РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 17 юли 2013 година
относно Държавна помощ SA.21233 C/11 (ex NN/11, ex CP 137/06), приведена в действие от Испания Система за данъчно облагане, приложима за някои споразумения за финансов лизинг, известна като испанска система „лизинг срещу данък“
(нотифицирано под номер C(2013) 4426)
(само текстът на испански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/200/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, алинея първа от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
Според няколко жалби, заведени в Комисията от май 2006 г. насам, испанската система „лизинг срещу данък“ (STL), която се прилага от 2002 г. насам по отношение на корабоплавателни предприятия, им позволява да закупуват кораби в Испания на цени, по-ниски с 20-30 %. По-специално две национални федерации на корабостроителници и една независима корабостроителница са подали жалби, че тази схема води до загуба на договори за корабостроене от техните членове в полза на испански корабостроителници. На 13 юли 2010 г. асоциациите на корабостроителници от седем европейски държави заедно подписаха петиция срещу така наречената испанска система „лизинг срещу данък“ (наричана по-долу „STL“). Поне едно корабоплавателно предприятие е подкрепило тези жалби. През август 2010 г. член на Европейския парламент зададе въпрос по тази тема (2).
(2)
С писма от 15 септември 2006 г., 30 януари 2007 г., 6 ноември 2007 г. и 3 март 2008 г. Комисията изпрати на Испания запитвания за информация. Испания отговори с писма от 16 октомври 2006 г., 23 и 27 февруари 2007 г., 11 януари и 27 март 2008 г. На проведена на 29 април 2008 г. среща Комисията поиска допълнителна информация, която Испания предостави с писмо от 17 юни 2008 г. Комисията поиска още допълнителна информация с писма от 23 септември 2008 г., която Испания предостави посредством писмо от 24 октомври 2008 г.
(3)
След получаването на нова информация от жалбоподателите Комисията поиска допълнителна информация посредством писма от 11 януари и 25 май 2010 г. Испания отговори с писма от 10 март и 26 юли 2010 г. На 24 януари 2011 г. бе проведена среща с испанските органи.
(4)
С писмо от 29 юни 2011 г. Комисията уведоми Испания за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, по отношение на помощта.
(5)
С писмо от 2 август 2011 г. Испания представи мнението си относно решението за откриване на официална процедура.
(6)
Решението на Комисията за откриване на официална процедура по разследване (наричано по-долу „Решение C(2011) 4494 окончателен“) бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си по мерките.
(7)
Комисията получи мнения на няколко заинтересовани страни: с писма от 23 февруари, 7 март, 11 юли и 29 октомври 2012 г. и 12 и 25 февруари и 22 април 2013 г. ги препрати на Испания, на която бе дадена възможност да реагира. Мненията ѝ бяха получени с писма от 30 април, 24 май, 9 и 23 юли и 14 ноември 2012 г. и 25 февруари, 12 март и 21 май 2013 г. Испания също представи допълнителни коментари с писма от 3 и 9 октомври 2012 г. По тяхно искане Комисията проведе срещи с Pequeños y Medianos Astilleros en Reconversión (PYMAR) (4) на 13 ноември 2012 г. и 4 февруари 2013 г. и с испанските органи на 6 март 2013 г.
2. ОПИСАНИЕ НА ИСПАНСКАТА СИСТЕМА „ЛИЗИНГ СРЕЩУ ДАНЪК“
(8)
Испанската система „лизинг срещу данък“ се прилага по отношение на сделки, които включват построяването от страна на корабостроителници (продавачи) и придобиването от страна на корабоплавателни предприятия (купувачи) на морски плавателни съдове и финансирането на тези сделки посредством ad hoc правна и финансова структура.
(9)
Системата STL се основава на:
-
ad-hoc правна и финансова структура, организирана от банка и действаща между корабоплавателното предприятие и корабостроителницата, съответно купувача и продавача на плавателния съд
-
сложна мрежа от договори между различните страни по сделката;
-
използването на няколко испански данъчни мерки.
(10)
По искане на Комисията испанските органи потвърдиха, че STL е приложена при 273 сделки за корабостроене и придобиване между 1 януари 2002 г. и 30 юни 2010 г. на обща стойност от 8 727 997 332 EUR. Прилагането на схемата продължава до 29 юни 2011 г., когато е дадено началото на официалната процедура по разследване. Купувачите са корабоплавателни предприятия от цяла Европа и извън нея. Всички с изключение на една от сделките (договор за 6 148 969 EUR) са с испански корабостроителници.
2.1. STL - ПРАВНА И ФИНАНСОВА СТРУКТУРА
(11)
Както бе посочено, операция със STL позволява на собственик на кораб да притежава нов плавателен съд, построен с 20 %-30 % отстъпка от цената, която се предлага от корабостроителницата. С цел получаването на намалената цена (след приспадане на отстъпката) корабоплавателното предприятие трябва да се съгласи да не купува плавателния съд директно от корабостроителницата, а от испанско обединение по икономически интереси (ОИИ), създадено съгласно испанското законодателство от банка.
(12)
Структурата STL е схема за данъчно планиране, която най-общо се организира от банка с цел получаване на данъчни облекчения за инвеститори в прозрачно по отношение на данъците ОИИ и с цел прехвърляне на част от тези данъчни облекчения към корабоплавателно предприятие под формата на отстъпка от цената на плавателен съд. Останалата част от облекченията се запазват от инвеститорите в ОИИ като възнаграждение за тяхната инвестиция. Освен ОИИ операцията със STL включва и други посредници като банка и предприятие за лизинг (вж. диаграмата по-долу).
(13)
На практика ОИИ взима на лизинг плавателен съд от предприятие за лизинг от датата, на която започва строителството му. След завършването му ОИИ чартира плавателния съд на корабоплавателното предприятие на база „беърбоут“, а корабоплавателното предприятие започва да експлоатира плавателния съд. Във всеки случай ОИИ се ангажира да купи плавателния съд в края на договора за лизинг, а корабоплавателното предприятие се ангажира да купи плавателния съд в края на договора за беърбоут чартър посредством договори с реципрочни опции за покупка и продажба (5). Датата на упражняване на опциите, посочена в договора за лизинг, е няколко седмици преди датата на упражняване на опциите, посочена в беърбоут чартъра. И двете опции са упражнени, щом ОИИ премине към системата за данък върху тонажа (за по-подробно описание вж. раздел 2.2.4 Мярка 4: Данък върху тонажа. Засегнатите страни подписват рамково споразумение, с което гарантират, че всички са съгласни с организацията и функционирането на структурата STL.
(14)
Сделките, които се осъществяват между различните участници във операцията със STL, са описани с повече подробности в Решение C(2011) 4494 окончателен (раздел 2.2) (6) въз основа на примери, представени от Испания (7).
2.2. STL - ДАНЪЧНИ АСПЕКТИ
(15)
Целта на схемата STL, описана в раздел по-горе, е на първо място да осигури облекченията от определени данъчни мерки в полза на ОИИ и на участващите инвеститори, които на свой ред ще прехвърлят част от тези облекчения на корабоплавателното предприятие, което придобива нов плавателен съд.
(16)
ОИИ получава данъчните облекчения на два етапа съгласно два различни набора от данъчни правила. На първия етап се прилага ранна и ускорена амортизация на отдадения на лизинг плавателен съд в рамките на „обичайната“ система за корпоративно подоходно облагане. Това генерира сериозни данъчни загуби за ОИИ. Предвид данъчната прозрачност на ОИИ тези данъчни загуби подлежат на приспадане от собствените приходи на инвеститорите, пропорционално на техните дялове в ОИИ.
(17)
При обичайни обстоятелства данъчните спестявания, реализирани от тази ранна и ускорена амортизация на разходите за плавателен съд, следва да бъдат компенсирани на по-късен етап от увеличени данъчни плащания било то при пълната амортизация на плавателния съд, когато не могат да бъдат приспаднати други разходи за амортизация, или при продажбата и резултатите от прираста на капитала при продажбата (8). Поради данъчната прозрачност на ОИИ повишената печалба през следващите години обичайно би била добавена към собствените приходи на инвеститорите и би подлежала на данъчно облагане.
(18)
Въпреки това при операция със STL ОИИ не задържат плавателните съдове след пълната амортизация. При втория етап данъчните спестявания, които произтичат от първоначални загуби, прехвърлени към инвеститорите, са гарантирани в резултат на преминаването на ОИИ към система за данък върху тонажа и пълното освобождаване на прираста на капитала, който произтича от продажбата на плавателен съд, - малко след преминаването към новата система - за корабоплавателното предприятие (9). За повече подробности относно тези два етапа вж. Решение C(2011) 4494 окончателен (раздел 2.3.1).
(19)
Според предоставената на Комисията информация (10) комбинираното въздействие от данъчните мерки, използвани при STL, позволява на ОИИ и неговите инвеститори да постигнат данъчно облекчение от приблизително 30 % от първоначалната брутна цена на плавателния съд. Част от това данъчно облекчение - първоначално получено от ОИИ/ неговите инвеститори - се задържа от инвеститорите (10-15 %), а друга част от него се прехвърля към корабоплавателното предприятие (85-90 %), което в крайна сметка става собственик на плавателния съд, като получава намаление от 20 % до 30 % от първоначалната брутна цена на плавателния съд.
(20)
Както беше посочено вече, при операциите със STL се комбинират отделни -но все пак взаимосвързани - данъчни мерки с цел реализиране на данъчно облекчение. В раздела по-долу са описани накратко тези мерки. За по-подробно описание вж. Решение C(2011) 4494 окончателен (раздел 2.4).
2.2.1. Мярка 1 - Ускорена амортизация (11) на дадените на лизинг активи
(член 115, параграф 6 от TRLIS)
(21)
В Испания данъчното третиране на лизингова сделка е различно от счетоводното третиране. Глава XIII от Кралския законодателен указ 4/2004 от 5 март 2004 г. за одобрение на консолидираната версия на Закон за корпоративното данъчно облагане (TRLIS) (12) и член 49 от Кралски указ 1777/2004 от 30 юли 2004 г. за одобрение на Наредбата за корпоративно данъчно облагане (RIS) се прилагат по отношение на договори за лизинг с минимална продължителност от две години, ако засягат движимо имущество, и десет години, ако засягат недвижимо имущество или промишлени предприятия (13).
(22)
Единствено за данъчни цели делът на плащанията, който позволява на лизингодателя да възстанови разходите за актива (14), се счита за разход, който подлежи на данъчно приспадане в определени граници, а именно: приспаднатата сума не може да превишава сумата, получена при умножаване на разходите за актива по два или три пъти официалния коефициент за максимална линейна амортизация за вида актив.
(23)
По отношение на плавателни съдове нормата на линейна амортизация се разпределя за данъчни цели в продължение на десет години (10 % годишно). Максималната норма на ускорена амортизация за отдадените на лизинг активи варира от 20 % до 30 % годишно (от 40 до 60 месеца). Съгласно испанското законодателство собствениците на плавателни съдове могат също да прилагат амортизация в съответствие с регресивния метод (15) или метода на сбора от числата на годините (SYD) (16).
2.2.2. Мярка 2: Дискреционно прилагане на ранната амортизация на отдадените на лизинг активи
(член 115, параграф 11 и член 48, параграф 4 от TRLIS и член 49 от RIS)
(24)
Съгласно член 115, параграф 6 от TRLIS ускорената амортизация на отдадения на лизинг актив към датата, на която активът става оперативен, т.е. не преди активът да бъде доставен на и да започне ползването му от страна на лизингополучателя. Въпреки това съгласно член 115, параграф 11 от TRLIS (17) Министерство на икономиката и финансите може да определи по-ранна начална дата на амортизация по официално искане на лизингополучателя. По принцип тази разпоредба се прилага при определени условия по отношение на всички отдадени на лизинг активи, които са предмет на договор за лизинг и отговарят на условията за ускорена амортизация.
(25)
Всъщност в член 115, параграф 11 от TRLIS са заложени две общи условия. Първо, новата начална дата следва да бъде определена, като се вземат предвид „специфичните характеристики на договорния или строителен период за актива и специфичното естество на стопанското му ползване“. Съгласно член 49 от RIS данъчните органи дават одобрение единствено за ранната амортизация от началото на строителния период, когато строителният период е над 12 месеца и договорът за лизинг предвижда очаквани лизингови плащания. Второ, „определянето на тази дата (следва) да не повлиява върху изчисляването на данъчната основа, която произтича от действителното използване на актива или плащанията в резултат на прехвърлянето на собствеността, което трябва да се определи в съответствие с общия данъчен режим или специалния режим, предвиден в глава VIII от дял VII от TRLIS“.
(26)
Съгласно член 48, параграф 4 от TRLIS (18) активите, които попадат в обхвата на схемата за ранна амортизация, описана в член 115, параграф 1 от TRLIS, ще бъдат отдадени на лизинг на ОИИ, регистрирани в Испания, които на свой ред ще ги дадат на лизинг на трети страни. В допълнение в член 49 от RIS е установена процедурата, която трябва да се следва при попълване на заявление за ранна амортизация на отдадени на лизинг активи.
2.2.3. Мярка 3: Обединения по икономически интереси (ОИИ)
(27)
Както бе посочено, испанските ОИИ имат различна юридическа правосубектност от тази на техните членове. В резултат на това ОИИ могат да подават заявление както за мярката за ранна амортизация, така и за алтернативната схема за данък върху тонажа, предвидена в членове 124-128 от TRLIS (вж. раздел 2.2.4), ако отговорят на изискванията съгласно испанското законодателство и дори и нито един от техните членове да не е корабоплавателно предприятие.
(28)
Въпреки това от данъчна гледна точка ОИИ са прозрачни по отношение на техните местни акционери. С други думи за целите на данъчното облагане, печалбите (или загубите), реализирани от ОИИ, се прехвърлят на техните испански местни членове на пропорционална основа. Тъй като ОИИ, които участват в операции със STL, биват третирани като инвестиционни дружества от своите членове - вместо начин за съвместно провеждане на дейност - настоящото решение ги споменава като инвеститори.
(29)
Данъчната прозрачност на ОИИ означава, че значителните загуби, регистрирани от ОИИ при ранна и ускорена амортизация, могат да бъдат прехвърлени директно на инвеститорите, които могат да компенсират тези загуби чрез собствени печалби и да намалят дължимия данък.
2.2.4. Мярка 4: Система за данък върху тонажа (членове 124 до 128 от TRLIS)
(30)
Испанското законодателство в сферата на данъка върху тонажа е в сила от 2002 г. насам. Предвижда алтернативно изчисляване на облагаемите печалби на корабоплавателните предприятия по отношение на техните допустими транспортни дейности въз основа на оперативния тонаж вместо да се взима предвид разликата между приходите и разходите.
(31)
Комисията е дала разрешение за (19) испанската схема за данък върху тонажа като съвместима държавна помощ въз основа на Насоките на Общността за държавната помощ за морския транспорт (20) (наричани по-долу „Насоки за морския транспорт“). Разпоредбите, които регулират схемата за данък върху тонажа, се съдържат в членове 124-128 от глава XVII от TRLIS.
(32)
Испания също е приела мерки за изпълнение, които се съдържат в дял VI, членове 50-52 от RIS. Комисията отбелязва, че противно на правилата, заложени в членове 124-128 от TRLIS, за които е изпратено уведомление и са разрешени от Комисията, за тези мерки за изпълнение - и по-специално за изключението, предвидено в член 50, параграф 3 от RIS (вж. раздел 2.2.5) - не е изпратено уведомление и не са одобрени от Комисията.
(33)
Както и в другите държави членки присъединяването към испанската схема за данък върху тонажа е по избор и изисква предварително одобрение от данъчните органи, което е в сила в продължение на десет години. Приходите от некорабоплавателни дейности - или такива, които не отговарят на условията - подлежат на обичайните правила за подоходно данъчно облагане.
(34)
Съгласно испанското законодателство ОИИ, които участват в STL, могат да бъдат вписани в един или повече регистри на корабоплавателни предприятия (21), тъй като според испанските органи дейностите им включват експлоатацията на собствени и чартърни плавателни съдове. Следователно понятието за експлоатация на плавателен съд включва предоставянето на даден плавателен съд на трета страна съгласно беърбоут чартър.
(35)
Данъчната основа на допустимите корабоплавателни дейности се изчислява съгласно брутния тонаж.
Нетен регистриран тонаж
Дневен размер за 100 тона (EUR)
От 0 до 1 000
0,90
От 1 001 до 10 000
0,70
От 10 001 до 25 000
0,40
Над 25 001
0,20
(36)
След изчисляване на алтернативната данъчна основа съгласно брутния тонаж, използван от корабоплавателното предприятие, към тази основа се прилага обичайният корпоративен данък.
(37)
Съгласно член 125, параграф 2, тире първо от TRLIS се приема, че облагаемата данъчна основа по схемата за данък върху тонажа включва всички приходи от (допустими) корабоплавателни дейности в открито море, включително и по-специално прираста на капитала, реализиран при последващата продажба на плавателни съдове - придобити като нови от предприятие, което се ползва от системата за данък върху тонажа, - като по отношение на предприятието продължава да се прилага системата за данък върху тонажа. В противен случай съгласно обичайните правила за корпоративно подоходно облагане - тъй като данъчната основа се определя като разликата между приходите и разходите, когато плавателните съдове се придобиват от предприятие и впоследствие се продават с прираст на капитала, този прираст представлява облагаем приход и следователно ще увеличи данъчната основа, върху която се начислява корпоративен данък.
Данъчно третиране на извънреден прираст на капитала в контекста на прехвърлянето на плавателни съдове към системата за данък върху тонажа
(38)
Прилагат се специални правила, когато даден плавателен съд - който вече не е нов - и данъчното облагане на приходите от него са прехвърлени от обичайна система за корпоративно данъчно облагане към система за данък върху тонажа. Когато дадено предприятие притежава плавателни съдове преди да се присъедини към системата за данък върху тонажа или по отношение на плавателни съдове втора употреба (наричани по-долу „използвани“ плавателни съдове), закупени когато предприятието вече се ползва от системата за данък върху тонажа, се прилага специална процедура, предвидена в член 125, параграф 2 от TRLIS (22). Съгласно тази процедура данъчното облагане на определени суми е съобразено с обичайните правила за корпоративно данъчно облагане, единствено когато плавателният съд е продаден впоследствие.
-
През първата финансова година, през която се прилага системата за данък върху тонажа, или през която е придобит използваният плавателен съд, трябва да се заделят неразпределяеми резерви, равни на разликата между нормалната пазарна стойност и нетната отчетна стойност на всеки от корабите, засегнати от това правило, или тази разлика трябва да бъде декларирана отделно в годишния отчет за всеки плавателен съд, за всяка финансова година, през която се запазва собствеността върху тях.
-
Сумата на въпросния положителен резерв заедно с положителната разлика към датата на прехвърляне на собствеността между данъчната амортизация и счетоводната амортизация на продадения плавателен съд ще бъде добавена към облагаемата основа по системата за данък върху тонажа, посочена в член 125, параграф 1 от TRLIS, при приключване на продажбата на плавателния съд.
(39)
Следователно при обичайното прилагане на испанската система за данък върху тонажа, съгласно одобрението от Комисията, евентуалният прираст на капитала се облага при преминаване към системата за данък върху тонажа и се приема, че данъчното облагане на прираста на капитал, макар и забавено, се състои на по-късен етап при продажбата или демонтирането на плавателния съд. Както бе обяснено в раздел 2.2.5, съгласно системата на STL това данъчно облагане не е отсрочено, а се избягва напълно, тъй като засегнатите плавателни съдове се считат за нови, а не за използвани. Следователно не се прилага специалната процедура.
2.2.5. Мярка 5: член 50, параграф 3 от RIS
(40)
При разрешените сделки със STL Комисията наблюдава, че ОИИ могат да се откажат от обичайната система за корпоративно подоходно облагане и да преминат към системата за данък върху тонажа, без да уредят скритите си данъчни задължения, което произтича от ранната и ускорена амортизация било то при влизането в сила на системата за данък върху тонажа, или при продажбата или демонтирането на плавателния съд.
(41)
В действителност посредством изключение от правилото, заложено в член 125, параграф 2 от TRLIS, член 50, параграф 3 от RIS (23) гласи, че при придобиване на плавателни съдове посредством кол опция, която е предвидена в договор за лизинг, вече одобрен от данъчните органи, тези плавателни съдове се считат за нови (24) - а не употребявани - без да се взема предвид това дали са били в експлоатация или са амортизирани - към датата на упражняване на опцията за лизинг, т.е. след преминаване на ОИИ към системата за данък върху тонажа. Според предоставената на Комисията информация това изключение е прилагано единствено по отношение на договори за лизинг, одобрени от данъчните органи в контекста на заявленията за ранна амортизация съгласно член 115, параграф 11 от TRLIS (вж. раздел 2.6.2 по-горе, мярка 2: Дискреционно прилагане на ранната амортизация на отдадените на лизинг активи), т.е. във връзка с отдадените на лизинг новопостроени мореплавателни съдове, придобити посредством операции със STL от испански корабостроителници, с едно изключение.
(42)
В такива случаи се приема, че съдът е бил придобит като нов от ОИИ на датата на упражняване на опцията за лизинг, т.е. след приемането от страна на ОИИ на системата за данък върху тонажа. Първото последствие от изключението, предвидено в член 50, параграф 3 от RIS, е че, се избягва прилагането на правилата, заложени в член 125, параграф 2 от TRLIS. Не е необходимо ОИИ да създава неразпределяем резерв и положителната разлика между цената, платена от корабоплавателното предприятие, и счетоводната стойност на плавателния съд в счетоводните документи на ОИИ (25), както и положителната разлика между счетоводната стойност и данъчната стойност на плавателния съд (26) не се облагат с данъци. Второто последствие е, че се приема, че приходът от продажбата на корабоплавателното предприятие (значителната цена на упражняване на опцията за беърбоут чартър) произтича от плавателен съд, закупен и продаден от предприятие, което се ползва от системата за данък върху тонажа, и ще бъде включено в облагаемата основа по системата за данък върху тонажа съгласно член 125, параграф 2, тире първо от TRLIS.
3. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНАТА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(43)
По време на първия етап Комисията прегледа испанската система „лизинг срещу данък“, въпреки че прилагането на различни данъчни мерки следва да се анализира като единна система (всеобхватен подход), тъй като различните мерки могат да се използват единствено съвместно - de jure или de facto - и стигна до заключението, че то представлява държавна помощ.
(44)
Във втория етап отделните мерки са оценени отделно (индивидуален подход) и Комисията е стигнала до заключението на този етап, както следва:
-
Ускорената амортизация на отдадени на лизинг активи (мярка 1) може да представлява държавна помощ, но би представлявало съществуваща помощ във всеки случай, тъй като е приведена в действие преди присъединяване. Следователно не е открита официална процедура по разследва по отношение на мярката.
-
Ранната амортизация на дадените на лизинг активи (мярка 2) може да представлява държавна помощ, тъй като осигурява селективно предимство с оглед на неясните условия, заложени в испанското законодателство и дискреционните правомощия, упражнявани от испанската данъчна администрация при тълкуването на тези условия. Тази мярка, която влиза в сила през 2002 г. (27), се разглежда като неправомерна и евентуално несъвместима държавна помощ.
-
Статутът на ОИИ (мярка 3) не е идентифициран като евентуална държавна помощ. Не е открита официална процедура по разследва по отношение на мярката.
-
Системата на данък върху тонажа (мярка 4) е била разрешена от Комисията през 2002 г. като съвместима държавна помощ. Съвместимостта на одобрената система на данък върху тонажа не е поставена под въпрос в Решение C(2011) 4494 окончателен. Посредством разрешението от Комисията тази мярка следва да бъде разглеждана във всеки случай като съществуваща мярка.
Въпреки това Комисията постави под въпрос два аспекта, свързани със системата за данък върху тонажа.
-
Комисията постави въпроса дали възможността, дадена на определени предприятия като ОИИ, които участват в операции със STL, да се възползват от система за данък върху тонажа, когато техните дейности са ограничени до наемане или лизинг на плавателни съдове на база беърбоут. Комисията счете, че тези предприятия не са активни в сектора на морския транспорт на стоки и пътници съгласно определението в Регламент (ЕИО) № 4055/86 на Съвета (28) и в Регламент (ЕИО) № 3577/92 на Съвета (29), а по-скоро в сектора на финансовите инвестиции и наема и лизинга на стоки. Комисията отбеляза, че за тяхната допустимост съгласно испанската система за данък върху тонажа така и не е било изпратено уведомление и не е разрешена от Комисията.
-
Освобождаването от данъци на прираста на капитала (мярка 5) в резултат на мерки за прилагане на системата за данък върху тонажа (член 50, параграф 3 от RIS) и представено от испанските органи като част от разрешената система за данък върху тонажа, бе счетено за допълнителна мярка, която не попада в обхвата на разрешението, предоставено от Комисията през 2002 г. Тази мярка също бе счетена за неправомерна и евентуално несъвместима помощ.
(45)
Потенциалните получатели на помощта са идентифицирани като:
-
ОИИ като първични получатели на данъчните предимства;
-
членовете/ инвеститорите в ОИИ, които се ползват от данъчни предимства въз основа на прозрачността на ОИИ;
-
корабоплавателните предприятия, които получават част от данъчните предимства под формата на отстъпка от цената на кораба;
-
евентуално корабостроителниците, ангажираните банки, предприятията за лизинг и други посредници.
(46)
Комисията счете, че изглежда помощта не е съвместима с вътрешния пазар.
4. МНЕНИЯ НА ИСПАНИЯ И ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ
(47)
Бяха получени мненията на испанските органи и на 41 трети страни, включително и публични органи, браншови асоциации и отделни предприятия, които са ангажирани в операции със STL или конкуренти на ангажираните с тези операции като чуждестранни корабостроителници или корабостроителни асоциации.
(48)
Наблюденията са насочени към следните аспекти на оценката на Комисията, представена в Решение C(2011) 4494 окончателен.
-
процедурни аспекти;
-
всеобхватен подход: оценката на STL като схема спрямо оценката на отделните мерки, които са част от STL;
-
дали отделните мерки представляват държавна помощ (наличието на предимство, държавни ресурси, причинност на държавата, въздействие върху конкуренцията и търговията) и дали някои от тях представляват съществуваща помощ;
-
идентифициране на получателите на помощта;
-
съвместимост на евентуална държавна помощ;
-
пречки пред възстановяване на помощта (равно третиране, оправдани правни очаквания, правна сигурност).
4.1. ПРОЦЕДУРА
(49)
Испания счита, че Комисията е открила официална процедура по разследване, без да направи надлежна справка по отношение на основните си заключения с испанските органи. В резултат на това е нарушено правото на испанската държава на защита и принципът на състезателност, който е ключов за всяка административна процедура.
(50)
Според редица трети страни Комисията е трябвало да приложи процедурата за съществуваща помощ, тъй като - ако представляват помощ - двете разглеждани данъчни мерки (правила за амортизация за отдадени на лизинг активи и системата за данък върху тонажа) следва да бъдат съществуваща помощ.
4.2. ОЦЕНКА НА STL КАТО СХЕМА/ ОЦЕНКА НА ОТДЕЛНИТЕ МЕРКИ
4.2.1. Жалбоподатели
(51)
Holland Shipbuilding счита, че STL следва да се разглежда като единна система, тъй като е организирана система, която целенасочено прилага различни данъчни мерки с цел осигуряване на икономическо предимство, което е далеч над общото предимство, което се осигурява чрез прилагането на различните мерките отделно, и тъй като мерките са независими. Прилагането на системата за данък върху тонажа позволява на ОИИ да направят от временното данъчно предимство, предоставено от ранната и ускорена амортизация, постоянно. Неясните условия, наложени от прилагането на ранната амортизация, и тяхното тълкуване от испанските органи предоставя дискриминационни правомощия на данъчната администрация. Това е доказано от факта, че на практика одобрението се предоставя, единствено при преминаване от обичайна система за корпоративно данъчно облагане към система за данък върху тонажа.
(52)
Danish Maritime и […] (30) (31) също считат, че като цяло STL като схема за държавна помощ - независимо от това кои са получателите - ясно дава икономическо предимство на определени предприятия.
4.2.2. Испания и участниците в сделките „лизинг срещу данък“
(53)
Въпреки това Испания и предприятията, идентифицирани от Комисията като потенциални получатели на помощта (корабоплавателни предприятия, банки, инвеститори в ОИИ, корабостроителници, участващи в операции със STL), възразяват срещу този всеобхватен подход.
(54)
Те считат, че STL не е записан в испанското данъчно законодателство като такава, и че операциите със STL са частни споразумения (лизинг, беърбоут чартър, ОИИ), сключени от частни страни, които имат свободата да изберат най-евтиния начин за финансиране на актив и прилагане на договорни и данъчни мерки, които са на тяхно разположение. Също така твърдят, че Испания не следва да носи отговорност за предимство, придобито от данъкоплатците с цел намаляване на данъчната им тежест. Освен това данъчното законодателство не налага прилагането на всичките мерки, посочени от Комисията в Решение C(2011) 4494 окончателен.
(55)
Asociación Española de Banca (Испанската банкова асоциация - AEB) счита, че за първи път Комисията идентифицира държавна помощ в комбинация с законни сделки между частни субекти, а не в правна разпоредба.
(56)
Вместо система AEB счита, че са налице две различни схеми (схема за амортизация и данък върху тонажа), които могат ясно да бъдат разделени и третирани отделно, независимо от това дали се използват отделно или съвместно.
(57)
В допълнение AEB счита, че Комисията не е успяла да идентифицира обща референта система преди идентифицирането на селективно предимство. Според AEB има множество начини за финансиране на придобиването на актив, като се използват различни комбинации от правни инструменти и данъчни мерки и Комисията следва да сравни всички тези алтернативни ситуации. Следователно заключението, че STL осигурява селективно предимство на определени дружества, би било изкуствено, особено ако Комисията използва за сравнение най-скъпия начин - от данъчна гледна точка - за финансиране на инвестиция, като по този начин пренебрегва мерките за стимул, които се предоставят на инвеститорите.
