РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 4 февруари 2014 година
относно мярката за тарифите за електроенергия в Испания: разпределителни дружества SA.36559 (C3/07) (ex NN 66/06), прилагана от Испания
(нотифицирано под номер С(2013) 7743)
(само текстът на испански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/457/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
след като прикани заинтересованите страни да представят бележки в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид тези бележки,
като има предвид, че:
ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 27 април 2006 г. дружествата Céntrica plc и Céntrica Energía S.L.U. (наричани по-нататък с общото название „Céntrica“) подадоха жалба до Комисията относно системата на регулираните тарифи за електроенергия, прилагани в Испания през 2005 г.
(2)
С писмо от 27 юли 2006 г. Комисията поиска от испанските власти да предоставят информация относно горепосочената мярка. Комисията получи въпросната информация с писмо от 22 август 2006 г.
(3)
На 12 октомври 2006 г. делото беше регистрирано като помощ, за която не е постъпило уведомление (дело NN 66/06).
(4)
С писмо от 9 ноември 2006 г. Комисията поиска от испанските власти да предоставят допълнителни разяснения относно горепосочената мярка. Испанските власти отговориха с писмо от 12 декември 2006 г.
(5)
С писмо от 24 януари 2007 г. Комисията уведоми испанските власти, че е взела решение да започне процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) по отношение на мярката.
(6)
Решението на Комисията беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани заинтересованите страни да представят бележки по отношение на мярката.
(7)
Испанските власти представиха бележките си с писмо от 26 февруари 2007 г.
(8)
Комисията получи бележки от следните заинтересовани страни: Xunta de Galicia (писмо от 23 март 2007 г.), Céntrica (писма от 26 март 2007 г. и 3 юли 2007 г.), ACIE - Asociación de Comercializadores Independientes de Energía (писмо от 26 март 2007 г.), Gobierno de Asturias (писмо от 27 март 2007 г.), AEGE - Asociación de empresas con gran consumo de energía (писмо от 2 април 2007 г.), Asturiana de Zinc - AZSA (писмо от 3 април 2007 г.), Ferroatlántica - productor de metales (писмо от 3 април 2007 г.), Alcoa (писмо от 3 април 2007 г.), UNESA - Asociación Española de la Industria Eléctrica (писмо от 25 април 2007 г.), ENEL Viesgo (писмо от 26 април 2007 г.), Iberdrola (писмо от 26 април 2007 г.), Unión Fenosa Distribución (писмо от 27 април 2007 г.), Hidrocantábrico Distribución Eléctrica (писмо от 27 април 2007 г.), Endesa Distribución Eléctrica (писмо от 27 април 2007 г.).
(9)
С писма от 15 май и 6 юли 2007 г. Комисията изпрати бележките на заинтересованите страни до испанските власти, за да могат те на свой ред да представят коментарите си, които бяха получени с писмо от 2 август 2007 г.
(10)
Предприятието Céntrica предостави допълнителна информация с писма от 1 юни 2007 г., 28 август 2007 г., 4 февруари 2008 г. и 1 март 2008 г.
(11)
С писма от 30 юли 2009 г., 19 март 2010 г., 6 октомври 2011 г., 12 април 2012 г., 31 август 2012 г., 4 февруари 2013 г. и 17 юли 2013 г. Комисията поиска допълнителни разяснения относно въпросната мярка от испанските власти. Те отговориха с писма съответно от 5 октомври 2009 г., 26 април 2010 г., 7 декември 2011 г., 12 юни 2012 г., 18 октомври 2012 г., 11 февруари 2013 г. и 4 октомври 2013 г.
(12)
На 19 април 2013 г. досието беше разделено на две части: дело SA.21817 (C3/07 ех NN 66/06) относно помощите за крайните потребители на електроенергия и дело SA.36559 (C3/07 ех NN 66/06) относно помощите за електроразпределителните дружества. Настоящото решение се занимава изключително с помощите за електроразпределителните дружества.
ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
ИСПАНСКАТА ЕЛЕКТРОЕНЕРГИЙНА СИСТЕМА ПРЕЗ 2005 г.
Разграничение между регулирани и нерегулирани дейности
(13)
В законодателната рамка, установена със Закон 54/1997 от 27 ноември 1997 г. относно сектора на електроенергията (оттук нататък ЗСЕ) - крайъгълен камък на испанската електроенергийна система, - се прави основно разграничение между регулирани дейности и либерализирани дейности.
(14)
Производството, вносът, износът и доставките на дребно на електроенергия са либерализирани дейности, т.е. дейности, които икономическите оператори могат свободно да упражняват при пазарни условия и върху които държавата не упражнява строг регулаторен контрол, например чрез контрол на цените и условията на доставка.
(15)
За разлика от това разпределението, преносът и дейностите, извършвани от пазарния оператор (3) и от оператора на системата (4), са изцяло регулирани от държавата. Обикновено държавата регулира тези дейности във всяка електроенергийна система, тъй като операторите, които ги развиват, имат de jure или de facto монопол и иначе пред тях не биха съществували никакви пречки да нарушават правилата на конкуренцията, и те биха могли да налагат монополни цени, по-високи от нормалната пазарна цена.
Разпределение само по себе си и доставка по регулирани тарифи
(16)
През 2005 г. разпределението включва три вида регулирани дейности в испанската електроенергийна система. Първото е самото разпределение. Този вид разпределение представлява пренос на електроенергия до точките на потребление посредством разпределителни мрежи и се явява монопол, тъй като не съществуват алтернативни мрежи. Вторият вид включва някои дейности на търговско управление, тясно свързани с разпределението, като отчитането на електромери, сключването на договори, фактурирането, предоставянето на услуги на клиентите и др. През 2005 г. третата регулирана дейност бяха доставките по регулирана тарифа и по закон те се падаха на разпределителните дружества в добавка към основната възложена им от закона задача (да управляват електроразпределителните мрежи и да предоставят достъп до тях) (5). След реформата, завършена през 2009 г., разпределителните дружества вече не доставят електроенергия по регулирани тарифи.
(17)
По закон разпределителните дружества трябваше да купуват електроенергията, необходима за снабдяване на клиентите, подлежащи на регулиране на организирания пазар на едро („общ резерв“), по цена за деня (пределна цена на системата или „цена на общия резерв“), или директно за снабдяване на производителите на енергия от възобновяеми източници (6), и след това да препродават електроенергията на крайните потребители по приложимата регулирана тарифа.
Роля на разпределителните дружества като финансови посредници на системата
(18)
През 2005 г. имаше не по-малко от 25 различни регулирани тарифи за крайните потребители в зависимост от равнището, профила и/или използването за потребление, и напрежението на връзката към мрежата. Междувременно спрямо крайните потребители се прилагаха още девет регулирани такси за достъп до мрежата на свободния пазар, също основаващи се на напрежението на връзката и други характеристики (7). На свободния пазар крайните потребители плащаха таксите за достъп до мрежата на доставчиците, които на свой ред ги прехвърляха върху разпределителните дружества. На регулирания пазар таксите за достъп до мрежата бяха включени в обща регулирана тарифа, която крайните потребители плащаха на разпределителните дружества (т.е. бяха заложени). От 2005 г. насам Испания направи промени в системата на регулираните тарифи. Последната промяна е от 2013 г., когато Испания прие нова законодателна рамка за електроенергийния сектор (Закон 24/13), която включва, наред с други мерки, регулаторна реформа на цените на пазара на дребно. Испания обяви, че този нов закон и правилата за прилагането му ще бъдат разработени през 2014 г.
(19)
Решението за равнищата на пакетните регулирани тарифи и на регулираните такси за достъп до мрежата се вземаше предварително и еднократно за цялата година, обикновено преди края на година N+1, макар че равнищата можеха да бъдат коригирани целогодишно (8). Въпреки това годишното повишение на тарифите не можеше да надхвърля определена максимална стойност (9). По принцип всички равнища на тарифите и таксите се фиксираха въз основа на прогнози, за да се гарантира, че регулираните приходи, получени от тяхното прилагане, са достатъчни за покриване на всички регулирани разходи на електроенергийната система. През 2005 г. тези регулирани разходи на системата включваха разходите за доставка на енергия за пакетните тарифи, разходите за закупуване на енергия от специалните подпомагани режими (възобновяеми енергийни източници, комбинирано производство и т.н.), разходите за пренос и разпределение, мерките за управление на търсенето, допълнителните разходи за производството на електроенергия на испанските острови, подкрепата за въглищата с местен произход, дефицитите от предходните години и др.
(20)
В регулаторната схема на Испания разпределителните дружества бяха и продължават да бъдат основните финансови посредници на системата. Те управляваха всички приходи в системата на регулираните тарифи, т.е. разходите за достъп до мрежата и постъпленията от пакетните тарифи. Тези приходи, известни общо като платими приходи, се използваха за покриване на всички регулирани разходи на системата. Не съществуваха норми, съгласно които определена категория приходи или част от тях да се заделят за конкретна категория разходи или за част от тях. В резултат на това приходите от таксите за достъп до мрежата не бяха предназначени за цялостно или частично покриване на по-високите разходи за подпомагане на електроенергията от възобновяеми източници или на разходите за производство на електроенергия на испанските острови.
(21)
Нетирането на сметките се осъществяваше при процес на ликвидация, извършван под прекия контрол на испанския регулатор - Националната комисия по енергетика (Comisión Nacional de Energía, „CNE“). Възнаграждението на разпределителните дружества (за дейностите, свързани с разпределението само по себе си) също идваше от платимите приходи след приспадане на всички останали разходи.
Разпределителни дружества спрямо доставчици и съответни цени
(22)
Следователно, на испанския пазар на дребно на електроенергия през 2005 г. действаха две категории оператори: разпределителните дружества, задължени да продават по регулирани тарифи, и доставчиците, които продаваха при свободно договаряни условия. По исторически причини в Испания разпределителните дружества са част от вертикално интегрирани групи - оформилите се с течение на времето оператори, които по традиция са експлоатирали разпределителните мрежи в определени географски области и са се променяли единствено вследствие на сливания и консолидиране. На регулирания пазар разпределителните дружества прилагаха пакетни тарифи, при които не се прави разлика между разходите за закупуване на енергия и разходите за достъп до мрежата.
(23)
Доставчиците могат да принадлежат към вертикално интегрирани групи (които обикновено имат различни поделения за производство, разпределение и доставка) или да бъдат нови участници на пазара. Новите участници често нямат производствен капацитет и извършват дейности само на пазара на дребно. Céntrica е един от тези нови участници. На свободния пазар доставчиците налагаха цени, които трябваше да покрият таксата за достъп до мрежата (която такса бяха длъжни да платят на разпределителните дружества), разходите за закупуване на енергия (разходи за закупуване на пазара на едро или разходи за собствено производство на енергия в случай на вертикално интегрирани предприятия) и един „марж за пазарна реализация“, който покриваше други разходи (разходи за пускане на пазара, информационни системи, фактуриране и др.), както и възнаграждение върху инвестирания капитал.
(24)
През 2005 г. съвместното съществуване на свободния пазар и регулирания пазар, и по-специално възможността крайните потребители да преминават свободно от единия на другия, означаваше, че регулираните тарифи действат като референтна цена (или de facto като ограничение) на цените на свободния пазар. Ето защо даден доставчик можеше да работи рентабилно в определен пазарен сегмент само ако беше налице положителен марж за пазарна реализация, т.е. определена разлика между цената на дребно - в случая регулирана тарифа, на която е имал право клиентът, - и общите разходи, направени за предоставяне на услугата на клиентите.
Тарифният дефицит за 2005 г.
(25)
През 2005 г. равнището, на което бяха установени регулираните тарифи и таксите за достъп до мрежата, не даваше възможност за генериране на достатъчно приходи, за да бъдат възстановени всички вписани впоследствие разходи на системата за цялата година. Окончателната ликвидационна процедура за 2005 г., извършена от CNE в края на годината, установи дефицит в размер на 3 811 млн. евро. Това не беше първият път, при който ликвидационната процедура установява дефицит, но размерът му за 2005 г. беше безпрецедентен. През 2000 г., 2001 г. и 2002 г. вече бяха отчетени по-ниски нива на дефицит.
(26)
Наред с други неща правителството подцени реалните разходи за закупуване на електроенергия. И тъй, макар най-общо казано консумацията на електроенергия от крайните потребители както на регулирания, така и на свободния пазар да нарасна през 2005 г. съгласно прогнозите от декември 2004 г., непредвидените повишения на цените, настъпили през годината, вдигнаха цените на едро до 62,4 EUR/MWh през 2005 г., докато през 2004 г. стойността им беше 35,61 EUR/MWh, така че средната цена на едро през 2005 г. беше 59,47 EUR/MWh. Сред причините за това увеличение бяха изключително сухата година (което доведе до намаляване на производството на електроенергия от водноелектрически централи с 55 %), повишаването на цените на нефта, въздействието върху пазарната цена на квотите за емисии на CO2, получени безплатно по схемата на ЕС за търговия с емисии на парникови газове, и нарастване на търсенето на енергия, надвишаващо ръста на БВП.
(27)
Испанският регулатор CNE посочи, че средно през 2005 г. пакетните тарифи не са отразявали всички разходи за доставка, и по-специално разходите за закупуване на енергия на пазара на едро. По-специално, както се вижда от диаграмата по-долу, само през пет месеца - между януари и февруари 2005 г. и впоследствие в периода между април и юни 2005 г. - цените на енергията, заложени в средните пакетни регулирани тарифи, са били под пазарните цени на едро на електроенергията. Въпреки това, между октомври 2006 г. и декември 2007 г. се случи обратното - през този 14-месечен период средните цени на едро спаднаха внезапно под цените на енергията, заложени в средните пакетни регулирани тарифи, с доста по-голяма разлика от наблюдаваната през седемте месеца на 2005 г., през които цените на едро са били по-високи от заложените цени в пакетните тарифи.
Диаграма 1
Среднопретеглена цена на пазара на едро в сравнение с цената на енергията, включена по подразбиране в пакетната тарифа
Източник: CNE, Доклад относно развитието на конкуренцията на пазарите на газ и електроенергия. Период 2005-2007 г., стр. 84.
(28)
Един важен фактор, който също допринесе за увеличаване на общите разходи на системата, беше високото равнище на субсидиите за производството на енергия от възобновяеми източници. По-специално производителите на енергия от възобновяеми източници можеха да изберат да участват пряко в „общия резерв“. През 2005 г. този вариант се оказа особено привлекателен, така че в „общия резерв“ участва по-голям брой производители на енергия от възобновяеми източници от първоначално предвидения, което доведе до по-високи разходи за системата. Освен това прякото подпомагане за разходите за непродадената на общия резерв електроенергия по специалния режим (енергия от възобновяеми източници, комбинирано производство), които разходи се регистрираха като регулиран разход в отчетността, през 2005 г. възлизаше на 2 701 млн. евро, което представляваше увеличение от 5,75 % в сравнение с 2004 г. За илюстрация, през 2004 г. разходите на системата за пренос и разпределение възлизаха на 4 142 млн. евро, през 2005 г. - на 4 410 млн. евро, а през 2006 г. - на 4 567 млн. евро.
