115)
With respect to Article 107(3)(c) of the Treaty, the Commission has explained in guidelines how it will apply the exemption laid down in that provision to certain types of aid. The Commission observes, however, that the measure does not correspond to any of the types of aid covered by those guidelines. Moreover, neither Belgium nor ARCO have given any indication of an objective of common interest for the purposes of that provision. As such, the Commission should examine the possible compatibility of the measure only on the basis of Article 107(3)(b) of the Treaty.
(116)
With respect to Article 107(3)(b) of the Treaty, the Commission observes that the Belgian State argues that, if the Commission concludes that the cooperative guarantee scheme involves State aid, the measure should be evaluated under Article 107(3)(b) of the Treaty. That provision allows aid to be declared compatible with the internal market if the aid is needed to remedy a serious disturbance of the economy of a Member State.
(117)
However, Article 107(3)(b) of the Treaty necessitates a restrictive interpretation of what can be considered a serious disturbance of a Member State's economy. The disturbance in question must affect the whole of the economy of a Member State and not merely the economy of one of its regions or areas of territory (81).
(118)
When the financial crisis reached its first culmination point in the autumn of 2008, the Commission decided in the 2008 Banking Communication that Article 107(3)(b) of the Treaty would become available to evaluate State aid measures undertaken to address the problems of financial institutions (82).
(119)
Outside the financial sector, the Commission also developed under Article 107(3)(b) of the Treaty the temporary Union framework for State aid measures to support access to finance in the current financial and economic crisis (‘Temporary Framework’) (83). However, that framework does not apply to the measure. Instead it aims at the real economy by enabling Member States to take suitable measures to improve access to finance for undertakings willing to invest during the financial crisis in a period when bank financing became scarcer. The problems of ARCO are not related to a lack of banking financing but to assets (i.e. Dexia shares) whose valuation had to be adjusted downward. Moreover, the cooperative guarantee scheme - which guarantees 100 % of a liability instrument - is not covered by any of the aid categories discussed in that framework under heading 4.3.
(120)
As financial cooperatives are not financial institutions for the purposes of the 2008 Banking Communication (84), the aid will have to be evaluated directly under the Treaty. To comply with the general criteria for compatibility under Article 107(3) of the Treaty, the measure has to comply with the following conditions (85):
(a) Appropriateness : The aid has to be well targeted in order to be able to effectively achieve the objective of remedying a serious disturbance in the economy. It would not be the case if the measure were not appropriate to remedy the disturbance.
(b) Necessity : The aid measure must, in its amount and form, be necessary to achieve the objective. Thus, it must be of the minimum amount necessary to reach the objective, and take the most appropriate form to remedy the disturbance.
(c) Proportionality : The positive effects of the measure must be properly balanced against the distortions of competition, in order for the distortions to be limited to the minimum necessary to reach the measure's objectives.
(121)
As to whether the measure is appropriate, the Commission observes that the impact of financial cooperatives on the broader economy is fundamentally different from that of traditional banks, which are exposed to ‘bank runs’. If all holders of bank deposits were to decide to withdraw their money at the same time, a bank would be obliged to divest all its illiquid assets over a short period of time (thus triggering ‘fire sales’), which would have grave consequences for lending to the real economy and might also create a downward spiral of asset prices. Financial cooperatives however do not lend to the real economy. They also have a statutory right to limit exits (86) so that any unorderly divestment of assets can in principle be avoided. That latter element highlights an important difference as regards systemic effects between deposits and cooperative shareholdings.
(122)
It is also clear that from a legal standpoint shareholders of financial cooperatives are shareholders of a limited liability company. As a consequence of that status individual shareholders of financial cooperatives are legally exposed to the possibility of losing part or all of their initial capital outlay. In that regard, the Commission also takes note of the fact that the Governor of the NBB did not confirm that shares of financial cooperatives were similar to savings deposits in a credit institution (87).
(123)
The Commission also observes that individual shareholders of financial cooperatives have a very different position in the ‘waterfall structure’ (88) in the event of liquidation or bankruptcy of those entities than is occupied by a holder of a savings deposit in a credit institution. Credit institutions are regulated entities for which the regulator ensures that there is a certain amount of capital available. That capital constitutes a first cushion in case of liquidation or bankruptcy. Shareholders of financial cooperatives however enjoy no such protection. In case of a liquidation or bankruptcy they are first in line to take a hit.
(124)
Based on the arguments developed in recitals 121 to 123 the Commission concludes that the cooperative guarantee scheme merely protects financial cooperatives and their individual shareholders from the consequences of their past investments. However, it is not an appropriate measure to avoid a serious disturbance of the Belgian economy.
(125)
As to whether the measure is necessary, the Commission recalls that the Belgian State had already taken significant measures to prevent a disturbance in its economy. It had already put in place other measures to stabilise the Belgian financial system and in particular the banks and other financial institutions in which financial cooperatives were investing. The Belgian Deposit Guarantee Scheme protected deposits up to a limit of EUR 100 000 and the Belgian State helped Fortis, KBC, Dexia and Ethias with recapitalisation, liquidity measures, impaired asset measures and ad hoc measures. The Commission concludes that it was not necessary to protect some individual shareholders in the case of financial cooperatives, which ultimately are limited liability companies.