(58)
Следователно STL не осигурява селективно предимство. Това е доказано по-специално от факта, че Комисията идентифицира няколко потенциални получатели, които не отговарят на икономическите сектори. Като се позовава на Известие на Комисията относно прилагането на правилата за държавни помощи по отношение на мерките за пряко данъчно облагане на дружества (32) (наричано по-долу „Известие на Комисията относно данъчно облагане на дружества“) и Решение на Комисията относно нидерландската схема Groepsrentebox (33), AEB счита, че не може да се стигне до заключението, че мярката е селективна, тъй като е по-благоприятна за членовете на ОИИ, които инвестират в мореплавателни съдове, а не в други активи.
(59)
Тъй като STL се състои единствено от частни страни, които прилагат общи данъчни мерки в контекста на частни споразумения, не са включени държавни ресурси.
(60)
Според AEB не се оказва въздействие върху конкуренцията и търговията между държавите членки, тъй като основните получатели, идентифицирани от Комисията, са корабоплавателни предприятия, а до мярката имат достъп всички корабоплавателни предприятия в Европа и другаде по света.
(61)
В своите мнения тези трети страни описват STL като серия от несвързани мерки (индивидуален подход) и не представят мненията си относно STL като цяло.
4.3. КОМЕНТАРИ, СВЪРЗАНИ С ОЦЕНКАТА НА ОТДЕЛНИТЕ МЕРКИ
4.3.1. Ускорена амортизация (член 115, параграф 6 от TRLIS) (34) - мярка 1
(62)
Според Испания и определени трети страни тази мярка е като цяло приложима по отношение на всички видове активи и всички сектори. Различното данъчно и счетоводно третиране на лизингови такси не води de facto до селективност, което се доказва от многообразието на секторите, които прилагат мярката. В допълнение испанската система за корпоративно данъчно облагане позволява алтернативните мерки за ускорена амортизация. AEB заявява, че линейната амортизация не може да се приема за (единственото) сравнение за установяване на наличието на предимство, тъй като са позволени и други методи на амортизация. В член 11 от TRLIS и в членове 1-5 от RIS се предвижда възможността за прилагане на регресивни методи като регресивния метод (35) или метода на сбора от числата на годините (SYD) (36) както и възможността за амортизация на актива съгласно специфичен план, договорен с данъчната администрация (37). AEB цитира пример, че регресивният метод би бил приложим с норма, 2,5 пъти по-високо от приложимата норма за линейната амортизация, т.е. 25 %.
4.3.2. Дискреционно прилагане на ранната амортизация (член 115, параграф 11 от TRLIS, член 48, параграф 4 от TRLIS и член 49 от RIS) - мярка 2
(63)
Бе посочено, че ранната амортизация е просто метод за ускорена амортизация, съгласно който ускорената амортизация може да започне при определени условия преди датата, на която се доставя активът на или влиза в експлоатация при крайния потребител. Ако не е възможно да се приспаднат сумите, платени по време на строителството на актива, на практика това може да означава предварително облагане. Ранната амортизация единствено възстановява неутралитета и съответствието между финансовия поток и данъчното третиране.
(64)
AEB настоява, че възможността за предварително начало на периода на амортизацията е обща мярка, която също е предвидена в член 11, параграф 1, буква г) от TRLIS и член 5 от RIS, в които са определени общите правила, приложими по отношение на амортизацията. Тези разпоредби позволяват на данъчната администрация да одобри конкретен план за амортизация, представен и обоснован от данъчно задълженото лице, включително и за активи в строеж.
(65)
Единствената цел на предварителното одобрение на ранната амортизация и процеса, следван от данъчната администрация, е проверката дали операцията е действителна и дали са изпълнени обективните критерии, заложени в законодателството. По-специално трябва да се гарантира предварително, че: е налице споразумение за лизинг, чиято начална дата е преди пускането в експлоатация или доставката на актива; при подаване на заявка, се посочва, че плащанията за възстановяване на разходите за актива се приспадат; договорът е за придобиване на актив, като е необходим дълъг договорен период/ срок за строителство според оперативните условия на актива; подписан е договор за строителство на актив и е дадена индикация за специфични договорни условия, които регулират използването на актива.
(66)
Освен общите условия, заложени в член 49 от RIS, е въведено допълнително условие чрез член 48, параграф 4 от TRLIS, когато заявителят е ОИИ. Одобрението не зависи от прилагането на други мерки или представянето на допълнителни документи. Най-накрая, липсата на дискреция при процедурата е илюстрирана от факта, че нито едно заявление, подадено към данъчната администрация, не е било отхвърлено. В това отношение AEB счита, че Комисията следва да разследва в по-голяма дълбочина основанията за непровеждане на операции са финансиране. Ако - както бе посочено от Комисията въз основа на неформална информация - някои корабоплавателни предприятия не са били способни да намерят банка за организиране на операцията, това е свързано повече с факта, че страните не са могли да постигнат съгласие относно определени елементи на операциите, като например цена. AEB официално отрича, че някои от членовете му са присъствали на среща или са осъществили неформален контакт с испанските органи. На практика ситуацията не отговаря на описанието в Решение на Комисията относно GIE fiscaux (38), където бе установено, че условието, че операцията следва да бъде от значителен икономически и социален интерес, е непрецизно и е оставено на преценката на данъчните органи. Напротив, AEB отрича, че което и да е от условията, посочени в член 49 от RIS, е неточно и подлежи на тълкуване.
(67)
Впоследствие ранната амортизация - по същия начин като ускорената амортизация - като цяло се прилага по отношение на всички видове активи и всички сектори. Това е обща мярка.
(68)
Тъй като е метод за прилагане на ускорена амортизация, ако се установи, че е помощ, следва да се разглежда като съществуваща помощ.
4.3.3. Данъчна прозрачност на обединенията по икономически интерес (член 48 от TRLIS) - мярка 3
(69)
Според AEB прозрачността на ОИИ е заложена в логиката на испанската данъчна система. Тази прозрачност позволява на няколко инвеститори да извършват съвместна инвестиция, която никой от тях не би предприел самостоятелно, и все пак се прилага - поради тази прозрачност и по отношение на техния дял в инвестицията - данъчно третиране, което би се прилагало, ако инвестираха самостоятелно. Следователно не е налице предимство, свързано с прилагането на статута на ОИИ. Освен това този статут не води до браншови ограничения. Всеки испански данъкоплатец може да бъде член на ОИИ. Следователно не е налице селективност.
4.3.4. Системата за данък върху тонажа (членове 124-128 от TRLIS) - мярка 4
(70)
Тъй като Комисията посочи в Решение C(2011) 4494 окончателен, испанската система за данък върху тонажа е разрешена от нея през 2002 г. като помощ, съвместима с Насоките за морския транспорт (39), испанските органи и трети страни насочват мненията си към обхвата на одобрението от 2002 г. и специфичните въпроси дали финансовите ОИИ (40), ангажирани в операциите със STL, следва да се ползват от схемата за данък върху тонажа.
(71)
По отношение на въпроса дали финансовите ОИИ (40), ангажирани в операции със STL, - които не експлоатират плавателни съдове, а инвестират в тях и ги чартират като част от финансовите инвестиции - следва да се ползват от системата за данък върху тонажа, Испания заявява, че предприятията експлоатират плавателни съдове, като ги чартират и следователно са вписани с испанските регистри за корабоплавателни предприятия (в качеството си на корабоплавателни предприятия) от влизането в сила на член 1 от Кралски указ 1027/1989 от 28 юли 1989 г. (41), дублиран в член 9 от Закон 27/1992 от 24 ноември 1992 г. Тъй като Комисията е разрешила прилагането на системата за данък върху тонажа за всички предприятия, вписани в испанските корабоплавателни регистри (42), това разрешение включва предприятията, които притежават плавателни съдове и ги отдават под наем или на лизинг на трети страни. Ако тази мярка се разглежда като държавна помощ, то следователно следва да бъде считана за съществуваща помощ.
4.3.5. Член 50, параграф 3 от RIS - мярка 5
(72)
Испания, PYMAR и някои банки твърдят, че член 50, параграф 3 от RIS съдържат единствено мерки за изпълнение, чиято цел е да осигурят правна сигурност. Те настояват, че в съответствие с принципите на испанската правна система материалните елементи на данъчната мярка винаги трябва да се ръководят от законодателството и тази разпоредба, съдържаща се в Кралския указ, не въвежда нищо ново, а само разяснява обхвата на член 125, параграф 2 от TRLIS. Не се отклонява от закона и не създава допълнителни ползи. Необлагането на прираста на капитала също е част от схемата, разрешена от Комисията, и следователно ако представлява помощ, следва да се разглежда като съществуваща помощ.
(73)
В допълнение Испания и предполагаемите получатели настояват, че е логично да считат плавателния съд за „нов“, тъй като никой не го е използвал преди наемателя на лизинг и наличието на опция е договорено при подписването на договора за лизинг (43). AEB заявява, че обичайно даден актив се разглежда като нов, когато е придобит посредством опция в договор за лизинг.
4.4. НАБЛЮДЕНИЯ, СВЪРЗАНИ С ПРЕХВЪРЛЯНЕТО НА ДЪРЖАВНИ РЕСУРСИ И ПРИПИСВАНЕ НА МЕРКИТЕ НА ДЪРЖАВАТА
(74)
Според жалбоподателите приспадането на данъците означава прехвърляне на държавни ресурси под формата на загуба на данъчни приходи. STL/ данъчните мерки се приписват на държавата, тъй като всичките мерки се съдържат в испанското законодателство. Освен това STL разчита на одобрение, което е дадено от данъчните органи. Макар тези одобрения да са свързани с отделни мерки, е ясно, че на практика одобренията се дават на целите сделки със STL. Това се доказва от факта, че искането за ранна амортизация, подадено към данъчната администрация, описва подробно строителството и разпределението на данъчното предимство между ОИИ или инвеститорите и корабоплавателното предприятие, както и известието от корабостроителницата, в което са заложени очакваните социални и икономически ползи от мярката. Няма основание за системното предоставяне на тези документи, ако на практика не са предварително условие за одобрение.
(75)
От друга страна корабоплавателните предприятия твърдят, че отстъпката от началната цена, дадена на корабостроителницата или на ОИИ, не може да се припише на държавата, тъй като произтича от частни договорни взаимоотношения между ОИИ и корабоплавателното предприятие, ангажирано в операцията.
4.5. НАБЛЮДЕНИЯ, СВЪРЗАНИ С НАРУШАВАНЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА И ВЪЗДЕЙСТВИЕТО ВЪРХУ ТЪРГОВИЯТА
(76)
[…] счита, че размерът на разглежданите предимства (14 милиона EUR например съгласно Решение C(2011) 4494 окончателен) несъмнено повлиява върху пазарната позиция на получателите и следователно създава значителни нарушения на пазарите, които са белязани от високи нива на конкуренция. Чрез схемата се осигурява значително предимство за испанските корабостроителници, които могат да предлагат своите кораби на цена, по-ниска от тази на други европейски корабостроителници, което включва ползите от STL. […] се позовава на статистически данни от Министерство на промишлеността на Испания, които сочат, че с течение на времето испанските корабостроителници обслужват все повече чуждестранни собственици на кораби.
(77)
По отношение на корабоплавателните предприятия […] счита, че закупуването на кораби от испанските корабостроителници на значително по-ниска цена им позволява да спестят милиони евро от значителна част от постоянните си разходи. Тъй като е разсрочен през времето на възстановяване на разходите за корабите, това предимство им осигурява конкурентна преднина пред другите корабоплавателни оператори и следователно нарушава конкуренцията в течение на много години.
(78)
Както бе посочено, собствениците на кораби твърдят, че всички корабоплавателни предприятия имат достъп до условията, осигурени на испанските корабостроителници, и следователно могат да се ползват от всякакви отстъпки от цената, които испанските корабостроителници могат да предложат. Също така твърдят, че са платили справедлива пазарна цена и не са се възползвали от икономическо предимство. Следователно придобиването на плавателни съдове от испанските корабостроителници вероятно няма да намали значително оперативните им разходи или да укрепи устойчиво позицията им, както е посочено в Решение на Комисията C(2011) 4494 окончателен.
4.6. НАБЛЮДЕНИЯ, СВЪРЗАНИ С ИДЕНТИФИЦИРАНЕТО НА ПОЛУЧАТЕЛИТЕ НА ПОМОЩТА
(79)
Според AEB ОИИ не могат да бъдат получатели на помощта. Поради данъчната прозрачност инвеститорите трябва да платят данъците, които произтичат от търговската дейност на ОИИ. Следователно ОИИ не могат да се възползват от икономическо предимство в резултат на данъчно намаление. В допълнение всеки испански данъкоплатец може да бъде инвеститор - член на ОИИ.
(80)
От друга страна редица корабоплавателни предприятия считат, че ОИИ са единствените възможни получатели на помощта. Собствениците на кораби не могат да бъдат получатели на помощта, понеже не са испански данъкоплатци. Освен това те твърдят, че Комисията погрешно предполага, - без да представи разяснение, - че данъчните облекчения биха били прехвърлени от ОИИ към корабоплавателните предприятия посредством отстъпка от цената. Всъщност цената е фиксирана в резултат на търговско решение, взето от частния собственик на актива.
(81)
Собствениците на кораби твърдят, че корабоплавателните предприятия от целия свят като цяло придобиват плавателни съдове от различни държави, включително и от испански корабостроителници, ако желаят. Всички корабоплавателни предприятия следователно могат да се възползват от отстъпки от цената, които предлагат испанските корабостроителници.
(82)
Няколко собственици на кораби твърдят, че ако STL представлява държавна помощ, те не са получатели на тази помощ. Посочени са две основания: първо, начинът на функциониране на структурата на STL сочи, че липсва координация между ОИИ и корабостроителницата, която да представлява единен център на интерес и фиксира цената на продажбите; второ, предприятията, които експлоатират влекачи и спасителни кораби, дават за пример предложения, получени от корабостроителниците извън Испания за строителство на подобни влекачи. Тези предложения са в същата ценова гама или дори по-евтини от тези на испански корабостроителници, които в крайна сметка са били избрани. Те твърдят, че следователно са платили справедлива пазарна цена и не са се ползвали от икономическо предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Ако STL предлагат икономическо предимство, получателите биха били корабостроителници, ангажирани в операциите със STL, а не корабоплавателните предприятия.
(83)
Holland Shipbuilding счита, че получателите на помощта са ОИИ и техните инвеститори както и корабоплавателните предприятия, а не само испанските корабостроителници, тъй като е налице значителна разлика между цената, платена от собственикът на кораба, и цената, получена от корабостроителницата, която е над пазарната цена. Според националната асоциация на корабостроителниците схемата е предназначена да е от полза за корабостроителниците. Би било неправилно да се стига до заключение, че STL е от полза за корабоплавателните предприятия. Намаляването на цената на строителство не означава непременно предимство за купувача на кораба. Освен това испанските корабостроителници могат единствено да предложат това предимство на купувачи, които използват STL. STL представлява неправомерна помощ за корабостроене, която вреди на националните корабостроителници, които са пряка конкуренция на испанските.
(84)
PYMAR счита, че Комисията не е представила достатъчно основания в Решение C(2011) 4494 окончателен относно това защо идентифицира корабостроителниците като потенциални получатели на държавната помощ. Също така посочва, че в решенията си по случаите GIE Fiscaux, Brittany Ferries, Air Caraïbes или Le Levant (44) относно сходни данъчни схеми, Комисията не е идентифицирала производителя на актива като получател на държавната помощ.
4.7. НАБЛЮДЕНИЯ, СВЪРЗАНИ С КЛАСИФИКАЦИЯТА КАТО СЪЩЕСТУВАЩА ИЛИ НЕПРАВОМЕРНА ПОМОЩ
(85)
Както бе посочено в раздел 4.3 по-горе, Испания и определени трети страни считат, че са налице само две мерки: първо, разпоредбите на член 115 от TRLIS относно приспадането на разходите за актив, придобит посредством договор за финансов лизинг. Испания е въвела три разпоредби преди присъединяването си към ЕС. Следователно ако тази мярка представлява помощ, то тя е съществуваща помощ, както е посочено от Комисията в Решение C(2011) 4494 окончателен, а член 115, параграф 11 от TRLIS, който позволява на администрацията да определя началната точка за приспадането, е единствено средство за прилагане на член 115. Второ, системата за данък върху тонажа, заложена в член 124-128 от TRLIS, е одобрена от Комисията през 2002 г. и следователно също представлява съществуваща помощ. Разпоредбите за прилагане - и по-специално член 50, параграф 3 от RIS - не променят правилата, заложени в закона и следователно са включени в одобрението на Комисията.
4.8. НАБЛЮДЕНИЯ, СВЪРЗАНИ СЪС СЪВМЕСТИМОСТТА НА ПОМОЩТА
(86)
Испанските органи и предполагаемите получатели твърдят, че помощта е съвместима въз основа на одобрението на системата за данък върху тонажа през 2002 г., тъй като то обхваща „предприятията от сектора на морския транспорт, учредени съгласно испанското законодателство (45), чиято дейност включва експлоатацията на собствени и чартърни кораби“. Тъй като единствено чрез член 50, параграф 3 от RIS се прилага системата за данък върху тонажа, той е обхванат от решението от 2002 г.
(87)
Третите страни също твърдят, че всякаква помощ би била съвместима с Насоките за морския транспорт, които също така включват експлоатацията на собствени и чартърни кораби и тази помощ би останала в рамките на тавана на помощта, определен от Насоките.
(88)
Asociación de Ingenieros Navales y Oceánicos de España (Испанската асоциация на военноморските архитекти и морските инженери) счита, че съвместимостта на всяка помощ следва да се анализира в контекста на световната конкуренция, а не с акцент върху вътрешния пазар, тъй като корабостроителниците в държавите извън ЕС получават помощ, която не се регулира от правилата за конкуренция, какъвто е случаят с ЕС.
(89)
От друга страна […] счита, че схемата въобще не може да се разглежда като съвместима помощ, като дори и не може да се разглежда съгласно Насоките за морския транспорт, цитирани в Решение C(2011) 4494 окончателен. В действителност счита, че, първо, Испания няма да има възможност докаже, че всички построени кораби отговарят на условията за прилагане на Насоките и второ, помощта може единствено да намали до нула размера на данъка, дължим от бенефициера в държавата, която приема схемата. Следователно неиспанските собственици на кораби не биха се ползвали от схемата и данъците, платени от испанските собственици на кораби вероятно ще бъдат намалени, тъй като те се ползват от системата за данък върху тонажа и намаление на социалните плащания.
4.9. НАБЛЮДЕНИЯ, СВЪРЗАНИ С ВЪЗСТАНОВЯВАНЕТО
(90)
Както испанските органи, така и потенциалните получатели твърдят, че възстановяването следва да бъде изключено, понеже това би нарушило основните принципи на правото на ЕС (46), като например равно третиране, защита на оправданите правни очаквания и правна сигурност.
4.9.1. Равно третиране
(91)
PYMAR твърди, че сходни фискални мерки са били обект на разследване по два други случая (Brittany Ferries (47) и GIE Fiscaux), при които не е дадено разпореждане за възстановяване. Ако Комисията стигне до заключението, че е налице помощ, то тя следва да се разглежда като съвместима до границата, заложена в глава 11 от Насоките за морския транспорт, а по отношение на сумата, превишаваща тази граница следва защитата на правната сигурност да не позволи на Комисията да поиска възстановяване, както е във френския случай. […] твърди, че тъй като френските оператори не са възстановили помощта, възстановяването на помощта от испанските оператори при сходен случай би поставило последните в неизгодно конкурентно положение и това би нарушило принципа на равно третиране.
(92)
Испания и PYMAR цитират редица решения, при които Комисията вече е решила да се въздържи от възстановяване поради публичните изявления на Комисията или на неин член. Прави се препратка към решенията относно белгийските координационни центрове, люксембургските холдингови дружества 1929 и други координационни центрове и вътрегрупови дейности на мултинационални дружества (48), репутация в Испания (49), италиански случай на помощ към големи предприятия в затруднено положение (50) и два случая от сферата на рибното стопанство (51) (островите Shetland и островите Orkney).
4.9.2. Оправдани правни очаквания/ правна сигурност
(93)
Според Испания (52) и определени трети страни, ангажирани в операциите със STL, следните елементи дават основание на страните по тези операции да смятат, че данъчните мерки, използвани в тях, не представляват държавна помощ:
(1)
обосновката на Комисията в решението относно Brittany Ferries от 2001 г. (53), според която подобна на STL схема е обща мярка - френската GIE Fiscaux.
(2)
обнародване на проектомерките (ранна амортизация и системата за данък върху тонажа) в Официален вестник на испанския парламент на 10 октомври 2001 г. (54)
(3)
писмо на Комисията от 2001 г. с искане за информация от Испания в контекста на разследване относно няколко предполагаеми мерки за помощ, включително и система „лизинг срещу данък“ в полза на корабостроителната промишленост;
(4)
Решение на Комисията от 2004 г. (55), с което се отхвърля предоставянето на помощ на нидерландски корабостроителници с цел компенсация за предполагаема помощ, предлагана на испанските корабостроителници, които се конкурират за едни и същи договори за корабостроене;
(5)
Решение от 2006 г. по дело относно френската GIE Fiscaux (56);
(6)
писмо от комисар Крус от 2009 г. (57) - която към този момент отговаря за конкуренцията - до министъра на търговията и промишлеността на Норвегия в отговор на жалба, че испанската схема „лизинг срещу данък“ би облагодетелствала испанските корабостроителници;
(7)
времето между публикуването на проектомерките през 2001 г., началото на схемата през 2002 г. или първите жалби, получени от Комисията през 2006 г., и откриването на процедурата през юни 2011 г. Този дълъг период потвърждава предположението, че не са били налице достатъчно елементи за предприемане на действия;
(8)
добросъвестен икономически оператор не би могъл да предвиди евентуалното наличие на държавна помощ в комбинацията от различни схеми, които са или дълготрайна характеристика на националното данъчно облагане (ускорена амортизация на отдадени на лизинг активи, статута на ОИИ), или са били одобрени от Комисията (системата за данък върху тонажа);
(9)
изявленията относно липсата на помощ в мерките относно методите за амортизация в известие на Комисията относно данъчното облагане на дружества (58).
4.9.2.1. Решение на Комисията от 2001 г. по делото Brittany Ferries (BAI)
(94)
В съображение 193 от въпросното решение Комисията заявява, че: „… по отношение на обединенията по икономически интереси и данъчните предимства, които могат да получат, Комисията, счита, че те представляват обща мярка, предвид факта, че са обичайни във Франция, могат да се предлагат във всички сектори на стопанска дейност и се регулират от обичайното право.“
(95)
Решението бе публикувано в Официален вестник на 15 януари 2002 г. В решението от 2006 г. относно френската GIE Fiscaux Комисията счита, че: „Макар да е вярно, че разглежданата схема по този случай е в сила преди 1998 г., все пак следва да се подчертае, че това не е разяснено в основанията за решението и тези обстоятелства вероятно са допринесли за подвеждането на получателите по разглежданата схема“.
(96)
Испания (59) и някои трети страни твърдят, че тази обосновка или е създала ситуация на правна несигурност по отношение на правомерността на STL - която е много сходна по структура и въздействие, - или е породила оправдани правни очаквания, че STL не представлява държавна помощ.
4.9.2.2. Публикуване на проектомерките в Официален вестник на испанския парламент
(97)
Според PYMAR Комисията е била известена за наличието на системата STL, когато съставляващите я мерки (дискреционно прилагане на ранна амортизация на отдадени на лизинг активи и системата за данък върху тонажа) са публикувани като част от проектозакон в Официален вестник на испанския парламент на 10 октомври 2001 г. След това корабостроителниците за започнали да включват ползите от тези мерки в своите оферти за нови договори за корабостроене, без да изчакат влизането в сила на мерките с цел напредване на преговорите и привеждане в действие на първите структури STL.
4.9.2.3. Искането от 2001 г. за информация относно испанската схема „лизинг срещу данък“
(98)
PYMAR се позовава на писмо, изпратено от Комисията на 21 декември 2001 г. вследствие на жалба относно няколко държавни мерки, които евентуално намаляват разходите за кораби, купени от испански корабостроителници. В това писмо Комисията изрично иска информация относно системата за „лизинг срещу данък“:
„На вниманието на Комисията бе представена информация, че редица мерки изглежда се прилагат за намаляване на разходите за закупуване на кораби от испански корабостроителници. По-специално Комисията получи информация, че са налице следните мерки:
…
3.
Система „лизинг срещу данък“, с която построените в Испания кораби могат да бъдат използвани за намаляване на данъците посредством дружества със специално предназначение. Изглежда приходите от тази комбинация се прехвърлят към собственика на кораба посредством по-ниска цена или намаляване на разходите за лизинга. Испания би ли могла да предостави цялата значима информация, която да позволи оценяване на този въпрос.“
(99)
Според PYMAR това писмо сочи, че Комисията разполага с информация и е наясно с наличието на система „лизинг срещу данък“ и е провела разследване на въпроса през 2001 г., като не е предприела действия, което е създало оправдани правни очаквания, че испанската мярка не представлява помощ.
4.9.2.4. Решението от 2004 г. относно нидерландското уведомление
(100)
На 9 септември 2002 г. нидерландските органи са изпратили уведомление за „приравняване на помощи“, което има за цел да осигури на нидерландските корабостроителници приравняване с помощ, която се предполага, че е предоставена от Испания (60). В края на официалното разследване (61) Комисията стигна до заключение в окончателното си решение (62), че „испанските органи изрично са отрекли, че помощта ще бъде приведена в действие“ и тя не разполага с „достатъчно доказателства за предполагаемата испанска помощ“ (63), като обявява помощта, за която е изпратено уведомление, за несъвместима с вътрешния пазар.
(101)
Според PYMAR тъй като STL е в сила от 2002 г., преди Нидерландия да изпрати уведомление за помощта, решението на Комисията от 2004 г. би създало оправдани правни очаквания, че системата STL не представлява помощ.
4.9.2.5. Решение от 2006 г. по дело относно френската GIE Fiscaux
(102)
Според PYMAR френската схема GIE Fiscaux е много сходна със системата STL. В резултат решението от 2006 г. по френския случай е създало оправдани правни очаквания сред операторите, че: 1) системата STL следва да се разглежда като съвместима с вътрешния пазар в рамките на глава 11 от Насоките за морския транспорт и 2) възстановяването на държавната помощ, превишаваща таваните, заложени в глава 11 от Насоките, не следва да бъде изискано предвид процедурните сходства на двата случая.
(103)
В допълнение PYMAR се позовава на редица решения на Комисията, при които сходството на дадена мярка с друга, която вече е одобрена от Комисията, е фактор, който обосновава оправданите правни очаквания на операторите. По-специално PYMAR припомня, че не е разпоредено възстановяване в случаи (64) като чуждестранни доходи (Ирландия), международни операции по финансиране (Нидерландия), координационни центрове и финансови предприятия (Люксембург), координационни центрове във Vizcaya (Испания), центрове за контрол и координация (Германия), централни корпоративни хазни и седалища и логистични центрове (Франция), данъчен режим за US Foreign Sales Corporations (Белгия) и отговарящи на условията дружества в Гибралтар (Обединено кралство), тъй като тези схеми за сходни с белгийските схеми за координационни центрове, които вече са получили одобрението на Комисията.
4.9.2.6. Писмо от 2009 г., изпратено от комисар Крус
(104)
В отговор на писмо от норвежките органи, които подавате жалба срещу предполагаема дискриминация срещу норвежките корабостроителници във връзка с испанската система „лизинг срещу данък“, комисар Крус отговаря, че ГД „Конкуренция“: „[вече е] разследвала въпроса“ и по нейно искане Испания е представила публична обосновка под формата на отговор на данъчната администрация на въпрос от данъкоплатец (65) - данъчно решение, с което потвърждава, че мярката не е ограничена до испанските корабостроителници и може да се използва за придобиването на кораби, произведени в други държави членки. В писмото се стига до заключението, че с оглед на това разяснение се приема, че не са необходими допълнителни действия.
(105)
Според PYMAR на 2 април 2009 г. норвежки собственик на кораб е споделил съдържанието на писмото на комисар Крус с испанска корабостроителница, с която е бил ангажиран в операции със STL. PYMAR също така е представил писмо от 13 септември 2012 г. от Gerencia del Sector de la Construcción Naval (GSN) (66), в което се свидетелства, че през 2009 г. е имало информация за съдържанието на писмото на комисар Крус и тя е споделена със субекти, ангажирани в операциите със STL, и с PYMAR по време на редовните им срещи.
4.9.2.7. Време между жалбата и откриването на процедурата
(106)
Според PYMAR са изминали девет години от момента, в който Комисията се е запознала със схемата през декември 2001 г./ началото на схемата през 2002 г. (пет години след първите жалби, получени от Комисията през 2006 г.), и откриването на процедурата през юни 2011 г. Времето на бездействие от страна на Комисията потвърждава предположението, че не са били налице достатъчно елементи за предприемане на действия.
4.9.2.8. Добросъвестен икономически оператор не би бил способен да предвиди възможното наличие на държавна помощ в комбинацията от няколко мерки
(107)
Според PYMAR и други трети страни за първи път Комисията счита, че съвместното прилагане на няколко мерки представлява държавна помощ - нещо, което добросъвестните оператори не биха могли да предвидят.
4.9.2.9. Изявленията относно методите за амортизация в известие на Комисията относно данъчно облагане на дружества
(108)
PYMAR твърди, че съгласно член 13 от известие на Комисията относно данъчно облагане на дружества мерките от чисто техническо естество, като правилата за амортизация, не представляват държавна помощ. На тази основа операторите обосновано са считали, че мерките за ранна амортизация не представляват държавна помощ.
4.9.3. Последствия от възстановяването
(109)
От момента, в който Комисията се е запознала с наличието на STL, действията ѝ и изминалото време са създали оправдани правни очаквания, че не е налице помощ и следователно помощта, отпусната за вече извършените операции не би трябвало да се възстанови. Следователно Комисията следва да се въздържа от разпореждане на възстановяването на помощта за всички операции.