Механизъм, приет за предварително финансиране и изплащане на дефицита
(29)
Образуването на дефицит не мина незабелязано. Още през март 2005 г., когато стана ясно, че се трупа тарифен дефицит, испанските власти разпоредиха по силата на член 24 от Кралски указ-закон 5/2005 (10) необходимите средства за покриване на разликата да бъдат предоставени от петте големи „електрически компании с право на вземания“ - предприятията с право да получат компенсации за невъзвръщаемите разходи (11), в съответствие със следните проценти:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %
-
Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A. 6,08 %
-
Endesa, S.A.: 44,16 %
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %
(30)
Отрицателното салдо по сметката за невъзвръщаемите разходи би породило право на вземания, представляващо правото на дружествата да получават приходи от потребителите на електроенергия в бъдеще. Доставчиците биха могли да секюритизират тези права и да ги предлагат на пазара. Тези дружества, с изключение на Elcogás SA, са дружества майки на вертикално интегрирани предприятия, които обикновено извършват дейност в производството на електроенергия, както и в сектора на електроразпределението чрез разпределителни клонове. Както е предвидено в член 24 на Кралски указ-закон № 5/2005, основанията и критериите за определянето на тези пет дружества за целите на предварителното финансиране на тарифния дефицит от 2005 г. - а не на други предприятия, извършващи дейност на испанския пазар на електроенергия, - изглежда са правото им да получават компенсация за невъзвръщаеми разходи, а не например дейността им в сектора на електроразпределението. Всъщност Elcogás SA е било и все още е дружество, опериращо единствено в сектора на производството на електроенергия (12). Също така, за целите на предварителното финансиране на дефицита в електроенергийната система през следващите години Испания е определяла последователно дружеството майка на предприятието (т.е. Endesa S.A Iberdrola S.A.) и неговия клон за производство на електроенергия (Endesa Generación S.A. Iberdrola Generación S.A. с Кралски указ - Закон 6/2009), но никога електроразпределителния клон (т.е. Endesa Distribución Eléctrica, S.L, притежавано дъщерно дружество, отговарящо за електроразпределението при системата от регулирани тарифи през 2005 г.).
(31)
През юни 2006 г. испанските власти взеха решение относно начините за финансиране на дефицита за 2005 г. от потребителите на електроенергия посредством регулираните тарифи. С Кралски указ 809/2006 (13) испанските власти постановиха, че потребителите ще плащат дефицита за 2005 г. (или по-точно вземанията, предоставени на петимата избрани доставчици) в продължение на 14 1/2 години посредством специален налог, прилаган както спрямо пакетните тарифи, така и спрямо тарифите за достъп. Налогът, изчислен като годишната сума, необходима за линейното възстановяване на текущата нетна стойност на дефицита за 2005 г. за период от 14 1/2 години, беше фиксиран на 1,378 % от пакетната тарифа и на 3,975 % от тарифата за достъп за 2006 г. Приложимият лихвен процент беше тримесечният Euribor.
(32)
Този налог беше представен като „такса със специална цел“. Испанските власти разпоредиха приходите от вноската за финансиране на дефицита за 2005 г. да се събират в депозитната сметка, управлявана от CNE. След това CNE щеше да прехвърля средствата към титулярите на вземанията, т.е. произвеждащите електроенергия дружества, които са финансирали дефицита, или към субектите, които впоследствие са закупили вземанията, според дела на дефицита, финансиран от всеки от тях.
Въздействие на равнищата на тарифите на испанския пазар
(33)
През 2005 г. 37,49 % от търсенето на електроенергия в Испания са задоволяваше на свободния пазар. Това количество съответства на един относително ограничен брой потребители: едва 8,5 % от потребителите се бяха насочили към свободния пазар, а 91,5 % продължаваха да използват регулираните тарифи (което представлява спад спрямо отчетените през 2004 г. 97 %). Потребителите на високо напрежение (предимно промишлени предприятия) бяха основната група, присъстваща на свободния пазар, като 38,9 % от тях бяха упражнили тази възможност и закупените от тях количества представляваха 29 % от общото потребление на електроенергия в континентална Испания през 2005 г. По-голямата част от домакинствата и дребните потребители на ниско напрежение, станали допустими през 2003 г. (14), останаха на регулирани тарифи, но въпреки това през 2005 г. също масово преминаха към свободния пазар. Към 31 декември 2005 г. повече от два милиона потребители бяха на свободния пазар (цифрата беше 1,3 млн. през 2004 г.).
(34)
Въпреки това, средното ценово предимство, предлагано от регулираните тарифи през 2005 г., трябва да се разглежда успоредно със закъснялото до известна степен връщане на потребителите на регулирания пазар. Както е показано в таблица 2, броят на потребителите, задоволяващи потребностите си на свободния пазар, се е увеличил през 2005 г., но през 2006 г. е намалял до процента (8,15 %), отчетен през първата половина на 2005 г. Също така, наблюдаваното през декември 2004 г. намаляване на количеството енергия, подадена на крайните потребители на свободния пазар през декември 2004 г., е продължило през първата половина на 2005 г. И макар че се е забавило чувствително между юни и септември 2005 г., е продължило през декември същата година и през 2006 г.
Таблица 2
Дял на центровете за доставка и дял на енергията на свободния пазар (като процент от целия пазар) за периода 2004-2006 г.
Електроенергия
2004 г.
2005 г.
2006 г.
март
юни
септември
декември
март
юни
септември
декември
март
юни
септември
декември
Като процент от центровете за доставка
1,53 %
2,82 %
4,21 %
5,73 %
7,42 %
9,42 %
10,37 %
10,66 %
10,20 %
9,28 %
8,86 %
8,15 %
Като процент от енергията
29,30 %
33,60 %
36,19 %
33,57 %
33,15 %
35,34 %
41,39 %
37,41 %
29,38 %
27,10 %
25,74 %
24,87 %
Източник: доклад на CNE „Информационна бележка относно доставките на електроенергия и природен газ на либерализираните пазари, актуализиран вариант от 31 декември 2006 г.“
(35)
Въпреки че въздействието на загубите, понесени от доставчиците, започна да се проявява в средата на 2005 г., когато цените на едро започнаха да се увеличават значително, договорите за доставка не можеха да се прекратят с незабавен ефект. В резултат на това доставчиците на свободния пазар, и особено онези, които нямаха производствен капацитет, а трябваше да закупуват електроенергия на пазара на едро, бяха принудени да избират между това да правят оферти на свободния пазар, равностойни на регулираната тарифа, въпреки потенциалните оперативни загуби, или да налагат по-високи цени, които да отразяват действителните разходи за закупуване, загубвайки по този начин пазарен дял.
РЕШЕНИЕ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДФЕС
(36)
Решението на Комисията за откриване на официална процедура по разследване се основаваше на различни причини, описани по-долу:
(37)
В решението се съпоставяха регулираните тарифи, заплащани от различните категории крайни потребители, с изчислените цени, които биха платили на свободния пазар при липсата на тези тарифи, и се установява, че изглежда е налице предимство в полза на повечето категории потребители. Предполагаемата помощ в полза на крайните потребители е предмет на отделно решение по дело SA.21817 - Регламентирани тарифи за електроенергия: потребители.
(38)
Що се отнася до разпределителните дружества, в решението за откриване на процедурата се посочваше, че чрез насърчаване на крайните потребители да се върнат на регулирания пазар системата би могла да облагодетелства разпределителните дружества, които явно са се ползвали с гарантиран марж на печалба за своите регулирани дейности. Това предимство изглежда е било предоставено избирателно на тези дружества, тъй като те са единствените пазарни оператори, на които е било разрешено да продават електроенергия на регулирани тарифи.
(39)
Наред с това в решението беше направено заключението, че системата предполага прехвърляне на държавни ресурси, тъй като включеният в цената налог, използван за изплащане на дефицита, съставлява парафискална такса, постъпленията от която преминават през CNE - испанския регулаторен орган (публичен орган) - преди да бъдат изплатени на крайните бенефициери. Заключението в решението беше, че в светлината на имащата отношение съдебна практика тези средства следва да се разглеждат като държавни ресурси.
(40)
Като се има предвид, че както големите крайни потребители, така и разпределителните дружества извършват дейност на пазари, които обикновено са отворени за конкуренция и търговия в рамките на ЕС, в решението за откриване на процедурата Комисията заключи, че са изпълнени всички критерии по член 107, параграф 1 от ДФЕС и че мярката представлява държавна помощ в полза на крайните потребители и на разпределителните дружества.
(41)
След като отбеляза, че нито една от дерогациите по член 107 от ДФЕС не изглежда приложима, решението за откриване на процедурата разгледа въпроса дали доставката на електроенергия на регулирани тарифи може да се счита за услуга от общ икономически интерес (УОИИ) и като такава да се ползва от дерогацията, предвидена в член 106, параграф 2 от ДФЕС. В решението за откриване на процедурата се припомня, че свободата на преценка на държавите членки при определянето на задължения за обществени услуги в сектора на електроенергията е ограничено от Директива 2003/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 г. относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО (15) (наричана по-долу „Директивата за електроенергията“). В Директивата за електроенергията от държавите членки се изисква да установят задължение за предоставяне на всеобщо обслужване (включително по-специално правото на снабдяване на разумни цени), ограничено само до частните потребители и малките предприятия (16). В решението се заключаваше, че в светлината на тази директива доставката на електроенергия на регулирани тарифи за средни и големи предприятия, за разлика от домакинствата и малките предприятия, не може да се счита за истинска УОИИ.
(42)
Ето защо Комисията изрази сериозни съмнения, че елементите на помощта, включени в регулираните тарифи, приложими за предприятията, различни от малките предприятия, и за разпределителните дружества, могат да бъдат счетени за съвместими с общия пазар.
БЕЛЕЖКИ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(43)
На поканата на Комисията за представяне на бележки по решението за започване на задълбочено разследване отговориха множество големи промишлени потребители, разпределителни дружества, независими доставчици и правителства на автономни области в Испания. Тук се разглеждат само бележките, отнасящи се до становището на разпределителните дружества.
БЕЛЕЖКИ НА НЕЗАВИСИМИТЕ ДОСТАВЧИЦИ
(44)
Бяха получени бележки от Céntrica и ACIE - Асоциацията на независимите търговци на енергия. Техните аргументи и заключения до голяма степен са равностойни и са представени заедно.
(45)
Най-същественият елемент в бележките на Céntrica е предполагаемата държавна помощ, предоставена на електроразпределителните дружества. Предприятие Céntrica изтъква, че средната покупна цена на електроенергията на пазара на едро през 2005 г. е била почти 70 % по-висока от прогнозната средна покупна цена, включена в пакетните тарифи, установени от правителството с Кралски указ 2329/2004.
(46)
В резултат на това несъответствие между прогнозната и действителната цена приходите на системата не са били достатъчни, за да се покрият разходите, главно защото цената, плащана от разпределителните дружества за закупуване на електроенергия, е била по-висока от регулираната цена, на която е трябвало да я продават. Ето защо разпределителните дружества са отчели дефицит в сметките си. Независимо от това, в резултат от механизма, приет от испанските органи за преодоляване на дефицита при приходите (който механизъм се състои в налагането на изискване към производителите на електроенергия, отговарящи на изискванията, да финансират предварително дефицита в замяна на право на възстановяване на по-късен етап), сметките на разпределителните дружества са продължили да бъдат в равновесие, а загубите им на практика са били компенсирани от държавата.
(47)
Третирането на доставчиците на свободния пазар е било различно, въпреки че те са понесли подобни загуби. Според Céntrica и ACIE доставчиците на свободния пазар са поддържали покупни цени, подобни на тези на разпределителните дружества (17). Нещо повече, те на практика са били принудени да се съобразят с нивото на установената от правителството пакетна тарифа за всяка категория клиенти, тъй като в противен случай не биха били в състояние да привличат нови клиенти, нито да запазят вече съществуващите. По-специално, ACIE посочва, че в началото на 2005 г. нейните членове са сключили договори, основани на прогнозите на правителството за цените на едро, и по-късно е трябвало да се съобразяват с тях, макар това да не е било рентабилно. В резултат на това независимите доставчици са претърпели загуби. Въпреки това, за разлика от разпределителните дружества, държавата не е компенсирала загубите им. Céntrica оценява понесените през 2005 г. загуби на 10 милиона евро. Според ACIE редица доставчици, включително Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energía и RWE, са били принудени да напуснат пазара.
(48)
Според ACIE и Céntrica компенсирането на загубите на разпределителните дружества е нарушило конкуренцията, довело е до дискриминация срещу независимите доставчици и следва да се счита за държавна помощ. Наред с твърденията, че компенсирането на загубите представлява предимство само по себе си, предприятие Céntrica заявява, че заварените на пазара оператори (вертикално интегрираните дружества) са можели да запазят пазарния си дял и да избегнат загуби, като стимулират клиентите да извършват дейност не чрез поделенията си за доставка, които отчитали загуби, а чрез поделенията си за електроразпределение, които съответно биха получили компенсация.
(49)
Според ACIE и Céntrica предимството на заварените предприятия е „специфично“, т.е. селективно, тъй като механизмът за финансиране и компенсиране е облагодетелствал конкретно разпределителните дружества, предоставяйки им финансово и конкурентно преимущество пред доставчиците на свободния пазар. Предприятие Céntrica заявява, че разграничението между разпределителни дружества и доставчици на свободния пазар е било само формално, тъй като и двете категории са се конкурирали на един и същ пазар (продажба на дребно на електроенергия), и двете са били засегнати от пакетните тарифи (дали защото са им наложени по закон, или защото на практика са действали като ограничение на пазарната цена), и двете са закупували електроенергия на една съща цена и са понасяли едни и същи загуби.
(50)
Според предприятие Céntrica преференциалното отношение към разпределителните дружества не е било оправдано от никаква причина, свързана с логиката и структурата на електроенергийната система, нито би могло да се разглежда като компенсация за услуга от общ икономически интерес. Предприятие Céntrica твърди, че системата е нарушила Директивата за електроенергията не само поради дискриминационния характер на мерките във връзка с дефицита, но и защото потребителите са били лишени от правото да разполагат с прозрачни цени и тарифи (18). Тъй като част от цената, която e трябвало да се плати за електроенергията през 2005 г., е била отложена за бъдещи години, окончателните цени са били непрозрачни за потребителите.