(126)
As regards the letter of the Governor of the NBB to which the Belgian State referred, the Commission notes that it dates back to October 2011, long after 10 October 2008 when the measure was announced. Moreover the language of the letter does not say that the measure is necessary to avoid a serious disturbance of the Belgian economy. It merely says that the measure would allow (89) the negative effects of the (systemic) crisis to be limited. As regards the letter of the Financial Stability Board, the Commission observes that it merely discusses the increased coverage of the deposit guarantee scheme and the introduction of the guarantee scheme of ‘branch 21’ insurance products.
(127)
As to whether the measure is proportionate, the Commission observes that the design of the measure does not sufficiently guard against adverse selection (90). The voluntary nature of the cooperative guarantee scheme in combination with the apparent lack of a viability test creates an incentive to enter only once it is clear that the guarantee will be triggered. In such a scenario, the beneficiary can use the guarantee while avoiding to a large extent a payment of guarantee fees until the very last moment before liquidation.
(128)
The Commission also believes that the cooperative guarantee scheme creates undue distortions of the normal functioning of the market. The measure has allowed ARCO to protect its market position on the market for retail financial products and as a result competitors which could not rely on the cooperative guarantee scheme have or could have experienced a negative impact on their market share and profitability.
(129)
In conclusion, the measure cannot be considered compatible with the internal market because it is neither appropriate nor necessary nor proportionate for the purposes of Article 107(3)(b) of the Treaty and it does not come within the scope of any other provision governing compatibility of State aid.
4.5. Calculation of the aid
(130)
As regards the calculation of the advantage to be recovered from ARCO, the Commission takes into consideration the following parameters and facts (91):
-
the maximum amount of capital outflow as per ARCO's articles of association, which is limited to 10 % of the total capital or to 10 % of its shareholders' base (92),
-
the fact that only individual shareholders are covered by the cooperative guarantee scheme,
-
the specific design of the cooperative guarantee scheme, which on the one hand was voluntary, leaving to the financial cooperatives the choice to participate or not, while on the other hand allowing even financial cooperatives in high risk of bankruptcy or liquidation to apply for the scheme (as happened when, on 8 December 2011, shortly after they were admitted to the scheme, the General Meetings of ARCOFIN, ARCOPAR and ARCOPLUS approved the proposals of their executive boards to go into voluntary liquidation,
-
the fact that, long before it went into liquidation, ARCO was already in an unsound financial situation, as it had - as described in recitals 38, 44 and 82 - heavily invested in shares of Dexia, a bank that in the autumn of 2008 had to be rescued from bankruptcy by the Belgian, French and Luxembourg governments, with the result that any significant drop in the value of Dexia shares was still detrimental to the financial position of ARCO, in particular because ARCO had leveraged its participation in the rescue of Dexia by taking on debt,
-
and the fact that in 2011 ARCO paid the entry fee and the annual guarantee premium.
(131)
The advantage that ARCO obtained was a protection from capital outflows which ARCO could otherwise only have stopped by applying the provisions of its Articles of Association once it had either lost 10 % (93) of its capital or 10 % of its shareholder base. Outflows of such magnitude were likely to happen as soon as ARCO would have either objectively entered into a situation of over-indebtedness, bankruptcy proceedings, or liquidation proceedings, or - more subjectively as in some other cases of bank-runs (94) - as soon as its shareholders would have perceived ARCO to be no longer a safe investment, for example because of its heavy exposure to the financial situation and market value of Dexia.
(132)
The Commission takes a conservative (95) approach in calculating the advantage that ARCO obtained, taking into account the potential outflow of just one annual period instead of multiple periods. By proceeding on that basis, the calculation should capture the minimum effect of the cooperative guarantee scheme, although in reality the guarantee may also have prevented ARCO from having had to cope several times with the maximum outflow of shareholders and capital. The Articles of Association allowed ARCO to stop an outflow of capital if either 10 % of capital or 10 % of the shareholder base had gone. For the purpose of calculating the aid amount, the Commission assumes that ARCO would have chosen the more effective alternative among those two options, namely the alternative which would have preserved the higher level of capital. With regard to the option that is linked to an outflow of the shareholder base, the Commission will refer to the lowest number of individual shareholders during the period when an advantage was created (starting from 10 October 2008) which is another conservative assumption, and attribute to those shareholders the average share of capital of that year. With regard to the option linked to the outflow of capital the Commission will also refer to the year with the lowest amount of capital.
(133)
The Commission also takes into account that the advantage of the measure was partially diminished by the fact that ARCO, as constituted by the three legal entities ARCOPAR, ARCOFIN and ARCOPLUS, had to pay a one-off entry fee and a guarantee fee for one year, even though those payments only took place in the autumn of 2011, just before ARCO filed for liquidation.