(110)
По сходен начин в писмото си комисар Крус от 2009 г. потвърди, че схемата е била анализирана от Комисията. Всички страни, ангажирани в операциите „лизинг срещу данък“ (корабоплавателни предприятия, ОИИ, банки и посредници и др.) вероятно са имали оправдани правни очаквания, че Комисията щеше да открие помощ в системата и поради липсата на планове за допълнителни разследвания, не е налице помощ.
(111)
PYMAR също се позовава на решения, в които Комисията признава, че действията на институциите на ЕС (Съд, Комисия и др.) вероятно са породили оправдани правни очаквания, че отпуснатата в миналото помощ не би следвало да се възстановява, което би попречило на Комисията да разпореди възстановяване, включително и за помощта, отпусната преди действията, които са породили оправдани правни очаквания. Позовават се на решения по испанския случай с репутацията, белгийския случай с координационни центрове, австрийския случай с отстъпка от енергиен данък и италиански случай за помощ на големи предприятия в затруднено положение (67).
4.9.4. Договорни клаузи
(112)
Испанските органи и PYMAR заявяват, че всякаква помощ, идентифицирана от Комисията в полза на корабоплавателни предприятия или ОИИ и инвеститори, във всеки случай би засегнала корабостроителници, които биха получили искове за възстановяване на ОИИ или на техните инвеститори, или инвестиционни дружества посредством договорни отношения между различните участници в операциите със STL. В действителност според PYMAR някои клаузи от договорите задължават корабостроителниците да компенсират инвеститорите и корабоплавателните предприятия, и по-специално при изменение на законодателството - включително и на данъчното законодателство, - което засяга операцията.
5. ОЦЕНКА
5.1. ПРОЦЕДУРА
(113)
Комисията счита, че процедурата, която следва, не е нарушила правата на Испания на защита, нито правото на изслушване на трета страна. Напротив, решението за откриване на официална процедура е първоначалната официална стъпка, която Комисията трябва да предприеме в съответствие с Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (68) (наричан по-долу „Регламент (ЕО) № 659/1999“), ако след предварителното разследване има съмнения относно съвместимостта на мярката за държавна помощ с вътрешния пазар (член 13 и член 4, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999). Целта на решението за откриване на процедура е именно обобщение на значимите фактологически и юридически въпроси, изготвяне на първоначална оценка на естеството на мярката за помощ, излагане на съмненията относно съвместимостта с вътрешния пазар и призив към засегнатата държава членка и други заинтересовани страни да представят мненията си (член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999).
(114)
Въпреки това Комисията не е открила официална процедура по разследване по отношение на ускорената амортизация на отдадени на лизинг активи (член 115, параграф 6 от TRLIS), тъй като е посочила, че ако мярката представлява държавна помощ, във всеки случай може да се разглежда като съществуваща помощ. Не е изразила съмнения относно системата за данък върху тонажа, доколкото Комисията е получила уведомление за нея и дала разрешението си (членове 124-128 от TRLIS), тъй като тази мярка също е разглеждана като съществуваща помощ. Тези две мерки са споменати и описани в Решение C(2011) 4494 окончателен, единствено защото са важни елементи от STL и са свързани с мерките, които са обект на официална процедура по разследване (член 115, параграф 11 и член 48, параграф 4 от TRLIS и член 49 от RIS, както и член 50, параграф 3 от RIS и прилагането на системата за данък върху тонажа по отношение на нетранспортни дейности).
(115)
Комисията счита, че член 115, параграф 11 и член 48, параграф 4 от TRLIS и член 49 от RIS, както и член 50, параграф 3 от RIS и прилагането на системата за данък върху тонажа по отношение на нетранспортни дейности могат да бъдат отделени от другите мерки, посочени в предходното съображение (т.е. член 115, параграф 6 от TRLIS и членове 124-128 от TRLIS) и не представляват съществуваща помощ съгласно член 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 659/1999, тъй като тези мерки са въведени през 2002 г. и 2003 г., след присъединяването на Испания към ЕС, и са приведени в действие без предварителното уведомяване на Комисията. Следователно Комисията правилно е следвала процедурата, приложима по отношение на неправомерна помощ (член 1, буква е), член 13 и член 4, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999) по отношение на тези мерки.
5.2. ОЦЕНКА НА STL КАТО СИСТЕМА/ ОЦЕНКА НА ОТДЕЛНИТЕ МЕРКИ
(116)
Фактът, че системата STL се състои от различни мерки, като не всички от тях са предвидени в испанското данъчно законодателство, не е достатъчен, за да попречи на Комисията да ги опише и оцени като система. В действителност, както бе обяснено в Решение C(2011) 4494 окончателен, Комисията счита, че различните данъчни мерки, използвани в операциите със STL, са взаимосвързани de jure или de facto. De jure дискреционното прилагане на ранната амортизация на отдадените на лизинг активи (член 115, параграф 11 от TRLIS) отговаря на ранно прилагане на ускорена амортизация на отдадени на лизинг активи (член 115, параграф 6 от TRLIS). По същия начин с член 50, параграф 3 от RIS се създава специална процедура, приложима в контекста на системата за данък върху тонажа. De jure член 50, параграф 3 от RIS засяга единствено плавателни съдове, които отговарят на условията за системата за данък върху тонажа, и договори за лизинг, одобрени от данъчната администрация. De facto договорите за лизинг се разглеждат като одобрени от данъчната администрация единствено в контекста на одобренията, дадени за ранна амортизация на отдадени на лизинг активи. De jure ранната амортизация може да се разглежда за широк кръг активи, евентуални придобити посредством договор за лизинг. Въпреки това условията за ранна амортизация подлежат на тълкуване и de facto се приема, че са изпълнение - и са дадени одобрение, само по отношение на плавателни съдове, допустими за системата за данък върху тонажа.
(117)
В допълнение Комисията отбелязва, че две от трите основни мерки, включени в STL (дискреционно прилагане на ранната амортизация и правилата за допустимост за системата за данък върху тонажа) са влезли в сила на една и съща дата (1 януари 2002 г.) съгласно един и същи закон.
(118)
Комисията също отбелязва, че при обсъждане на оправданите правни очаквания и равното третиране, едни и същи трети страни, които възразиха срещу всеобхватния подход на Комисията, представят системата STL като много сходна с френската схема GIE Fiscaux. Фактът, че всичките характеристики на френската мярка бяха включени в една правна разпоредба, непременно означава всеобхватна оценка. В това отношение фактът, че различните елементи на STL са разпръснати в различни правни разпоредби, които са свързани de facto - като такива, - предполага различен подход.
(119)
Поради тези причини Комисията счита, че е необходимо да опише испанския „лизинг срещу данък“ като система от взаимосвързани данъчни мерки и да оцени тяхното въздействие в реципрочен контекст, като вземе предвид по-специално взаимоотношения, de facto въведени или одобрени от държавата.
(120)
Във всеки случай Комисията не разчита единствено на всеобхватния подход. Наред с всеобхватния подход Комисията анализира отделните мерки, които съставляват STL. Комисията счита, че двата подхода се допълват и водят до последователни заключения. Индивидуалната оценка е необходима с цел определяне коя част от икономическите предимства, които се осигуряват от системата STL, е в резултат на общите мерки и коя е от селективни мерки. Индивидуалната оценка също позволява на Комисията да определи при необходимост коя част от помощта е съвместима с вътрешния пазар и коя част следва да бъде възстановена.
(121)
Двойният подход, вече приложен в Решение C(2011) 4494 окончателен, позволява на Комисията да определи референтна система за всяка от отделните мерки и за системата STL като цяло с цел идентифициране на селективни предимства, които представляват държавна помощ. По отношение на всяка операция със STL съпоставителният анализ, спрямо който ще бъде оценено наличието на помощ, е самата операция със същите договорни разпоредби, но извършена, без мерките да бъдат идентифицирани като държавна помощ. В това отношение алтернативна операция с действително различни мерки - както договорни, така и финансови - не би представлявала подходящ съпоставителен анализ.
(122)
Икономическите оператори имат свободата да структурират операциите си за финансиране на активи съгласно своето желание и да използват за целта общи данъчни мерки, които сметнат за най-подходящи. Въпреки това тъй като тези операции водят до прилагането на селективни данъчни мерки, които подлежат на контрол върху държавната помощ, замесените в тези сделки предприятия са потенциални получатели на държавна помощ. От една страна фактът, че няколко сектори или категории предприятия са идентифицирани като потенциални получатели, не е индикация, че системата STL е обща мярка (69). От друга страна, фактът, че системата се използва за финансиране на придобиването, беърбоут чартъра и препродажбата на мореплавателни съдове, може да бъде ясен знам, че мярката е селективна от секторна гледна точка.
5.3. НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(123)
В съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС „всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(124)
Правилата за държавна помощ се прилагат единствено по отношение на помощ, предоставена на предприятия, които участват в икономически дейности. Освен това критериите, заложени в член 107, параграф 1, са кумулативни. Следователно подлежащите на оценка мерки представляват държавна помощ по смисъла на Договора, ако са изпълнени всички горепосочени условия. Най-общо финансовата помощ следва:
-
да бъде предоставена от държавата или чрез държавни ресурси,
-
да поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки,
-
да нарушава или да заплашва да наруши конкуренцията и
-
да засяга търговията между държавите членки.
(125)
Комисията извърши оценка на две различни равнища:
-
На равнището на отделните разглеждани мерки, при които Комисията разглежда дали всяка отделна мярка представлява държавна помощ, независимо от използването ѝ в STL.
-
На равнището на системата STL като цяло: както бе посочено, STL разчита на комбинация от тези мерки, които de jure или de facto са взаимосвързани.
5.3.1. Предприятия по смисъла на член 107 от ДФЕС
(126)
Комисията счита, че всички страни, ангажирани в операции със STL, са предприятия по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като техните дейности се състоят в предлагане на стоки и услуги на пазар (70), като Испания (71) или трета страна не е оспорила това. По-точно корабостроителниците предлагат новопостроени плавателни съдове или строителни, ремонтни или възстановителни услуги; предприятията за лизинг предлагат инструменти за финансиране; ОИИ чартират или продават плавателни съдове; инвеститорите предлагат стоки и услуги на широк кръг пазари, освен ако не са лица, които не извършват стопанска дейност, като в този случай не попадат в обхвата на настоящото решение; корабоплавателните предприятия предлагат услуги за морски транспорт; организиращите банки предлагат услуги по посредничество и финансиране, а другите посредници предлагат услуги по посредничество или консултация.
5.3.2. Наличие на селективно предимство
(127)
Според установената съдебна практика: „Член 107, параграф 1 от Договора изисква да се определи дали съгласно определена задължителна схема дадена държавна мярка поставя в по-благоприятно положение „определени предприятия или производството на някои стоки“ в сравнение с други, които с огледа на целта на въпросната схема са в съпоставима правна или фактическа ситуация. В такъв случай разглежданата мярка изпълнява условията за селективност (72).“
5.3.2.1. Ускорена амортизация (член 115, параграф 6 от TRLIS) - мярка 1
(128)
В Решение C(2011) 4494 окончателен Комисията заяви, че ако мярката представлява помощ, то тя би била съществуваща помощ и не извърши оценка. В резултат на официалното разследване сега Комисията стигна до заключението, че разгледана в изолация, тази мярка не представлява държавна помощ, тъй като не поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки. Комисията отбелязва, че мярката се прилага по отношение на всички дружества, които подлежат на подоходен данък в Испания, без това да ограничава техния сектор или дейност, място на учредяване, размер, правен статут или местоположение на активите. Прилага се също без изключение по отношение на всички стоки, които подлежат на амортизация.
(129)
Освен това ограничението до отдаваните на лизинг активи не представлява елемент на селективност, тъй като придобиването на такива активи може да бъде финансирано чрез договори за финансов лизинг, които са общодостъпни за предприятия от всички сектори и с всякакви размери. Няма индикация, че получателите на мерките са de facto концентрирани в определени сектори или видове производство. Статистическите данни, предоставени от Испания във връзка с прилагането на член 115 от TRLIS от испанските данъкоплатци (вж. графиките по-долу), потвърждават, че финансовият лизинг се използва от предприятия, които има широк кръг облагаеми приходи (45 % от деклариралите, че прилагат член 115, печелят под 1 милион EUR, а 70 % - под 3 милиона EUR) (вж. графиката отляво). Абсолютният размер на данъчното предимство, което може да се получи от приспадането на допълнителни разходи (73) съгласно член 115 от TRLIS, също варира според приходите на данъкоплатеца (вж. графиката отдясно).
Източник: Министерство на икономиката и финансите
(130)
Испанските органи също потвърдиха, че договорите за лизинг и член 115 от TRLIS могат да се използват по отношение на активи, изградени (или произхождащи) в други държави членки. Най-накрая, Комисията отбелязва, че условията за прилагането на член 115, параграф 6 от TRLIS са ясни, обективни и неутрални и не е необходимо предварително одобрение за прилагането му. Следователно данъчната администрация няма правомощията да одобрява или отхвърля по свое усмотрение прилагането на тази мярка (74).
(131)
Следователно Комисията е стигнала до заключението, че ускорената амортизация на отдадените на лизинг активи (член 115, параграф 6 от TRLIS) като такава не осигурява селективно предимство на ОИИ при операциите със STL.
5.3.2.2. Дискреционно прилагане на ранната амортизация (член 115, параграф 11 от TRLIS, член 48, параграф 4 от TRLIS и член 49 от RIS) - мярка 2
(132)
Правилото относно амортизацията в испанското данъчно законодателство (член 11 от TRLIS) най-общо предвиждат разходите за даден актив да бъдат разпределени през целия му икономически живот - следователно от момента на използването му за икономическа дейност. В съответствие с член 115, параграф 6 от TRLIS ускорената амортизация на отдадените на лизинг активи следва да вземе предвид датата, на която активът е влязъл в експлоатация. Тъй като позволява ускорената амортизация да започне преди началото на използването на актива, член 115, параграф 11 от TRLIS предоставя икономическо предимство.
(133)
Тази възможност е изключение от общото правило, заложено в член 115, параграф 6, и подлежи на дискреционно одобрение от испанските органи; следователно тази мярка на пръв поглед е селективна. Противно на твърденията на Испания и на някои трети страни критериите за предоставяне на одобрение не са ясни и обективни и дори и да са били ясни и обективни, това не би било достатъчно за изключване на селективното им естество (75). Комисията отбелязва, че критериите, заложени в член 115, параграф 11 от TRLIS, са неясни и е необходимо тълкуване от страна на данъчната администрация, което не е обнародвано в административни правила или разяснения в тази връзка. Дискреционното прилагане на ранната амортизация въз основа на неясни критерии въвежда селективност в системата STL, дори и дискреционните правомощия да не са упражнявани по произволен начин (76). В допълнение Комисията отбелязва, че Испания не е обяснила по убедителен начин защо всичките условия, наложени от член 48, параграф 4 от TRLIS и член 49 от RIS са достатъчни, за да се избегне злоупотреба. Например специфичните характеристики на икономическата употреба на актива (77) трябва да бъдат доказани както и липсата на въздействие върху облагаемата сума, която произтича от употребата на актива или прехвърлянето на собствеността (78). Не е представена обосновка за тези ограничения, които въвеждат допълнителни елементи на селективност. Също така Испания не е доказала защо е необходимо предварително одобрение. Гарантирането на реалността на операция по лизинг например изглежда толкова важно за осигуряване на обичайното приспадане на разходите за лизинг/ амортизация на актива или прилагане на ускорена амортизация, колкото е за ранното прилагане на тази амортизация. Въпреки това първите мерките не подлежат на предварително одобрение и по отношение на тези мерките изглежда е достатъчно да се представи последваща верификация на ясните и обективните критерии, приложими по отношение на ранната амортизация на отдадените на лизинг активи.
(134)
В Решение C(2011) 4494 окончателен според Комисията испанските органи са потвърдили по време на среща, че въз основа на даденото одобрение условията в член 115, параграф 11 от TRLIS са считат за изпълнени само при придобивания на плавателни съдове, които са преминали от обичаен режим на корпоративно облагане към система на данък върху тонажа (79), и последващото прехвърляне на собственост на плавателния съд към корабоплавателно предприятие посредством упражняването на опция в контекста на беърбоут чартър. Испания отрече (80) съществуването на такава обосновка, но призна за затруднения при тълкуването (81). Комисията отбелязва, че липсват доказателства, чрез които да се установи, че одобренията за прилагането на ранната амортизация са предоставени при други обстоятелства (82).
(135)
Въз основа на примера, цитиран от испанските органи, изглежда исканията за ранна амортизация, подадени от ОИИ пред данъчната администрация, описват подробно цялостната организация на STL и представят всички значими договори (по-специално договор за корабостроене, договор за лизинг, беърбоут чартър, договори с опция, споразумение за поемане или освобождаване на дълг). Според Испания тези елементи са необходими за проверка на съобразността с условията, заложени в член 115, параграф 11 и член 48, параграф 4 от TRLIS, както и член 49 от RIS.
(136)
Въпреки това Комисията отбелязва, че процедурата, заложена в правилата за прилагане (83), предоставя значими дискреционни правомощия на данъчната администрация по отношение на тълкуването на правните разпоредби и евентуалното налагане на допълнителни условия. По-специално администрацията има правото да поиска допълнителна информация, която може да счете за необходима за оценката (84). В това отношение Комисията също отбелязва, че при някои от цитираните примери искания, подадени от заявителите, също са включени допълнителни приложения, които не са необходими за доказване на съобразността с условията, заложени в член 115, параграф 11 от TRLIS и член 49 от RIS: 1) подробно изчисление на общите данъчни предимства и на това как те ще бъдат разпределени между корабоплавателното предприятие, от една страна, и ОИИ или неговите инвеститори, от друга страна, и 2) обосновка на корабостроителница, в която са посочени икономическите и социалните ползи, очаквани от договора за корабостроене. Според някои жалбоподатели тези документи са поискани от данъчната администрация в контекста на процеса на одобрение. Според Испания тези елементи са предоставени от заявителите (ОИИ) по тяхна инициатива. Тези документи сочат по-специално, че е взета предвид важността на договора за корабостроене за испанската икономика, както и цялостното данъчно предимство, осигурено от операцията със STL.
(137)
Комисията стигна до заключението, че процедурата за задължително предварително одобрение, необходимото тълкуване на неявните условия на член 115, параграф 11 и член 48, параграф 4 от TRLIS, както и член 49 от RIS, и възможността данъчната администрация да поиска допълнителен документ или информация са ясно доказателство, че данъчната администрация се ползва с широки дискреционни правомощия при упражняването на задачата си по одобрение на операциите със STL.
(138)
Както бе посочено в Известие на Комисията относно прилагането на правилата за държавни помощи по отношение на мерките за пряко данъчно облагане на дружества (наричано по-долу Известие относно фискална помощ“) (85), Съдът признава, че третирането на икономически субекти на дискреционна основа може да означава, че индивидуалното прилагане на обща мярка има характеристиките на селективна мярка, и по-специално когато упражняване на дискреционно правомощие превишава простото управление на данъчните приходи чрез позоваване на обективни критерии (86) (87).
(139)
Следователно Комисията счита, че дискреционното прилагане на ранната амортизация на отдадените на лизинг активи чрез прилагането на член 115, параграф 11 и член 48, параграф 4 от TRLIS, както и член 49 от RIS предоставя селективно предимство на ОИИ, които са ангажирани в операциите със STL и на техните инвеститори.
5.3.2.3. Данъчна прозрачност на обединенията по икономически интерес (член 48 от TRLIS) - мярка 3
(140)
Комисията счита, че статутът на данъчна прозрачност на ОИИ, предвиден в член 48 и член 49 от TRLIS, просто позволява на различните оператори да се присъединят и да финансират инвестиция или да извършват икономическа дейност. Впоследствие тази мярка не осигурява селективно предимство на ОИИ или на техни членове.
5.3.2.4. Системата за данък върху тонажа (членове 124-128 от TRLIS) - мярка 4
(141)
Както бе посочено в раздел (31) по-горе, системата за данък върху тонажа представлява схема за съществуваща помощ, одобрена с Решение на Комисията C(2002) 582 окончателен от 27 февруари 2002 г. Включва правилата по член 125, параграф 2 от TRLIS относно третирането на скритите данъчни задължения и прираста на капитала в контекста на преминаване към системата за данък върху тонажа на използвани или втора употреба активи, които преди това са попадали в обхвата на общата данъчна система.
(142)
В действителност, както бе посочено в съображение (18) по-горе, при обичайните обстоятелства - т.е. когато дадено дружество остане в обхвата на общата система за корпоративно данъчно облагане, вместо да премине към системата за данък върху тонажа - данъчното предимство в резултат на ранната или укорената амортизация на активи през първите години (повишени скрити данъчни задължения) се неутрализира до голяма степен през следващите години (намалени скрити данъчни задължения) или при продажбата, или демонтирането на актива (данъчно облагане на прираста на капитала). През целия период този процес води до отсрочване на плащането на определени данъчни суми. Тъй като платеният по системата за данък върху тонажа данък не зависи от разликата между приходи и разходи, преминаването към системата за данък върху тонажа в средата на периода означава, че скритите данъчни задължения остават неуредени.
(143)
При сравнение с евентуалните събития в контекста на общата данъчна система, отсрочването при системата за данък върху тонажа на сетълмента на скрити данъчни задължения, както е предвидено в член 125, параграф 2 от TRLIS, предоставя допълнително селективно икономическо предимство на дружествата, които преминават към системата за данък върху тонажа, за разлика от тези, които остава в рамките на общата данъчна система.
(144)
Както е обяснено по-долу в раздел 5.4., одобрената от Комисията система за данък върху тонажа не обхваща данъчното третиране на приходите от беърбоут чартър, което следователно представлява нова помощ, а не съществуваща такава.
5.3.2.5. Член 50, параграф 3 от RIS - мярка 5
(145)
В сравнение с одобрението като част от схемата за данък върху тонажа, за която е изпратено уведомление, член 50, параграф 3 от RIS предоставя и допълнително предимство: чрез изключение от обичайното прилагане на член 125, параграф 2 от TRLIS, мореплавателните съдове, които обикновено се разглеждат като използвани или втора употреба, се приемат за нови при преминаване към системата за данък върху тонажа. Следователно сетълментът на скритите данъчни задължения - обичайно отсрочен до продажбата или демонтирането на актива съгласно член 125, параграф 2 от TRLIS - се отменя безвъзвратно. Тази отмяна представлява икономическо предимство.
(146)
Икономическото предимство, осигурено от член 50, параграф 3 от RIS, е селективно, тъй като не е налице за всички активи. Не е предоставено даже и за всички плавателни съдове, които попадат в обхвата на схемата за данък върху тонажа и член 125, параграф 2 от TRLIS. Всъщност това предимство е налице само при условие че плавателният съд е придобит посредством договор за финансов лизинг, който вече е одобрен от данъчната администрация. Както бе посочено, испанските органи потвърдиха, че данъчната администрация счита, че това условие действително е изпълнено, ако договорът за финансов лизинг е одобрен в контекста на прилагането на ранна амортизация съгласно член 115, параграф 11 от TRLIS. Нито Испания, нито дадена трета страна не се е позовала на други обстоятелства, които биха позволили на договор за лизинг, който да бъде предварително одобрен от данъчната администрация. Както е посочено в раздел (134) по-горе, тези одобрения са предоставени в контекста на значителни дискреционни правомощия, упражнявани от данъчната администрация, и единствено във връзка с новопостроени мореплавателни съдове.
(147)
Противно на аргументите, представени от Испания и определени трети страни, член 50, параграф 3 от RIS не просто осигурява разяснение на специалната процедура, за която е изпратено уведомление, или на концепцията „употребяван плавателен съд“. Като приема, че отдадения на лизинг плавателен съд е нов към датата на упражняване на кол опцията от лизингополучателя, при условие че договорът за лизинг вече е одобрен от данъчната администрация, се отклонява от специалната процедура (88), заложена в член 125, параграф 2 от TRLIS. Тази селективност въвежда допълнително предимство чрез предотвратяване на последващ прираст на капитала.
(148)
Комисията счита, че предоставянето на допълнително селективно предимство - чрез позоваване на общата данъчна схема или дори чрез препратка към обичайното прилагане на алтернативната система за данък върху тонажа и член 125, параграф 2 от TRLIS съгласно разрешението от Комисията - не може да бъде обосновано чрез естеството и общата схема на испанската данъчна система.
(149)
В действителност Комисията е разрешила член 125, параграф 2 от TRLIS като специална процедура, която е предназначена да предотврати злоупотреба с член 125, параграф 1, т.е. да попречи на операторите да прехвърлят използвани и свръхамортизирани плавателни съдове към системата за данък върху тонажа с единствената цел продажбата им със значителен прираст на капитала, който би бил освободен от облагане по схемата за данък върху тонажа. Комисията отбелязва, че в това отношение операциите със STL включват ОИИ, които взимат на лизинг един единствен плавателен съд, който за кратко е и тяхна собственост, но самите те не са експлоатирали, и преминаването им към схемата за данък върху тонажа за много кратък период от време, необходим за упражняване на опцията на договора за лизинг, и прехвърлянето на собствеността на единствения им плавателен съд към корабоплавателно предприятие. Тези операции изглежда не отговарят на целите на системата за данък върху тонажа, както е предвидена в Насоките за морския транспорт.
(150)
Впоследствие Комисията не е съгласна, че е логично даден плавателен съд да се разглежда като „нов“ към датата, на която се упражнява опцията, тъй като никой преди лизингодателя не го е използвал или понеже упражняването на опцията е било договорено преди подписването на договора за лизинг.
(151)
По отношение на първата част от този аргумент Комисията отбелязва, че правилото за изкуствено отделяне също се прилага по отношение на плавателните съдове, прехвърлени от оператор от обичайната данъчна система към системата за данък върху тонажа; т.е. без промяна в собствеността и без използването му от трета страна.
(152)
По отношение на втората част фактът, че опцията вече е договорена, няма нищо общо с определянето на това дали плавателният съд е нов. Комисията не е получила обяснение по отношение на това защо такъв плавателен съд следва да се разглежда като нов към датата на упражняване на опцията, независимо от това кой е собственикът. Също така не е получила убедително обяснение защо тази хипотеза не би била разумна, ако договорът за лизинг вече е одобрен от данъчната администрация.
(153)
В това отношение Комисията отбелязва, че прирастът на капитала не би бил освободен, ако член 50, параграф 3 от RIS единствено разяснява, че отдадените на лизинг плавателни съдове се разглеждат като нови на датата на подписване на договора за лизинг, без да се взема предвид датата на упражняване на опцията. В този случай ОИИ следва да се разглежда като собственик на плавателния съд преди преминаването му към системата за данък върху тонажа, плавателният съд би се разглеждал като употребяван или втора употреба при влизане в системата за данък върху тонажа и член 125, параграф 2 от TRLIS би се прилагал, което води до отсрочването на сетълмента на скритите данъчни задължения или облагането на прираста на капитала при продажбата или демонтирането на плавателния съд.
(154)
Следователно Комисията счита, че член 50, параграф 3 от RIS предоставя селективно предимство на предприятия, които придобиват плавателни съдове чрез договори за финансов лизинг, които вече са одобрени от данъчната администрация, и по-специално ОИИ или техни инвеститори, ангажирани в операциите със STL.
5.3.2.6. Селективно предимство в резултат на STL като цяло. Получатели на предимството
(155)
Размерът на икономическото предимство от STL като цяло отговаря на предимството, което ОИИ не биха получили при същата операция по финансиране от прилагането единствено на общите мерки. На практика това предимство отговаря на сбора на предимствата, извлечени от ОИИ чрез прилагане на горепосочените селективни мерки, а именно:
-
спестените лихви върху сумите на данъчните плащания, отсрочени посредством ранната амортизация (член 115, параграф 11 и член 48, параграф 4 от TRLIS и член 49 от RIS);
-
размерът на избегнатите данъци или спестените лихви върху отсрочения данък посредством схемата за данък върху тонажа (член 128 от TRLIS), при условие че ОИИ не отговаря на условията на схемата за данък върху тонажа;
-
размерът на избегнатите данъци върху прираста на капитала от продажбата на плавателния съд посредством член 50, параграф 3 от RIS.
(156)
Като се разглежда STL като цяло, предимството е селективно, тъй като подлежи на дискреционни правомощия, предоставени на данъчната администрация чрез процедурата на задължителното предварително одобрение на и неточното формулиране на условията, приложими по отношение на ранната амортизация. Тъй като други мерки, приложими по отношение на дейностите в сферата на морския транспорт, които са допустими по Насоките за морския транспорт - и по-специално член 50, параграф 3 от TRLIS, - зависят от това предварително одобрение, цялата система STL е селективна. В резултат на това данъчната администрация одобрява единствено операции със STL за финансирането на мореплавателни съдове (браншова селективност). Както бе потвърдено от статистическите данни, предоставени от Испания, всичките 273 операции със STL, организирани до юни 2010 г., засягат мореплавателни кораби.
(157)
В това отношение фактът, че всички корабоплавателни предприятия, включително и предприятията, установени в други държави членки, евентуално имат достъп до операции за финансиране със STL, не променя заключението, че схемата поставя в по-благоприятни условия определени дейности, а именно придобиването на мореплавателни съдове посредством договори за лизинг, и по-специално с оглед на техния беърбоут чартър и последваща препродажба.
(158)
Европейски корабостроителници са подали жалби относно няколко случая, при които не са получили достъп до финансиране на STL чрез испански банки.
(159)
В своето решение за откриване на официална процедура по разследване Комисията е представила наблюдението, че всички, с изключение на един от плавателните съдове, допуснати до STL, са построени от испански корабостроителници. Комисията изрази съмнения (89), че такъв резултат може обосновано да бъде обяснен в контекста на операциите, които са в резултат единствено от свободния избор на икономически оператори на свободния и конкурентния пазар.