(51)
Предприятие Céntrica счита, че селективното предимство, предоставено от разпоредбите за дефицита, е облагодетелствало не само разпределителните дружества, но и вертикално интегрираните предприятия, към които принадлежат тези дружества. Според предприятие Céntrica една вертикално интегрирана група следва да се счита за едно-единствено предприятие за целите на прилагането на правилата за държавна помощ. Предприятие Céntrica твърди, че испанската система позволява на производителите на електроенергия да увеличават цените на пазара на едро и да продължават да получават печалба. При тези обстоятелства групите са били заинтересувани да запазят пазарния дял, с който са разполагали поделенията им за електроразпределение. Следователно вертикално интегрираните групи също следва да се считат за бенефициери на държавна помощ.
БЕЛЕЖКИ НА РАЗПРЕДЕЛИТЕЛНИТЕ ДРУЖЕСТВА
(52)
Бяха получени бележки от UNESA (асоциация, представляваща разпределителните дружества), Iberdrola Distribución, Unión Fenosa, ENEL Viesgo Distribución и Endesa Distribución. Бележките им до голяма степен съвпадат и са представени заедно.
(53)
Разпределителните дружества (представяни от UNESA) правят разграничение между разпределението само по себе си и дейностите по търговско управление, които смятат за УОИИ, от една страна, и от друга - доставката на регулирани тарифи, която според тях не предполага държавна помощ, тъй като не представлява финансово предимство.
(54)
Разпределителните дружества припомнят, че правният контекст, в който доставчиците и разпределителните дружества упражняват своите дейности, е бил твърде различен, тъй като последните са били задължени да купуват електроенергия за доставка на регулирани тарифи по конкретни начини (или от общия резерв, или от производителите на „специален режим“), докато първите са можели да договарят свободно цените си. Разпределителните дружества не са можели да отказват да доставят електроенергия на клиентите на регулирани тарифи, нито да привличат други клиенти освен тези, които са избирали регулираните тарифи. Разпределителните дружества не са можели да предлагат и допълнителни услуги, докато доставчиците са били свободни да определят своите условия за доставка.
(55)
Следната таблица обобщава различията между доставчиците на свободния пазар и разпределителните дружества по отношение на продажбата на дребно на електроенергия (19):
Задължение за доставка
Потенциален пазар
Закупувания на енергия
Доставчици
Не
Всички испански потребители
Всякакъв механизъм
Разпределителни дружества
Да
Само потребители, свързани към техните мрежи
Чрез общия резерв или чрез производителите на специален режим
Покупна цена на едро
Продажна цена
Марж на печалба
Доставчици
Свободно
Свободно
Марж от продажбите
Разпределителни дружества
Цена на „общия резерв“ или на регулирания „специален режим“
Регулирани тарифи
Без марж на печалба
(56)
Така разпределителните дружества правят заключението, че предвид различния правен и фактически контекст доставчиците на свободния пазар са били в конкуренция не с разпределителните дружества, а с регулираните тарифи, действащи като референтна цена на пазара.
(57)
Разпределителните дружества твърдят, че дейността по доставка на електроенергия по тарифа не им е осигурявала никакви печалби или предимства. Докато възнаграждението на разпределителните дружества, произтичащо от разпределението само по себе си и от търговското управление, е включвало марж на печалбата за възстановяване на инвестирания капитал, разпределителните дружества са се ползвали само от възстановяване на разходите си за доставка на електроенергия на регулирани тарифи, без какъвто и да било марж на печалба. По-специално, разходите, „признати“ на дадено разпределително дружество, са се основавали на среднопретеглената цена, платена за електроенергията по време на референтния период. При определени обстоятелства е било възможно тези признати разходи да бъдат по-ниски от действителните разходи, понесени от разпределителното дружество. Когато дейността по регулирани продажби е генерирала излишък, средствата не са отивали при разпределителните дружества, а чрез процедурата по ликвидация са били заделяни за финансиране на други общи разходи на системата. Количеството, признавано от държавата, е било равно на разликата между среднопретеглената цена на покупките на електроенергия, умножена по количеството енергия, прехвърлена от всяко разпределително дружество, след корекция на обикновените загуби.
(58)
Разпределителните дружества твърдят още, че не са получили никакви финансови облаги, преки или косвени, от завръщането към регулираните тарифи на клиентите, избрали свободния пазар, тъй като тяхното възнаграждение за разпределението само по себе си и за търговското управление изобщо не е зависело от броя клиенти, плащащи регулирани тарифи, или от количеството електроенергия, продавана на тези тарифи.
-
Първо, както вече беше споменато, възнаграждението за доставката на регулирани тарифи е било само възстановяване на разходите.
-
Второ, възнаграждението за разпределението само по себе си също не е зависело от броя клиенти, плащащи регулирани тарифи, тъй като се е основавало на обема „прехвърлена енергия“, включващ цялата електроенергия, прехвърлена от разпределителните дружества в рамките на мрежата, независимо дали въпросната енергията се е продавала на регулирани тарифи или на цените на свободния пазар.
-
Трето, възнаграждението за дейностите по търговско управление също не е зависело от броя клиенти, плащащи регулирани тарифи, тъй като законът е предвиждал плащания въз основа на броя сключени договори (както за тарифите за достъп, така и за регулираните тарифи), поради което възнаграждението не е било свързано с броя клиенти, плащащи регулирани тарифи. Във всеки случай разпределителните дружества е трябвало да обработват молбите на всички клиенти, като промени във вида свързване, договори, фактуриране на таксите за достъп, отчитане на показанията на електромерите и т.н., независимо от вида на доставката.
(59)
Ето защо разпределителните дружества стигат до заключението, че „компенсацията“, която са получили за доставката на регулирани тарифи, трябва да се разглежда по-скоро като възстановяване на сумите, предварително дължими от тях по силата на закона, или като обезщетение за понесени вреди.
(60)
По-конкретно Iberdrola твърди, че нито от юридическа, нито от икономическа гледна точка не би било правилно вината за дефицита да се приписва на разпределителните дружества. Разходите за закупуване на електроенергия за регулирания пазар са били по вина на електроенергийната система, а не на разпределителните дружества, действащи просто като изпълнители. Приходите от продажбите на регулирани цени никога не са били собственост на разпределителните дружества, а са принадлежали на електроенергийната система като цяло, и затова системата следва да се счита за „продавач“ на електроенергия на регулирани цени. Според Iberdrola в една система, обект на такова регулиране като испанската, не би било разумно да се приписват на разпределителните дружества финансовите дисбаланси, причинени от структурата на регулаторната рамка или от грешки в прогнозните оценки на бъдещите разходи за енергия.
(61)
Iberdrola отбелязва също, че разпределителните дружества не са задържали постъпленията от допълнителната такса, които в качеството си на квота със специално предназначение са били незабавно прехвърляни на депозитната сметка, открита от CNE, и предоставяни на производителите на електроенергия, предварително финансирали дефицита.
БЕЛЕЖКИ НА АВТОНОМНА ОБЛАСТ АСТУРИЯ
(62)
Бележките на Автономна област Астурия са същите като тези, представени по-долу от испанското правителство, поради което се позоваваме на последните.
БЕЛЕЖКИ НА ИСПАНИЯ
(63)
Испания твърди, че системата на регулираните тарифи през 2005 г. не е включвала държавна помощ нито за крайните потребители, нито за разпределителните дружества. И по-специално, що се отнася до разпределителните дружества, Испания счита, че получената от тях компенсация съответства на практиката на Съда по делото Altmark и следователно не представлява държавна помощ.
НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ
НЕ СЪЩЕСТВУВА НИКАКВА ПРИЧИННО-СЛЕДСТВЕНА ВРЪЗКА МЕЖДУ ДЪРЖАВНИТЕ МЕРКИ И ДЕФИЦИТА И ТОЙ НЕ МОЖЕ ДА СЕ ПРИПИШЕ НА ДЪРЖАВАТА
(64)
Испания твърди, че дефицитът не може да бъде приписан на държавата, тъй като е бил причинен от непредвидими външни обстоятелства, а не от съзнателното намерение на държавата за субсидиране на определени дейности.
(65)
Испания счита, че законодателството на Съюза в сила през 2005 г. не е възпрепятствало доставката на електроенергия по определени от държавата регулирани тарифи. Следователно регулаторната намеса на държавата е била юридически обоснована като израз на националния суверенитет. Един такъв суверенен прерогатив е определянето на тарифи така, че очакваните разходи да отговарят на очакваното търсене.
(66)
Разпределителните дружества са събирали средства чрез пакетните тарифи и тарифите за достъп, след което са прехвърляли част от тези постъпления на специални сметки (в съответствие с процентите, установени в годишния указ за тарифите). Впоследствие дружествата са приспадали покупките на електроенергия от „общия резерв“ и от производителите на „специален режим“. Ако постъпленията от пакетните тарифи и тарифите за достъп не са покривали разходите за регулираните дейности, се е създавал тарифен дефицит.
(67)
Испания заявява, че дефицитът за 2005 г. е бил причинен от несъответствие между прогнозите на правителството за цените на едро на електроенергията и реалните цени, регистрирани в „общия резерв“. Изключително високите цени през 2005 г. се дължат на непредвидими причини, предполагащи наличие на непреодолима сила (вж. съображение 26).
(68)
Тъй като събитието, довело до предполагаемата помощ, е било нарастване на цените на едро, надхвърлящо прогнозите, предполагаемото предимство не би могло да се припише на правен инструмент. Дори да се допусне, че такова предимство е съществувало, то би било породено от обстоятелства, които не са свързани с намеренията на държавата. Според Испания съществуването на непреодолима сила прекъсва причинно-следствената връзка между административното решение за определяне на тарифите и конкурентното предимство, което би довело до държавна помощ. Дори да се предположи, че са налице обективните условия за причинно-следствена връзка, не би било налично субективното условие за преднамереност (отговорност) от страна на държавата.
ЛИПСА НА ДЪРЖАВНИ СРЕДСТВА
(69)
Испания твърди, че тарифите не включват публични средства. На първо място, в това отношение Испания твърди, че налогът не е „такса“ по смисъла на съдебната практика на Съда на ЕС в областта на парафискалните такси, тъй като не се събира от държавата и не съответства на даден налог. Според Испания налогът представлява неразделна част от тарифата и има същото естество. Поради това тарифата е цена на частен доставчик.
(70)
На второ място, средствата не са събирани от държавата и не са били предназначени за фонд, посочен от нея. Тарифите са получавани от разпределителните дружества, а не от държавата, и затова са цени на частен доставчик, които гарантират справедливо възнаграждение на заинтересованите страни (както е предвидено в ЗСЕ). Не са данъци, нито цени от публичния сектор. Държавата не изплаща нищо като възнаграждение, тъй като самата система осигурява възнаграждение по силата на пазарните сили за нерегулираните дейности и по силата на тарифите за достъп, определени от държавата, за регулираните дейности. Тъй като в подобна система не съществува тежест за държавата, съгласно съдебната практика по делото Sloman Neptune (20) няма и държавни ресурси. Освен това тези средства никога не са преминавали в държавния бюджет, не са споменавани в законите за бюджета, Сметната палата не ги е проверявала и не е било възможно да бъдат възстановени от длъжник с административни средства. Върху дълговете към електроенергийната система не се начислява лихвеният процент, приложим към дълговете към държавата.
(71)
Испания настоява, че тези средства са били управлявани от испанския регулаторен орган CNE единствено в качеството му на счетоводен посредник. Според испанските власти, в решението си от 2001 г. относно невъзвръщаемите разходи в Испания (SA NN 49/99) Комисията вече е установила, че „преминаването на средства през CNE има основно счетоводно значение. Прехвърлените средства по сметката на името на CNE никога не са били собственост на този орган и незабавно са били изплатени на бенефициерите в съответствие с предварително определена сума, която CNE изобщо не може да променя“. Предвид тази констатация Комисията стига до заключението, че „не е в състояние да определи дали приходите от таксата, установена в рамките на режима за невъзвръщаемите разходи, представляват държавни ресурси“.
(72)
На трето място, Испания оспорва заключението на Комисията, че регулираните продажби на разпределителните дружества са се финансирали чрез „специален данък“, който всички крайни потребители на електроенергия в Испания са били длъжни да плащат. Според Испания разпределителните дружества не са били „финансирани от държавата“, а са получавали разумно и справедливо възнаграждение за изпълнението на задача, наложена им по закон, която са били задължени да изпълняват.
(73)
Освен това при продажбата на електроенергия по регулирани тарифи и закупуването ѝ от производителите в „общия резерв“, разпределителните дружества генерират дефицит (който е обхванат от механизма за предварително финансиране, създаден с Кралски указ-закон 5/2005), но производителите, а не разпределителните дружества, получават генерираните приходи от добавения към тарифата налог.
ЛИПСА НА ПРЕДИМСТВА
(74)
Испания не е съгласна с предварителното заключение на Комисията, че регулираните тарифи са предоставяли икономическо предимство на разпределителните дружества.
(75)
По отношение на разпределителните дружества, Испания оспорва заключението на Комисията, че тарифните системи са гарантирали марж на минимална печалба на разпределителните дружества. Испания твърди, че доставките по регулирани тарифи от страна на разпределителните дружества са били обосновани от необходимостта да се осигури услуга от общ икономически интерес и че възнаграждението за регулираните дейности е било предназначено само за покриване на разходите, възникнали във връзка с изпълнението на задълженията по отношение на тези дейности.
ЛИПСА НА ВЪЗДЕЙСТВИЕ ВЪРХУ КОНКУРЕНЦИЯТА И ТЪРГОВИЯТА МЕЖДУ ДЪРЖАВИТЕ ЧЛЕНКИ
(76)
Според испанските власти регулаторните разпоредби, приложими към доставките по регулирани тарифи, не ограничават свободата на установяване на доставчиците на електроенергия и не съществува преференциално третиране за испанските доставчици в сравнение с доставчиците от друга държава членка.
(77)
През 2005 г. капацитетът на междусистемните връзки на Иберийския полуостров е толкова нисък, че реално не съществува вътрешен енергиен пазар. Становището на испанските власти е, че предвид тази изолация би било непропорционално да се твърди, подобно на Комисията, че тарифата е засегнала конкуренцията и търговията между държавите членки.
(78)
Испанските власти заявяват, че електроенергията не е изнасяна извън Испания и разпределителните дружества, извършващи дейност в страната, не са можели да продават испанска енергия извън националната територия. От друга страна, всяко предприятие, което е отговаряло на определените условия, е можело да участва в разпределителните дейности при същите условия като испанските предприятия и да се ползва от същото правно и икономическо третиране.