(134)
The advantage obtained by the measure is hence the lower amount resulting from the following two calculations: (a) 10 % of the capital of the year with the lowest capital in the period from 10 October 2008 until 8 December 2011 minus the total amount of fees already paid; and (b) 10 % of the lowest number of shareholders in the period of 10 October 2008 until 8 December 2011 multiplied by the average share of capital per shareholder of the same year minus the total amount of fees already paid.
(135)
In absolute terms, the likelihood of investors withdrawing capital grows over time, making it more difficult to calculate the interest that has to be paid for the advantage received. In order to allow the entirety of the advantage obtained by ARCO to be eliminated while at the same time allowing the Member State to have a workable method by which the recovery interest can be calculated (96), the Commission considers that the entirety of the advantage was fully available at least as of 8 December 2011, and requests that the sums to be recovered bear interest from 8 December 2011 until their actual recovery.
(136)
In order to be able to verify the aid calculations, the Commission requests Belgium to provide the Commission with a list of the numbers of shareholders of ARCOPAR, ARCOFIN and ARCOPLUS respectively for the period from 10 October 2008 until 8 December 2011, as registered at the end of each year.
(137)
In their additional comments submitted more than a year and a half after the deadline for submitting comments on the decision to open the procedure, the Belgian authorities did not provide any new information on the substance of the case. They claim that the Commission may not prohibit the payment of guarantees granted to individual shareholders, may not require the State to suspend any payment under the cooperative guarantee scheme and may not recover payments made under that scheme to individual shareholders
(138)
In support of their arguments the Belgian authorities noted that the individual shareholders were not undertakings within the meaning of Article 107(1) of the Treaty and considered that the payment of the guarantee to individual shareholders would have no impact on ARCO or the likelihood of the Belgian State recovering the aid.
(139)
In reply the Commission pointed out that the sums to be recovered under this Decision were indeed aid to ARCO.
(140)
The Commission further stated that the fact of finding that aid granted by a State was incompatible with the single market under Article 108(2) of the Treaty was sufficient to justify ordering the State to abolish that aid (97). The Belgian authorities therefore could not claim that the prohibition on paying a guarantee deemed to be incompatible aid was contrary to Union law.
(141)
They were therefore obliged to comply with the order contained in the decision to open the procedure to suspend implementation of the measure in question, and therefore not make any payment.
(142)
It is therefore also justified that Belgium should continue to abstain from making any payment under the aid measure.
Conclusion
(143)
The Commission finds that the cooperative guarantee scheme constitutes State aid in favour of ARCOPAR, ARCOFIN and ARCOPLUS that Belgium has unlawfully implemented in breach of Article 108(3) of the Treaty on the Functioning of the European Union. The Belgian State should withdraw the legislation underlying the cooperative guarantee scheme (in particular the Law of 14 April 2009 and the Royal Decree of 10 October 2011) and should recover the advantage from ARCOPAR, ARCOFIN and ARCOPLUS,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The guarantee scheme unlawfully adopted by Belgium for the financial cooperatives of ARCO, and in particular ARCOFIN, ARCOPLUS and ARCOPAR, in breach of Article 108(3) of the Treaty on the Functioning of the European Union is incompatible with the internal market.
Article 2
1. Belgium shall recover the incompatible aid referred to in Article 1 from the beneficiaries at the lower amount resulting from the following two calculations:
(a)
10 % of the capital of the year with the lowest capital in the period from 10 October 2008 until 8 December 2011 minus the total amount of fees already paid; or
(b)
10 % of the lowest number of shareholders in the period from 10 October 2008 until 8 December 2011 multiplied by the average share of capital per shareholder of the same year minus the total amount of fees already paid.
2. The sums to be recovered shall bear interest from 8 December 2011 until their actual recovery.
3. The interest shall be calculated on a compound basis in accordance with Chapter V of Commission Regulation (EC) No 794/2004 of 21 April 2004 implementing Council Regulation (EC) No 659/1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty (98).
4. Belgium shall continue to refrain from making any payments under the scheme referred to in Article 1 with effect from the date of notification of this decision.
Article 3
1. Belgium shall terminate the aid measure referred to in Article 1 as the measure is incompatible with the internal market.
2. Recovery of the aid referred to in Article 1 shall be immediate and effective.
3. Belgium shall ensure that this decision is implemented within four months following the date of notification of this Decision.
Article 4
1. Within two months following notification of this Decision, Belgium shall submit the following information to the Commission:
(a)
a detailed description of the measures already taken and planned to ensure compliance with this Decision;
(b)
documents demonstrating that the beneficiary has been ordered to repay the aid.
2. Belgium shall keep the Commission informed of the progress of the national measures taken to implement this Decision until recovery of the aid referred to in Article 1 has been completed. It shall immediately submit, on simple request by the Commission, information on the measures already taken and planned to comply with this Decision. It shall also provide detailed information concerning the amounts of aid and recovery interest already recovered from the beneficiary.
Article 5
This Decision is addressed to the Kingdom of Belgium.
Done at Brussels, 3 July 2014.