(160)
Въпреки това при липсата на доказателства, че свързаните с придобиването на неиспански плавателни съдове заявления са били отхвърлени, Комисията не може да установи, че STL de facto е ограничена до придобиването на испански плавателни съдове. В допълнение Комисията отбелязва, че чрез известие със задължителен характер в отговор на въпрос на потенциален инвеститор от 1 декември 2008 г. испанската данъчна администрация изрично е потвърдила, че STL се прилага по отношение на кораби, построени в други държави - членки на ЕС (90). При тези обстоятелства Комисията стигна до заключението, че STL не води до допълнителен елемент на селективност в полза на испански корабостроителници и не е налице дискриминация въз основа на мястото на стопанска дейност на корабостроителницата.
(161)
Комисията счита, че предимството е предоставено на ОИИ и - поради прозрачността - на неговите инвеститори. В действителност ОИИ е правния субект, който прилага всички данъчни мерки, и, когато е приложимо, подава искания за одобрения към данъчната администрация. Например, няма възражения, че исканията за прилагането на ранна амортизация или данък върху тонажа са подадени от страна на ОИИ. От данъчна гледна точка ОИИ е прозрачен по отношение на данъците субект и облагаемите му приходи или подлежащи на приспадане разходи се прехвърлят към инвеститорите.
(162)
При операция със STL при икономически условия значителна част от данъчното облекчение, получено от ОИИ, се прехвърля на корабоплавателното предприятие посредством отстъпка от цената. Приложените към определени досиета приложения за искания от страна на ОИИ на предварително одобрение за ранна амортизация (вж. съображение (176) по-долу) потвърждават, че операторите, ангажирани в операциите със STL, считат, че данъчните облекчения от операцията са разпределени между ОИИ или техните инвеститори и корабоплавателните предприятия. Въпреки това въпросът с приписването на държавата на това предимство ще бъде разгледан в следващия раздел.
(163)
Макар другите участници в сделките със STL, като корабостроителници, предприятия за лизинг и други посредници, да се възползват от непрякото въздействие на това предимство, Комисията счита, че предимството, което е първоначално предоставено на ОИИ и техните инвеститори, не се прехвърля на горните.
5.3.3. Прехвърляне на държавни ресурси и приписване на държавата
Държавни ресурси
(164)
Селективните предимства за ОИИ и техните членове, идентифицирани в мерки 2, 4 и 5 по-горе (вж. раздели (131), (140) и (143)), произтичат от прилагането на разпоредби на данъчното законодателство.
(165)
При всяка от сделките със STL използването на държавни ресурси води до неплатена лихва върху данъчните отсрочки, които са в резултат на ранната амортизация на отдадените на лизинг активи, неплатен данък при липсата на сетълмент на скритите данъчни задължения, когато ОИИ преминава от система на обичайно корпоративно данъчно облагане към система на данък върху тонажа, и неплатен данък при липсата на данъчно облагане на прираста на капитала при прехвърляне на собствеността върху плавателния съд към корабоплавателното предприятие. Системата STL като цяло включва окончателната загуба на данъчен приход, равна на използването на държавни ресурси под формата на фискални разходи и неплатена лихва.
(166)
В контекста на операциите със STL държавата първоначално прехвърля свои ресурси към ОИИ посредством финансирането на селективните предимства. Впоследствие чрез данъчна прозрачност ОИИ прехвърля държавните ресурси към своите инвеститори.
Приписване
(167)
Разглежданата мярка произтича от прилагането на испанското данъчно законодателство и данъчните одобрения, предоставени от испанската данъчна администрация за прилагането както на ранната амортизация, така и на схемата за данък върху тонажа. Тези одобрения са предоставени за прилагането на отделни мерки като ранната (ускорена) амортизация на плавателния съд, отдаден на лизинг от всяко ОИИ, или преминаването към данък върху тонажа на ОИИ. Освен това въз основа на примерите, цитирани от испанските органи, процесът на одобрение е неизбежен за операциите по финансиране.
(168)
Според жалбоподателите данъчната администрация би преразгледала и би се намесила при разпределянето на данъчните печалби между корабоплавателното предприятие, от една страна, и ОИИ и инвеститорите, от друга. Въз основа на цитираните от испанските органи примери изглежда в действителност исканията, подадени до данъчната администрация, за одобрение на ранната амортизация най-общо включват изчисление на данъчното предимство, произтичащо от структурата STL, и как това данъчно предимство се разпределя между корабоплавателното предприятие и инвеститорите в ОИИ, или във всеки случай съдържа необходимите елементи за извършване на това изчисление.
(169)
Въпреки това всички икономически последствия от предоставянето на данъчно предимство на ОИИ произтичат от комбинация от законни сделки между частни субекти. Приложимите правила не задължават ОИИ да прехвърля част от данъчното предимство на корабоплавателните предприятия и в още по-малка степен на корабостроителници или посредници. Наистина данъчната администрация се ползва с широка дискреция и в този контекст оценява икономическото въздействие на цялостната сделка, но това не е достатъчно, за да се установи, че именно испанските органи вземат решение за прехвърлянето на част от предимството към корабоплавателните предприятия или относно размера на това прехвърляне. Тази ситуация се различава от разглежданата при решенията относно Air Caraïbes или във френската GIE Fiscaux, при които е имало налице правно задължение за прехвърлянето от страна на инвеститорите на поне 60 % или две трети от предимството към потребителите, като френските органи са проверявали дали всяка сделка отговаря на това изискване.
(170)
Следователно селективното предимство е предоставено посредством държавни ресурси. Те изрично могат да бъдат приписани на испанската държава, тъй като са от полза на ОИИ и техните инвеститори. Все пак това не се отнася до предимствата, от които се ползват корабоплавателните предприятия, и a fortiori косвените предимства, които преминават към корабостроителниците и посредниците.
5.3.4. Нарушаване на конкуренцията и въздействие върху търговията
(171)
Най-накрая, това предимство заплашва да наруши конкуренцията и да окаже въздействие върху търговията между държавите членки. Когато предоставена от държава членка помощ укрепва положението на едно предприятие в сравнение с други предприятия, които се конкурират в областта на търговията в рамките на Съюза, тези предприятия трябва да се считат за засегнати от въпросната помощ (91). Достатъчно е получателят на помощта да се конкурира с други предприятия на пазари, отворени за конкуренция (92) и търговия между държавите членки.
(172)
При разглеждания случай инвеститорите, т.е. членовете на ОИИ, извършват дейност в различни сектори на икономиката, и по-специално в сектори, отворени за търговия в рамките на ЕС. В допълнение посредством операциите, които се ползват от STL, те извършват дейност чрез ОИИ на пазари за беърбоут чартър и придобиване и продажба на мореплавателни съдове, които са отворени за търговия в рамките на ЕС. Предимствата, които произтичат от STL, укрепват тяхната позиция на съответните пазари, като по този начин нарушават или заплашват да нарушат конкуренцията.
(173)
Следователно икономическото предимство, получено от ОИИ и техните инвеститори, ползващи се от разглежданите мерки, вероятно оказва въздействие върху търговията между държавите членки и нарушава конкуренцията на вътрешния пазар.
5.4. СЪЩЕСТВУВАЩА ИЛИ НЕПРАВОМЕРНА ПОМОЩ
(174)
В член 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 659/1999 (93) са представени различни ситуации, при които дадена помощ се разглежда като съществуваща. Според изложенията, получени по разглеждания случай, съществуващата помощ би представлявала i) помощ, която е съществувала преди влизането в сила на Договора в Испания, или ii) помощ, която вече е одобрена от Комисията.
Данъкът върху тонажа представлява съществуваща помощ, но прилагането му по отношение на приходите от беърбоут чартър представлява нова помощ
(175)
Сред мерките, които са квалифицирани като държавна помощ (94), Комисията счита, че единствено данъчните разпоредби относно системата за данък върху тонажа (членове 124-128 от TRLIS, мярка 4) представляват схема за съществуваща държавна помощ, тъй като е одобрена от Комисията през 2002 г.
(176)
Въпреки това Комисията счита, че ОИИ, ангажирани в операции по „лизинг срещу данък“, не отговарят на всички условия за допустимост за испанската система за данък върху тонажа.
(177)
Комисията е разрешила испанския данък върху тонажа като съвместима помощ въз основа на Насоките за морския транспорт, които се прилагат единствено по отношение на предприятия, които действително извършват дейности в сферата на морския транспорт (95), било то чрез собствени плавателни съдове, или чартърни съдове. По изключение данъкът върху тонажа може да се прилага по отношение на дейности, които в Насоките се разглеждат като спомагателни или помощни за морския транспорт. Например при определени условия управлението на кораби, дейностите по драгиране или теглене могат да бъдат допустими за помощ (96). От друга страна чистата собственост на плавателен съд, неговото придобиване посредством финансов лизинг или наем, или чартър на трети страни, без да се поема пълна отговорност за експлоатацията на плавателния съд, не могат да се разглеждат като допустима дейност. Очевидно бенефициерът на системата за данък върху тонажа следва да извършва допустима транспортна дейност с допустим плавателен съд.
(178)
Истината е, че по изключение дейностите по беърбоут чартър вече са били одобрени от Комисията като част от определени схеми за данък върху тонажа, за които е представено уведомление, но само временно и при определени условия, свързани със свръхкапацитета (97). При тези условия централната дейност на разглежданите предприятия остава морският транспорт и приходите от дейности по беърбоут чартър могат да се разглеждат като помощни за централната дейност. Това толериране напълно отговаря на целите на Насоките за морския транспорт. „поддържане и подобряване на ноу-хау при морския транспорт и защита и насърчаване на заетостта сред европейските моряци“ и „принос към консолидирането на морския клъстър, установен в държавите членки, като междувременно се поддържа цялостния конкурентен флот на световните пазари“ (98).
(179)
В съответствие с Насоките за морския транспорт в Решение на Комисията C(2002) 582 окончателен от 27 февруари 2002 г., с което се одобрява испанската система за данък върху тонажа, се посочва, че единствено дейностите в сферата на морския транспорт са допустими за данък върху тонажа (99). В действителност раздел 2.4 Получатели предвижда: „Получателите на схемата за данък върху тонажа могат да бъдат предприятия от сектора на морския транспорт, учредени съгласно испанското законодателство, чиято дейност включва експлоатацията на собствени и чартърни кораби“ (наше подчертаване) и раздел 2.5. „Допустими дейности/ кораби“ предвижда: „Схемата за данък върху тонажа обхваща единствено прихода от мореплавателни кораби, които са експлоатирани при дейностите в сферата на морския транспорт. Предвидено е допустимите дейности да включват единствено морския транспорт.“ (наше подчертаване).
(180)
От формулировката на Решение на Комисията от 2002 г., прието въз основа на Насоките за морския транспорт, следва, че предприятията, идентифицирани като собственици на кораби съгласно испанското законодателство, се ползват от системата за данък върху тонажа, при условие че извършват допустими дейности в сферата на морския транспорт и са в границите му.
(181)
Комисията счита, че дейността, извършена от ОИИ, ангажирано в операции със STL, не може да се разглежда като транспортна дейност. При преминаване към системата за данък върху тонажа ОИИ взема на лизинг един плавателен съд от предприятие за лизинг и го чартира на трета страна, собственик на кораб, на база беърбоут. Ако третата страна, собственик на кораб, експлоатира плавателния съд с цел предоставяне на услуги в сферата на морския транспорт, може да бъде допустима за данък върху тонажа. Въпреки това ОИИ осигурява плавателния съд единствено на разположение на трета страна - корабоплавателно предприятие, което го експлоатира. Следователно ОИИ е посредник, който предоставя услуги за наем или лизинг, а не транспортни услуги.
(182)
ОИИ, ангажирано в операциите със STL, обикновено чартира единствения плавателен съд, който притежава или е взело на лизинг, което следователно представлява целия му флот. При тези обстоятелства ОИИ не поема риск или отговорност по отношение на техническото, екипажното или дори търговското управление на плавателния съд. То е просто посредник и приходите от беърбоут чартъра не могат да се разглеждат като придружаващи дейността в сферата на морския транспорт.
(183)
В допълнение ОИИ остава в рамките на системата за данък върху тонажа за кратък период, т.е. двете седмици, необходими за упражняване на опцията от договора за лизинг и за упражняване от страна на собственика на кораба на опцията, свързана с договора за чартър. Разрешаването на този вид дейности съгласно системата за данък върху тонажа изглежда не увеличава дълготрайно тонажа под флага и контрола на държавите от ЕИП. Поради същите причини ОИИ, ангажирани в операции със STL, изглежда не допринасят за обективното „поддържане … на морски ноу-хау и защитата … на заетостта за европейските моряци“ или „консолидирането на морския клъстър“.
(184)
В заключение одобрението, което произтича от решението от 2002 г., не означава, че дейността на предприятията, като ОИИ, ангажирани в STL, може да се разглежда като дейност в сферата на морския транспорт.
(185)
Следователно Комисията счита, че включването на предприятия като ОИИ, ангажирани в операции със STL (100), в схемата за данък върху тонажа води до предоставянето на нова помощ, било то чрез изчисляването на облагаемия приход като функция на оперативния тонаж, или възможността за отлагане на селтълмента на скритите данъчни задължения до продажбата или демонтирането на плавателния съд съгласно член 125, параграф 2 от TRLIS.
Другите мерки представляват нова помощ
(186)
Ранната амортизация на отдадените на лизинг активи (член 115, параграф 11 и член 48, параграф 4 от TRLIS както и член 49 от RIS, мярка 2) не представлява съществуваща помощ, тъй като е въведена през 2002 г., т.е. след присъединяването на Испания към ЕС през 1986 г., и така и не е било изпратено уведомление до Комисията за нея и не е била одобрена от последната. В допълнение въздействието от тази мярка може изрично да бъде отделено от въздействието на ускорената амортизация. Тази мярка представлява неправомерна помощ.
(187)
По сходен начин член 50, параграф 3 от RIS, който позволява освобождаването на прираста на капитала от плавателни съдове, придобити в контекста на вече одобрени договори за лизинг (мярка 5), влиза в сила през 2002 г. без предварителното уведомяване или разрешение от Комисията.
(188)
Комисията счита, че одобрението, предоставено през 2002 г., не обхваща мерките за прилагане, и по-специално член 50, параграф 3 от RIS, тъй като въвежда изключение от правилата за изкуствено отделяне, които се прилагат по отношение на плавателните съдове съгласно член 125, параграф 2 от TRLIS, което означава допълнително предимство. За това изключение е трябвало да бъде изпратено уведомление заедно с правните разпоредби, одобрени от Комисията, но то не е било изпратено.
(189)
Изглежда за прилагането на член 125, параграф 2 от TRLIS не е необходимо допълнително определение или разяснения. Обичайно би довело до данъчно облагане на прираста на капитала, реализиран от лизингодателя при прехвърлянето на плавателен съд на лизингополучателя (корабоплавателно предприятие). Ако Испания е счела, че е необходимо разяснение, това е трябвало да бъде представено при уведомлението.
(190)
Следователно мерките за прилагане, и по-специално член 50, параграф 3 от RIS, също представляват неправомерна помощ.
5.5. СЪВМЕСТИМОСТ С ВЪТРЕШНИЯ ПАЗАР
(191)
Комисията стигна до заключението, че следните мерки представляват държавна помощ на индивидуална основа и в контекста на STL:
-
Ранна амортизация на активи, придобити посредством договор за финансов лизинг (член 115, параграф 11 и член 48, параграф 4 от TRLIS както и член 49 от RIS);
-
Схема за данък върху тонажа по отношение на допустимостта на дейностите по беърбоут чартър;
-
Член 50, параграф 3 от RIS.
(192)
По принцип държавната помощ, съгласно определението в член 107, параграф 1 от ДФЕС, е забранена. Въпреки това член 107, параграф 2 гласи, че определени видове помощ са съвместими, а член 107, параграф 3, че определени видове помощ или помощ за определени получатели може да бъде обявена за съвместима от Комисията. В зависимост от категорията получатели могат да се прилагат определени правила като Насоките за морския транспорт (101) или Рамка за държавната помощ за корабостроенето (102).
(193)
Нито испанските органи, нито трети страни, идентифицирани като получатели в настоящото решение, са се позовали на прилагането на друга разпоредба на член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС или прилагането на друга рамка за държавни помощи, приета въз основа на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
5.5.1. Прилагането на Насоките за морския транспорт
Допустимост на приходите от беърбоут чартър по отношение на данък върху тонажа
(194)
Както бе посочено в съображение 4.3.4 по-горе, испанските органи и определени трети страни считат, че чартирането е включено в решението от 2002 г. за одобрение на испанската схема за данък върху тонажа, тъй като се отнася до експлоатацията на собствени и взети на чартър кораби.
(195)
Комисията не е съгласна с това тълкуване на решението от 2002 г. Както в Насоките за морския транспорт, така и в решението от изрично се посочва, че данъкът върху тонажа следва да се прилага единствено по отношение на дейностите в сферата на морския транспорт (103). По правило приходите от други дейности, извън транспорта, дори и когато са извършвани от дружество за морски транспорт, не могат да бъдат облагани съгласно системата за данък върху тонажа (104), освен чрез изричното изключение и при определени условия (съпътстващи дейности, драгиране, теглене).
(196)
В този контекст „експлоатацията на собствени и взети на чартър кораби“, посочена като допустима дейност в решението от 2002 г., обхваща единствено „експлоатацията“ на плавателни съдове, които са собствени или взети на чартър на база беърбоут и са в експлоатация - както собствените, така и взетите на чартър кораби - от страна на предприятие за морски транспорт.
(197)
Както бе посочено в раздел 143, самите финансови ОИИ, ангажирани в операции за финансиране със STL, не експлоатират плавателни съдове и не предоставят услуги за морски транспорт. Те са финансови посредници, ангажирани в колективното финансиране на даден актив. Не се намесват в стратегическото, техническото, екипажното или дори търговското управление на плавателния съд, който чартират, и не поемат риск или отговорност за предоставянето на услуги в сферата на морския транспорт.
(198)
В допълнение Комисията отбелязва, че ОИИ, ангажирани в операции със STL, чартират единствения им плавателен съд с опция за закупуване (или „кол опция“), която корабоплавателното предприятие се е ангажирало да упражни от самото начало, и опция за продажба (или „пут опция“), която ОИИ може да упражни. Това е еквивалент на забавено, и все пак окончателно, прехвърляне на собствеността на целия флот на ОИИ. Следователно ОИИ не е в същата ситуация като собствениците на кораби, които са засегнати от временен свръхкапацитет, и в търсене на гъвкавост чартират част от флота си на трети страни, оператори, за кратък период от време (вж. съображение 186 по-горе).
(199)
Поради всички тези причини Комисията счита, че ОИИ, ангажирани в операции със STL, не отговарят на условията за испанската система за данък върху тонажа, която е разрешена от Комисията, нито попадат в обхвата на разпоредбите на Насоките за морския транспорт.
(200)
Въпреки това Комисията счита, че с оглед на общия характер на лизинговите операции, ОИИ, ангажирани в операциите със STL, и техните инвеститори действат в качеството си на посредници, които прехвърлят към други получатели (корабоплавателни предприятия) предимство, чиято цел е от общ интерес.
Допустимост на ОИИ и/или техните инвеститори в качеството им на посредници
(201)
Съгласно подхода, възприет в Решение от 20 декември 2006 г. относно френската GIE fiscaux (105), Комисията изразява виждането, че тъй като представлява справедливо възнаграждение за посредничество при прехвърлянето на предимство към корабоплавателни предприятия, което има за цел общия интерес, помощта, задържана от ОИИ или инвеститорите му би била разглеждана за съвместима със същата пропорция. Наистина в този случай няма правно задължение ОИИ да прехвърлят част от получената помощ към корабоплавателни предприятия. Въпреки това при наличието на дискреция по отношение на оценката на съвместимостта на мярката с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, Комисията счита, че е целесъобразно да вземе предвид благоприятните въздействия на мярката за сектора на морския транспорт и да приложи mutatis mutandis разпоредбите на Насоките за морския транспорт, които обичайно се прилагат по отношение на мерките за помощ, към предимството, прехвърлено на корабоплавателното предприятие. Следователно ако прилагането на Насоките за морския транспорт по отношение на корабоплавателно предприятие, ангажирано в операция със STL, води до коефициент на съвместимо предимство или общо предимство от x%, то процентът на помощта, задържана от ОИИ или от неговите инвеститори, е съвместима.
Предимство за крайните потребители - корабоплавателни предприятия
(202)
Тъй като предимството често е от полза за корабоплавателните предприятия, член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, заедно с Насоките за морския транспорт (106), е единствената рамка за оценка на съвместимостта.
(203)
Комисията счита, че корабоплавателните предприятия не се ползват от държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Въпреки това с цел идентифициране на размера на съвместимата помощ на равнището на ОИИ, - тъй като посредниците пренасочват към корабоплавателните предприятия предимство, което има за цел общия интерес - Комисията счита, че Насоките за морския транспорт следва да се прилагат mutatis mutandis по отношение на предимството, прехвърлено от ОИИ към корабоплавателното предприятие с цел да се определи: 1) размерът на помощта, която първоначално е получена от ОИИ и е прехвърлена към корабоплавателното предприятие, която би била съвместима, ако прехвърленият размер представляваше държавна помощ за корабоплавателното предприятие; 2) пропорцията на съвместимото предимство от общото предимство, прехвърлено към корабоплавателното предприятие; и 3) размерът на помощта, която следва да се разглежда за съвместима като възнаграждение за ОИИ за тяхното посредничество.
(204)
В Насоките за морския транспорт са описани различните категории държавна помощ и условията, при които помощта може да бъде разрешена от Комисията. По-специално в Насоките изрично се посочва, че се прилагат по отношение единствено на дейностите в сферата на морския транспорт и ограничен брой помощни и съпътстващи дейности.
(205)
Когато крайният потребител - корабоплавателното предприятие предоставя услуги в сферата на морския транспорт (или съпътстващи услуги) и отговаря на всички условия от Насоките, полученото от предприятието предимство, което би представлявало помощ, би било съвместимо с вътрешния пазар.
(206)
Съгласно Насоките за морския транспорт помощта може да бъде предоставена посредством различни категории мерки. Едно от основните условия, заложени в член 10 от Насоките от 1997 г. и член 11 от Насоките за морския транспорт от 2004 г., е цялостният таван на помощта, т.е. максималният размер на държавна помощ, който дадено предприятие може да получи и който се разглежда като съвместим с вътрешния пазар (107).
(207)
Съгласно Насоките от 1997 г. таванът на помощта отговаря на „намаление до нула на данъчното облагане и социалните плащания на моряците и корпоративното данъчно облагане на корабоплавателните дейности.“ Съгласно Насоките от 2004 г. таванът отговаря на намаление до нула на данъчното облагане и социалните плащания на моряците и данъчно намаление чрез прилагането на схемата за данък върху тонажа. Въпреки това в Насоките от 2004 г. също се посочва, че „общият размер на предоставената помощ … следва да не превишава общия размер на данъците и социалните плащания, събирани от корабоплавателни дейности и моряци.“
(208)
По отношение на прилагането на тавана на помощта към определени бенефициери собственици на кораби, Комисията счита, че следва да се разгледа на равнище ЕИП. Това означава, че таванът следва да взема предвид корпоративния данък и разходите за социално осигуряване, платени от бенефициерите в други държави - членки на ЕИП. Този подход отговаря на съдебната практика FagorBrand (108) t, при която се потвърждава, че оценката на мярката за държавна помощ следва да вземе предвид кумулативното въздействие на евентуалната помощ, предоставена в различни държави членки.
(209)
Тъй като разглежданият случай се отнася до помощ, предоставена на ОИИ по отношение на придобиването - от собственик на кораб - на дълготраен актив, Комисията е съгласна с испанските органи, че полученото от корабоплавателното предприятие предимство следва да бъде разпределено през целия обичаен период на амортизация на актива (десет години от данъчна гледна точка) и да бъде сравнено с общия размер на данъци и социални плащания за същия период.
(210)
В съответствие с тавана всички предимства, предоставени над общия размер на подоходния данък и социалните плащания на моряците и корпоративното данъчно облагане на корабоплавателни дейности, трябва да се разглеждат като несъвместими с Договора.
5.6. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(211)
Член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 предвижда, че „когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя.“ Посредством възстановяването на помощта се възстановява, доколкото е възможно, конкурентоспособността, която е била налице преди предоставянето ѝ.
(212)
Въпреки това член 14 от Регламента също предвижда, че Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това би противоречало на определен общ принцип на законодателството на Общността. В този раздел се разглежда дали общите принципи на равно третиране, защита на оправданите правни очаквания или правна сигурност не позволяват на Комисията да разпореди възстановяване на цялата или част от помощта, предоставена в миналото.
5.6.1. Равно третиране
(213)
Съгласно принципа на равно третиране и недискриминация съпоставими ситуации не следва да се третират по различен начин и различни ситуации не следва да се третират по един и същи начин, освен ако това третиране не е обективно обосновано (109).
(214)
Френската схема GIE Fiscaux в действителност е съпоставима със STL в редица аспекти. Изисква посредничеството на прозрачно по отношение на данъците ОИИ или неговите инвеститори между строителя на дълготраен актив и купувача, на когото ОИИ отдава на лизинг или чартира актива. ОИИ прилага ускорена и ранна амортизация на актива, като прирастът на капитала, произтичащ от продажбата на актива, е освободен от корпоративен данък. ОИИ или неговите инвеститори връщат значителна част от облекченията в резултат на данъчните мерки на купувача на актива (например, корабоплавателно предприятие) посредством намаляване на наема или цената на опцията за закупуване. Въпреки това френската схема съдържа изрично освобождаване на прираста на капитала, докато при STL това освобождаване произтича от съвместното прилагане на системата за данък върху тонажа и член 50, параграф 3 от RIS по отношение на ОИИ.
(215)
Комисията също така отбелязва, че правният контекст и процедурната история на френския и испанския случай са различни и Комисията се е въздържала да разпореди възстановяване за част от периода съгласно оценката в окончателното с решение от 2006 г. относно GIE Fiscaux поради причини, свързани със специфичната процедурна история на този случай. По-специално Франция не е уведомила Комисията официално за схемата, а я е информирала преди прилагането на схемата. Комисията също е забелязала, че при откриването на официалната процедура по разследване по отношение на GIE Fiscaux не е издавала решение по сходен случай преди това. За сравнение, при откриването на официалната процедура по разследване по отношение на STL, Комисията вече се е била произнесла, че подобна схема представлява схема за държавна помощ - по-специално френската GIE Fiscaux. Тъй като правният и фактическият контекст на GIE Fiscaux и STL се различават, Комисията счита, че може да бъде обосновано различното третиране. Въпреки това както Комисията ще разясни в раздел 5.6.3 по-долу, поради причини, свързани с принципа за правна сигурност, Комисията се е въздържала да разпореди възстановяването в този случай до датата на публикуването на решението относно френската GIE Fiscaux.
(216)
В допълнение Комисията счита, че при посочените в съображение 94 по-горе случаи прилагането на принципа на оправдани правни очаквания по отношение на сходни мерки е обоснован по отношение на обстоятелствата, характерни за всеки случай. При испанския случай с репутацията отговор на член на Европейския парламент изрично е квалифицирал схемата като обща мярка. За координационните центрове и вътрегруповите дейности на мултинационалните дружества (110), Комисията е установила, че оправданите правни очаквания са били налице въз основа не само на предварителното одобрение на белгийските координационни центрове като обща мярка през 1984 г. и 1987 г., а и на отговора, представен от Комисията на парламентарен въпрос (111). Бе заявено, че широк кръг данъчни мерки - „правила за данъчно облагане на европейските адреси на управление на мултинационални групи, са имали за цел избягване на двойно данъчно облагане“ - „са останали извън обхвата на правилата за държавна помощ“. В допълнение всички тези схеми са били приведени в действие след отговора на парламентарния въпрос. В случая за допустимите дружества в Гибралтар, наличието на оправдани правни очаквания е въз основа на факта, че мярката е моделирана по друга мярка в същата държавна членка - схемата за освободените дружества, - която представлява съществуваща помощ. По сходен начин мерките от Orkney и Shetland са моделирани по примера една на друга.
(217)
По отношение на STL Комисията счита, че следователно общият принцип на равно третиране е спазен, ако, предвид специфичните обстоятелства на схемата, принципите на защита на оправданите правни очаквания и правна сигурност (вж. раздел 5.6.2 и 5.6.3 по-долу) са спазени.
5.6.2. Оправдани правни очаквания
(218)
Оправданите правни очаквания произтичат от действия на Комисията, които са предоставили конкретни, безусловни и непротиворечиви уверения (112) от такова естество, че да породят надежди, които са обосновани (113), сред органите или бенефициерите на схема, че тя е правомерна (114). Според съдебната практика оправдани правни очаквания не могат да бъдат набелязани в липсата на подходящо уведомление (115) (116), освен ако не са идентифицирани извънредни обстоятелства (117).
5.6.2.1. Решение на Комисията от 2001 г. по делото Brittany Ferries (BAI)
(219)
Комисията отбелязва, че Испания не е изпратила уведомление за STL на Комисията и обосновката в решението от 2001 г. относно различна схема - схемата, предхождаща оценената в решението относно GIE Fiscaux, - се позовава на правната система на друга държава членка. Впоследствие Комисията счита, че тази обосновка не представлява извънредни обстоятелства и не е достатъчно, за да обоснове признаването на оправдани правни очаквания в полза на Испания и трети страни, оператори, ангажирани в операциите със STL. Това заключение отговаря на подхода, възприет в Решение на Комисията от 2006 г. относно GIE Fiscaux, при което Комисията не е идентифицирала елемент, който доказва наличието на оправдани правни очаквания (118).
5.6.2.2. Публикуване на проектомерките в Официален вестник на испанския парламент
(220)
Обнародването на проектомерките в Официален вестник на парламента на дадена държавна членка не отговаря на изискването за официално уведомление и изчакване на решението, наложено от тази разпоредба на Договора. Комисията отбелязва, че мярката за ранна амортизация е приведена в действие 21 месеца след публикуване на Регламент (ЕО) № 659/1999 без предварително уведомление и по същото време като схемата за данък върху тонажа, за която е изпратено надлежно уведомление и е разрешена от Комисията в съответствие с разпоредбите на Договора и горепосочения регламент.