(79)
Според Испания, доставчици са развивали свободна и нерегулирана дейност. Били са изправени пред съответните рискове и ползи. Поемането на тези рискове предполага приемане на факта, че в някои непредвидими условия търговската им дейност на дребно може да се окаже непечеливша. Независимо от това рентабилността ще се възстанови възможно най-скоро в зависимост от тарифите или от изчезването на тези изключителни обстоятелства.
АНАЛИЗ В СВЕТЛИНАТА НА СЪДЕБНАТА ПРАКТИКА ПО ДЕЛОТО ALTMARK
(80)
Испания заявява, че през 2005 г. наличието на регулирани тарифи не е противоречало на законодателството на ЕС, тъй като крайният срок за либерализиране на пазара за всички потребители, включително домакинствата, е бил 1 юли 2007 г.
(81)
Според Испания покриването на разходите, направени от разпределителните дружества за доставки на електроенергия по регулирани тарифи, отговаря на четирите критерия от съдебната практика по делото Altmark и следователно тази намеса не попада в понятието за държавна помощ.
(82)
На първо място, доставките на електроенергия представляват услуга от общ икономически интерес и държавата трябва да се намеси, за да се избегнат злоупотреби с господстващо положение, произтичащо от наличието на една-единствена мрежа (естествен монопол). Следователно, предприятията, които извършват регулирани дейности, изпълняват задължения за обществена услуга.
(83)
На второ място, параметрите за определяне на тарифите са били установени по обективен и прозрачен начин. Възнаграждението за регулирани дейности е било обективно и прозрачно. Други предприятия от Съюза също са можели да навлязат на пазара за разпределителни дейности.
(84)
На трето място, плащанията за регулираните дейности покриват само разходите, направени при изпълнението на задължението за обществена услуга. На разпределителните дружества могат да бъдат възстановени единствено разходите, свързани с регулираните дейности.
(85)
На четвърто място, сложната регулаторна рамка, която определя тарифите, и процедурата по изплащане показват, че тарифната система се основава на задълбочен анализ на разходите и приходите на системата, както и на анализ на търсенето на електроенергия.
(86)
Предвид изложеното по-горе Испания смята, че тарифната система не представлява държавна помощ, тъй като съответства на съдебната практика, установена по делото Altmark.
ОЦЕНКА НА МЯРКАТА
(87)
Обхватът на настоящото решение се ограничава до доставките на електроенергия за големи и средни предприятия от разпределителни дружества по регулирани тарифи и не се отнася за останалите дейности, извършвани от разпределителните дружества и отнасящи се до самото разпределение. Последните са изцяло независими както в правно, така и във финансово отношение от дейността по продажба по регулирани тарифи и, при всяко положение, не попадат в обхвата на решението за откриване на процедурата, в което се изразяват съмнения единствено за съвместимостта с вътрешния пазар на предполагаемото предимство, предоставено на разпределителните дружества в резултат на ниското равнище на регулираните тарифи и приложените мерки за компенсация и възстановяване на дефицита през 2005 г.
НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ СЪГЛАСНО ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(88)
Дадена мярка представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако е изпълнено всяко едно от следните условия: а) мярката предоставя икономическо предимство на бенефициера; б) предоставя се от държавата или чрез държавни ресурси; в) има избирателен характер; г) засяга търговията между държавите членки и може да наруши конкуренцията в рамките на Съюза. Предвид факта, че тези условия трябва да бъдат кумулативни, Комисията ще ограничи оценката си до наличието на икономическо предимство, предоставено на бенефициерите.
Наличие на икономическо предимство
(89)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС предприятията са облагодетелствани, ако получат икономическо предимство, от което не биха се ползвали при пазарни условия. В това отношение Съдът на Европейския съюз е установил, че в определени случаи отпуснатите суми за услуги, предоставени в замяна на наложени от държавите членки задължения, когато тези суми не надвишават годишните непокрити разходи и са предназначени да гарантират, че засегнатите предприятия не търпят загуби, не представляват помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС, а насрещна престация за предоставените услуги от съответните предприятия (21).
(90)
По-специално в електроенергийния сектор, предвид значителния брой взети решения за прилагането на член 107, параграф 1 и параграф 3, буква в) от ДФЕС по отношение на наложените на разпределителните дружества задължения да закупуват електроенергия от определени енергийни източници на цена, по-висока от пазарната цена, Комисията също не е счела, че компенсацията, покриваща разликата между покупната цена и пазарната цена, представлява икономическо предимство в полза на разпределителните дружества. В тези случаи съответните оператори действат съгласно законовите задължения само като посредници в електроенергийната система и са компенсирани за разходите си, без да се счита, че тази компенсация води до икономическо предимство, като същевременно може да се твърди, че приложимите правила са можели да налагат единствено задължение за закупуване без компенсация за разходите.
(91)
Същото се отнася по-специално и за доставката на електроенергия по регулирани тарифи по отношение на компенсацията за покриване на разликата между приходите и разходите за закупуване на електроенергия на пазара за търговия на едро по регулирани тарифи, поискани от потребителите, които отговарят на съответните изисквания (22). От това следва, че компенсацията за разходите за закупуване на електроенергия от разпределителните дружества в електроенергийния сектор не трябва да води непременно до икономическо предимство съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС. Предполагаемата компенсация на испанските разпределителни дружества за разходите за доставка по регулирани тарифи следва да се разглежда, като се вземат предвид тези прецеденти.
(92)
В решението на Комисията за откриване на процедура по официално разследване се представят предварителни констатации въз основа на два аргумента, че съществува икономическо предимство по отношение на пазарните условия за испанските разпределителни дружества. На първо място се твърди, че разпределителните дружества са получили марж на гарантирана печалба за дейността си по доставка по регулирана тарифа. На второ място се твърди, че тарифите са увеличили приходите на разпределителните дружества чрез насърчаване на потребителите да предпочетат регулирания пазар, на който извършват дейност тези дружества. Тези два аргумента могат да се обединят в едно-единствено твърдение - печалбата на разпределителните дружества е нараснала пропорционално на доставките им на електроенергия по регулирани тарифи през 2005 г.
(93)
Наличното описание на испанската електроенергийна система и предоставената информация в хода на процедурата, отразена в съображения 16, 19, 20, 57 и 58, не подкрепят това твърдение. Въпреки че полученото от разпределителните дружества през 2005 г. възнаграждение за самата разпределителна дейност включва марж на печалба, разпределителните дружества получават само възстановяване („признаване“) на разходите без никакъв марж на печалба за доставките по регулирана тарифа. По аналогичен начин възнаграждението на разпределителните дружества за чисто разпределителните им дейности не зависи от броя на клиентите, които плащат по регулирани тарифи, нито от количеството електроенергия, продадено по тези тарифи, и следователно приходите им не биха се увеличили, ако те бяха предоставяли услуги на по-голям брой клиенти по регулирани тарифи.
(94)
От това следва, че събраната по време на процедурата информация не подкрепя твърдението, че продажбите на електроенергия по регулирани тарифи са увеличили печалбите през 2005 г. на испанските разпределителни дружества поради маржа на гарантирана печалба.
(95)
По отношение на въпроса дали признаването на разходите за доставка и компенсацията им предоставя на разпределителните дружества икономическо предимство, от което при други обстоятелства при пазарни условия не биха се ползвали, следва да се отбележи, че признаването на направените разходи под формата на вземания, предоставени на петте посочени дружества в член 24 от Кралски указ-закон № 5/2005, а именно Iberdrola, S.A, Unión Eléctrica Fenosa, S.A. Hidroeléctrica del Cantábrico S.A, Endesa, S.A и Elcogás, S.A., не представлява възнаграждение за разпределителната им дейност. В действителност, както беше вече пояснено в съображения 29 и 30, докато дружеството Elcogás S.A, което няма дъщерни дружества, не е извършвало дейност в сектора на разпределителните дейности през 2005 г. (нито през следващите години), въпросните дружества са посочени по силата на предишното им право да получават невъзвръщаемите разходи, вероятно като се вземат предвид дейностите им по производство на електроенергия, а не разпределителните дейности по регулирани тарифи.
(96)
На второ място, дори ако се предположи, че вземанията, които отразяват задължението за посочените по-горе пет дружества да финансират предварително дефицита на електроенергийната система през 2005 г., може да се тълкуват като компенсация за разходите за разпределение на четирите дружества с дейност в сектора на разпределението по регулирани тарифи, следва да се вземат предвид реалните условия, при които разпределителните дружества се оказват задължени да изпълняват тази напълно регулирана дейност. Както беше посочено в съображения 54-55, разпределителните дружества не могат да реализират печалба, нито да натрупват загуби, нито да избират как да закупят електроенергията, нито да избират клиентите си, нито да определят продажната цена, нито да предлагат допълнителна услуга, която да доведе до марж на печалба. Нито самите разпределителни дружества, нито вертикално интегрираните групи, към които те принадлежат, имат икономически интереси, преки или косвени, за участието си в доставката на електроенергия по тарифа. За дадена вертикално интегрирана група би било по-атрактивно да извършва доставки за крайните потребители при свободни пазарни условия, тъй като нейното подразделение за доставка би реализирало печалби от тези продажби, за разлика от разпределителното дружество от групата, което доставя на потребителите по регулирани тарифи.
(97)
Поради това сравнението с условията за доставка в пазарна среда не отчита правните и фактическите разлики, които съществуват между доставчиците на свободния пазар и разпределителните дружества, които извършват доставки по регулирана тарифа. Макар че държавата може да наложи принципно покупните и продажните цени и други търговски условия на разпределителните дружества в рамките на една електроенергийна система, това не означава, че компенсацията на разходите, направени от последните, им предоставя икономическо предимство, от което при други обстоятелства при пазарни условия не биха се ползвали. Всъщност регулирането на тарифите, съчетано освен това със задължение за доставка, не оставя възможност за решение относно най-важните елементи от предлагането, а именно цените и продукцията. Не само при хипотетични пазарни условия, т.е. без регулаторни пречки, които се прилагат към тези основни параметри, разпределителните дружества биха били в състояние да наложат на крайните потребители по-висока тарифа, която да покрива всички разходи. Освен това с още по-голямо значение е фактът, че в испанската електроенергийна система през 2005 г., както във всяка електроенергийна система, разпределителното дружество или операторът на мрежата за високо напрежение за големите потребители на енергия е само посредник, който свързва физически потребителя към мрежата като необходимо условие за доставката на електроенергия. Като се има предвид липсата на теоретична алтернативна разпределителна мрежа в Испания през 2005 г., въпросните разпределителни дружества са били избрани и са извършвали доставки както по линия на свободния пазар, така и по линия на регулирания пазар. Разпределителните дружества играят важна роля, тъй като осигуряват доставките на електроенергия независимо от установените регулаторни режими или политика, или от факта дали конкурентните условия, които уреждат доставките, се основават на пазарни механизми или на регулаторна дейност.
(98)
В система от регулирани тарифи като испанската през 2005 г., в хода на обичайната стопанска дейност всеки дефицит на ресурси, отчетен през дадена година в общата счетоводна система, се възстановява по правило през следващата година чрез увеличаване на тарифите и/или таксите за достъп за крайните потребители, докато намаляването на разходите може да доведе до излишък, при който на по-късен етап е възможно да се прилагат по-ниски тарифи или такси за достъп. Въпреки това без предварително насочване на определени категории приходи към дадени разходи, увеличаването (или намаляването) на приходите и/или разходите може да не доведе до съответен дефицит или излишък от полза за разпределителните дружества. Например, както е посочено в съображение 27, графика 1, докато цените на енергията, заложени в регулираните тарифи, са били като цяло по-ниски от пазарните цени на едро през повечето месеци на 2005 г., в периода ноември 2006 г. - декември 2007 г. е възникнала обратната ситуация, без това да доведе до по-високи печалби за дейността на разпределителните дружества, свързана с доставките по регулирани тарифи. Това съответства на нормативната структура на системата, според която разпределителните дружества не поемат разходите за неравновесия при всички разходи или приходи на системата или при част от тях, но същевременно никога не реализират печалба от тази дейност и всеки излишък в резултат от продажбата на електроенергия по тарифа се използва за покриване на други разходи на системата.
(99)
Разпределителните дружества действат като финансови посредници на електроенергийната система, като централизират всички финансови потоци - както входящите (регулираните приходи от тарифите и таксите за достъп), така и изходящите (всички общи разходи на системата). Както е посочено в съображения 19, 20 и 28, сред регулираните приходи и разходи на електроенергийната система през 2005 г. се включват разнообразни регулирани разходи, генерирани от пазара или възприетата стратегия, като например разходите за закупуване на електроенергия, включително от възобновяеми източници, допълнителните разходи за производство на електроенергия на испанските острови и разходите за пренос и разпределение и т.н., без предварително насочване на конкретни приходи към определени разходи. Регулираните приходи никога не са били собственост на разпределителните дружества, с изключение на възнаграждението за самата разпределителна дейност, което те задържат след приспадане на всички останали разходи на системата.
(100)
Следователно всеки счетоводен дефицит, като отчетения през 2005 г., независимо от причините за него, фигурира в счетоводството на разпределителните дружества, без те да разполагат с възможност за приемане на решения относно равнището на регулираните приходи и разходи, нито относно финансирането на специфични разходи със специфични приходи. И наистина, както сочат данните, включени в съображение 28, разходите за пренос и разпределение в електроенергийната система през 2005 г. възлизат на 4 410 милиона евро в съответствие със същата категория разходи съответно за 2004 г. и 2006 г. Следователно размерът на разходите на разпределителните дружества няма връзка с размера на дефицита през 2005 г.
(101)
Ето защо сякаш няма основания дефицитът за 2005 г. да се определя като „загуби за разпределителните дружества“, тъй като дефицитът не се дължи на тях, а по-скоро на нормативните разпоредби, които установяват правото на крайните потребители да получават доставки по регулирани тарифи, и до известна степен на предвидените по закон възможности и възприетите стратегии с цел например насърчаване на производството на електроенергия от възобновяеми енергийни източници и комбинирано производство на енергия. От това следва, че финансирането на дефицита в счетоводството на електроенергийната система чрез описаните в съображения 29-32 механизми не е средство за покриване на специфичните загуби на разпределителните дружества, а на загубите на системата като цяло. В действителност, ако не беше признат дефицитът от 3 811 милиона евро през 2005 г. и петте големи електрически компании не го бяха финансирали предварително, нямаше да може да се платят разходите за пренос и разпределение, направени в полза на всички потребители, както на регулирания, така и на свободния пазар.