5.6.2.3. Искането от 2001 г. за информация относно схемата „лизинг срещу данък“
(221)
Комисията счита, че това писмо не може да е създало оправдани очаквания относно STL или отделните мерки, включени в операциите със STL.
(222)
В съответствие с член 10, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 659/1999 Комисията анализира информацията, която има на свое разположение, относно предполагаемата неправомерна помощ и на 21 декември 2001 г. Поиска информация от държавата членка. Първо, Комисията отбелязва, че искането за информация не е публичен документ. Второ, противно на твърденията на PYMAR, това искане сочи, че Комисията не е разполагала с необходимата информация, за да идентифицира и оцени предполагаемата неправомерна помощ. В такъв случай, даже и да е било публично, то не е могло да създаде оправдани правни очаквания, че схемата не представлява помощ. Трето и най-важно, с писма от 28 януари 2002 г. и 28 май 2002 г. испанските органи категорично са отрекли, че данъчната мярка е достъпна в подкрепа на придобиването на кораби за договори, подписани след 31 декември 2000 г.
5.6.2.4. Решението от 2004 г. относно нидерландското уведомление (119)
(223)
Комисията счита, че Решението от 2004 г. не може да е създало оправдани надежди по отношение на STL или на отделните мерки, включени в операциите със STL, поради следните причини:
(224)
Първо, предметът на разследването на Комисията по този случай не е бил испанската мярка, а схема, за която е представено уведомление от нидерландското правителство, предназначена да компенсира нидерландските корабостроителници или да им позволи да приравнят оферти от 2000 г. (120), представени от испански корабостроителници, за които се предполага, че са се ползвали от държавна помощ, предоставена от Испания по отношение на шест конкретни договори за корабостроене. Следователно целта на Решение на Комисията от 2004 г. бе да оцени помощта, за която е изпратено уведомление от Нидерландия, а не на предполагаема помощ, предоставена в Испания.
(225)
Второ, испанската мярка, която Нидерландия е възнамерявала да приравни, не е била STL, нито някой от компонентите му. Както бе посочено в решението от 2003 г. за откриване на официална процедура по разследване в този случай, нидерландските органи изрично са се позовали на помощта под формата на лихвени субсидии върху кредити, която предполагаемо е предоставена на собственици на кораби съгласно испанския Кралски указ 442/94 (121). В допълнение Комисията отбелязва, че както ранната амортизация на отдадените на лизинг активи, така и испанската схема за данък върху тонажа са влезли в сила чак на 1 януари 2002 г. Проект на тези мерки е публикуван в Официален вестник на испанския парламент на 10 октомври 2001 г. Следователно не може да са били използвани за финансиране на договори за корабостроене през 2000 г.
(226)
Трето, даже и операторите да са мислели, че испанската мярка, която е следвало да бъде приравнена, е била STL, - какъвто не е случаят - изявленията от решението от 2004 г. не може да са създали оправдани правни очаквания. В действителност Комисията е заявила, че не разполага с „достатъчно доказателства за предполагаемата испанска помощ“, тъй като Испания е посочила, че помощта съгласно Кралски указ 442/94 няма да бъде на разположение след 31 декември 2000 г. След тази дата помощта не би била разрешена съгласно регламента за корабостроенето (122). Въпреки това предмет на разследването на Комисията е била приравняващата нидерландска помощ, а не предполагаемата испанска помощ и основните съмнения, изразени от Комисията в решението за откриване на процедура, засягат възможността съгласно Рамката относно държавната помощ за корабостроенето (123) на приравняващата помощ, след нейното доказване, предоставена от друга държава членка, а не от държава извън ЕС.
(227)
Липсата на доказателства за предполагаема помощ са вторични аргументи в съмненията на Комисията. След допитване до Испания относно разяснения въз основа на информацията, предоставена от Нидерландия, Комисията единствено е могла да запише отричането от страна на Испания, че е предоставена помощ (124) (съгласно испанския Кралски указ 442/94), и е стигнала до заключението, че Нидерландия не е успяла да представи достатъчно доказателства за испанската помощ, която е трябвало да бъде приравнена. Липсата на доказателства за държавна помощ не представлява доказателство за липсата на държавна помощ при (която и да е) испанска мярка. Напротив, Комисията вече е разяснила в решението си за откриване на процедура, че „не е успяла да установи, че Испания е предоставила неправомерно предполагаемата помощ, но Комисията продължава да проучва пазара на корабостроене в ЕС и евентуалните нарушения на държавната помощ.“ (125) Ако са считали добросъвестно, че испанската помощ, която Нидерландия възнамерява да приравни, е била STL, действителните или потенциалните получатели на STL следва да са били запознати с факта, че Испания е отрекла съществуването, а не е пледирала за съвместимост.
5.6.2.5. Решение от 2006 г. по дело относно френската GIE Fiscaux
(228)
Комисията счита, че нито решението за откриване на официална процедура по разследване във връзка с френската GIE Fiscaux през 2004 г., нито окончателното решение от 2006 г., при което се стига до заключението, че схемата е частично несъвместима помощ, могат евентуално да са създали оправдани правни очаквания, както твърди PYMAR.
(229)
В действителност за мерките за помощ трябва да се изпрати уведомление на Комисията. При липсата на уведомление единствено извънредни обстоятелства могат да накарат държавата членка и операторите обосновано да очакват, че дадена мярка не представлява помощ. Въпреки това ако не са спазени процедурите за уведомление и одобрение, не може да имат обосновани очаквания, че мярката, която е държавна помощ, е съвместима с вътрешния пазар.
(230)
Напротив, в решението за френската GIE Fiscaux от 20 декември 2006 г. Комисията изрично изразява позицията си, че чрез френската схема за „лизинг срещу данък“ се предоставя държавна помощ. Фактът, че STL е схема за „лизинг срещу данък“, сходна с френската схема, може да е привлякла вниманието на Испания и на получателите към вероятността STL да представлява държавна помощ. Следователно всякакви оправдани правни очаквания преди публикацията в Държавен вестник на Европейския съюз от 30 април 2007 г. на Решението относно френската схема, следва да не се разглеждат като оправдани след тази дата.
(231)
По сходен начин простият факт, че несъвместимата схема не е възстановена при френския случай, не е достатъчен, за да създаде оправдани правни очаквания, че несъвместимата помощ, евентуално идентифицирана при испанския случай, няма да бъде възстановена. В действителност ако е имало причини, които да не позволят на Комисията да нареди на държавата членка да възстанови помощта, те следва да се открият в специфичните обстоятелства на случая.
5.6.2.6. Писмо от 2009 г., изпратено от комисар Крус
(232)
Комисията счита, че писмото, изпратено от комисар Крус, не може да е създало оправдани надежди по отношение на STL или на отделните мерки, включени в операциите със STL, поради следните причини:
(233)
Първо, това писмо не е официален акт, който да представи позицията на Комисията - т.е. колегиума на членовете на Комисията, - каквото би било официално решение на Комисията или отговор на парламентарен въпрос. В своето писмо от една страница комисар Крус е отговорила в контекста на двустранния обмен на писмо от една страница, изпратено от г-жа Brustad, норвежки министър на търговията и промишлеността. Съдържанието на това писмо не е направено обществено достояние от Комисията.
(234)
Комисията отбелязва, че писмото от норвежкия собственик на кораб, цитирано в съображение 107 по-горе, е адресирано към една испанска корабостроителница, с която собственикът на кораб извършва търговска дейност и свидетелството от 2012 г. идва от правителствения орган Gerencia del Sector Naval. Комисията също отбелязва, че нито испанските органи, които са били запознати с протичането на разследването, нито операторите, които са обмисляли операции със STL, са поискали разяснения от Комисията относно позицията, изразена в писмото на комисар Крус.
(235)
Второ и по-важно, дори и ако писмото е било направено обществено достояние през 2009 г., то не е представило конкретни, безусловни и последователни уверения, че STL е правомерна. Всъщност отговорът на комисар Крус се фокусира върху предполагаемата дискриминация между корабостроителниците, установени в различни държави от ЕИП. Заключението на писмото, че не се предвиждат допълнителни действия „на този етап“, изрично се позовава на скорошната публикация на обосновка, в която се разяснява, че STL може да се използва за придобиването на кораби, произведени в други европейски държави, което е пряк отговор на притесненията, изразени от г-жа Brustad. Във всеки случай в писмото не е споменато и липсва изразена позиция относно наличието на държавна помощ на равнището на ОИИ или неговите инвеститори. По отношение на корабоплавателните предприятия, корабостроителниците и посредниците Комисията счита, че те не са получатели на помощта, така че не възниква въпросът за оправдани правни очаквания.
(236)
Следователно Комисията счита, че писмото в никакъв случай не е представило конкретни, безусловни и последователни уверения, които евентуално са могли да създадат оправдани правни очаквания, че схемата не съдържа държавна помощ в полза на ОИИ или неговите инвеститори.
(237)
Тъй като Комисията не установи наличието на оправдани правни очаквания въз основа на писмото, въпросът дали такива оправдани правни очаквания обхващат периода преди писмото не е уместен по никакъв начин.
5.6.2.7. Добросъвестен икономически оператор не би бил способен да предвиди възможното наличие на държавна помощ в комбинацията от няколко мерки
(238)
Тъй като отделните мерки представляват държавна помощ (с изключение на ускорената амортизация на отдадените на лизинг активи), фактът, че икономическите оператори не са могли да предвидят, че тяхната комбинация може също да се разглежда като държавна помощ, е неуместен и не обосновава наличието на оправдани правни очаквания или нарушението на някой основен принцип на законодателството на ЕС.
(239)
Напротив, няколко трети страни сред операторите, ангажирани в операции със STL, са заявили, че решението от 2006 г. относно френския случай GIE Fiscaux им е дал оправдани правни очаквания, че мярката е много сходна със STL. Фактът, че всичките характеристики на френската мярка бяха включени в една правна разпоредба, непременно означава всеобхватна оценка. В това отношение фактът, че различните елементи на STL са включени в различни мерки, de facto свързани и използвани заедно, с цел постигане на сходно въздействие, не следва да гарантира различен подход и не изключва всеобхватната оценка.
(240)
Във всеки случай Комисията счита, че както ранната амортизация на отдадени на лизинг активи, така и освобождаването от данъци съгласно член 50, параграф 3 от RIS на прираста на капитала при прилагането на данъка върху тонажа представляват държавна помощ. При липсата на уведомление за тези разпоредби операторите са могли да имат оправдани правни очаквания, че те са правомерни единствено при извънредни обстоятелства, които не са били доказани.
5.6.2.8. Изявленията относно методите за амортизация в известие на Комисията относно данъчно облагане на дружества (126)
(241)
Комисията отбелязва, че формулировката в известието не е дала основания на операторите да имат оправдани правни очаквания, че STL е правомерна. Първо, цитираните разпоредби засягат единствено методите на амортизация, така че оправданите правни очаквания, ако има такива, могат да обхващат единствено ранната амортизация на отдадените на лизинг активи.
(242)
Второ, известието не може да бъде тълкувано, така че свързана с амортизацията мярка да остане извън обхвата на правилата за държавна помощ. В действителност в съображение 13 от известието се заявява, че правилата за амортизация и правилата за пренасяне на загуби не представляват помощ, при условие че се прилагат без разлика по отношение на всички предприятия и производството на всички стоки. STL не се прилага по отношение на всички предприятия или производството на всички стоки.
(243)
В допълнение в съображение 22 от същото известие се разяснява, че равнището на дискреция, с което се ползва данъчната администрация, и свободата за предприемане на действия, която има, подкрепят презумпцията, че е налице държавна помощ. Както бе обяснено в раздел 24 по-горе, прилагането на ранна амортизация подлежи на изпълнение на условия, чиято формулировка изисква тълкуване, и на предварителното одобрение от страна на данъчната администрация. Преди предоставянето на одобрението администрацията може да изиска допълнителни документи от заявителя или информация от други административни структури. Фактът, че допълнителните документи са налице във всички досиета със заявления, представени пред Комисията, предполага, че те са поискани изрично или имплицитно от администрацията или заявителите са били наясно, че са необходими за получаване на одобрение. Следователно администрацията е разполагала с широки дискреционни правомощия при прилагането на тази мярка.
(244)
Следователно с оглед на характеристиките на схемата, формулировката в известието не е могла да създаде несигурност, а в още по-малка степен оправдани правни очаквания, що се отнася до характера на помощ на ранната амортизация.
5.6.2.9. Допустимост на приходите от беърбоут чартър за схемата за данък върху тонажа
(245)
Одобрението, предоставено с Решение на Комисията C(2002) 582 окончателен от 27 февруари 2002 г., се позовава на „дружества, регистрирани съгласно испанското законодателство, чиято дейност включва експлоатацията на собствени кораби или взети на чартър“. Въпреки това Комисията счита, че това изречение не може да създаде оправдани правни очаквания, че субектите, чиито дейности се състоят изключително в чартирането на един плавателен съд на база беърбоут, биха били допустими съгласно схемата за данък върху тонажа. В действителност, както бе обяснено в съображения (177) и (179) отг, в решението от 2002 г. изрично се посочва, че схемата за данък върху тонажа следва да се прилага изключително по отношение на допустими плавателни съдове и допустими дейности за морски транспорт.
5.6.3. Правна сигурност
(246)
Правната сигурност е основно изискване на европейското законодателство, чиято цел е да гарантира предвидимостта на правните ситуации и взаимоотношенията, които се регулират от тях. Според съдебната практика изискването за правна сигурност не позволява на Комисията да отлага безсрочно упражняването на правомощията ѝ и не означава действия от страна на засегнатата институция (127). Въпреки това досега два кумулативни елемента били необходими за изпълнението на принципа.
-
наличието на набор от елементи, които създават ситуация на несигурност относно редовността на мярката;
-
продължителната липса на действия от страна на Комисията въпреки нейното запознаване с помощта.
(247)
Решението относно френската GIE Fiscaux и съдебното решение относно Salzgitte (128) r са само два случая, при които Комисията и Първоинстанционният съд съответно са счели, че нарушаването на принципа на правна сигурност може да попречи на възстановяването, дори и ако не са налице оправдани правни очаквания. Въпреки това съдебното решение по Salzgitter е отменено от Съда именно заради прилагането на принципа на правна сигурност в случая (129).
5.6.3.1. Елементи, които са създали ситуация на несигурност относно редовността на мярката
(248)
STL и френската GIE Fiscaux имат редица общи ключови характеристики и много сходни въздействия (вж. раздел (212) Равно третиране). И двете се използват при финансирането на дългосрочни инвестиционни активи. Те включват прозрачни по отношение на данъците ОИИ, които амортизират активите и прехвърлят собствеността върху тях на крайния потребител посредством определен вид договор за лизинг. И в двата случая амортизацията е ранна или ускорена, а прирастът на капитала на ОИИ е освободен от данъчно облагане. И в двата случая икономическото предимство в резултат на ранната или ускорената амортизация и от освобождаването на прираста на капитала се поделят между инвеститорите в ОИИ и крайния потребител на актива (посредством отстъпка от цената), макар да са налице значителни различия по отношение на държавната намеса в това отношение.
(249)
Ключовите мерки, които са част от системата STL, са приведени в действие между 2002 г. (130) и 2003 г., т.е. преди решението на Комисията, че френската система представлява държавна помощ.
(250)
С оглед на сходството между STL и GIE Fiscaux е възможно, както бе посочено от испанските органи от трети страни, събитията, цитирани в подкрепа на защитата на правната сигурност за френската система, да са създали ситуация на несигурност по отношение на редовността на STL.
(251)
По тази точка Комисията стигна до заключението, че тази ситуация на несигурност може в действителност да е създадена от изявлението на Комисията в Решението от 2001 г. относно Brittany Ferries (131), че определени данъчни предимства са обща мярка. Както е посочено в съображение 192 от решението относно GIE Fiscaux, тази обосновка не уточнява, че се позовава на схемата, предхождаща GIE Fiscaux, което може да е подвело получателите на схемата и на сходна схема като STL.
(252)
По отношение на другите елементи, цитирани от Испания и от третите страни, Комисията е анализирала дали елементите, цитирани в подкрепа на наличието на оправдани правни очаквания (вж. раздел (212)), може да са създали ситуация на несигурност.
(253)
Първо, държавите членки имат задължение по Договора да уведомяват Комисията за своите планове да предоставят нова помощ. Публикуването на проектомерките в Официален вестник на испанския парламент не може да се разглежда като уведомление на Комисията, а липсата на реакция от страна на Комисията не може да е допринесло за създаването на ситуация на несигурност.
(254)
Второ, искането от 2001 г. на информация относно мярката за „лизинг срещу данък“ сочи, че Комисията е реагирала на твърденията за помощ, представени от жалбоподател. Това искане е адресирано към Испания и в отговорите си Испания категорично е отрекла наличието на такива мерки. Искането не е направено обществено достояние от Комисията, но - ако по някаква причина бъдещите получатели на STL са успели да научат за това искане на информация към момента, в който са имали намерение да участват в схемата, е следвало да бъдат наясно с факта, че е подадена жалба до Комисията, в която е посочено, че мерките по тази схема вероятно представляват държавна помощ. Искането на информация също би дало знак, че Комисията не разполага с достатъчно информация относно мярката с цел нейната оценка и не би следвало да доведе до заключението, че Комисията е одобрила мярката. В допълнение тъй като това искане е изпратено преди влизането в сила на мерките, които съставляват STL, Испания е могла да изпрати уведомление за всичките елементи на схемата с цел правна сигурност. В противен случай получателите следва да са попитали Испания, или Комисията, относно уведомлението за схемата от страна на Испания и одобрението ѝ от Комисията. Следователно нито Испания, нито операторите могат да твърдят, че това искане или, с оглед на дадения отговор, липсата на последващи действия от страна на Комисията са допринесли за създаването на ситуация на несигурност.
(255)
Трето, по отношение на решението от 2004 г. относно нидерландската мярка за компенсиране, Комисията посочва, че компенсацията за мярка, различна от STL, не може да е създала ситуацията на несигурност по отношение на STL. Фактът, че в публични документи е представено точно описание на предполагаемата испанска помощ единствено в нидерландската версия на решението за откриване на официална процедура по разследване, не е достатъчен, за да се стигне до заключението, че читателите са могли да предположат, че това засяга STL. В действителност превод на нидерландското решение или запитването на Комисията лесно са могли да разяснят, че предполагаемата испанска помощ включва лихвени субсидии въз основа на Кралски указ 442/1994. В допълнение Комисията просто е посочила факта, че Испания е отрекла наличието на предполагаема испанска помощ и Нидерландия не е успяла да представи достатъчно доказателства. Както бе посочено в решението, Комисията може единствено да вярва на държавата членка и не може да носи отговорност за несигурността, ако има такава, която липсата на последващи действия от нейна страна може да е причинила. Следователно Комисията установи, че решението от 2004 г. не може да е допринесло за ситуация на несигурност по отношение на правомерността на STL.
(256)
Четвърто, Комисията счита, че ситуацията на несигурност, създадена по отношение на правомерността на STL в резултат на обосновката в Решение на Комисията от 2001 г. относно Brittany Ferries, е преустановена на датата на публикуване на Решение на Комисията относно френската GIE Fiscaux. Това решение е разяснило, че Комисията е разглеждала френската схема „лизинг срещу данък“ като държавна помощ и Испания и бенефициерите на STL следва да са наясно с факта, че схемата може да представлява държавна помощ. В резултат не може да е създала или допринесла за създаването на ситуация на несигурност в това отношение.
(257)
Пето, поради причини, посочени в раздел 5.6.2.6 по-горе, Комисията счита, че писмото, изпратено от комисар Крус през 2009 г. не създава и не допринася за създаването на ситуация на несигурност.
5.6.3.2. Време между жалбата и откриването на процедурата
(258)
Комисията счита, че времето, изминало при разследването на STL, преди откриването на официалната процедура по разследване, следва да се изчислява от 2006 г., когато Комисията е получила жалбите от европейските корабостроителници. В действителност поради изложените по-горе причини нито публикуването на проектомерките в испанския официален вестник, нито предположенията, получени от Комисията през 2001 г. и изрично отхвърлени от Испания през 2002 г., потвърждават виждането, че Комисията е забавила упражняването на правомощията си по разследване без причина. Окончателното решение от 2004 г. по дело C-66/2003, което засяга приравняването на различна мярка за предполагаема държавна помощ, също не подкрепя това становище.
(259)
Времето между първата жалба през 2006 г. и откриването на официалната процедура по разследване през 2011 г. не изглежда прекомерно, предвид редицата засегнати данъчни мерки, сложността на операциите „лизинг срещу данък“ и липсата на прозрачност относно тези лизингови операции. В допълнение Комисията е изпратила осем официални искания за информация между септември 2006 г. и май 2010 г. (132), като е поддържала редовен контакт с испанските органи.
(260)
В допълнение чак през октомври 2010 г. Комисията получи нова жалба с ключов елемент за оценката на схемата, а именно комплексното проучване от данъчните експерти с описание на функционирането на схемата и въздействието ѝ. Следователно времето при разследването на STL не изглежда достатъчно, за да се постави под въпрос правната сигурност.
(261)
С оглед на сложността на разглежданите мерки Комисията не може да отсъди, че може да е създадена правна несигурност от решението от 2001 г. относно Brittany Ferries, както предполага Испания и получателите, по отношение на класифицирането на STL като помощ. Но това може да важи единствено до публикуването в Официален вестник на 30 април 2007 г. на Решение на Комисията относно френската GIE Fiscaux, в което Комисията е установила, че схемата представлява държавна помощ.
(262)
Следователно Комисията стигна до заключението, че не следва да разпореди възстановяването на помощта, произтичаща от операциите със STL, по отношение на която е предоставена помощта между влизането в сила на STL през 2002 г. и 30 април 2007.
5.6.4. Определяне на размерите, които да бъдат възстановени
(263)
Комисията оцени различни данъчни мерки, които представляват схеми за държавна помощ. Целта на настоящото решение не е да установи точните размери на помощта, получена от всеки бенефициер при всяка операция със STL. Въпреки това Комисията счита, че трябва да се прилага следната методика от държавата членка с цел определяне на получателите на помощта и размера на несъвместимата помощ, която да бъде възстановена от тях, за всеки отделен случай. Тази методика може да бъде допълнително усъвършенствана в сътрудничество с испанските органи, и по-специално с цел установяване на действителния размер на данъчното облекчение, с което се ползват инвеститорите, с оглед на отделната данъчна ситуация.
(264)
Стъпка 1: Изчисляване на общото данъчно облекчение, осъществено от операцията: Това е нетната настояща стойност на данъчното предимство, действително получено от ОИИ или от инвеститорите му (т.е. преди приспадането на частта на това предимство, прехвърлена към корабоплавателното предприятие посредством отстъпка от цената). Нетната настояща стойност следва да се изчисли към началната дата на амортизацията - ранната амортизация, одобрена от данъчните органи, - а предвид процентите на отстъпка, използвани за целта на изчислението, трябва да се основават на пазарните реалности. Комисията предлага по правило Испания да може да използва изчисления, представени от ОИИ пред данъчната администрация, при подаване на заявления за ранна амортизация (вж. съображение (170) по-горе). По принцип данъчното предимство се разглежда като предоставено на датата, на която данъците са дължими от ОИИ или неговите инвеститори.
(265)
Стъпка 2: Изчисляване на данъчното предимство, осъществено от общите данъчни мерки, приложени по отношение на операцията: Това е нетната настояща стойност - изчислена по същия начин като при стъпка 1 - на размера на данъчните предимства, които би получило ОИИ или неговите инвеститори при референтна ситуация, при която би била използвана единствено ускорена амортизация от момента на пускане в експлоатация на плавателния съд, а експлоатацията е подлежала на обичайните правила за корпоративно данъчно облагане. Съгласно този сценарий прирастът на капитала от продажбата на плавателния съд на корабоплавателно предприятие не следва да подлежи на корпоративния данък, който обичайно се прилага по отношение на корпоративните приходи, към датата на упражняване на опцията от страна на корабоплавателното предприятие. По принцип данъчното предимство се разглежда като предоставено на датата, на която данъците са дължими от ОИИ или неговите инвеститори.
(266)
Стъпка 3: Изчисление на данъчното предимство, равно на държавната помощ: тъй като Комисията счита, че ускорената амортизация представлява обща мярка, размерът на предимството, който отговаря на мярката (т.е. отсроченото плащане на определени данъчни суми), не представлява държавна помощ. Разликата между сумите, получени при стъпка 1 и стъпка 2, следва да отговаря на помощта, която ОИИ и неговите инвеститори са получили като получатели на въпросните данъчни мерки, т.е. нетната настояща стойност на общото предимство, извлечено от използването на ранна амортизация, схемата за данък върху тонажа (за който ОИИ не са допустими) и данъчното освобождаване на прираста на капитала съгласно член 50, параграф 3 от RIS. По принцип данъчното предимство се разглежда като предоставено на датата, на която данъците са дължими от ОИИ или неговите инвеститори.
(267)
Стъпка 4: Изчисление на размера на съвместимата помощ първо, помощта, получена от ОИИ или неговите инвеститори, съгласно изчисленията при стъпка 3, е съвместима, тъй като отговаря на предимството, прехвърлено към корабоплавателното предприятие, което би било съвместимо, ако е било разглеждано като държавна помощ за корабоплавателното предприятие. Процентът на помощта, прехвърлена към корабоплавателното предприятие, трябва да бъде определен въз основа на изчисление, сходно с представените от ОИИ в тяхното заявление пред данъчната администрация (вж. съображение (138) по-горе), и се позволява възнаграждение съобразно пазара на посреднически услуги. Както бе обяснено в съображения 0 до (208) отг, част от предимството, прехвърлено към корабоплавателното предприятие, може да се разглежда като съвместимо, ако корабоплавателното предприятие, засегнатият плавателен съд и неговите транспортни дейности са допустими съгласно Насоките за морския транспорт. Съвместимият размер следва да бъде определен в съответствие с глава 11 от Насоките и надлежно да се вземе предвид цялата вече отпусната помощ на това корабоплавателно предприятие в ЕИП. По-специално размерите на помощта, предоставена в Испания, трябва да бъдат добавени към тези, предоставени в държавата на стопанска дейност на предприятието (ако тя е държава - членка на ЕИП). Размерът на помощта, превишаващ тавана, или недоказан като съвместим съгласно глава 11 от Насоките за морския транспорт, ще бъде разглеждан като несъвместим.
(268)
Тъй като таванът в глава 11 от Насоките за морския транспорт се изчислява на годишна основа, а предимството, получено от корабоплавателното предприятие, е свързано с дълготраен актив, Комисията е съгласна, че за прилагането на този таван, предимството за корабоплавателното предприятие, произтичащо от операцията със STL, може да се разпредели през обичайния период на амортизация (десет години) на засегнатия плавателен съд.
(269)
Второ, тъй като отговаря на възнаграждение в съответствие с пазара на посреднически услуги на финансови инвеститори при прехвърлянето на съвместимо предимство към корабоплавателните предприятия, това възнаграждение също ще бъде разглеждано като съвместима или несъвместима помощ, при същата пропорция като предимството, предоставено на корабоплавателното предприятие (вж. съображение 0 по-горе).
5.6.5. Договорни клаузи
(270)
Както бе посочено по-горе, PYMAR е информирал Комисията относно определени клаузи в някои договори между инвеститорите, корабоплавателните предприятия и корабостроителниците. Съгласно тези клаузи корабостроителниците са били длъжни да компенсират другите страни, ако не е било възможно да бъдат получени очакваните данъчни предимства.
(271)
В окончателното си отрицателно решение с частично възстановяване относно френския случай GIE fiscaux (133), който има значителни сходства с разглеждания случай, Комисията отбеляза, че: „фактът, че финансовите и правни рискове, поети от членовете на ИГ, биха могли, в определени случаи, да се прехвърлят с договор на ползвателите на имуществото, не може да противоречи на принципа, според който, когато Комисията изисква, при необходимост, възстановяването на неправомерна помощ, нейната цел е да лиши различните бенефициери от облекчението, от което те са се ползвали на своя пазар спрямо конкурентите си и да възстанови положението преди изплащането на посочената помощ.“ Комисията стигна до заключението, че: „осъществяването на тази цел не би могло да зависи от … договорните клаузи, за които са се споразумели бенефициерите на помощта.“
(272)
Според добре установената съдебна практика задължението на държавата да забрани помощ, считана от Комисията за несъвместима с вътрешния пазар, има за цел да възвърне предходна ситуация (134). Според друга формулировка основната цел при възстановяването на неправомерно изплатена държавна помощ е елиминирането на нарушаването на конкуренцията, причинено от конкурентното предимство, което е осигурило такава помощ (135). Чрез възстановяването на помощта бенефициерът форфетира предимството, което е получил пред конкурентите си на пазара, и се възстановява ситуацията, предхождаща плащането на помощта (136).
(273)
С цел постигане на този резултат Комисията трябва да разполага с правомощията да разпореди възстановяването от действителните получатели, така че да може да се изпълни функцията за възстановяване на конкурентната ситуация на пазара (пазарите), когато е възникнало нарушаване. С тази цел Комисията трябва да може да идентифицира ясно предприятията, които са задължени да възстановят неправомерната помощ, която е обявена за несъвместима. Тази цел обаче би била безвъзвратно нарушена, ако частните страни са били способни посредством договорни клаузи да изменят въздействията от решенията за възстановяване, приети от Комисията. При наличието на тази възможност, тя би мога да се използва от икономическите оператори, които се ползват със значителни правомощия за договаряне за защита им от решения за възстановяване, което следователно лишава контрола върху държавната помощ от практическите му последствия.
(274)
Посредством сравнение в скорошното решение на съда относно Residex (137), Съдът е обявил, че като вземе предвид всичките особени характеристики на случая, националният съд трябва да идентифицира бенефициера или според случая получателите на гаранция, която представлява държавна помощ, и да наложи възстановяването на общата сума на въпросната помощ. В допълнение независимо от това кой може да е бенефициерът на помощта и предвид целта на мерките, които националните съдилища са задължени да предприемат при нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС основно с цел възстановяване на конкурентната ситуация, предхождаща плащането на въпросната помощ, тези съдилища трябва да гарантират, че мерките, които предприемат с оглед валидността на горепосочените актове, улеснява постигането на такава цел. Това сочи, че при необходимост от премахване на нарушението, причинено от помощта, националните съдилища могат да се намесят и да обявят договорите за недействителни, дори и в ущърб на страните, които не са получатели на помощта, като в този случай това са кредитодателите, чиито вземания са подкрепени от държавна гаранция. Същата логика се прилага a fortiori и по отношение на Комисията, когато тя разпорежда помощта да бъде ефективно възстановена от получателите. В това отношение следва да се подчертае, че Комисията е призована да вземе окончателно решение относно мярката за помощ, а не да гарантира, че правата на индивидите са спазени при нарушение на задължението за предварително уведомление относно държавна помощ пред Комисията съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС, което трябва да се извърши от националните съдилища.
(275)
Следва, че договорните клаузи, които защитават получателите на помощта от възстановяване на неправомерна и несъвместима помощ чрез прехвърлянето на правните и икономическите рискове за това възстановяване към други лица, противоречат на същността на системата за контрол върху държавната помощ, създадена от Договора. Такава система е ключова за изпълнението на задачите, поверени на Комисията, и по-специално за функционирането на вътрешния пазар, като следователно представлява набор от правила за обществения ред (138). Следователно частните страни не могат да се отклоняват от договорните клаузи.
(276)
Това се отнася в по-голяма степен до ситуацията, предмет на разглеждане при системата STL, при която някои от корабостроителниците са под контрола на държавата. Доколкото публичните корабостроителници са предвидили договорните клаузи да защитават получателите от възстановяване на помощ, тяхното поведение би попречило на възстановяването на неправомерна и несъвместима държавна помощ от изпълнение на функцията ѝ. В допълнение поведението на контролирани от държавата оператори, които се опитват да защитят своите договорни контрагенти от възстановяване, може да окаже значителен натиск върху техните частни конкуренти, които могат да бъдат насърчени да приемат сходни клаузи в техните договори, което следователно води до генерализирана защита на получателите от възстановяване.
6. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
Комисията стигна до заключението, че:
-
Съгласно Насоките за морския транспорт и Решение от 27 февруари 2002 г. за одобрение на испанската система за данък върху тонажа, дейностите, които се състоят изключително в отдаване на лизинг, чартър и наем на плавателни съдове, не представляват транспортни услуги. Следователно тези дейности по същество са недопустими за испанската схема за данък върху тонажа, както е разрешена от Комисията.
-
Член 115, параграф 11 и член 48, параграф 4 от TRLIS, както и член 49 от RIS (ранна амортизация на отдадени на лизинг активи), прилагането на системата за данък върху тонажа по отношение на недопустими ОИИ, както и член 50, параграф 3 от RIS представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
-
Тези мерки не са съществуваща помощ по смисъла на член 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 659/1999, тъй като за тях не е изпратено уведомление, нито са разрешени от Комисията.
-
Испания е привела в действие неправомерно въпросната помощ в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
-
Следователно така наречената испанска система „лизинг срещу данък“, която включва комбинираното прилагане на член 115, параграф 11 и член 48, параграф 4 от TRLIS, както и член 49 от RIS (ранна амортизация на отдадени на лизинг активи), прилагането на системата за данък върху тонажа по отношение на недопустими ОИИ, както и използването на член 50, параграф 3 от RIS, е неправомерна.
-
Помощта за ОИИ или неговите инвеститори може да се разглежда като съвместима с вътрешния пазар, тъй като представлява възнаграждение в съответствие с пазара за посреднически услуги на финансови инвеститори и е насочена към предприятията от сектора на морския транспорт, които са допустими съгласно Насоките за морския транспорт в съответствие с условията, заложени в тези насоки. Това означава по-специално, че общият размер, прехвърлен на корабоплавателните предприятия, не превишава тавана, заложен в глава 11 от насоките.
-
Частта от помощта, която превишава размера на съвместимата помощ, следва да бъде възстановена от получателите, т.е. ОИИ и техните инвеститори, като не се предвижда възможността тези получатели да прехвърлят тежестта от възстановяването към други лица.
-
Комисията не следва да разпореди възстановяването на помощта, която произтича от операциите със STL, по отношение на които е предоставена помощ между влизането в сила на STL през 2002 г. и 30 април 2007 г., датата на публикуване на Решението относно дело C-46/2004 France GIE Fiscaux (вж. съображение (265) по-горе).
-
След тази дата разпореждането на възстановяването не би нарушило общите принципи на защита на оправданите правни очаквания и правната сигурност, залегнали в законодателството на Европейския съюз.
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Мерките, произтичащи от член 115, параграф 11 от TRLIS (ранна амортизация на отдадени на лизинг активи), от прилагане на схемата за данък върху тонажа по отношение на недопустими предприятия, плавателни съдове или дейности и от член 50, параграф 3 от RIS, представляват държавна помощ за ОИИ и техните инвеститори, неправомерно приведена в действие от Испания от 1 януари 2002 г. в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 2
Посочените в член 1 мерките за държавна помощ са несъвместими с вътрешния пазар, с изключение на обхвата на помощта, който отговаря на възнаграждение в съответствие с пазара за посреднически услуги на финансови инвеститори, и е насочено към предприятията от сектора на морския транспорт, които са допустими съгласно Насоките за морския транспорт в съответствие с условията, заложени в насоките.
Член 3
Испания следва да преустанови посочената в член 1 схема за помощ, доколкото тя е несъвместима с общия пазар.
Член 4
1. Испания следва да възстанови несъвместимата помощ, предоставена по схемата, посочена в член 1, от инвеститори в ОИИ, които са се ползвали от нея, като не се предвижда възможността тези получатели да прехвърлят тежестта от възстановяването към други лица. Въпреки това възстановяването не обхваща помощ, предоставена като част от операции по финансиране, по отношение на които компетентните национални органи са се ангажирали да предоставят мерките посредством правно задължаващ акт, приет преди 30 април 2007 г.
2. Сумите, които трябва да бъдат възстановени, включват и лихвите от датата, на която сумите са били предоставени на разположение на получателите, до тази на тяхното действително възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (139) и Регламент (ЕО) № 271/2008 на Комисията (140) за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Испания отменя всички неизплатени плащания от схемата, посочена в член 1, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 5
1. Възстановяването на помощта, отпусната по схемата, посочени в член 1, е незабавно и ефективно.
2. Испания гарантира, че това решение се прилага в рамките на четири месеца от датата на уведомяване на решението.
Член 6
1. В рамките на два месеца от уведомлението за настоящото решение Испания представя следната информация:
а)
списък на получателите, които са получили помощ по схемата, посочена в член 1, и общия размер на помощта, получена от всеки от тях по схемата;
б)
общия размер (главница и лихви при възстановяване), която всеки получател трябва да възстанови;
в)
подробно описание на вече предприетите мерки за изпълнение на настоящото решение и на планираните такива;
г)
документи, доказващи, че на получателите е разпоредено да възстановят помощта.
2. Испания информира редовно Комисията за хода на националните мерки, предприети за прилагане на настоящото решение, до окончателното възстановяване на помощта, посочена в член 1. При искане от страна на Комисията, предоставя незабавно информация за вече предприетите мерки за изпълнение на настоящото решение и за планираните такива. Предоставя също така подробна информация относно размера на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателите.
Член 7
Адресат на настоящото решение е Кралство Испания.
Съставено в Брюксел на 17 юли 2013 година.
COMMISSION DECISION
of 17 July 2013
on the aid scheme SA.21233 C/11 (ex NN/11, ex CP 137/06) implemented by Spain Tax scheme applicable to certain finance lease agreements also known as the Spanish Tax Lease System
(notified under document C(2013) 4426)
(Only the Spanish text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2014/200/EU)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular the first subparagraph of Article 108(2) thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, and in particular Article 62(1)(a) thereof,
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to the provisions cited above (1) and having regard to their comments,
Whereas:
1. PROCEDURE
(1)
According to several complaints registered with the Commission since May 2006, the Spanish scheme applicable to shipping companies since 2002 (Spanish Tax Lease System) allowed maritime transport companies to buy ships in Spain at a 20-30 % rebate. In particular, two national federations of shipyards and one individual shipyard complained that this scheme resulted in the loss of shipbuilding contracts from their members to Spanish shipyards. On 13 July 2010, shipbuilding associations of seven European countries together signed a petition against the so-called Spanish Tax Lease system (hereinafter ‘STL’). At least one shipping company supported these complaints. In August 2010, a Member of the European Parliament asked a question on the same topic (2).
(2)
By letters of 15 September 2006, 30 January 2007, 6 November 2007 and 3 March 2008, the Commission sent Spain requests for information. Spain answered by letters of 16 October 2006, 23 and 27 February 2007, and 11 January and 27 March 2008. At a meeting held on 29 April 2008, the Commission requested additional information which Spain provided by letter of 17 June 2008. The Commission requested further additional information by letter of 23 September 2008, which Spain provided by letter of 24 October 2008.
(3)
Following new information from complainants, the Commission requested further additional information by letters of 11 January and 25 May 2010. Spain answered by letters of 10 March and 26 July 2010. A meeting with the Spanish authorities took place on 24 January 2011.
(4)
By letter dated 29 June 2011, the Commission informed Spain that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) of the Treaty on the Functioning of the European Union in respect of the aid.
(5)
By letter dated 2 August 2011, Spain commented on the decision to open formal proceedings.
(6)
The Commission decision to initiate the formal investigation procedure (hereinafter ‘Decision C(2011) 4494 final’) was published in the Official Journal of the European Union (3). The Commission invited interested parties to submit their comments on the measures.
(7)
The Commission received comments from several interested parties. By letters of 23 February, 7 March, 11 July and 29 October 2012, and 12 and 25 February and 22 April 2013, it forwarded them to Spain, which was given the opportunity to react. Its comments were received by letters dated 30 April, 24 May, 9 and 23 July and 14 November 2012, and 25 February, 12 March and 21 May 2013. Spain also submitted additional observations by letters of 3 and 9 October 2012. At their request, the Commission had meetings with Pequeños y Medianos Astilleros en Reconversión (PYMAR) (4) on 13 November 2012 and 4 February 2013, and with the Spanish authorities on 6 March 2013.
2. DESCRIPTION OF THE SPANISH TAX LEASE SYSTEM
(8)
The Spanish Tax Lease system is used in transactions involving the building by shipyards (sellers) and the acquisition by maritime shipping companies (buyers) of sea-going vessels and the financing of these transactions by means of an ad hoc legal and financial structure.
(9)
The STL system is based on:
-
an ad hoc legal and financial structure organised by a bank and interposed between the shipping company and the shipyard, respectively the buyer and the seller of a vessel,
-
a complex network of contracts between the different parties,
-
the application of several Spanish tax measures.
(10)
At the Commission’s request, the Spanish authorities have confirmed that the STL was used in 273 shipbuilding and acquisition transactions between 1 January 2002 and 30 June 2010, for a total value of EUR 8 727 997 332. The scheme continued to apply until 29 June 2011, when the formal investigation procedure was initiated. Buyers are shipping companies from all over Europe and beyond. All but one of the transactions (a contract for EUR 6 148 969) involved Spanish shipyards.
2.1. THE STL - LEGAL AND FINANCIAL STRUCTURE
(11)
As stated, an STL operation allows a shipowner to have a new vessel built with a 20-30 % rebate on the price charged by the shipyard. In order to obtain the discounted price (after deducting the rebate), a shipping company must agree not to buy the vessel directly from the shipyard but from an economic interest grouping (EIG) incorporated under Spanish law and set up by a bank.
(12)
The STL structure is a tax planning scheme generally organised by a bank in order to generate tax benefits for investors in a tax transparent EIG and transfer part of these tax benefits to the shipping company in the form of a rebate on the price of the vessel. The rest of the benefits are kept by the investors in the EIG as remuneration for their investment. In addition to the EIG, an STL operation also involves other intermediaries, such as a bank and a leasing company (see chart below).
(13)
In practice, the EIG leases the vessel from a leasing company from the date that it starts to be built. Once it has been built, the EIG charters out the vessel to the shipping company, on a bareboat basis, and the shipping company starts operating the vessel. In any case, the EIG undertakes to buy the vessel at the end of the leasing contract and the shipping company undertakes to buy the vessel at the end of the bareboat charter contract, by means of reciprocal buy and sell option contracts (5). The date of exercising the options established by the leasing contract is set a few weeks before the exercise date of the option set by the bareboat charter. Both options are exercised once the EIG comes under the tonnage tax system (for a more detailed description, see Section 2.2.4 Measure 4: Tonnage tax). A framework agreement is signed by the parties involved to make sure that they all agree on the organisation and functioning of the STL structure.
(14)
The transactions that take place between the different participants in the STL operation have been described in more detail in Decision C(2011) 4494 final (Section 2.2) (6) on the basis of the examples provided by Spain (7).
2.2. THE STL - TAX ASPECTS
(15)
The purpose of the STL scheme described in Section 2.1 above is first to generate the benefits of certain tax measures in favour of the EIG and the investors participating in it, which will then pass on part of those benefits to the shipping company that acquires a new vessel.
(16)
The EIG collects the tax benefits in two stages under two different sets of tax rules. In the first stage, early and accelerated depreciation of the leased vessel is applied within the ‘normal’ corporate income tax system. This generates heavy tax losses for the EIG. Because of the EIG’s tax transparency, these tax losses are deductible from the investors’ own revenues pro rata to their shares in the EIG.
(17)
In normal circumstances, the tax savings made by this early and accelerated depreciation of the cost of the vessel should be offset later on by increased tax payments either when the vessel is completely depreciated and no more depreciation costs can be deducted or when the vessel is sold and a capital gain results from the sale (8). Because of the EIG’s tax transparency, its increased profits in later years would normally be added to the investors’ own revenues and would be liable to tax.
(18)
However, in an STL operation, the EIGs do not keep the vessels after full depreciation is achieved. In the second stage, the tax savings resulting from the initial losses transferred to the investors are then safeguarded as a result of the EIG’s switchover to the tonnage tax (TT) system of income taxation and the full exemption of the capital gains resulting from the sale of the vessel - shortly after switching to the new system - to the shipping company (9). For further details about these two stages, see Decision C(2011) 4494 final (Section 2.3.1).
(19)
According to information available to the Commission (10), the combined effect of the tax measures used in the STL enables the EIG and its investors to achieve a tax gain of approximately 30 % of the initial gross price of the vessel. Part of this tax gain - initially collected by the EIG/its investors - is kept by the investors (10-15 %) and part of it is passed on to the shipping company (85-90 %), which in the end becomes the owner of the vessel, with a 20 % to 30 % reduction in the initial gross price of the vessel.
(20)
As already stated, STL operations combine different individual - yet interrelated - tax measures in order to generate a tax benefit. The section below briefly describes these measures. For a more detailed description, see Decision C(2011) 4494 final (Section 2.4).
2.2.1. Measure 1 - Accelerated depreciation (11) of leased assets
(Article 115(6) TRLIS)
(21)
In Spain, the tax treatment of a leasing transaction is different from its accounting treatment. Chapter XIII of Royal Legislative Decree 4/2004 of 5 March 2004 approving the consolidated version of the Law on Corporate Tax (TRLIS) (12) and Article 49 of Royal Decree 1777/2004 of 30 July 2004 approving the Regulation on Corporate Tax (RIS) (13), apply to finance leasing contracts with a minimum duration of two years if they relate to movable property and 10 years if they relate to immovable property or industrial establishments.
(22)
For tax purposes only, the portion of the payments that allows the lessor to recover the cost of the asset (14) is considered tax-deductible expenditure within certain limits, namely: the amount deducted may not exceed the amount obtained by multiplying the cost of the asset by twice or three times the official coefficient of maximum straight-line depreciation for the type of asset.
(23)
In the case of vessels, the normal straight-line depreciation is spread - for tax purposes - over 10 years (10 % per year). The maximum accelerated depreciation rate for leased assets ranges between 20 % and 30 % per year (from 40 to 60 months). Under Spanish law, owners of vessels can also depreciate according to the declining balance method (15) or the sum-of-the-years-digit method (SYD) (16).
2.2.2. Measure 2: Discretionary application of early depreciation of leased assets
(Articles 115(11) and 48(4) TRLIS and Article 49 RIS)
(24)
Under Article 115(6) TRLIS, the accelerated depreciation of the leased asset starts on the date on which the asset becomes operational, i.e. not before the asset is delivered to and starts being used by the lessee. However, pursuant to Article 115(11) TRLIS (17), the Ministry of Economic Affairs and Finance may, upon formal request by the lessee, determine an earlier starting date for depreciation. In principle, this provision applies, under certain conditions, to all leased assets covered by a leasing contract and eligible for accelerated depreciation.
(25)
In fact, Article 115(11) TRLIS imposes two general conditions. First, the new starting date should be determined taking account of ‘the specific characteristics of the contracting or construction period for the asset and the specific nature of its economic use’. Pursuant to Article 49 RIS, the tax authorities only authorise early depreciation from the beginning of the construction period when this construction period is over 12 months, and the leasing contract provides for anticipated lease payments. Second, ‘determining this date (should) not affect the calculation of the taxable amount arising from the actual use of the asset or the payments resulting from the transfer of ownership, which must be determined in accordance with either the general tax regime or the special regime provided for in Chapter VIII of Title VII TRLIS’.
(26)
According to Article 48(4) TRLIS (18), the assets covered by the early depreciation scheme described in Article 115(1) TRLIS will be leased to EIGs registered in Spain, which, in turn, will sublease them to third parties. Furthermore, Article 49 RIS establishes the procedure to be followed when filing an application for the early depreciation of leased assets.
2.2.3. Measure 3: Economic interest groupings (EIGs)
(27)
As already stated, Spanish EIGs have a separate legal personality from that of their members. As a result, EIGs can file an application both for the early depreciation measure and for the alternative tonnage taxation scheme provided for by Articles 124-128 TRLIS (see Section 2.2.4.) if they meet the eligibility requirements under Spanish law, even if none of their members is a shipping company.
(28)
However, from a tax perspective, EIGs are transparent with respect to their Spanish resident shareholders. In other words, for tax purposes, profits (or losses) made by EIGs are directly attributed to their Spanish resident members on a pro rata basis. Since the EIGs involved in STL operations are regarded as an investment vehicle by their members - rather than as a way of carrying out an activity jointly - this Decision refers to them as investors.
(29)
EIGs’ tax transparency means that the substantial losses incurred by the EIG through early and accelerated depreciation can be passed on directly to the investors, who can offset these losses against profits of their own and reduce the tax due.
2.2.4. Measure 4: Tonnage tax system (Articles 124 to 128 TRLIS)
(30)
The Spanish TT legislation has applied since 2002. It provides for an alternative calculation of the taxable profits of shipping companies in respect of their eligible transport activities, based on tonnage operated rather than the difference between revenue and expenditure.
(31)
The Commission authorised (19) the Spanish TT scheme as compatible State aid on the basis of the Community Guidelines on State aid to maritime transport (20) (hereinafter ‘the Maritime Guidelines’). The provisions governing the TT scheme are contained in Chapter XVII, Articles 124 to 128 TRLIS.
(32)
Spain also adopted implementing measures contained in Title VI, Articles 50 to 52 of the RIS. The Commission notes that, contrary to the rules set out in Articles 124-128 TRLIS, which were notified to and approved by the Commission, these implementing measures - and in particular the exception contained in Article 50(3) RIS (see Section 2.2.5) - were not notified to or authorised by the Commission.
(33)
As in other Member States, joining the Spanish TT scheme is optional and requires prior authorisation from the tax authorities, valid for 10 years. Revenues from non-shipping - or non-eligible - activities are subject to normal income tax rules.
(34)
Under Spanish law, EIGs involved in the STL can be entered in one of the registers of shipping companies (21) because, according to the Spanish authorities, their activities include the operation of their own and chartered vessels. The concept of operating a vessel would therefore include making a vessel available to a third party under a bareboat charter.
(35)
The tax base for eligible shipping activities is calculated according to gross tonnage:
Net registered tonnage
Daily amount per 100 tonnes (EUR)
From 0 to 1 000
0,90
From 1 001 to 10 000
0,70
From 10 001 to 25 000
0,40
Over 25 001
0,20
(36)
Once the alternative tax base is calculated according to the gross tonnage operated by the shipping company, the normal corporate tax rate is applied to this base.
(37)
Pursuant to the first indent of Article 125(2) TRLIS, the TT taxable base is deemed to include all revenues from (eligible) shipping activities on the high seas including, in particular, the capital gains realised when vessels - acquired new by an undertaking benefiting from the TT system - are subsequently sold while the undertaking remains under the TT system. Conversely, under normal corporate income tax rules, since the tax base is determined as the difference between revenue and expenditure, when vessels are acquired by an undertaking and subsequently sold with a capital gain, these exceptional capital gains constitute taxable revenue and will thus increase the taxable base on which corporate tax will be levied.
Tax treatment of exceptional capital gains in the context of the transfer of vessels to the TT system
(38)
Special rules apply where a vessel - which is no longer new - and the taxation of its revenue are transferred from the normal corporate tax system to the TT system. In the case of vessels already owned by an undertaking when it joins the TT system, or of second-hand vessels (hereinafter ‘used’ vessels) purchased when an undertaking already benefits from the TT system, a special procedure provided for in Article 125(2) TRLIS (22) applies. Under this procedure, the taxation of certain amounts takes place under normal corporate tax arrangements only when the vessel is subsequently sold:
-
In the first financial year in which the TT system is applied, or in which the used vessels have been acquired, non-distributable reserves equal to the difference between the normal market value and the net accounting value of each of the ships concerned by this rule must be set aside, or this difference must be stated separately in the annual report for each vessel, for each financial year in which ownership of them is retained.
-
The amount of the said positive reserve together with the positive difference, at the date of transfer of ownership, between the tax depreciation and the accounting depreciation for the vessel sold will be added to the TT taxable base referred to in Article 125(1) TRLIS once the sale of the vessel is completed.
(39)
Thus, under normal application of the Spanish TT system, as approved by the Commission, potential capital gains are taxed on entry into the TT system and it is assumed that the taxation of capital gains, even though it is delayed, takes place later on when the vessel is sold or dismantled. As explained in Section 2.2.5, under the STL system, this taxation is not deferred but completely avoided because the vessels concerned are deemed to be new, not used. Hence, the special procedure does not apply.
2.2.5. Measure 5: Article 50(3) RIS
(40)
In the case of the authorised STL transactions, the Commission observes that the EIGs can leave the normal corporate income taxation system to join the TT system without settling the hidden tax liability resulting from the early and accelerated depreciation either upon entry into the TT system or subsequently when the vessel is sold or dismantled.
(41)
Indeed, by way of exception from the rule set out in Article 125(2) TRLIS, Article 50(3) RIS (23) states that when vessels are acquired through a call option as part of a leasing contract previously approved by the tax authorities, those vessels are deemed to be new (24) - not used - without taking into consideration whether they have already been operated or depreciated - as of the date the leasing option is exercised, i.e. after the EIG’s switch to the TT system. According to the information available to the Commission, this exception was only applied to specific leasing contracts approved by the tax authorities in the context of applications for early depreciation pursuant to Article 115(11) TRLIS (see Section 2.2.2 above, Measure 2: Discretionary application of early depreciation of leased assets) i.e. in relation to leased newly built sea-going vessels acquired through STL operations, and - with one exception - from Spanish shipyards.
(42)
In such cases, the vessel is deemed to have been acquired new by the EIG on the date the leasing option was exercised, i.e. after the EIG’s entry into the TT system. The first consequence of the exception provided for in Article 50(3) RIS is that the application of the rules set out in Article 125(2) TRLIS is avoided. The EIG does not need to establish a non-distributable reserve and neither the positive difference between the price paid by the shipping company and the accounting value of the vessel in the EIG’s books (25), nor the positive difference between the accounting value and the tax value of the vessel (26) is taxed. The second consequence is that the revenue from the sale to the shipping company (the substantial bareboat charter option exercise price) is deemed to originate from a vessel bought and sold by an undertaking benefiting from the TT system and will be included in the TT taxable base pursuant to the first indent of Article 125(2) TRLIS.
3. REASONS FOR INITIATING THE FORMAL INVESTIGATION PROCEDURE
(43)
As a first step, the Commission took the view that the Spanish Tax Lease system, in spite of the application of different tax measures, should be analysed as one single system (global approach) because the different measures could only be used jointly - de jure or de facto - and concluded that it constituted State aid.
(44)
As a second step, the individual measures were assessed separately (individual approach) and the Commission concluded at that stage as follows:
-
The accelerated depreciation of leased assets (measure No 1) could constitute State aid, but would constitute existing aid in any case because it was implemented before accession. Consequently, the formal investigation procedure was not opened in respect of this measure.
-
The early depreciation of leased assets (measure No 2) could constitute State aid as it provides a selective advantage in view of the vague conditions established by the Spanish legislation and the discretionary powers exercised by the Spanish tax administration in interpreting these conditions. This measure, which came into force in 2002 (27), was regarded as unlawful and possibly incompatible State aid.
-
The EIG status (measure No 3) was not identified as potential State aid. The formal investigation procedure was not opened in respect of this measure.
-
The TT system (measure No 4) was authorised by the Commission as compatible State aid in 2002. The compatibility of the TT system as approved was not questioned in Decision C(2011) 4494 final. By virtue of the authorisation granted by the Commission, this measure should in any case be regarded as existing aid.
However, the Commission questioned two aspects related to the TT system:
-
The Commission questioned the possibility given to certain undertakings, such as the EIGs involved in STL operations, of benefiting from the TT system where their activities are limited to renting or leasing out vessels on a bareboat basis. The Commission considered that these undertakings were not active in the sector of maritime transport of goods or passengers as defined in Council Regulation (EEC) No 4055/86 (28) and in Council Regulation (EEC) No 3577/92 (29), but rather in the sector of financial investment and the renting or leasing of goods. The Commission noted that their eligibility for the Spanish TT system was never notified to or authorised by the Commission.
-
The tax exemption for capital gains (measure No 5) resulting from the implementing measures of the TT system (Article 50(3) RIS) and presented by the Spanish authorities as part of the authorised TT system was regarded as an additional measure falling outside the scope of the authorisation granted by the Commission in 2002. This measure was also regarded as unlawful and possibly incompatible aid.
(45)
The potential recipients of the aid were identified as:
-
the EIGs as the primary recipients of the tax advantages,
-
the members/investors in the EIGs which benefit from the tax advantages based on the EIGs’ transparency,
-
the shipping companies which receive part of the tax advantages in the form of a rebate on the price of the ship,
-
possibly the shipyards, the banks involved, the leasing companies and other intermediaries.
(46)
The Commission considered that the aid did not appear to be compatible with the internal market.
4. COMMENTS FROM SPAIN AND FROM INTERESTED PARTIES
(47)
Comments were received from the Spanish authorities and from 41 third parties including public authorities, sectoral associations and individual undertakings either involved in STL operations or competitors of those involved, such as foreign shipyards or shipbuilding associations.
(48)
The observations address the following aspects of the Commission’s assessment made in Decision C(2011) 4494 final:
-
procedural aspects,
-
the general approach: assessment of the STL as a scheme as against assessment of the individual measures forming part of the STL,
-
whether the individual measures amount to State aid (presence of an advantage, state resources, imputability to the State, effect on competition and trade) and whether some of them constitute existing aid,
-
identification of the aid recipients,
-
compatibility of possible State aid,
-
obstacles to recovery of the aid (equal treatment, legitimate expectations, legal certainty).
4.1. PROCEDURE
(49)
Spain considers that the Commission initiated the formal investigation procedure without duly checking its main conclusions with the Spanish authorities. As a consequence, the Spanish State’s right of defence and the adversarial principle essential to any administrative procedure has been infringed.
(50)
According to a number of third parties, the Commission should have used the existing aid procedure, because if they constitute aid, the two tax measures involved (depreciation rules for leased assets and the TT system) would be existing aid.
4.2. ASSESSMENT OF THE STL AS A SCHEME/ASSESSMENT OF INDIVIDUAL MEASURES
4.2.1. Complainants
(51)
Holland Shipbuilding considers that the STL should be viewed as a single system because it is an organised system which deliberately exploits different tax measures to produce an economic advantage which is far greater than the total advantage that could be gained from applying the different measures separately and because the measures are interdependent. The use of the TT system allows EIGs to make the temporary tax advantage generated by early and accelerated depreciation permanent. The vague conditions imposed on the application of early depreciation and their interpretation by the Spanish authorities confer discretionary powers on the tax administration. This is borne out by the fact that, in practice, the authorisation is only granted if the switch is made from the normal corporate taxation system to the TT system.
(52)
Danish Maritime and […] (30) (31) also regard the STL as a whole as a State aid scheme that - regardless of who the recipients are - clearly gives an economic advantage to certain undertakings.
4.2.2. Spain and the participants in tax lease transactions
(53)
However, Spain and the undertakings identified by the Commission as potential recipients of aid (shipping companies, banks, investors in EIGs, shipyards involved in STL operations) challenge this global approach.
(54)
They consider that the STL is not enshrined as such in the Spanish tax legislation, that STL operations are private agreements (leasing, bareboat charter, EIG) concluded by private parties that are free to choose the cheapest way to finance an asset and use the contractual and tax arrangements available to them. They also maintain that Spain should not be held responsible for advantages acquired by taxpayers in a move to reduce their tax burden. Moreover, the tax legislation does not require the use of all the measures mentioned by the Commission in Decision C(2011) 4494 final.
(55)
The Asociación Española de Banca (the Spanish Banking Association - AEB) considers that it is the first time that the Commission has identified State aid in a combination of legal transactions between private entities rather than in a legal provision.