(102)
Официалното разследване не установява съществуването на никакъв друг елемент на предимство в полза на разпределителните дружества. Последните прехвърлят всички ползи от ниските регулирани тарифи към крайните потребители, не реализират печалба от продажбите и не се ползват от никакво предимство, ако потребителите се върнат на регулирания пазар. От това следва, че във финансов план позицията на разпределителните дружества в Испания е напълно сравнима с тази на посредник в системата. В това отношение признаването на разходите за доставка по регулирана тарифа съгласно испанската електроенергийна система през 2005 г. не се различава по принцип от компенсацията на разходите за закупуване на електроенергия, която Комисията не счита за държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС, нито по отношение на електроенергията, произведена от определени източници (съображение 90), както и на електроенергията на пазара на едро за доставки по регулирана тарифа (съображение 91).
(103)
Въпреки че решението за откриване на процедурата не е насочено към вертикално интегрираните предприятия, към които принадлежат разпределителните дружества, с частична счетоводна и правна самостоятелност, с цел да се вземат предвид твърденията на Céntrica, Комисията провери също така дали тези предприятия може да са получили косвени предимства, които биха могли да представляват държавна помощ. Céntrica заявява по-конкретно, че интегрираните предприятия с дейност на свободния пазар на дребно на електроенергия (чрез свое разпределително подразделение) са можели да избегнат загубите, като насърчават потребителите да предпочетат тяхното собствено разпределително подразделение. Освен това Céntrica твърди, че производителите, които принадлежат към интегрирано предприятие, имат стимул да поддържат високи равнища на цените на едро, тъй като разпределителното подразделение на интегрираното предприятие (което продава по регулирана тарифа) е защитено от загуби.
(104)
Комисията не беше в състояние да установи наличието на икономическо предимство, произтичащо от факта, че потребителите на електроенергия са избрали разпределителните дружества вместо доставчиците. От икономическа гледна точка този избор не води до печалби, а само предотвратява загубите за поделенията за доставка на четирите вертикално интегрирани групи: Iberdrola, S.A, Unión Eléctrica Fenosa, S.A. Hidroeléctrica del Cantábrico S.A и Endesa, S.A; от своя страна Elcogás извършва дейност единствено в сектора на производство на електроенергия. Въпреки това не може да се разглежда като предимство за останалите четири дружества, тъй като поделенията за доставка са можели при всяко положение да избегнат тези загуби, като прекратят договорите за доставка. Следователно системата не води до предимство, а до санкция за поделенията за доставка: загуба на клиенти. За разпределителните дружества (поради изложените по-горе причини) системата също е неутрална от финансова гледна точка. От своя страна предприятията производители така или иначе биха продавали произведената от тях електроенергия на пазара на едро.
(105)
Що се отнася до предполагаемия стимул за производителите да поддържат високи равнища на цените на едро, следва да се отбележи, че дори създадената от испанските власти пазарна среда да е създала стимул за производителите да повишат цените, тарифите сами по себе си не са довели до увеличаване на цените на едро. Едно реално повишаване на цените би изисквало сложни стратегии и поведение в нарушение на конкуренцията от страна на производителите. Не беше установена пряка причинно-следствена връзка между тарифите и евентуално изкуствено увеличение на цените на едро, което продължава да бъде недоказана теоретична хипотеза.
(106)
Комисията разгледа също така възможността след като системата изключва от пазара на електроенергия конкурентите със свободна дейност, тя да предоставя предимство на вече установените групи, като увеличава и „преобразува“ пазарния им дял така, че приблизително да отговаря на размера на разпределителната мрежа на всяка една от четирите вертикално интегрирани групи. Това хипотетично предимство също не беше доказано предвид следните съображения:
-
На първо място, невинаги е възможно да се „преместват“ клиенти в рамките на една и съща група. Клиент на подразделението за доставка на Endesa в район, където местното разпределително дружество е Iberdrola, не може да избере подразделението за разпределение на Endesa, а само на Iberdrola. От друга страна, предпочитането на регулирания пазар води до нетни разходи за интегрираните предприятия, тъй като нараства дефицитът, който тези предприятия трябва да финансират при неблагоприятни условия.
-
На второ място, групите не реализират никаква печалба от продажбите, осъществени от разпределителните дружества. Поради това евентуалното предимство, произтичащо от увеличението на пазарния дял, не би могло да доведе до ползи през 2005 г. (годината, която е предмет на разследването), а само през следващите години, когато свободният пазар започне отново да функционира. За да се получи това предимство, потребителите, получаващи услуга от разпределителното дружество от групата, би трябвало отново да предпочетат подразделението за доставка на същата група. Въпреки това към този момент клиент, който смята отново да смени доставчика, би имал свободата да избира измежду всички доставчици, които извършват дейност на испанския пазар. Следователно Комисията не можа да установи наличието на конкретно предимство, свързано със самия факт, че групите притежават по-голям пазарен дял през периода, обхванат от разследването.
-
Точно обратното, на интегрираните групи е била наложена обективна санкция: задължението да финансират дефицита при нерентабилни условия, предвид факта, че лихвеният процент по вземанията е бил по-нисък от съответния пазарен лихвен процент и следователно секюритизацията на вземанията е била извършена с евентуално по-ниско възнаграждение в сравнение с това при използването на пазарен лихвен процент.
(107)
Предвид изложеното по-горе Комисията стигна до заключението, че по отношение на доставките за предприятия регулаторната система, установена в Испания през 2005 г., не предоставя икономическо предимство, пряко или косвено, на разпределителните дружества, нито на интегрираните групи, към които те принадлежат.
(108)
На последно място, що се отнася до твърдението на Céntrica, че системата допуска дискриминация между разпределителните дружества и доставчиците на свободния пазар, Комисията припомня, че може да има дискриминация, когато по различен начин се третират лица, които се намират в едно и също правно или фактическо положение, или обратното, когато лица, които се намират в различни правни или фактически условия, получават едно и също третиране.
(109)
На първо място, това твърдение е явно неоснователно в случая на Elcogás, S.A., тъй като дружеството получава вземания, без да извършва дейност в сектора на разпределението. На второ място, не беше доказано, че определените четири други предприятия Iberdrola, S.A, Unión Eléctrica Fenosa, S.A. Hidroeléctrica del Cantábrico S.A и Endesa, S.A. са компенсирани предвид дейността им като разпределителни дружества, които доставят електроенергия по регулирани тарифи, както вече беше посочено в съображение 30 по-горе. На трето място и във всеки случай в испанската електроенергийна система разпределителните дружества и доставчиците на свободния пазар не се намират в едно и също правно и фактическо положение. Задължението за доставки на електроенергия по регулирани тарифи се изпълнява при регулаторни ограничения, които превръщат разпределителните дружества само във финансови посредници и посредници при доставките, които изпълняват правните разпоредби, докато доставките на свободния пазар са напълно либерализирана дейност. Следователно разликата в третирането, на която се противопоставя Céntrica, не може да се разглежда като дискриминация, въпреки че нивото на регулираните тарифи може да е било в ущърб на процеса на либерализация. То обаче не е следствие от неправомерна държавна помощ, отпусната на разпределителните дружества.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(110)
В процеса на официалното разследване бяха разсеяни съмненията, изразени от Комисията в нейното решение за откриване на процедурата. Комисията е убедена, че признаването от страна на Испания на разходите, направени от електроразпределителните предприятия при извършване на дейността им по доставки на електроенергия по регулирани тарифи за средни и големи предприятия, не е предоставило икономическо предимство на разпределителните дружества съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(111)
Тъй като предвидените критерии в член 107, параграф 1 от ДФЕС са кумулативни, не е необходимо да се разглежда дали останалите критерии са изпълнени. Поради това заключението на Комисията е, че мярката не представлява държавна помощ в полза на електроразпределителните предприятия. Това заключение се отнася за ситуацията и периода от време, обхванати от жалбата, без да се засяга евентуалната оценка от страна на Комисията на мерките, предприети от Испания след 2005 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Признаването от Кралство Испания на разходите, направени от разпределителните дружества при доставките на електроенергия за средни и големи предприятия по регулирани тарифи през 2005 г., под формата на вземания на Iberdrola, S.A, Unión Eléctrica Fenosa, S.A. Hidroeléctrica del Cantábrico S.A, Endesa, S.A и Elcogás, S.A., предвидени в Кралски указ-закон 5/2005, не представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Кралство Испания.
Съставено в Брюксел на 4 февруари 2014 година.
COMMISSION DECISION
of 4 February 2014
on Spanish electricity tariffs: distributors SA.36559 (C 3/07) (ex NN 66/06) implemented by Spain
(notified under document C(2013) 7743)
(Only the Spanish text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2014/457/EU)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular the first subparagraph of Article 108(2) thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, and in particular Article 62(1)(a) thereof,
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to the provisions cited above (1) and having regard to their comments,
Whereas:
PROCEDURE
(1)
By letter dated 27 April 2006, the undertakings Céntrica plc and Céntrica Energía S.L.U. (hereinafter collectively referred to as ‘Céntrica’) filed a complaint with the Commission regarding the system of regulated electricity tariffs implemented in Spain in 2005.
(2)
By letter dated 27 July 2006, the Commission asked the Spanish authorities to provide information on the above measure. The Commission received this information by letter dated 22 August 2006.
(3)
On 12 October 2006, the case was registered as non-notified aid (Case NN 66/06).
(4)
By letter dated 9 November 2006, the Commission asked the Spanish authorities for additional clarifications on the measure. The Spanish authorities replied by letter dated 12 December 2006.
(5)
By letter dated 24 January 2007, the Commission informed the Spanish authorities that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU) in respect of the measure.
(6)
The Commission decision was published in the Official Journal of the European Union (2). The Commission invited interested parties to submit their comments on the measure.
(7)
Spain submitted its observations by letter dated 26 February 2007.
(8)
The Commission received comments from the following interested parties: the Government of Galicia (letter dated 23 March 2007), Céntrica (letters dated 26 March and 3 July 2007), ACIE - Association of Independent Energy Suppliers (letter dated 26 March 2007), Government of Asturias (letter dated 27 March 2007), AEGE - Association of Energy-Intensive Users (letter dated 2 April 2007), Asturiana de Zinc - AZSA (letter dated 3 April 2007), Ferroatlántica - a metal producer (letter dated 3 April 2007), Alcoa (letter dated 3 April 2007), UNESA - Spanish Electricity Industry Association (letter dated 25 April 2007), ENEL Viesgo (letter dated 26 April 2007), Iberdrola (letter dated 26 April 2007), Union Fenosa Distribución (letter dated 27 April 2007), Hidrocantábrico Distribución Electrica (letter dated 27 April 2007), Endesa Distribución Electrica (letter dated 27 April 2007).
(9)
By letters dated 15 May and 6 July 2007, the Commission forwarded the interested parties' comments to the Spanish authorities, who were given the opportunity to react; their comments were received by letter dated 2 August 2007.
(10)
Further information was submitted by Céntrica by letters dated 1 June 2007, 28 August 2007, 4 February 2008 and 1 March 2008.
(11)
By letters dated 30 July 2009, 19 March 2010, 6 October 2011, 12 April 2012, 31 August 2012, 4 February 2013 and 17 July 2013, the Commission asked the Spanish authorities to provide further clarifications on the measure. The authorities replied by letters dated 5 October 2009, 26 April 2010, 7 December 2011, 12 June 2012, 18 October 2012, 11 February 2013 and 4 October 2013.
(12)
On 19 April 2013 the case was split into two parts: Case SA.21817 (C 3/07 ex NN 66/06), which concerns aid to electricity end-users, and Case SA.36559 (C 3/07 ex NN 66/06), which concerns aid to electricity distributors. The present Decision deals only with aid to electricity distributors.
DETAILED DESCRIPTION OF THE MEASURE
THE SPANISH ELECTRICITY SYSTEM IN 2005
Distinction between regulated and non-regulated activities.
(13)
In the legislative framework laid down by Law 54/1997 of 27 November 1997 (Ley del sector eléctrico - LSE) which is the cornerstone of the Spanish electricity system, a fundamental distinction is made between regulated and liberalised activities.
(14)
The generation, import, export and retail supply of electricity are liberalised activities, i.e. activities which can be freely exercised by economic operators on market terms, and over which the State does not exercise strict regulatory control, for example by controlling prices and conditions of supply.
(15)
By contrast, distribution, transport and the activities carried out by the Market Operator (3) and by the System Operator (4) are fully regulated by the State. These activities are normally regulated by the State in any electricity system, since the operators which perform them hold de facto or de jure monopolies and, otherwise, the operators would not face any constraints in breaching the competition rules and would be able to charge monopolistic prices above the normal market price.
Pure distribution and supply at regulated tariffs
(16)
In 2005, distribution covered three types of regulated activity in the Spanish electricity system. The first was pure distribution. Pure distribution consists in the transmission of electricity to points of consumption over the distribution networks, and is a monopoly in the absence of alternative networks. The second includes certain commercial management activities closely related to distribution, such as reading meters, concluding contracts, invoicing, providing customer service, etc. The third regulated activity in 2005 was supply at the regulated tariff, and it was assigned by law to distributors in addition to their main statutory task (managing and providing access to electricity distribution networks) (5). After the reform completed in 2009, distributors no longer supply electricity at regulated tariffs.
(17)
Distributors were required by law to purchase the electricity required to supply regulated customers in the organised wholesale market (the ‘pool’) at the daily price (the marginal system price or ‘pool price’) or directly from renewable energy producers (6) and then to resell the electricity to final consumers at the applicable regulated tariff.
Role of distributors as financial intermediaries of the system
(18)
In 2005 there were no fewer than 25 different regulated tariffs for end-users, depending on the consumption level, the consumption profile and/or use of consumption and the network connection voltage. At the same time, 9 other regulated network access charges applied to end-users in the free market, also based on connection voltage and other characteristics (7). In the free market, network access charges were paid by end-users to suppliers, who passed them on to distributors. In the regulated market, network access charges were embedded in the all-inclusive regulated tariff paid by end-users to distributors (they were implicit). Since 2005 Spain has introduced changes to the system of regulated tariffs. The latest change dates from 2013, when Spain adopted a new legislative framework for the electricity sector (Law 24/13) which includes, among other measures, the reform of the regulation of retail market prices. Spain announced that this new law and its implementing provisions would be applied during 2014.
(19)
The levels of the regulated integral tariffs and the regulated network access charges were decided ex ante once for the whole year, normally before N-1 year end, but could be adjusted in the course of the year (8). However, annual tariff increases were subject to a maximum cap (9). In principle, all tariff and charge levels were set, on the basis of forecasts, in such a way as to ensure that the regulated revenues resulting from their application would suffice to cover the electricity system's total regulated costs. These regulated costs of the system included, in 2005, the costs of energy supply for integral tariffs, the costs of purchasing energy from special support schemes (renewable sources, cogeneration, etc.), transport and distribution costs, demand management measures, additional electricity generation costs in the Spanish islands, support for coal, previous years' deficits, etc.