(56)
Rather than a system, the AEB considers that there are two different schemes (the depreciation scheme and the TT) which can clearly be split and treated separately, regardless of whether they are used separately or jointly.
(57)
In addition, the AEB considers that the Commission failed to identify a general system of reference before identifying a selective advantage. According to the AEB, there are very many ways of financing the acquisition of an asset using different combinations of legal instruments and tax measures and the Commission should compare all these alternative situations. Concluding that the STL confers a selective advantage on certain companies would therefore be artificial, especially if the Commission uses as a reference the most costly way - from a tax point of view - to finance an investment thereby ignoring all the incentive measures available to investors.
(58)
Consequently, the STL does not confer a selective advantage. This is borne out in particular by the fact that the Commission identifies several potential recipients which do not correspond to economic sectors. Referring to the Commission Notice on the application of the State aid rules to measures relating to direct business taxation (32) (hereinafter ‘the Commission Notice on business taxation’) and to the Commission Decision concerning the Dutch Groepsrentebox (33), the AEB considers that it cannot be concluded that the measure is selective because it is of more benefit to members of EIGs investing in sea-going vessels rather than in other assets.
(59)
As the STL consists solely of private parties using general tax measures in the context of private agreements, there are no state resources involved.
(60)
According to the AEB, there is no effect on competition and trade between Member States because the main recipients identified by the Commission are shipping companies and the measure is available to all shipping companies from Europe and elsewhere in the world.
(61)
In their comments, these third parties describe the STL as a series of unrelated measures (individual approach) and make no further comments about the STL as a whole.
4.3. OBSERVATIONS RELATED TO THE ASSESSMENT OF THE INDIVIDUAL MEASURES
4.3.1. Accelerated depreciation (Article 115(6) TRLIS (34) ) - Measure 1
(62)
According to Spain and certain third parties, this measure is generally applicable to all types of assets and all sectors. The different tax and accounting treatment of leasing fees does not entail any de facto selectivity, which is borne out by the diversity of the sectors applying this measure. In addition, the Spanish corporate tax system allows alternative arrangements for accelerated depreciation. The AEB states that straight-line depreciation cannot be regarded as the (sole) reference for establishing the existence of an advantage because other methods of depreciation are generally allowed. Article 11 TRLIS and Articles 1-5 RIS provide for the possibility of applying degressive methods such as the declining balance (35) or the sum-of-the-year-digit (SYD) methods (36) as well as the possibility of depreciating an asset according to a specific plan agreed with the tax administration (37). The AEB cites as an example that the declining balance method would be applicable at a rate 2,5 times higher than the applicable straight-line depreciation rate, i.e. 25 %.
4.3.2. Discretionary application of early depreciation (Article 115(11) TRLIS, Article 48(4) TRLIS and Article 49 RIS) - Measure 2
(63)
It is argued that early depreciation is just a method of accelerated depreciation which establishes that accelerated depreciation can start, under certain conditions, before the date when the asset is delivered to and operated by the final user. If it were not possible to deduct the amounts paid during the construction of the asset, this would in fact imply an anticipation of taxation. Early depreciation only restores neutrality and the correspondence between the financial flow and the tax treatment.
(64)
The AEB insists that the possibility of anticipating the start of the depreciation period is a general measure that is also provided for in Article 11(1)(d) TRLIS and in Article 5 RIS, which define the general rules applicable to depreciation. These provisions allow the tax administration to approve a specific depreciation plan presented and justified by the taxable person, including for assets under construction.
(65)
The sole aim of prior authorisation of early depreciation and the procedure followed by the tax administration is to check that the operation is real and that the objective criteria laid down in the legislation are met. In particular, it must be ensured in advance that: there is a lease agreement whose start date is prior to the commissioning or delivery of the asset; when the request is made it is indicated that payments for the recovery of the cost of the asset are deductible; the contract is for the acquisition of an asset requiring a long contractual/construction period in line with the operating conditions of the asset; the asset construction contract is signed, and that an indication is given of the specific contractual conditions governing use of the asset.
(66)
Besides the general conditions set out in Article 49 RIS, an additional condition is imposed by Article 48(4) TRLIS when the applicant is an EIG. The authorisation does not depend on the application of other measures or the submission of additional documents. Finally, the absence of any discretion in the procedure is illustrated by the fact that no application filed with the tax administration has ever been rejected. In that respect, the AEB considers that the Commission should investigate more closely the reasons why financing operations are not carried out. If, as maintained by the Commission on the basis of informal information, some shipping companies were unable to find a bank to organise the operation, this has more to do with the fact that the parties could not agree on certain elements of the operations, such as the price. The AEB formally denies that any of its members participated in any meeting or informal contact with the Spanish authorities. In fact, the situation is not the same as that described in the Commission Decision on the French GIE fiscaux (38), where the condition that the operation should represent a significant economic and social interest was found to be imprecise and left to the discretion of the tax authorities. On the contrary, the AEB denies that any of the conditions specified by Article 49 RIS is imprecise and open to interpretation
(67)
As a consequence, early depreciation - in the same way as accelerated depreciation - is generally applicable to all types of assets and all sectors. It is a general measure.
(68)
As it is a method of applying accelerated depreciation, if it considered to be aid, it should be regarded as existing aid.
4.3.3. The tax transparency of economic interest groupings (Article 48 TRLIS) - Measure 3
(69)
According to the AEB, the transparency of EIGs is consistent with the logic of the Spanish tax system. This transparency allows several investors to make a joint investment which none of them would undertake on its own and yet to apply - because of this transparency and in respect of their share in the investment - the tax treatment that would have applied had they invested on their own. Hence there is no advantage linked to the application of EIG status. Moreover, this status does not entail any sectoral limitations. Any Spanish taxpayer can be a member of an EIG. It is therefore not selective.
4.3.4. The TT system (Articles 124 to 128 TRLIS) - Measure 4
(70)
As the Commission stated in Decision C(2011) 4494 final that it had authorised the Spanish TT system in 2002 as aid compatible with the Maritime Guidelines (39), the Spanish authorities and the third parties focus their comments on the scope of the 2002 approval and on the specific issues of whether financial EIGs (40) involved in STL operations should benefit from the TT scheme.
(71)
As to the question whether financial EIGs (40) involved in STL operations - which do not operate vessels but invest in them and charter them out as part of financial investments - should benefit from the TT system, Spain maintains that the companies operate vessels by chartering them out and have therefore been listed in Spanish shipping registers (as shipping companies) since the entry into force of Article 1 of Royal Decree 1027/1989 (41) of 28 July 1989, repeated in Article 9 of Law 27/1992 of 24 November 1992. As the Commission has authorised the application of the TT system to all companies listed in the Spanish shipping registers (42), this authorisation includes companies that own vessels and rent or lease them out to third parties. If that measure is regarded as State aid, it should therefore be considered existing aid.
4.3.5. Article 50(3) RIS - Measure 5
(72)
Spain, PYMAR and some banks argue that Article 50(3) RIS only contains implementing measures intended to provide legal certainty. They maintain that, in accordance with the principles of the Spanish legal system, substantive elements of a tax measure must always be governed by law and that this provision - which is contained in a Royal Decree - does not introduce anything new but only clarifies the scope of Article 125(2) TRLIS. It does not depart from the law or create additional benefits. The non-taxation of capital gains already formed part of the scheme authorised by the Commission and therefore, if it constitutes aid, it should be regarded as existing aid.
(73)
Furthermore, Spain and the alleged recipients maintain that it is logical to consider the vessel to be ‘new’ since no one used it before the leaseholder, and the exercise of the option is agreed when the leasing contract is signed (43). The AEB states that normally an asset is considered to be new when it is acquired via the option of a leasing contract.
4.4. OBSERVATIONS RELATED TO THE TRANSFER OF STATE RESOURCES AND THE IMPUTABILITY OF THE MEASURES TO THE STATE
(74)
According to the complainants, a tax deduction implies a transfer of state resources in the form of a loss of tax revenue. The STL/tax measures are imputable to the State because all the measures are contained in Spanish law. Moreover, the STL relies on an authorisation that is granted by the tax authorities. Even if these authorisations relate to individual measures, it is clear that, in practice, the authorisations are granted to the overall STL transactions. This is borne out by the fact that the request for early depreciation filed with the tax administration describes in detail the construction and the distribution of the tax advantage between EIG or the investors and the shipping company as well as a notice from the shipyard setting out the expected social and economic benefits from the arrangement. There is no reason why these documents would systematically be provided if they were not in fact a precondition for approval.
(75)
The shipping companies, on the other hand, argue that the discount given by the shipyard or the EIG on the initial price is not imputable to the State because it results from private contractual relationships between the EIG and the shipping company involved in the operation.
4.5. OBSERVATIONS RELATED TO THE DISTORTION OF COMPETITION AND THE EFFECTS ON TRADE
(76)
[…] considers that the size of the advantages concerned (EUR 14 million in the example given in Decision C(2011) 4494 final) undoubtedly affects the recipients’ market position and therefore creates substantial distortions in markets characterised by a high level of competition. The scheme provides a great advantage to Spanish shipyards which can promote their ships at a price - lower than that of other European shipyards - which includes the benefits under the STL. […] refers to statistics from the Spanish Ministry for Industry showing that over time the Spanish shipyards have served more and more shipowners from abroad.
(77)
As for the shipping companies, […] considers that buying ships from Spanish shipyards at a much lower price enables them to save millions of euros on a substantial part of their fixed costs. As it is spread over the duration of the recovery of the cost of the ships, this advantage gives them a competitive edge over other shipping operators and therefore distorts competition for many years.
(78)
As already stated, shipowners argue that all shipping companies have access to the conditions offered by Spanish shipyards and can therefore benefit from any price rebates that Spanish shipyards might offer. They also argue that they have paid a fair market price and have not benefited from any economic advantage. Consequently, the acquisition of vessels from Spanish shipyards is unlikely to reduce their operating costs significantly or to strengthen their position in a durable manner, as stated by the Commission in Decision C(2011) 4494 final.
4.6. OBSERVATIONS RELATED TO THE IDENTIFICATION OF THE RECIPIENTS OF AID
(79)
According to the AEB, EIGs cannot be recipients of aid. Because of their tax transparency, it is the investors who have to pay the tax resulting from the EIGs’ commercial activity. Hence EIGs cannot enjoy any economic advantage resulting from a tax reduction. In addition, any Spanish taxpayer can be an investor - a member - of an EIG.
(80)
On the other hand, a number of shipping companies consider that the EIGs are the only possible recipients of aid. Shipowners cannot be recipients of aid because they are not Spanish taxpayers. Moreover, they argue that the Commission wrongly assumed - without giving any explanation - that the tax benefits would be transferred from the EIG to the shipping company through a price rebate. In fact, the price is fixed as a result of a commercial decision taken by the private owner of an asset.
(81)
Shipowners argue that shipping companies from all over the world generally acquire vessels from shipyards from different countries, including, if they so wish, Spanish shipyards. All shipping companies can therefore benefit from any price rebates that Spanish shipyards are able to offer.
(82)
Several shipowners argue that if the STL constitutes State aid, they are not the recipients of this aid. Two reasons are given: first, the way the STL structure functions shows that there is coordination between the EIG and the shipyard, which constitutes a single centre of interest and fixes the sales price; second, companies operating tugboats and salvage vessels give examples of offers received from shipyards outside Spain to build similar tugs. Those offers are in the same price range or even cheaper than those of the Spanish shipyards eventually selected. They argue that consequently they have paid a fair market price and have not benefited from any economic advantage within the meaning of Article 107(1) TFEU. If the STL were to offer an economic advantage, the recipients would be the shipyards involved in STL operations and not the shipping companies.
(83)
Holland Shipbuilding considers that the recipients of aid are the EIGs and their investors, as well as the shipping companies, but also the Spanish shipyards because there is a substantial difference between the price paid by the shipowner and the price received by the shipyard, which is above the market price. According to a national shipbuilding association, the scheme was designed to benefit the shipyards. It would be incorrect to conclude that STL is of benefit to the shipping companies. The reduction in the building price does not necessarily imply an advantage for the purchaser of the ship. Moreover, Spanish shipyards can only offer this advantage to buyers that use the STL. The STL constitutes unlawful aid to shipbuilding that is damaging to national shipbuilders that are in direct competition with Spanish ones.
(84)
PYMAR considers that the Commission did not give sufficient grounds in Decision C(2011) 4494 final as to why it identifies shipyards as potential recipients of State aid. It also points out that in the decisions in the GIE Fiscaux, Brittany Ferries, Air Caraïbes or Le Levant (44) cases concerning similar tax schemes, the Commission did not identify the producer of the asset as a recipient of State aid.
4.7. OBSERVATIONS RELATED TO THE CLASSIFICATION AS EXISTING OR UNLAWFUL AID
(85)
As mentioned in Section 4.3 above, Spain and certain third parties consider that there are only two measures involved: first, the provisions of Article 115 TRLIS concerning the deduction of the cost of an asset acquired via a financial leasing contract. Spain adopted these provisions before it joined the EU. Therefore, if this measure constitutes aid, it is existing aid as stated by the Commission in Decision C(2011) 4494 final, and Article 115(11) TRLIS, which allows the administration to set the starting point for the deduction, is only a means of implementing Article 115. Second, the TT system enshrined in Articles 124 to 128 TRLIS was approved by the Commission in 2002 and is therefore also existing aid. The implementing provisions - in particular Article 50(3) RIS - do not alter the rules enshrined in the law and are therefore covered by the Commission authorisation.
4.8. OBSERVATIONS RELATED TO THE COMPATIBILITY OF AID
(86)
The Spanish authorities and the alleged recipients argue that the aid is compatible on the basis of the TT system approved in 2002 because it covers ‘maritime companies registered under Spanish law (45), whose activity includes the operation of owned and chartered ships’. As Article 50(3) RIS only implements the TT system, it is also covered by the 2002 Decision.
(87)
The third parties also argue that any aid would be compatible with the Maritime Guidelines, which also include the operation of owned and chartered ships and this aid would remain within the aid ceiling imposed by these Guidelines.
(88)
The Asociación de Ingenieros Navales y Oceánicos de España (Spanish Association of Naval Architects and Marine Engineers) considers that the compatibility of any aid should be analysed in the global competitive context rather than focus on the internal market since shipyards in non-EU countries receive support that is not subject to competition rules, as is the case in the EU.
(89)
By contrast, […] considers that the scheme cannot be regarded as compatible aid at all, not even - as stated in Decision C(2011) 4494 final - under the Maritime Guidelines. Indeed, it considers, first, that Spain will not be able to prove that all ships built were eligible to benefit from these Guidelines and, second, that the aid can only reduce to zero the amount of tax due by the beneficiary in the country that adopts the scheme. Therefore, non-Spanish shipowners would not benefit from the scheme and the tax paid by Spanish shipowners is likely to be limited since they benefit from the TT system and a reduction in social charges.
4.9. OBSERVATIONS RELATED TO RECOVERY
(90)
Both the Spanish authorities and the potential recipients maintain that recovery should be ruled out because that would breach fundamental principles of EU law (46) such as equal treatment, the protection of legitimate expectations or legal certainty.
4.9.1. Equal treatment
(91)
PYMAR argues that similar fiscal measures were investigated in two other cases (Brittany Ferries (47), and GIE Fiscaux) where no recovery was ordered. If the Commission concluded that aid existed, this aid should be deemed compatible up to the limit set in Chapter 11 of the Maritime Guidelines and, for the amount in excess of that limit, the protection of legal certainty should, as in the French case, prevent the Commission from requiring the recovery. […] argues that because no aid was recovered from the French operators, recovering aid from Spanish operators in a very similar case would put the latter at a competitive disadvantage and breach the principle of equal treatment.
(92)
Spain and PYMAR invoke a number of decisions where the Commission has already decided to refrain from recovery because of public statements by the Commission or one of its members. Reference is made to the decisions on Belgian coordination centres, Luxembourg 1929 holding companies and other coordination centres and intragroup activities of multinational companies (48), Spanish Goodwill (49), an Italian case of aid to large firms in difficulty (50) and two fisheries cases (51) (Shetland and Orkney Islands).
4.9.2. Legitimate expectations/legal certainty
(93)
According to Spain (52) and certain third parties involved in STL operations, the following elements led the parties to these operations to believe that the tax measures used in them did not constitute State aid:
(1)
the statement by the Commission in the 2001 Brittany Ferries decision (53) to the effect that a similar scheme to the STL - the French GIE Fiscaux - was a general measure;
(2)
the publication of the draft measures (early depreciation and TT system) in the Official Gazette of the Spanish Parliament on 10 October 2001 (54);
(3)
a 2001 Commission letter requesting information from Spain in the context of an investigation about several alleged aid measures, including a tax leasing system, in favour of shipbuilding;
(4)
a 2004 Commission Decision (55) rejecting the award of aid to Dutch shipyards to compensate for aid allegedly offered to Spanish shipyards competing for the same shipbuilding contracts;
(5)
the 2006 Decision in the French GIE Fiscaux (56) case;
(6)
a 2009 letter from Commissioner Kroes (57) - at the time in charge of competition - to the Norwegian Minister for Trade and Industry in response to a complaint that the Spanish tax lease scheme would favour Spanish shipyards;
(7)
the time that elapsed between the publication of the draft measures in 2001, the start of the scheme in 2002 or the first complaints received by the Commission in 2006 and the opening of the proceedings in June 2011. Such a long time period allegedly corroborated the belief that there were not enough elements to proceed;
(8)
a diligent economic operator could not have foreseen the possible existence of State aid in the combination of different schemes that were either a long-established feature of national taxation (accelerated depreciation of leased assets, EIG status) or had been previously approved by the Commission (TT system);
(9)
the statements concerning the absence of aid in measures concerning depreciation methods in the Commission notice on business taxation (58).
4.9.2.1. The 2001 Commission Decision in the Brittany Ferries case (BAI)
(94)
In recital 193 of that Decision, the Commission stated that: ‘… with regard to economic interest groupings and the tax advantages they may confer, the Commission considers that they constitute a general measure, given that they are common in France, can be set up in all sectors of economic activity and come under common law.’
(95)
The Decision was published in the Official Journal on 15 January 2002. In the 2006 Decision on the French GIE Fiscaux, the Commission considered that: ‘While it is true that the scheme at issue in that case was that in force before 1998, it must nevertheless be observed that that fact was not made clear in the grounds for the Decision and that that circumstance may have helped to mislead recipients under the scheme here at issue.’
(96)
Spain (59) and some third parties argued that this statement had either created a situation of legal uncertainty as to the lawfulness of the STL - which is very similar in its construction and effects - or had given rise to legitimate expectations that the STL did not constitute State aid.
4.9.2.2. The publication of the draft measures in the Official Gazette of the Spanish Parliament
(97)
According to PYMAR, the Commission became aware of the existence of the STL system when its constituent measures (discretionary application of early depreciation of leased assets and the TT system) were published as part of the same draft law in the Official Gazette of the Spanish Parliament on 10 October 2001. Following this, shipyards started to include the benefits of these measures in their bids for new shipbuilding projects, without awaiting the entry into force of the measures, in order to move forward in the negotiation and implementation of the first STL structures.
4.9.2.3. The 2001 request for information about the Spanish tax leasing scheme
(98)
PYMAR refers to a letter sent by the Commission on 21 December 2001 following a complaint about several state measures that allegedly reduced the cost of ships bought from Spanish shipyards. In that letter, the Commission notably requested information about a tax leasing system:
‘It has come to the attention of the Commission that a number of measures seem to exist that reduce the cost of buying ships from Spanish shipyards. In particular the Commission has been provided information that the following measures are available:
…
3.
A tax-leasing system, whereby ships built in Spain can be used to reduce taxes through the use of SPVs (special purpose vehicles). The gain from this combination appears to be transferred to the shipowner through a lower price or through reduced leasing costs. Could Spain please provide all relevant information that allows it to evaluate this issue’.
(99)
According to PYMAR, this letter indicates that the Commission had information and was aware of the existence of the tax lease system and that it has investigated the matter in 2001 already without taking any action, which created the legitimate expectation that the Spanish measure did not constitute aid.
4.9.2.4. The 2004 Decision concerning the Dutch notification
(100)
On 9 September 2002, the Dutch authorities notified a ‘matching aid’ that they intended to award Dutch shipyards with a view to matching aid allegedly offered by Spain (60). At the end of a formal investigation (61), the Commission concluded in its final Decision (62) that ‘the Spanish authorities hav[ing] clearly denied that the aid would ever be available’ it did not have ‘sufficient proof of the alleged Spanish aid’ (63) and declared the notified aid incompatible with the internal market.
(101)
According to PYMAR, because the STL was in force in 2002, before the Netherlands notified the aid, the 2004 Commission decision would have created the legitimate expectation that the STL system did not constitute aid.
4.9.2.5. The 2006 Decision in the French GIE Fiscaux case
(102)
According to PYMAR, the French scheme GIE Fiscaux is very similar to the STL system. As a result, the 2006 Decision in the French case gave rise to legitimate expectations on the part of operators that: (1) the STL system would be considered compatible with the internal market within the limits of Chapter 11 of the Maritime Guidelines and (2) the recovery of the State aid exceeding the ceilings of Chapter 11 of the Guidelines would not be required, given the procedural similarities of both cases.
(103)
In addition, PYMAR invokes a number of Commission decisions where the similarity of a measure with a measure previously approved by the Commission was a factor that justified the legitimate expectations of operators. In particular, PYMAR recalls that no recovery was ordered in cases (64) such as Foreign Income (Ireland), International Financing Activities (the Netherlands), Coordination Centres and Finance Companies (Luxembourg), Coordination Centres in Vizcaya (Spain), Control and Coordination Centres (Germany), Central Corporate Treasuries and Headquarters and Logistics Centres (France), Tax Ruling for US Foreign Sales Corporations (Belgium) and Gibraltar Qualifying Companies (UK), because those schemes were very similar to the Belgian Coordination Centres schemes which had been previously approved by the Commission.
4.9.2.6. The 2009 letter sent by Commissioner Kroes
(104)
In response to a letter from the Norwegian authorities complaining about alleged discrimination against Norwegian shipyards in connection with the Spanish tax lease system, Commissioner Kroes replied that DG Competition: ‘[had] already investigated the matter’ and that at its request, Spain had issued a public statement in the form of an answer of the tax administration to a question from a taxpayer (65) - a tax ruling - confirming that the measure was not restricted to Spanish shipyards and could also be used for the acquisition of ships produced in other Member States. The letter concluded that, in view of that clarification, no further action was considered necessary.
(105)
According to PYMAR, on 2 April 2009 a Norwegian shipowner shared the content of Commissioner Kroes’s letter with a Spanish shipyard with which it was involved in STL operations. PYMAR also submitted a letter of 13 September 2012 from Gerencia del Sector de la Construcción Naval (66) (GSN) testifying that, back in 2009, it knew about the content of Commissioner Kroes’s letter and had shared it with entities participating in STL operations and with PYMAR in the course of their regular meetings.
4.9.2.7. Time elapsed between the complaint and the opening of the procedure
(106)
According to PYMAR, nine years elapsed between the time the Commission became aware of the scheme in December 2001/the start of the scheme in 2002 (five years from the first complaints received by the Commission in 2006) and the opening of the proceedings in June 2011. The time elapsed without action from the Commission corroborated the belief that there were not enough elements to proceed.
4.9.2.8. A diligent economic operator could not have foreseen the possible existence of State aid in the combination of several measures
(107)
According to PYMAR and other third parties, this is the first time that the Commission has considered that the joint application of several measures constitutes State aid - something which normally prudent operators could not have foreseen.
4.9.2.9. The statements on depreciation methods in the Commission Notice on business taxation
(108)
PYMAR argues that according to Article 13 of the Commission Notice on business taxation, measures of a purely technical nature such as depreciation rules do not constitute State aid. On that basis, operators had legitimately considered that the early depreciation measure did not constitute State aid.
4.9.3. Considerations relevant for State aid recovery
(109)
From the moment the Commission became aware of the existence of the STL, its actions and also the time elapsed have created legitimate expectations that there was no aid and consequently that the aid granted for operations carried out previously would not be recovered. Hence the Commission should refrain from ordering recovery of the aid for all the operations.
(110)
Similarly, the letter from Commissioner Kroes in 2009 confirms that the scheme had been analysed by the Commission. All parties involved in tax lease operations (shipping companies, EIGs, banks and intermediaries, etc.) could have legitimate expectations that the Commission would have discovered any aid in the system and that, because no further investigations were planned, no aid was involved.
(111)
PYMAR also refers to decisions in which the Commission acknowledged that actions by EU institutions (Court of Justice, Commission, etc.) could generate legitimate expectations that aid awarded in the past would not be recovered, which would prevent the Commission from ordering recovery including when the aid was granted prior to the action that gave rise to legitimate expectations. They refer to decisions in the Spanish goodwill case, the Belgian coordination centres case, an Austrian energy tax rebate case and an Italian case of aid to large firms in difficulty (67).
4.9.4. Contractual clauses
(112)
The Spanish authorities and PYMAR state that any aid identified by the Commission in favour of shipping companies or EIGs and investors would in any case affect the shipyards, which would receive claims to reimburse the EIGs or their investors or investing companies by virtue of the contractual relationships between the different participants in the STL operations. Indeed, according to PYMAR, some clauses in the contracts require the shipyards to compensate the investors and shipping companies, in particular, in the event of a change to the legislation - including tax legislation - affecting the operation.
5. ASSESSMENT
5.1. PROCEDURE
(113)
The Commission considers that the procedure followed has neither breached Spain’s rights of defence nor any third party’s right to be heard. On the contrary, the decision to open formal proceedings is the initial formal step that the Commission must take pursuant to Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty (68) (hereinafter ‘Regulation (EC) No 659/1999’) if, after a preliminary investigation, it has doubts about the compatibility of a State aid measure with the internal market (Articles 13 and Article 4(4) of Regulation (EC) No 659/1999). The purpose of the decision to open proceedings is precisely to summarise the relevant issues of fact and law, make a preliminary assessment as to the aid character of the measure, set out the doubts as to its compatibility with the internal market and call upon the Member State concerned and other interested parties to submit comments (Article 6 of Regulation (EC) No 659/1999).
(114)
Moreover, the Commission did not open the formal investigation procedure in respect of the accelerated depreciation of leased assets (Article 115(6) TRLIS) since it has indicated that if the measure constituted State aid, it could in any event be regarded as existing aid. It did not raise doubts about the TT system, at least to the extent that it had been notified and authorised by the Commission (Articles 124 to 128 TRLIS) because this measure was also regarded as existing aid. These two measure are only mentioned and described in Decision C(2011) 4494 final because they are important elements of the STL and are linked to the measures subject to the formal investigation (Articles 115(11) and 48(4) TRLIS and Article 49 RIS, as well as Article 50(3) RIS and the application of the TT system to non-transport activities).
(115)
The Commission considers that Articles 115(11) and 48(4) TRLIS and Article 49 RIS, as well as Article 50(3) RIS and the application of the TT system to non-transport activities can be separated from the other measures mentioned in the previous recital (i.e. Article 115(6) TRLIS and Articles 124 to 128 TRLIS) and do not constitute existing aid pursuant to Article 1(b) of Regulation (EC) No 659/1999, since those measures were introduced in 2002 and 2003, after Spain’s accession to the EU, and put into effect without prior authorisation by the Commission. Therefore, in respect of those measures, the Commission has rightly followed the procedure applicable to unlawful aid (Articles 1(f), 13 and 4(4) of Regulation (EC) No 659/1999).
5.2. ASSESSMENT OF THE STL AS A SYSTEM/ASSESSMENT OF INDIVIDUAL MEASURES
(116)
The fact that the STL system is composed of various measures that are not all enshrined in the Spanish tax legislation is not sufficient to prevent the Commission from describing and assessing it as a system. Indeed, as explained in Decision C(2011) 4494 final, the Commission considers that the different tax measures used in the STL operations were linked together de jure or de facto. De jure, the discretionary application of early depreciation of leased assets (Article 115(11) TRLIS) corresponds to an early application of the accelerated depreciation of leased assets (Article 115(6) TRLIS). Similarly, Article 50(3) RIS establishes an exception to a special procedure applicable in the context of the TT system. De jure, Article 50(3) RIS only concerns ves0sels eligible for the TT system and leasing contracts authorised by the tax administration. De facto, leasing contracts were only regarded as authorised by the tax administration in the context of authorisations granted for early depreciation of leased assets. De jure, early depreciation can be envisaged for a wide range of assets possibly acquired via a leasing contract. However, the conditions for early depreciation are subject to interpretation and were de facto only considered to be met - and authorisations were only delivered - with respect to vessels eligible for the TT system.
(117)
In addition, the Commission notes that two of the three main measures involved in the STL (discretionary application of early depreciation and rules on eligibility for the TT system) entered into force on the same date (1 January 2002) under the same law.
(118)
The Commission also notes that, when arguing about legitimate expectations and equal treatment, the same third parties that challenge the Commission’s global approach present the STL system as being very similar to the French GIE Fiscaux scheme. The fact that all the features of the French measure were included in one legal provision necessarily implied a global assessment. In that respect, the fact that the different elements of the STL are spread among different legal provisions that are de facto linked together would not - as such - warrant a different approach.
(119)
For those reasons, the Commission considers that it is necessary to describe the Spanish Tax Lease as a system of connected tax measures and to assess their effects in their reciprocal context, taking into account, in particular, the de facto relationships introduced - or approved - by the State.
(120)
In any case, the Commission does not rely exclusively on a global approach. In parallel to a global approach, the Commission also analysed the individual measures that make up the STL. The Commission considers that the two approaches are complementary and lead to consistent conclusions. Individual assessment is necessary to determine which part of the economic advantages generated by the STL system results from general measures and which from selective measures. Individual assessment also allows the Commission to determine, where necessary, which part of the aid is compatible with the internal market and which part should be recovered.