(20)
In the regulatory set-up in Spain, distributors were (and still are) the main financial intermediaries of the system. Distributors handled all the revenue from the regulated tariff system, i.e. the network access charges and the revenue from integral tariffs. This revenue, collectively referred to as ‘payable revenue’ (ingresos liquidables), was used to cover all the regulated costs of the system. There were no rules earmarking a particular category of revenue, or a proportion thereof, for a particular category of costs or proportion thereof. As a result, revenues from network access charges were not earmarked in whole or in part to finance the higher costs of support for electricity generated from renewable sources or the costs of generation in the Spanish islands.
(21)
The clearance of accounts took place within the framework of a settlement process carried out under the direct control of the Spanish regulator, the Comisión Nacional de Energía (hereinafter: ‘CNE’). The remuneration of distributors (for the activities related to pure distribution) was also drawn from the payable revenue, after deduction of all other costs.
Distributors v suppliers and respective prices
(22)
Therefore, in 2005 two distinct categories of operator were active in the retail electricity market in Spain: distributors, who were obliged to sell at regulated tariffs, and suppliers, who sold on freely negotiated terms. For historical reasons, distributors in Spain are part of vertically integrated groups (incumbent operators) which have traditionally operated distribution networks in specific geographic areas, and which have changed only owing to past mergers and consolidations. In the regulated market, distributors charged integral tariffs which did not distinguish between the costs of energy procurement and network access costs.
(23)
Suppliers can either belong to vertically integrated groups (which typically have separate generation, distribution and supply divisions) or be new market entrants. New entrants often do not own generation capacity and are active only in the retail market. Céntrica is one such new entrant. In the free market, suppliers charged prices which had to cover the network access charge (payable to distributors), energy procurement costs (energy procurement costs in the wholesale market or own-generation costs in the case of a vertically integrated company) and a ‘commercialisation margin’, covering other costs (commercialisation costs, IT systems, billing, etc.) as well as a return on invested capital.
(24)
In 2005, the coexistence between the free and regulated markets, and in particular the possibility for end-users to switch freely between the two, meant that the regulated tariffs acted as a price reference (or de facto cap) on free-market prices. Therefore, a supplier could operate profitably in a given market segment only if there was a positive commercialisation margin, i.e. some headroom between the retail price - in this case the regulated tariff, to which the customer was entitled - and the overall costs incurred in serving customers.
The 2005 tariff deficit
(25)
In 2005, the level at which the regulated tariffs and the network access charges were set did not generate sufficient revenues to enable the system to recover all costs documented ex post for the entire year. The final settlement process for 2005, carried out by the CNE at year-end, established a deficit of EUR 3 811 million. It was not the first time that the settlement process had given rise to a deficit, although the size of the 2005 deficit was unprecedented. Lower deficits had already been recorded in 2000, 2001 and 2002.
(26)
Among other things, the Government underestimated actual electricity procurement costs. Whereas, in general terms, electricity consumption by end-users in both the regulated and the free market developed in 2005 roughly as predicted in December 2004, the unforeseen price increases during the year set wholesale prices at EUR 62,4/MWh in 2005 compared with EUR 35,61/MWh in 2004, bringing the average wholesale price in 2005 to EUR 59,47/MWh. The causes of this increase include an unusually dry year, which reduced hydroelectric power production by 55 %, a rise in oil prices, the passing on of the market price of CO2 emission allowances received free of charge under the Emissions Trading System and an increase in the demand for energy higher than GDP growth.
(27)
The Spanish regulator, the CNE, pointed out that, in 2005, on average integral tariffs did not reflect all the costs of supply and, in particular, the cost of purchasing energy in the wholesale market In particular, as shown in the graph below, only in five months, between January and February 2005, and then again between April and June 2005, were the energy prices implicit in the average regulated integral tariffs below average prices in the wholesale electricity market. However, the opposite was true between October 2006 and December 2007: during this 14-month period, average wholesale prices fell sharply below the energy prices implicit in the average regulated integral tariffs, well in excess of the difference observed in the seven months of 2005 when wholesale prices were above those implicit in the integral tariffs.
Graph 1:
Weighted average wholesale price v energy price implicit in integral tariff
Source: CNE - Informe sobre la evolución de la competencia en los mercados de gas y electricidad. Periodo 2005/2007, p. 84.
(28)
An important factor which also contributed to increasing the general costs of the system was the high level of support for the production of renewable energy. In particular, renewable producers could opt for direct participation in the ‘pool’. In 2005, this option was particularly attractive and, as a result, more renewable producers than expected participated in the pool, leading to higher costs for the system. In addition, direct support for the energy costs of electricity from the special scheme (renewables, cogeneration) not sold to the pool, which was entered in the accounts as a regulated cost, amounted to EUR 2 701 million in 2005, an increase of 5,75 % over 2004. By way of illustration, the system's transport and distribution costs amounted to EUR 4 142 in 2004, EUR 4 410 million in 2005 and EUR 4 567 million in 2006.
Mechanism adopted to prefinance the deficit
(29)
The development of the deficit did not go unnoticed. Already in March 2005, when it became clear that a tariff deficit was developing, by Article 24 of Royal Decree-Law 5/2005 (10) the Spanish authorities stipulated that the funds required to bridge the gap between the costs and revenues of the electricity system would be provided by Spain's five biggest ‘entitled electricity utilities’, which were those entitled to receive compensation for stranded costs (11), on the basis of the following percentages:
-
Iberdrola, SA: 35,01 %,
-
Unión Eléctrica Fenosa, SA: 12,84 %,
-
Hidroeléctrica del Cantábrico SA: 6,08 %,
-
Endesa, SA: 44,16 %,
-
Elcogás, SA: 1,91 %
(30)
The negative balance on the stranded costs account would give rise to collection rights, consisting in the right for the companies to collect revenue from electricity consumers in the future. The companies could securitise these rights and sell them in the market. These companies, with the exception of Elcogás SA, are parent companies of vertically integrated groups which usually operate in the electricity generation sector, and in the distribution sector through distribution divisions. As Article 24 of Royal Decree-Law 5/2005 lays down, the motives and criteria governing the designation of these five companies for the purposes of prefinancing the 2005 tariff deficit - and not other companies operating in the Spanish electricity market - appears to be their right to receive compensation for stranded costs and not, for example, their activity in the distribution sector. Elcogás SA was and continues to be a company solely active in electricity generation (12). In the same way, for the purposes of prefinancing the deficit in the electricity system in later years, Spain has designated either the parent company of the group (e.g. Endesa SA, Iberdrola SA) or its generation division (Endesa Generación SA, Iberdrola Generación SA in Royal Decree-Law 6/2009), but never the distribution division (i.e. Endesa Distribución Eléctrica, S.L., a wholly owned subsidiary responsible for distributing electricity under the system of regulated tariffs in 2005).
(31)
In June 2006, the Spanish authorities took a decision concerning the arrangements for recovering the 2005 deficit from electricity consumers via the regulated tariffs. By Royal Decree 809/2006 (13), the Spanish authorities laid down that the 2005 deficit (or, more precisely, the collection rights granted to the five selected utilities) would be repaid by consumers over 14,5 years by means of a special surcharge applied to both integral and access tariffs. The surcharge, calculated as the yearly amount required to recover linearly the net present value of the 2005 deficit over 14,5 years, was set at 1,378 % of the integral tariff, and at 3,975 % of the access tariff for 2006. The applicable interest rate was the 3-month Euribor.
(32)
The surcharge was regarded as a ‘specifically earmarked contribution’ (cuota con destino espécifico). The Spanish authorities established that the revenues from the contribution to finance the 2005 deficit would accrue in the deposit account managed by the CNE. The CNE would then transfer the funds to the owners of the collection rights, i.e. the utilities that financed the deficit or the entities that had subsequently purchased the collection rights from them, according to the share of the deficit financed by each of them.
Effects of the tariff deficit on the Spanish market
(33)
In 2005, 37,49 % of electricity demand in Spain was procured in the free market. This quantity corresponds to a relatively small number of consumers; only 8,5 % of consumers purchased in the free market, whereas 91,5 % remained on regulated tariffs (down from 97 % in 2004). High-voltage customers (above all industrial customers) were the main category present in the free market; 38,9 % of them had exercised their option and their purchases accounted for 29 % of total electricity consumption in mainland Spain in 2005. The vast majority of households and small low-voltage consumers, which could opt for the free market from 2003 (14), were still on regulated tariffs; however, in 2005 a large number of them also opted for the free market. On 31 December 2005, over 2 million consumers were in the free market (compared with 1,3 million in 2004).
(34)
However, the price advantage afforded on average by the regulated tariffs in 2005 should be considered in parallel with the return of consumers to the regulated market, albeit with a certain time lag. As shown in Table 2 below, the number of consumers supplied in the free market increased throughout 2005 but declined in 2006, bringing the percentage (8,15 %) to that reached in the first half of 2005. Likewise, the decline in the amount of energy supplied to end-users in the free market that was apparent in December 2004 continued in the first half of 2005. Although it halted significantly between June and September 2005, it continued in December 2005 and throughout 2006.
Table 2 -
Share of supply sites and energy in the free market (as a percentage of the whole market) 2004-2006
Electricity
2004
2005
2006
Mar
Jun
Sep
Dec
Mar
Jun
Sep
Dec
Mar
Jun
Sep
Dec
As a % of supply sites
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
As a % of energy
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Source: CNE Report ‘Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006’.
(35)
Although the impact of the losses borne by suppliers began to be felt by mid-2005, when wholesale prices started to increase considerably, supply contracts could not be terminated immediately. As a result, suppliers in the free market, particularly those which did not have generation capacity but had to procure electricity in the wholesale market, were forced to choose between making offers under free-market conditions which matched the regulated tariff, despite the possibility of incurring losses, and charging higher prices reflecting actual procurement costs, thereby losing market share.
DECISION TO INITIATE THE PROCEDURE UNDER ARTICLE 108(2) OF THE TFEU
(36)
The Commission decision to initiate the formal investigation procedure was based on the following grounds:
(37)
The decision compared the regulated tariffs paid by the various categories of end-user with the estimated prices they would have had to pay in the free market in the absence of the tariffs, and found that there seemed to be an advantage in favour of most user categories. The alleged aid in favour of end-users is the object of a separate decision in Case SA.21817 - Regulated Electricity Tariffs: consumers.
(38)
As regards distributors, the opening decision indicated that, by encouraging end-users to switch back to the regulated market, the system might have benefited distributors, who appeared to have enjoyed a guaranteed profit margin on their regulated activities. This advantage seemed to have been granted selectively to distributors, as they were the only market operators allowed to sell electricity at regulated tariffs.
(39)
The decision also found that the system involved a transfer of State resources, since the price surcharge used to repay the deficit constitutes a parafiscal levy, the proceeds of which transit through the Spanish regulator CNE (a public body) before being channelled to the final beneficiaries. The decision concluded that, in the light of Court of Justice case-law on this matter, these funds should be regarded as State resources.
(40)
Considering that both large end-users and distributors operate in markets which are generally open to competition and trade within the Union, in the opening decision the Commission concluded that all the criteria laid down in Article 107(1) TFEU were fulfilled and the measure constituted State aid in favour of end-users and distributors.
(41)
After noting that none of the derogations provided for in Article 107 TFEU seemed applicable, the opening decision assessed whether the supply of electricity at regulated tariffs could be considered a service of general economic interest (SGEI) and as such benefit from the derogation provided for in Article 106(2) TFEU. The opening decision stated that, in the electricity sector, Member States' margin of discretion in establishing public service obligations is limited by the provisions of Directive 2003/54/EC of the European Parliament and the Council of 26 June 2003 concerning common rules for the internal market in electricity and repealing Directive 96/92/EC (15) (‘The Electricity Directive’). The Electricity Directive requires Member States to establish a universal service obligation (including notably the right to be supplied at reasonable prices) only for household consumers and small enterprises (16). The decision concluded that, in the light of the above Directive, the supply of electricity at regulated tariffs to medium-sized and large undertakings, as opposed to households and small businesses, could not be considered an SGEI in the strict sense of the term.
(42)
The Commission thus expressed serious doubts as to whether the elements of aid in the regulated tariffs that were applied to undertakings other than small enterprises and to distributors could be considered compatible with the internal market.
COMMENTS BY INTERESTED PARTIES
(43)
The Commission's invitation to submit comments on the decision to open the in-depth investigation attracted numerous submissions from large industrial consumers, distributors, independent suppliers and governments of Spain's Autonomous Communities. Only the observations relevant to the position of distributors will be examined here.
COMMENTS FROM INDEPENDENT SUPPLIERS
(44)
Comments were received from Céntrica and ACIE, the Association of Independent Energy Suppliers. Their arguments and conclusions are largely equivalent and will be dealt with together.
(45)
The main focus of Céntrica's submission is the alleged State aid granted to electricity distributors. Céntrica points out that in 2005 the average cost of buying electricity in the wholesale market was nearly 70 % higher than the forecast average procurement cost embedded in the integral tariffs set by the Government by Royal Decree 2329/2004.
(46)
As a result of this discrepancy between these forecasts and actual costs, the revenue from the system was insufficient to cover costs, mainly because the price paid by distributors to purchase electricity was higher than the regulated price at which they had to sell it. The distributors therefore recorded a deficit in their accounts. However, as a result of the mechanism adopted by the Spanish authorities to fill the revenue gap (which consisted in requiring eligible generators to prefinance the deficit against a claim for subsequent reimbursement), the distributors' accounts remained balanced, and their losses were de facto offset by the State.
(47)
A different treatment was reserved for free-market suppliers, despite the fact that they also suffered similar losses. According to Céntrica and ACIE, suppliers in the free market were subject to similar procurement costs as distributors (17). Moreover, they were de facto bound by the level of the integral tariff set by the Government for each customer category because otherwise they would have been unlikely to attract new customers or retain existing customers. In particular, ACIE points out that, at the beginning of 2005, its members concluded contracts based on government forecasts of wholesale prices and that they later had to honour such contracts even though they turned out to be unprofitable. As a result, independent suppliers suffered losses. However, unlike distributors, independent suppliers' losses were not offset by the State. Céntrica estimates that in 2005 it suffered losses of EUR 10 million. According to ACIE, several suppliers, including Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energia and RWE, were forced out of the market.
(48)
According to ACIE and Céntrica, the compensation of distributors' losses distorted competition, created discrimination vis-à-vis independent suppliers and should be regarded as State aid. Apart from asserting that the compensation of losses constitutes an advantage per se, Céntrica argued that incumbent market players (vertically integrated undertakings) could retain their market share and avoid losses by encouraging customers to switch from their loss-making supply divisions to their distribution divisions, which would receive compensation, where appropriate.
(49)
According to ACIE and Céntrica, the advantage for incumbent undertakings was ‘specific’ i.e. selective, since the financing and compensation mechanism specifically benefited distributors by giving them a financial and competitive advantage over free-market suppliers. Céntrica argued that the distinction between distributors and free-market suppliers was purely formal, because both categories competed in the same market (retail electricity sales), both were affected by integral tariffs (either because they had been imposed by law or because they acted de facto as a cap on market prices) and both procured electricity at the same price and suffered the same losses.
(50)
In Céntrica's view, the preferential treatment of distributors was not justified by any reason pertaining to the logic and structure of the electricity system, nor could it be considered compensation for a service of general economic interest. Céntrica maintains that the system breached the Electricity Directive, not only because of the discriminatory nature of the deficit arrangements, but also because consumers were deprived of the right to transparent prices and tariffs (18). Since part of the electricity price payable for 2005 was deferred to future years, the final prices charged were not clear to consumers.
(51)
Céntrica takes the view that the selective advantage afforded by the deficit arrangements benefited not only distributors, but also the vertically integrated undertakings to which they belonged. According to Céntrica, a vertically integrated group should be regarded as one undertaking for the purpose of applying the State aid rules. Céntrica alleges that the Spanish system allowed generation companies to raise prices in the wholesale market and continue to make profits. In these circumstances, the groups had a vested interest in maintaining the market share that their distribution divisions counted on. Therefore, the vertically integrated groups should also be regarded as recipients of State aid.
COMMENTS FROM DISTRIBUTORS
(52)
Comments were received from UNESA (the association representing distributors), Iberdrola Distribución, Union Fenosa Distribución, Enel Viesgo Distribución and Endesa Distribución. Their observations largely overlap and will be dealt with together.
(53)
Distributors (as represented by UNESA) make a distinction between pure distribution/commercial management activities, which they view as an SGEI, and supply at regulated tariffs, which according to them did not involve any State aid because it did not provide a financial advantage.
(54)
Distributors recall that the legal context in which suppliers and distributors carried on their activities was very different; distributors were obliged to purchase electricity for supply at regulated tariffs in specific ways (either from the pool or from ‘special scheme’ producers), whereas suppliers were free to negotiate their prices. Distributors could not refuse to supply regulated customers and could not acquire customers other than those opting for regulated tariffs. Distributors could not offer auxiliary services either, whereas suppliers were free to establish their supply conditions.
(55)
The table below summarises the differences between free-market suppliers and distributors as regards retail sales of electricity (19):
Obligation to supply
Potential market
Energy purchases
Suppliers
No
All Spanish users
Any mechanism
Distributors
Yes
Only users connected to their networks
Via the pool or from special scheme generators
Wholesale purchase price
Sales price
Profit margin
Suppliers
Free
Free
Margin on sales
Distributors
Pool price or regulated 'special scheme' price
Regulated tariffs
No profit margin
(56)
Distributors thus conclude that, given the different legal and factual context, free-market suppliers were not in competition with distributors, but rather with the regulated tariffs, which acted as the reference price in the market.
(57)
Distributors submit that the activity of supplying electricity at the tariff did not bring them profits or advantages of any nature. Whereas for pure distribution and commercial management the distributors' remuneration included a profit margin to remunerate invested capital, for supply at regulated tariffs, distributors obtained only a reimbursement of their costs without any profit margin. In particular, the costs ‘recognised’ to a distributor were based on the average weighted price paid for electricity during the reference period. In certain circumstances, these recognised costs could be lower than the actual total costs borne by a distributor. When the regulated sales activity yielded a surplus, these funds did not stay with distributors but were allocated, during the settlement process, to the financing of other general costs of the system. The amount recognised by the State equalled the difference between the average weighted price of electricity purchases, multiplied by the quantity of energy transported by each distributor, after correction for standard losses.
(58)
Distributors further contend that they did not draw any direct or indirect financial benefit from free-market customers switching back to regulated tariffs, as their remuneration for pure distribution and commercial management was entirely independent of the number of customers on regulated tariffs or the quantity of electricity sold at the tariff.
-
First, as explained above, for supply at the regulated tariff there was only a reimbursement of costs.
-
Second, the remuneration of pure distribution was also independent of the number of customers on regulated tariffs, as it was based on the volume of ‘transported energy’, which included all electricity transported by distributors on the network, irrespective of whether the energy was sold at the regulated tariffs or at free-market rates.
-
Third, the remuneration for commercial management activities was also independent of the number of customers supplied on regulated tariffs, as the law provided for payments based on the number of contracts concluded (for both access tariffs and regulated tariffs) and was therefore unrelated to the number of customers on regulated tariffs. Distributors were required in any event to manage all customers' requests, such as changes in the type of connection, contracts, invoicing of access tariffs, metering, etc., regardless of the type of supply.
(59)
Distributors thus conclude that the ‘compensation’ they received in respect of supplies at regulated tariffs should be viewed rather as the reimbursement of sums they were required to advance in application of the law, or as compensation for loss and damage.
(60)
Iberdrola specifically contends that it would be legally and economically incorrect to impute the deficit to distributors. The costs incurred in purchasing electricity for the regulated market were imputable to the electricity system, not to distributors, which merely implemented legal provisions. The proceeds of sales at regulated prices never became the property of distributors, but belonged to the electricity system as a whole, and therefore the system should be seen as the ‘seller’ of electricity at regulated prices. In a system as highly regulated as the Spanish one, it would be unreasonable, according to Iberdrola, to impute to distributors the financial imbalances caused by the regulatory structure or by errors in estimates of future energy costs.
(61)
Iberdrola also points out that distributors did not retain the revenue from the surcharge, which, as a ‘specifically earmarked contribution’, was transferred immediately to the deposit account opened by the CNE and passed on to the generators who prefinanced the deficit.
COMMENTS BY THE REGIONAL GOVERNMENT OF ASTURIAS
(62)
The comments by the Regional Government of Asturias are equivalent to those set out below by the Spanish Government, to which reference is made.
COMMENTS BY SPAIN
(63)
Spain maintains that the regulated tariffs system in 2005 did not involve aid, either for end-users or for distributors. In particular, as regards distributors, Spain considers that the compensation they received is in line with the Altmark case-law of the Court of Justice and does not, therefore, constitute State aid.
EXISTENCE OF AID
NO CAUSAL LINK BETWEEN STATE ACTION AND THE DEFICIT, AND NON-IMPUTABILITY OF THE DEFICIT TO THE STATE
(64)
Spain contends that the deficit was not imputable to the State, in that it was caused by unpredictable external circumstances and not by the State's deliberate intention to subsidise certain activities.
(65)
Spain submits that supply at regulated tariffs set by the State was not precluded by EU law in 2005. Therefore, State regulatory intervention was legally valid, as it was the expression of national sovereignty. One of these sovereign prerogatives consists in setting the tariffs so that expected costs match expected demand.
(66)
Distributors collected funds through integral and access tariffs, and then transferred part of this revenue to dedicated accounts (according to percentages set in the annual tariffs decree). Afterwards they deducted electricity purchases from the pool and from ‘special scheme’ generators. If the revenue from integral and access tariffs did not cover the cost of regulated activities, a tariff deficit was generated.
(67)
Spain submits that the 2005 deficit was caused by a discrepancy between government forecasts of wholesale electricity prices and the actual prices recorded on the pool. The exceptionally high prices of 2005 were driven by unpredictable causes amounting to force majeure (see recital 26).
(68)
Since the event generating the alleged aid was a higher-than-forecast increase in wholesale prices, the alleged advantage could not be imputable to any legal act. Even assuming that this advantage had existed, it would have been caused by circumstances unrelated to the State's intentions. The existence of force majeure, according to Spain, breaks the causal link between the administrative decision setting the level of the tariffs and the competitive advantage giving rise to State aid. Even assuming that the objective condition of the causal link was met, the subjective condition of intention (imputability) on the part of the State would be absent.
NO STATE RESOURCES
(69)
Spain submits that the tariffs did not involve public funds. First, Spain claims in this respect that the surcharge is not a ‘charge’ within the meaning of the case-law of the European Court of Justice on parafiscal levies, because it is not collected by the State and does not correspond to a fiscal levy. According to Spain, the surcharge is an integral part of the tariff and is tariff-like in nature. The tariff is thus a private price.
(70)
Second, the funds were not collected by the State and were not paid into a fund designated by the State. The tariffs were collected by distributors, not by the State, and therefore they were private prices which ensured the equitable remuneration of the players (as laid down in the LSE). They were neither taxes nor public prices. The State did not remunerate anything, since it was the system that provided remuneration by virtue of market forces for non-regulated activities and by virtue of access tariffs set by the State as regards regulated activities. Since in such a system there is no burden for the State, no State resources would be involved, according to the Sloman Neptune case-law (20). Furthermore, these funds never flowed into the State coffers, were not mentioned in budgetary laws, were not subject to verification by the Court of Auditors, and could not be recovered from debtors by means of administrative recovery procedures. Debts vis-à-vis the electricity system were not subject to the interest rate applicable to debts owed to the State.
(71)
Spain insists that these funds were handled by the Spanish regulator, the CNE, acting as a mere accounting intermediary. The Spanish authorities point out that in its 2001 decision on the Spanish stranded costs (SA NN 49/99) the Commission had already established that ‘the transit of funds through the CNE is of an essentially accounting nature. The funds transferred to the account in the name of the CNE never became the property of this body, and were immediately paid to the beneficiaries according to a predetermined amount which the CNE is unable to modify in any way’. On the basis of this consideration, the Commission came to the conclusion that ‘it [was] not in a position to determine whether the proceeds of the levy established within the framework of the Stranded Costs scheme constitute State resources’.
(72)
Third, Spain contests the Commission's conclusion that regulated sales by distributors were financed via a ‘special tax’ payable by all Spanish electricity end-users. According to Spain, distributors were not ‘financed by the State’, but received a reasonable and equitable remuneration for the performance of a statutory task which they were obliged to discharge.
(73)
Besides, in selling electricity at regulated tariffs and purchasing it on the ‘pool’ from generators, distributors generated a deficit (which was covered by the prefinancing mechanism laid down by Royal Decree-Law 5/2005) but it was the generators, not the distributors, which would receive the revenue from the surcharge added to the tariff.
NO ADVANTAGE
(74)
Spain disagrees with the Commission's preliminary conclusion that regulated tariffs conferred an economic advantage on distributors.
(75)
As regards distributors, Spain contests the Commission's conclusion that the tariff systems guaranteed a minimum profit margin to distributors. Spain submits that supply at regulated tariffs by distributors was justified by the need to guarantee a service of general interest, and that the remuneration of regulated activities was intended exclusively to cover the costs of discharging the obligations linked to these activities.
NO IMPACT ON COMPETITION AND TRADE BETWEEN MEMBER STATES
(76)
According to the Spanish authorities, the regulatory provisions applicable to supply at regulated tariffs did not curtail the freedom of establishment of electricity suppliers and there was no preferential treatment of Spanish suppliers compared with suppliers from other Member States.
(77)
In 2005 the Iberian Peninsula had such a low interconnection capacity that there was no real internal market for energy. The Spanish authorities take the view that, given this situation of isolation, it would be disproportionate to conclude - as the Commission does - that the tariff had an impact on competition and trade between Member States.
(78)
The Spanish authorities maintain that electricity was not exported outside Spain and distributors operating in Spain could not sell Spanish energy outside the national territory. On the other hand, any eligible company could take part in the distribution business on an equal footing with Spanish undertakings and enjoy the same legal and economic treatment.
(79)
Spain takes the view that suppliers, by contrast, exercised a free, non-regulated activity. They faced the corresponding risks and advantages. Taking these risks meant accepting that, under certain unpredictable conditions, their retail activity might not be profitable. Profitability would nevertheless return as soon as the tariffs allowed or the exceptional circumstances ceased to exist.
ANALYSIS IN THE LIGHT OF THE ALTMARK CASE-LAW
(80)
Spain submits that in 2005 the existence of regulated tariffs was not contrary to Union law, given that the deadline for opening up the market to all consumers, including households, was 1 July 2007.
(81)
According to Spain, the coverage of the costs incurred by distributors in supplying at regulated tariffs complied with the four criteria of the Altmark case-law and therefore this intervention does not fall within the scope of State aid.
(82)
First, the supply of electricity is a service of general interest and the State must intervene to prevent abuses of dominant positions arising from the existence of a single network (natural monopoly). Therefore, companies which carry on regulated activities discharge public service obligations.
(83)
Second, the parameters for setting the tariffs were set in an objective and transparent manner. The remuneration of regulated activities was objective and transparent. Other EU undertakings were also able to enter the distribution market.
(84)
Third, payments for regulated activities covered only the costs of discharging the public service obligation. Distributors could obtain repayment only of the costs related to regulated activities.
(85)
Fourth, the complex regulatory framework for setting the tariffs and the settlement procedure demonstrate that the tariff system was based on a thorough analysis of the costs and revenues of the system, and an analysis of electricity demand.
(86)
On this basis Spain concludes that the tariff system did not constitute State aid because it complied with the Altmark case-law.
ASSESSMENT OF THE MEASURE
(87)
The scope of this Decision is confined to the supply of electricity to large and medium-sized undertakings by distributors at regulated tariffs, and does not cover the other activities carried on by distributors and pertaining to pure distribution. The latter are entirely independent, both legally and financially, from the activity of selling at regulated tariffs, and in any event, fall outside the scope of the opening decision, which raised doubts only about the compatibility with the internal market of the alleged advantage granted to distributors as a result of the low level of the regulated tariffs and the measures taken to compensate and refund the deficit in 2005.
EXISTENCE OF STATE AID PURSUANT TO ARTICLE 107(1) TFEU
(88)
A measure constitutes State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU if all of the following conditions are fulfilled: the measure (a) confers an economic advantage on the beneficiary; (b) is granted by the State or through State resources; (c) is selective; (d) has an impact on intra-Community trade and is liable to distort competition within the Union. Since these conditions must be met cumulatively, the Commission will confine its assessment to the existence of an economic advantage conferred on the beneficiaries.
Existence of an economic advantage
(89)
Undertakings are favoured within the meaning of Article 107(1) TFEU if they obtain an economic advantage which they would not otherwise obtain under market conditions. In this respect, the Court of Justice of the European Union has held that, in specific cases, fees for services provided in return for obligations which Member States impose, which do not exceed annual uncovered costs and which are intended to ensure that the undertakings concerned do not make losses, do not constitute aid within the meaning of Article 107(1) TFEU but rather consideration for the services performed by the undertakings concerned (21).
(90)
More specifically in the electricity sector, nor has the Commission taken the view, in its extensive decision-making practice in application of Article 107(1) and (3)(c) TFEU regarding the obligations imposed on distributors to purchase electricity from certain energy sources at a price above the market price, that compensation covering the difference between purchase costs and market prices entailed an economic advantage benefiting distributors. In those cases, the operators in question were acting under regulatory obligations as mere intermediaries in the electricity system and were compensated for their costs, without this compensation being held to entail an economic advantage, whereas, arguably, the legislation could have merely imposed a purchase obligation without cost compensation.
(91)
The same is true, more specifically in the area of the supply of electricity at regulated tariffs, as regards compensation intended to finance differences between revenues and wholesale electricity procurement costs at regulated tariffs requested by eligible consumers (22). It follows that compensation of the electricity purchase costs of distributors in the electricity sector does not necessarily imply an economic advantage within the meaning of Article 107(1) TFEU. The alleged compensation to Spanish distributors for the costs of supply at regulated tariffs must be examined in the light of these precedents.
(92)
The preliminary conclusion of the Commission decision opening the formal investigation was that there was an economic advantage over market conditions in favour of Spanish distributors on the basis of two arguments. First, distributors allegedly obtained a guaranteed profit margin on the activity of supply at the regulated tariff. Second, by encouraging users to switch to the regulated market served by distributors, the tariffs allegedly increased the distributors' income. These two arguments can be subsumed into the single proposition that distributors' profit increased in proportion to their supplies of electricity at regulated tariffs in 2005.
(93)
The available description of the Spanish electricity system and the information supplied in the course of the proceedings, which is reflected in recitals 16, 19, 20, 57 and 58, does not lend support to this proposition. Whereas, for pure distribution, the remuneration received by distributors in 2005 included a profit margin, for supply at the regulated tariff distributors received only a reimbursement (‘recognition’) of costs without any profit margin. Similarly, the distributors' remuneration in respect of their pure distribution activities was independent of the number of customers on regulated tariffs and the quantity of electricity sold at the tariff, and therefore their revenue would not have increased if they had served a larger number of customers on regulated tariffs.
(94)
It follows that the information gathered during the proceedings does not support the assertion that sales of electricity at regulated tariffs increased the profits of Spanish distributors in 2005 because they enjoyed a guaranteed profit margin.
(95)
On the question whether the recognition of supply costs and compensation thereof provided distributors with an economic advantage which they would otherwise not have obtained under market conditions, it must be stressed that the recognition of the costs incurred in the form of collection rights granted to the five undertakings designated by Article 24 of Royal Decree-Law 5/2005, namely Iberdrola, SA, Unión Eléctrica Fenosa, SA, Hidroeléctrica del Cantábrico SA, Endesa, SA and Elcogás, SA. was not remuneration for their distribution activity. As already explained in recitals 29 and 30, although Elcogás SA, which did not own any subsidiaries, was not operating in the distribution sector in 2005 (or in later years), the undertakings in questions were designated by virtue of their existing right to receive stranded costs, possibly taking into account their generation activity, but not their distribution activity at regulated tariffs.
(96)
Second, even assuming that the collection rights that reflect the obligation for the five undertakings referred to above to prefinance the deficit in the electricity system for 2005 could be interpreted as compensation for the costs of distribution for the four undertakings that operated in the distribution sector at regulated tariffs, account should be taken of the actual conditions under which distributors were obliged to carry on this fully regulated activity. As already described in recitals 54-55, distributors could make neither profits nor losses, could not choose how to procure electricity, could not select their customers, could not determine the sales price or offer any additional services yielding a profit margin. The distributors themselves, and also the vertically integrated groups to which they belonged, had no economic interest, whether direct or indirect, in engaging in the supply of electricity at the regulated tariff. A vertically integrated group would rather have an interest in serving end-users on free-market terms, as its supply division would have made a profit on such sales, which would not be the case if users were supplied by the group's distributor at regulated tariffs.
(97)
It follows that a comparison with the terms of supply under free market conditions disregards the different legal and factual situation between free-market suppliers and distributors supplying at regulated tariffs. Whereas the State can, in principle, impose purchase and selling prices and other trading conditions on distributors in an electricity system, this does not mean that the compensation of costs incurred by the latter confers on them an economic advantage which they would not otherwise obtain under market conditions. Indeed, tariff regulation further backed with an obligation to supply leaves no freedom to decide on the most fundamental drivers of supply, such as prices and output. It is not only under hypothetical market conditions, i.e. in the absence of regulatory constraints regarding such fundamental parameters, that distributors would be able to charge a much higher, cost-covering tariff to end-customers. Moreover, and even more importantly, in the Spanish electricity system in 2005, as in every electricity system, the distributor - or the operator of the high-voltage network for energy-intensive consumers - is simply an intermediary which physically connects the user to the network, as a necessary condition for the supply of electricity. Given the absence of a hypothetical alternative distribution network in Spain in 2005, the distributors in question were designated and supplied both the free market and the regulated market. Distributors play an essential role because they make the supply of electricity possible, regardless of the specific regulatory arrangements or policy, or of whether the competitive conditions governing supply are based on market mechanisms or regulation.
(98)
In a regulated tariff system, such as the Spanish system in 2005, in the ordinary course of business, a shortfall of resources in the system's overall accounts one year would usually be recouped the following year through higher tariffs and/or access charges for end-users, whereas cost decreases might result in a surplus, allowing lower tariffs or charges thereafter. However, in the absence of the earmarking of specific categories of revenues to costs, the increase (decrease) in revenues and/or costs may not result in a corresponding deficit or surplus benefiting distributors. For instance, as shown in recital 27, graph 1, whereas the energy prices implicit in regulated tariffs were generally below wholesale market prices in most months of 2005, the opposite is true in the period from November 2006 to December 2007, without this being reflected in increased profits for distributors' activity of supply at regulated tariffs. This is consistent with the regulatory set-up of the system, whereby distributors would not bear the costs of imbalances in the system's costs and revenues as a whole or in part, just as they would never make a profit on this activity, and any surplus arising from sales of electricity at regulated tariffs would be used to cover other system costs.
(99)
Distributors acted as financial intermediaries of the electricity system in that they centralised all the financial flows, both incoming (regulated revenues from tariffs and access charges) and outgoing (all the general costs of the system). The electricity system's regulated revenues and costs in 2005, as described in recitals 19, 20 and 28, include a wide variety of market-driven and policy-driven regulated costs, such as costs of electricity purchases, including from renewable sources, additional electricity generation costs in the Spanish islands and transport and distribution costs, etc., without the earmarking of specific revenues to certain costs. Regulated revenues never became the property of distributors, with the exception of the remuneration for pure distribution, which was retained by them after deduction of all other system costs.
(100)
Any deficit in the accounts such as the one that occurred in 2005, regardless of its causes, would therefore appear in the distributors' accounts, without them having any leeway to decide either on the level of regulated revenues and costs or on the financing of specific costs with specific revenues. Indeed, as is apparent from the figures cited in recital 28, the transport and distribution costs of the electricity system in 2005 stood at EUR 4 410 million, consistent with the same cost categories in 2004 and 2006 respectively. So the level of the distributors' costs bears no relation to the amount of the deficit in 2005.
(101)
Therefore, the classification of the 2005 deficit as ‘distributors' losses’ does not seem justified because the deficit is not imputable to action on the part of distributors, but rather to the regulatory provisions establishing the right of end-users to be supplied at regulated tariffs and, to a certain extent, to the regulatory and policy choices made to support electricity production from renewable sources and cogeneration, for instance. It follows that the financing of the deficit in the electricity system's accounts through the mechanisms described in recitals 29 to 32 is not a way to absorb the distributors' specific losses but rather the system's overall losses. Indeed, without the recognition of the EUR 3 811 million deficit in 2005 and its prefinancing by the five major electricity utilities, it would not have been possible to pay the system's transmission and distribution costs incurred for the benefit of all users, whether in the regulated or free market.
(102)
The formal investigation does not establish the existence of any other elements of advantage in favour of distributors. Distributors passed on the entire benefit of low regulated tariffs to end-users, did not make any profit on sales and did not draw any benefit from users returning to the regulated market. It follows that, from a financial perspective, the position of distributors in Spain was fully comparable with that of a system intermediary. In that respect, the recognition of the costs of supplying at regulated electricity tariffs under the Spanish electricity system in 2005 is, in its principle, no different from the compensation of the costs of purchase of electricity which the Commission has not classified as State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU, both as regards electricity from certain sources (recital 90) and wholesale electricity for supply at regulated tariffs (recital 91).
(103)
Even though the opening decision does not target the vertically integrated entities to which distributors belong, with accounting and partial legal unbundling, with a view to addressing Céntrica's representations, the Commission has also assessed whether such entities may have reaped indirect advantages liable to constitute State aid. Céntrica notably submitted that integrated entities active in electricity retail sales in the free market (through a supply division) were able to avoid losses by encouraging users to switch to their own distribution division. It also maintained that there was an incentive for a generator belonging to an integrated entity to keep wholesale prices high, considering that the distribution division of the integrated entity (selling at the regulated tariff) would be shielded from losses.
(104)
The Commission has not been able to establish the presence of an economic advantage arising from electricity users choosing distributors rather than suppliers. Economically, the switch from supply to distribution did not generate profits but merely avoided losses for the supply divisions of the four vertically integrated groups, Iberdrola, SA, Unión Eléctrica Fenosa, SA, Hidroeléctrica del Cantábrico SA and Endesa, SA; for its part, Elcogás operated only in the electricity generation sector. However, this cannot amount to an advantage for the other four companies in question, as the supply divisions could have avoided these losses in any event by simply terminating the supply contracts. For the supply divisions, therefore, the system did not entail an advantage but a penalty: they lost customers. The system was financially neutral for distributors too (for the reasons explained above). The generators, for their part, would have sold their electricity anyway on the wholesale market.
(105)
With regard to the generators' alleged incentive to keep wholesale prices high, it should be noted that, although the market environment created by the Spanish authorities might arguably have created an incentive for generators to raise prices, the tariffs per se did not lead to higher wholesale prices. Actually raising prices would have required complex strategies and anti-competitive behaviour on the part of generators. No direct and discernible direct causal link between the tariffs and a possible artificial increase in wholesale prices is established; it remains an unproven theoretical hypothesis.
(106)
The Commission has also considered the possibility that the system, by squeezing free-market competitors out of the electricity market, might have conferred an advantage on incumbent groups by increasing and ‘remodelling’ their market share so that it tended to coincide, broadly, with the size of each group's distribution network in the case of the four vertically integrated groups. This hypothetical advantage could not be established either, for the following reasons:
-
First, it was not always possible to ‘move customers around’ within the same group. A customer served by Endesa's supply division in an area where the local distributor was Iberdrola could not switch to Endesa's distribution division, but only to Iberdrola's. Moreover, this switch to the regulated market resulted in a net cost to the integrated entities, since it increased the deficit that they had to finance on unfavourable terms.
-
Second, the groups did not make any profit on sales made by distributors. Therefore, the potential benefit stemming from a higher market share could not translate into profits in 2005 (the year covered by the investigation) but only in later years, when the free market was viable again. For this advantage to materialise, users served by a group's distributor would have had to switch back to the group's supply division. However, at that stage, a client contemplating a new change of supplier would have been free to select among all the suppliers active in the Spanish market. Therefore, the Commission has not established the presence of a concrete advantage linked to the mere existence of a higher market share held by the groups in the period covered by the investigation.
-
On the contrary, integrated groups were subjected to an objective penalty: the obligation to finance the deficit on terms which were non-remunerative, since the interest rate yielded by the collection rights was lower than an adequate market rate and, thus, the securitisation of the collection rights was carried out with a remuneration arguably lower than that obtained if a market rate had been applied.
(107)
On the basis of the foregoing, the Commission has concluded that, as far as supply to business users is concerned, the regulatory system put in place by Spain in 2005 did not confer an economic advantage, whether direct or indirect, either on distributors or on the integrated groups to which they belonged.
(108)
Finally, with regard to Céntrica's allegation that the system discriminated between distributors and free-market suppliers, the Commission points out that discrimination may occur when persons who are in the same factual and legal position are treated differently or, vice versa, when the same treatment is applied to persons who are in a different factual and legal position.
(109)
First, the allegation is clearly without foundation in the case of Elcogás SA, which was granted collection rights even though it did not operate in the distribution sector. Second, it has not been demonstrated that the other four designated companies, Iberdrola, SA, Unión Eléctrica Fenosa, SA, Hidroeléctrica del Cantábrico, SA, and Endesa, SA, were compensated because of their activity as distributors supplying electricity at regulated tariffs, as already pointed out in recital 30. Third, and in any event, in the Spanish electricity system, distributors and free-market suppliers were not in the same factual and legal position. The obligation of supplying electricity at regulated tariffs was carried out under regulatory constraints which made distributors act as mere financial and supply intermediaries that implemented legal provisions, whereas supply on free-market terms was a fully liberalised activity. Therefore, the difference in treatment contested by Céntrica cannot amount to discrimination, notwithstanding the fact that the level of regulated tariffs may have been detrimental to the liberalisation process. However, this was not the consequence of the granting of unlawful State aid to distributors.
CONCLUSION
(110)
The doubts expressed by the Commission in its opening decision were allayed in the course of the formal investigation. The Commission is satisfied that the recognition by Spain of the costs borne by electricity distributors in respect of their activity of supplying electricity at regulated tariffs to medium-sized and large business users did not confer an economic advantage on distributors within the meaning of Article 107(1) TFEU.
(111)
Since the criteria set out in Article 107(1) TFEU are cumulative, there is no need to examine whether the remaining criteria are fulfilled. The Commission therefore concludes that the measure does not constitute State aid in favour of electricity distributors. This conclusion refers to the situation and period of time covered by the complaint, and is without prejudice to the possibility of the Commission examining measures taken by Spain since 2005,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The recognition by the Kingdom of Spain of the costs incurred by distributors in supplying electricity to medium-sized and large business end-users at regulated tariffs during 2005 in the form of the collection rights of Iberdrola, SA, Unión Eléctrica Fenosa, SA, Hidroeléctrica del Cantábrico, SA, Endesa, SA and Elcogás, SA established in Royal Decree-Law 5/2005 does not constitute State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty on the Functioning of the European Union.
Article 2
This Decision is addressed to the Kingdom of Spain.
Done at Brussels, 4 February 2014.