(121)
This dual approach, which was already followed in Decision C(2011) 4494 final, enables the Commission to define a reference system for each of the individual measures and for the STL system as a whole, in order to identify selective advantages that constitute State aid. For every STL operation, the counterfactual situation against which the presence of aid will be assessed is the operation itself, with the same contractual provisions but carried out without the measures identified as State aid. In this respect, an alternative operation with actual different arrangements - contractual and financial - would not constitute a proper counterfactual situation.
(122)
Economic operators are free to structure their asset financing operations as they wish and use for that purpose the general tax measures which they consider the most suitable. However, inasmuch as these operations entail the application of selective tax measures, which are subject to State aid control, the undertakings involved in these transactions are potential recipients of State aid. On the one hand, the fact that several sectors or categories of undertakings are identified as potential recipients is not an indication that the STL system is a general measure (69). On the other hand, the fact that the system is used to finance the acquisition, bareboat chartering and resale of sea-going vessels can be seen as a clear indication that the measure is selective from a sectoral point of view.
5.3. EXISTENCE OF AID WITHIN THE MEANING OF ARTICLE 107(1) TFEU
(123)
According to Article 107(1) TFEU, ‘any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, in so far as it affects trade between Member States, be incompatible with the internal market’.
(124)
State aid rules apply only to aid granted to undertakings involved in economic activities. Furthermore, the criteria laid down in Article 107(1) TFEU are cumulative. Therefore, the measures under assessment constitute State aid within the meaning of the Treaty if all the above-mentioned conditions are fulfilled. Basically, the financial support should:
-
be granted by the State and through state resources,
-
favour certain undertakings or the production of certain goods,
-
distort or threaten to distort competition, and
-
affect trade between Member States.
(125)
The Commission has carried out its assessment at two different levels:
-
At the level of the individual measures involved, where the Commission considers whether each measure constitutes State aid irrespective of its use in the STL.
-
At the level of the STL system as a whole: as already stated, the STL relies on a combination of these measures which are de jure or de facto connected to one other.
5.3.1. Undertakings within the meaning of Article 107 TFEU
(126)
The Commission considers that all parties involved in STL operations are undertakings within the meaning of Article 107(1) TFEU - and this is not contested by Spain (70) or any third-party - since their activities consist in offering goods and services in a market (71). More precisely, shipyards offer newly built vessels or construction, repair and renovation services; leasing companies offer financing facilities; EIGs charter out and sell vessels; investors offer goods and services on a wide range of markets, except if they are individuals not exercising any economic activity, in which case they are not covered by this Decision; shipping companies offer maritime transport services; organising banks offer intermediation and financing services and other intermediaries provide intermediation or consulting services.
5.3.2. Existence of a selective advantage
(127)
According to settled case-law: ‘Article 107(1) of the Treaty requires it to be determined whether, under a particular statutory scheme, a State measure is such as to favour ‘certain undertakings or the production of certain goods’ in comparison with others which, in the light of the objective pursued by the scheme in question, are in a comparable legal and factual situation. If it is, the measure concerned fulfils the condition of selectivity.’ (72)
5.3.2.1. Accelerated depreciation (Article 115(6) TRLIS) - Measure 1
(128)
In Decision C(2011) 4494 final, the Commission said that, if the measure constituted aid, it would be existing aid and it did not conduct an assessment. As a result of the formal investigation, the Commission has now come to the conclusion that this measure, taken in isolation, does not constitute State aid because it does not favour certain undertakings or the production of certain goods. The Commission notes that the measure is applicable to all companies which are subject to income tax in Spain without any limitation as to their sector of activity, place of establishment, size, legal status or location of the assets. It also applies without exception to all goods that are subject to depreciation.
(129)
Moreover, the limitation to leased assets does not constitute an element of selectivity as the acquisition of any assets can be financed through financial leasing contracts which are generally accessible to companies of all sectors and sizes. There is no indication that the recipients of the measure are de facto concentrated in certain sectors or types of production. The statistics provided by Spain concerning the use of Article 115 TRLIS by Spanish taxpayers (see graphs below) confirm that financial leasing is used by companies exhibiting a wide range of taxable revenues (45 % of the declared users of Article 115 earn less than EUR 1 million and 70 % less than EUR 3 million) (see left-hand chart). The absolute amount of the tax advantage that can result from the deduction of an extra expense (73) pursuant to Article 115 TRLIS also varies according to the taxpayer’s revenue (see right-hand chart).
Source: Ministry for Economic Affairs and Finance
(130)
The Spanish authorities have also confirmed that leasing contracts and Article 115 TRLIS can be used with respect to assets built (or originating) in other Member States. Finally, the Commission notes that the conditions of application of Article 115(6) TRLIS are clear, objective and neutral and that no prior authorisation is necessary for it to apply. As a consequence, the tax administration does not have the power to authorise or reject at its own discretion the application of that measure (74).
(131)
The Commission therefore concludes that the accelerated depreciation of leased assets (Article 115(6) TRLIS) as such does not confer a selective advantage on the EIGs in STL operations.
5.3.2.2. Discretionary application of early depreciation (Article 115(11) Article 48(4)TRLIS and Article 49 RIS) - Measure 2
(132)
The rules on depreciation in Spanish tax legislation (Article 11 TRLIS) generally provide that the cost of an asset should be spread over its economic life - hence from the moment it is used for an economic activity. According to Article 115(6) TRLIS, accelerated depreciation of leased assets should take account of the date on which the asset became operational. Since it allows accelerated depreciation to begin before the asset starts being used, Article 115(11) TRLIS confers an economic advantage.
(133)
This possibility is an exception to the general rule set out in Article 115(6) and is subject to discretionary authorisation by the Spanish authorities; this measure is therefore at first sight selective. Contrary to what Spain and some third parties allege, the criteria for granting the authorisation are not clear and objective, and even if they were clear and objective this would not be sufficient to rule out their selective nature (75). The Commission notes that the criteria set out in Article 115(11) TRLIS are vague and require interpretation from the tax administration which has not published any administrative rules or explanations in this respect. The discretionary application of early depreciation on the basis of vague criteria introduces selectivity into the STL system, even if the discretionary powers are not exercised in an arbitrary manner (76). In addition, the Commission notes that Spain did not convincingly explain why all the conditions imposed by Article 48(4) TRLIS and Article 49 RIS are necessary to avoid abuses. For example, the specific characteristics of the economic use of the asset (77) must be demonstrated, as well as the absence of effect on the taxable amount arising from the use of the asset or transfer of ownership (78). No justification was presented for these limitations, which introduce further elements of selectivity. Nor did Spain demonstrate why a prior authorisation is necessary. Ensuring the reality of a leasing operation, for instance, appears as important for allowing the normal deduction of the leasing/depreciation costs of an asset or for applying accelerated depreciation as it is for the early application of this depreciation. However, the first measures are not subject to prior authorisation and, as is the case for those measures, an ex-post verification of the clear and objective criteria applicable to the early depreciation of leased assets would appear to suffice.
(134)
In Decision C(2011) 4494 final, according to the Commission the Spanish authorities had confirmed at a meeting that, based on the authorisations issued, the conditions of Article 115(11) TRLIS were only deemed to be met in the case of acquisitions of vessels that had switched from the normal corporate taxation regime to the TT system (79) and the subsequent transfer of ownership of the vessel to the shipping company through the exercise of an option in the context of a bareboat charter. Spain has denied (80) having made such a statement but acknowledged that there were difficulties of interpretation (81). The Commission notes that no evidence was provided establishing that authorisations for applying early depreciation have been granted in other circumstances (82).
(135)
On the basis of the examples provided by the Spanish authorities, it appears that the requests for early depreciation filed by EIGs with the tax administration describe in detail the whole STL organisation and provide all the relevant contracts (in particular, shipbuilding contract, leasing contract, bareboat charter, option contracts, debt assumption and release agreement). According to Spain, these elements are necessary to check compliance with the conditions imposed by Articles 115(11) and Article 48(4) TRLIS and Article 49 RIS.
(136)
However, the Commission notes that the procedure set out in the implementing regulations (83) confers important discretionary powers on the tax administration to interpret the legal requirements and possibly impose additional conditions. In particular, the administration is allowed to require any additional information they may deem relevant for the assessment (84). In this respect, the Commission also notes that in some of the examples provided, the requests filed by the applicants also featured additional annexes which are not necessary to demonstrate compliance with the conditions imposed by Articles 115(11) and 48(4) TRLIS and Article 49 RIS: (1) a detailed calculation of the overall tax advantages and how they will be shared between the shipping company, on the one hand, and the EIG or its investors on the other hand, and (2) a statement by the shipyard, detailing the economic and social benefits expected from the shipbuilding contract. According to some complainants, these documents are required by the tax administration in the context of the authorisation process. According to Spain, these elements were provided by the applicants (EIGs) on their own initiative. These documents indicate, in particular, that the importance of a shipbuilding contract for the Spanish economy is taken into account, as well as the overall tax advantage generated by the STL operation.
(137)
The Commission concludes that the compulsory prior authorisation procedure, the necessary interpretation of the vague conditions of Articles 115(11) and 48(4) TRLIS and Article 49 RIS, and the possibility for the tax administration to request any additional document or information are clear evidence that the tax administration enjoys wide discretionary powers in the exercise of its task of authorising STL operations.
(138)
As mentioned in the Commission Notice on the application of the State aid rules to measures relating to direct business taxation (hereinafter ‘the Notice on fiscal aid’) (85), the Court of Justice acknowledges that treating economic agents on a discretionary basis may mean that the individual application of a general measure takes on the features of a selective measure, in particular where exercise of the discretionary power goes beyond the simple management of tax revenue by reference to objective criteria (86) (87).
(139)
The Commission therefore considers that the discretionary application of early depreciation of leased assets by application of Articles 115(11) and Article 48(4) TRLIS and Article 49 RIS confers a selective advantage on the EIGs involved in STL operations and on their investors.
5.3.2.3. The tax transparency of economic interest groupings (Article 48 TRLIS) - Measure 3
(140)
The Commission considers that the tax transparent status of EIGs enshrined in Articles 48 and 49 TRLIS merely enables different operators to join and finance any investment or carry out any economic activity. As a consequence, that measure does not confer any selective advantage on the EIGs or their members.
5.3.2.4. The tonnage tax system (Articles 124 to 128 TRLIS) - Measure 4
(141)
As explained in Section 2.2.4 above, the TT system constitutes an existing State aid scheme, approved by Commission Decision C(2002)582 final of 27 February 2002. It includes the rules under Article 125(2) TRLIS concerning the treatment of hidden tax liabilities and capital gains in the context of a transfer to the TT system of used or second-hand assets previously subject to the general tax system.
(142)
Indeed, as explained in recital 17 above, under normal circumstances - i.e. when a company stays within the general corporate tax system rather than switching to the TT system - the tax advantage resulting from early or accelerated depreciation of assets in the first years (increasing hidden tax liabilities) is offset to a large extent in the subsequent years (decreasing hidden tax liabilities) or upon sale or dismantling of the asset (taxation of capital gain). Over the whole period, this process results in the deferral of the payment of certain amounts of tax. Because the tax paid under the TT system does not depend on the difference between revenue and expenditure, a switch to the TT system in the middle of the period implies that hidden tax liabilities are not settled.
(143)
Compared with what would happen in the context of the general tax system, the deferral under the TT system of the settlement of hidden tax liabilities as permitted by Article 125(2) TRLIS confers an additional selective economic advantage on the companies that switch to the TT system, as against those that stay within the general tax system.
(144)
As explained below, in Section 5.4., the TT system as approved by the Commission does not extend to the tax treatment of revenues obtained from bareboat chartering, which therefore constitutes not existing, but new aid.
5.3.2.5. Article 50(3) RIS - Measure 5
(145)
Compared with what was authorised as part of the notified TT scheme, Article 50(3) RIS provides a further advantage: by establishing an exception to the normal application of Article 125(2) TRLIS, certain sea-going vessels that would normally be regarded as used or second-hand are deemed to be new on transfer to the TT system. Consequently, the settlement of hidden tax liabilities - normally deferred until sale or dismantling of the asset pursuant to Article 125(2) TRLIS - is definitely cancelled. This cancellation constitutes an economic advantage.
(146)
The economic advantage conferred by Article 50(3) RIS is selective because it is not available to all assets. It is not even available to all vessels subject to the TT scheme and to Article 125(2) TRLIS. In fact, this advantage is only available on condition that the vessel is acquired through a financial leasing contract previously authorised by the tax administration. As already mentioned, the Spanish authorities have confirmed that the tax administration only considered this condition actually to be fulfilled if a financial leasing contract had been authorised in the context of an application for early depreciation pursuant to Article 115(11) TRLIS. Neither Spain nor any third party has referred to other circumstances that would allow a leasing contract to be previously authorised by the tax administration. As mentioned in Section 5.3.2.2 above, these authorisations were granted in the context of substantial discretionary powers exercised by the tax administration and in practice only in relation to newly built sea-going vessels.
(147)
Contrary to the argument put forward by Spain and certain third parties, Article 50(3) RIS does not merely provide a clarification to the special procedure notified, or to the concept of ‘used vessel’. By considering that a leased vessel is still new on the date that the call option is exercised by the lessee, provided that the leasing contract was previously approved by the tax administration, it departs from the special procedure (88) enshrined in Article 125(2) TRLIS. This selectively introduces an additional advantage by preventing the taxation of the subsequent capital gain.
(148)
The Commission considers that the award of this additional selective advantage - be it by reference to the general tax scheme or even by reference to the normal application of the alternative TT system and Article 125(2) TRLIS as authorised by the Commission - cannot be justified by the nature and general scheme of the Spanish tax system.
(149)
Indeed, the Commission has authorised Article 125(2) TRLIS as a special procedure that was supposed to prevent abuse of Article 125(1), i.e. to prevent operators from transferring used and over-depreciated vessels to the TT system for the sole purpose of selling them with a substantial capital gain that would be exempted under the TT scheme. The Commission notes in that respect that the STL operations feature EIGs which lease - then briefly own - one single vessel which they do not operate themselves and switch to the TT scheme for the very limited period of time necessary to exercise the option of the leasing contract and transfer the ownership of their only vessel to the shipping company. These operations do not appear to be in line with the objectives of the TT system as envisaged in the Maritime Guidelines.
(150)
As a consequence, the Commission does not agree that it is logical to consider a vessel to be ‘new’ on the date on which the option is exercised because no one has used it before the leaseholder, or because the exercise of the option had already been agreed when the leasing contract was signed.
(151)
As for the first part of this argument, the Commission notes that the special procedure also applies to vessels transferred by one operator from the normal tax system to the TT system, i.e. without any change in ownership and without any third party using it.
(152)
As for the second part, the fact that the option is already agreed has nothing to do with determining whether the vessel is new. The Commission did not receive any explanation as to why such a vessel should be regarded as new - irrespective of who is the owner - on the day the option is exercised. Nor did it receive any convincing explanation as to why this hypothesis would only be reasonable if the leasing contract was previously approved by the tax administration.
(153)
In that respect, the Commission notes that the capital gain would not be tax exempt if Article 50(3) RIS only clarified that leased vessels are considered to be new on the day the leasing contract is signed, without taking into consideration the date on which the option is exercised. In that case, the EIG should be regarded as the owner of the vessel prior to its transfer to the TT system, the vessel would be regarded as used or second-hand on entry to the TT system and Article 125(2) TRLIS would apply, leading to the deferred settlement of the hidden tax liabilities or the taxation of the capital gain when the vessel is sold or dismantled.
(154)
The Commission therefore considers that Article 50(3) RIS confers a selective advantage on undertakings that acquire vessels through financial leasing contracts previously authorised by the tax administration and, in particular, on the EIGs or their investors involved in STL operations.
5.3.2.6. Selective advantage resulting from the STL as a whole. Recipients of the advantage
(155)
The amount of the economic advantage resulting from the STL as a whole corresponds to the advantage that the EIG would not have achieved in the same financing operation by the sole application of general measures. In practice, this advantage corresponds to the sum of the advantages reaped by the EIG by applying the above-mentioned selective measures, namely:
-
the interest saved on the amounts of tax payment deferred by virtue of early depreciation (Articles 115(11) and 48(4) TRLIS and Article 49 RIS),
-
the amount of tax avoided or interest saved on tax deferred by virtue of the TT scheme (Article 128 TRLIS), given that the EIG was not eligible for the TT scheme,
-
the amount of tax avoided on the capital gain made on the sale of the vessel by virtue of Article 50(3) RIS.
(156)
Looking at the STL as a whole, the advantage is selective because it was subject to the discretionary powers conferred on the tax administration by the compulsory prior authorisation procedure and by the imprecise wording of the conditions applicable to early depreciation. Since other measures applicable only to maritime transport activities eligible under the Maritime Guidelines - in particular Article 50(3) TRLIS - are dependent on that prior authorisation, the whole STL system is selective. As a result, the tax administration would only authorise STL operations to finance sea-going vessels (sectoral selectivity). As confirmed by the statistics provided by Spain, all the 273 STL operations organised until June 2010 concern sea-going vessels.
(157)
In that respect, the fact that all shipping companies, including companies established in other Member States, potentially have access to STL financing operations does not alter the conclusion that the scheme favours certain activities, namely the acquisition of sea-going vessels through leasing contracts, in particular with a view to their bareboat chartering and subsequent resale.
(158)
European shipyards complained on several occasions that they did not have access to Spanish banks’ financing for STL.
(159)
In its Decision to open the formal investigation procedure the Commission observed that all but one of the vessels admitted to STL were built in Spanish shipyards. The Commission expressed doubts (89) that such an outcome could reasonably be explained in the context of operations resulting only from the free choice of economic operators in a free and competitive market.
(160)
However, in the absence of any evidence that applications related to the acquisition of non-Spanish vessels were rejected, the Commission cannot establish that STL was de facto limited to the acquisition of Spanish vessels. In addition, the Commission notes that by a binding notice in response to a question by a prospective investor, dated 1 December 2008, the Spanish tax administration expressly confirmed that STL applies to ships built in other Member States of the EU (90). Under these circumstances, the Commission concludes that the STL entails no further element of selectivity to the benefit of Spanish shipyards and no discrimination based on the place of establishment of the shipyard.
(161)
The Commission considers that the advantage accrues to the EIG and, by transparency, to its investors. Indeed, the EIG is the legal entity that applies all the tax measures and, where applicable, files requests for authorisations with the tax administration. For instance, it is not disputed that requests for the application of early depreciation or TT were filed on behalf of the EIG. From a tax perspective, the EIG is a tax-transparent entity and its taxable revenues or deductible expenses are automatically transferred to the investors.
(162)
In an STL operation, in economic terms, a substantial part of the tax advantage collected by the EIG is transferred to the shipping company through a price rebate. The annexes attached to certain files when EIGs request prior authorisation for early depreciation (see recital 168 below) confirm that the operators involved in STL operations consider that the tax benefits resulting from the operation are shared between EIGs or their investors and the shipping companies. However, the question of the imputability to the State of this advantage will be discussed in the next section.
(163)
Whereas other participants in STL transactions such as shipyards, leasing companies and other intermediaries benefit from an indirect effect of that advantage, the Commission considers that the advantage initially collected by the EIG and its investors is not transferred to them.
5.3.3. Transfer of state resources and imputability to the State
State resources
(164)
The selective advantages for the EIGs and their members identified in measures 2, 4 and 5 above (see Sections 5.3.2.2, 5.3.2.4 and 5.3.2.5) result from the application of tax law provisions.
(165)
For each of the STL transactions, the use of state resources results in interest foregone on the tax deferral resulting from the early depreciation of leased assets, tax foregone in the absence of settlement of the hidden tax liabilities when the EIG switches from the normal corporate tax system to the TT schemes, and tax foregone in the absence of taxation of the capital gain made when the ownership of the vessel is transferred to the shipping company. The STL system as a whole involves the definitive loss of tax revenue equivalent to the consumption of state resources in the form of fiscal expenditures and interest foregone.
(166)
In the context of STL operations, the State initially transfers its resources to the EIG by financing the selective advantages. By way of tax transparency, the EIG then transfers the state resources to its investors.
Imputability
(167)
The measures at issue derive from the application of Spanish tax law and from tax authorisations granted by the Spanish tax administration for the application of both the early depreciation and the TT scheme. These authorisations were granted for the application of individual measures such as the early (accelerated) depreciation of the vessel leased by each EIG or the switch of the EIG to the TT. Moreover, based on the examples provided by the Spanish authorities, the authorisation process was indispensable for the financing operation to go through.
(168)
According to the complainants, the tax administration would review and intervene in the share-out of the tax gain between the shipping company, on the one hand, and the EIG and its investors, on the other. Based on the examples provided by the Spanish authorities, it appears that, indeed, requests submitted to the tax administration for the authorisation of early depreciation generally include a calculation of the overall tax advantage generated by the STL structure and how this tax advantage is shared between the shipping company and the investors in the EIG, or, in any event, contain the necessary elements for doing this calculation.
(169)
However, all the economic consequences of granting the tax advantage to the EIGs result from a combination of legal transactions between private entities. The applicable rules do not oblige the EIGs to transfer part of the tax advantage to the shipping companies and, even less so, to the shipyards or to the intermediaries. It is true that the tax administration enjoys wide discretion and, in that context, it assesses the economic impact of the overall transaction, but this is not enough to establish that it is the Spanish authorities that decide on the transfer of part of the advantage to the shipping companies or the amount of this transfer. This situation is different from that examined in the Air Caraïbes or in the French GIE Fiscaux decisions, where there was a legal obligation for the investors to transfer at least 60 % or two thirds of the advantage to the users and the French authorities verified that each transaction complied with that requirement.
(170)
Hence the selective advantages were granted through state resources. They are clearly imputable to the Spanish State since they are of benefit to the EIGs and their investors. However, this is not the case with the advantages enjoyed by the shipping companies and a fortiori the indirect advantages flowing to the shipyards and the intermediaries.
5.3.4. Distortion of competition and effect on trade
(171)
Finally, this advantage threatens to distort competition and to affect trade between Member States. When aid granted by a Member State strengthens the position of an undertaking compared with other undertakings competing in intra-EU trade, the latter must be regarded as affected by that aid (91). It is sufficient that the recipient of the aid competes with other undertakings on markets open to competition (92) and to trade between Member States.
(172)
In the case at hand, the investors, i.e. the members of the EIGs, are active in different sectors of the economy, in particular in sectors open to intra-EU trade. In addition, via the operations benefiting from STL they are active through the EIGs in the markets for bareboat chartering and the acquisition and sale of sea-going-vessels, which are open to intra-EU trade. The advantages flowing from the STL strengthen their position in their respective markets, thereby distorting or threatening to distort competition.
(173)
The economic advantage received by the EIGs and their investors benefiting from the measures under scrutiny is therefore liable to affect trade between the Member States and distort competition in the internal market.
5.4. EXISTING OR UNLAWFUL AID
(174)
Article 1(b) of Regulation (EC) No 659/1999 (93) sets out different situations where aid is regarded as existing aid. According to submissions received in the case at issue, existing aid would be (i) aid which existed prior to the entry into force of the Treaty in Spain or (ii) aid previously approved by the Commission.
The tonnage tax constitutes existing aid, but its application to revenues obtained from bareboat chartering constitutes new aid
(175)
Among the measures qualifying as State aid (94), the Commission considers that only the legal provisions of the TT system (Articles 124 to 128 TRLIS, Measure 4) constitute an existing State aid scheme because it was approved by the Commission in 2002.
(176)
However, the Commission considers that the EIGs involved in tax lease operations do not meet all the conditions to be eligible for the Spanish TT.
(177)
The Commission authorised the Spanish TT as compatible aid on the basis of the Maritime Guidelines, which apply only to undertakings carrying on genuine maritime transport activities (95) either with their own vessels or with chartered vessels. By way of exception, the TT can apply to activities that the Guidelines regard as ancillary or assimilated to maritime transport. For instance, under certain conditions, ship management, dredging or towing activities may qualify for aid (96). By contrast, the mere ownership of a vessel, its acquisition through financial leasing or its renting or chartering out to third parties, without assuming full responsibility for the vessel’s operation, cannot be regarded as a qualifying activity. Obviously, the beneficiary of the TT system should be the one carrying on the qualifying transport activity with the qualifying vessel.
(178)
It is true that, by way of exception, bareboat chartering activities have previously been allowed by the Commission as part of certain notified TT schemes, but only on a temporary basis and under specific circumstances related to overcapacity (97). Under those conditions, the core activity of the concerned undertakings remains maritime transport and the revenues from bareboat chartering-out activities can be regarded as ancillary to that core activity. This tolerance is fully in line with objectives of the Maritime Guidelines: ‘maintaining and improving maritime know-how and protecting and promoting employment for European seafarers’ and ‘contributing to the consolidation of the maritime cluster established in the Member States while maintaining an overall competitive fleet on world markets’ (98).
(179)
In line with the Maritime Guidelines, Commission Decision C(2002) 582 final of 27 February 2002 authorising the Spanish TT system explicitly mentions that only maritime transport activities qualify for the TT (99). Indeed, Section 2.4. ‘Recipients’ provides that: ‘Recipients of the Tonnage Tax scheme can be maritime companies registered under Spanish law, whose activity includes the operation of owned and chartered ships’ (our underlining) and its Section 2.5. ‘Qualifying activities/ships’ provides that: ‘The Tonnage Tax scheme only covers income from seagoing ships operated in maritime transport activities. Qualifying activities are targeted to include only maritime transport’ (our underlining).
(180)
From the wording of the 2002 Commission Decision, adopted on the basis of the Maritime Guidelines, it follows that undertakings identified as shipowners under Spanish law may benefit from the TT system provided that they carry on their qualifying maritime transport activities - and within the limits of these.
(181)
The Commission considers that the activity carried on by the EIGs involved in STL operations cannot be regarded as a transport activity. When it switches to the TT system the EIG leases in a single vessel from a leasing company and charters it out to a third-party shipowner on a bareboat basis. If the third-party shipowner operates the vessel to provide maritime transport services, it can be eligible for the TT. However, the EIG only puts a vessel at the disposal of a third-party shipping company that operates it. The EIG is therefore an intermediary providing rental or leasing services, not transport services.
(182)
The EIGs involved in STL operations usually charter out the only vessel that they own or lease in, which therefore represents the whole of their fleet. In such circumstances, the EIG does not bear any risk or responsibility in terms of technical, crew or even commercial management of the vessel. It is a pure intermediary and the revenues from bareboat chartering out cannot be regarded as ancillary to a maritime transport activity.
(183)
In addition, EIGs stay within the TT system for a short period of time, i.e. the two weeks needed to exercise the option of the leasing contract and for the shipowner to exercise the option associated with the charter contract. Allowing this type of activities under the TT system does not appear to increase in any lasting way the tonnage under the flag of - or controlled by - EEA countries. For the same reasons, the EIGs involved in STL operations do not appear to contribute to the objective of ‘maintaining … maritime know-how and protecting … employment for European seafarers’ or to the ‘consolidation of the maritime cluster’.
(184)
In conclusion, the approval that follows from the 2002 Decision does not imply that the activity of undertakings such as the EIGs involved in STL can be considered a maritime transport activity.
(185)
Therefore, the Commission considers that including undertakings such as the EIGs involved in STL (100) operations under the TT scheme leads to the award of new aid, either through the calculation of the taxable revenue as a function of the tonnage operated or the possibility of postponing the settlement of hidden tax liabilities until the vessel is either sold or dismantled, pursuant to Article 125(2) TRLIS.
The other measures constitute new aid
(186)
Early depreciation of leased assets (Articles 115(11) and 48(4) TRLIS and Article 49 RIS, Measure 2) is not existing aid because it was introduced in 2002, i.e. after Spain joined the EU in 1986 and was never notified to the Commission or approved by it. Furthermore, the effect of this measure can be clearly separated from the effect of accelerated depreciation. This measure constitutes unlawful aid.
(187)
Similarly, Article 50(3) RIS, which allowed the exemption of capital gains on vessels acquired in the context of previously authorised leasing contracts (Measure 5) entered into force in 2002 without prior notification or approval by the Commission.
(188)
The Commission considers that the approval granted in 2002 does not cover the implementing measures and, in particular, Article 50(3) RIS because it introduces an exception to the special procedure applicable to used vessels pursuant to Article 125(2) TRLIS, which means an additional advantage. This exception should have been notified together with the legal provisions approved by the Commission, but it was not.
(189)
The application of Article 125(2) TRLIS does not appear to require any further definition or clarification. It would normally trigger the taxation of the capital gain made by a lessor on the transfer of a vessel to the lessee (shipping company). If Spain considered that a clarification was necessary, this should have been done upon notification.
(190)
Consequently, the implementing measures and, in particular, Article 50(3) RIS also constitute unlawful aid.
5.5. COMPATIBILITY WITH THE INTERNAL MARKET
(191)
The Commission concludes that the following measures constitute State aid, on an individual basis and in the context of the STL:
-
Early depreciation of assets acquired through a financial leasing contract (Articles 115(11) and 48(4) TRLIS and Article 49 RIS),
-
TT scheme as regards the eligibility of bareboat chartering activities,
-
Article 50(3) RIS.
(192)
In principle, State aid as defined by Article 107(1) TFEU is prohibited. However, Article 107(2) provides that certain types of aid are compatible and Article 107(3) that certain types of aid or aid to certain recipients can be declared compatible by the Commission. Depending on the category of recipients, specific rules such as the Maritime Guidelines (101) or the Shipbuilding Framework (102) could apply.
(193)
Neither the Spanish authorities nor the third parties identified as recipients in this decision have invoked the application of any other provision of Article 107(2) and (3) TFEU or the application of any other State aid framework adopted on the basis of Article 107(3)(c) TFEU.
5.5.1. Application of the Maritime Guidelines
Eligibility of revenues of bareboat chartering out to the TT
(194)
As stated in recital 71 above, the Spanish authorities and certain third parties consider that chartering out is covered by the 2002 Decision authorising the Spanish TT scheme because it refers to the operation of owned and chartered ships.
(195)
The Commission does not agree with this interpretation of the 2002 Decision. Both the Maritime Guidelines and the 2002 Decision make it clear that the TT should apply only to maritime transport activities (103). As a rule, revenues from other activities outside transport - even when carried out by a maritime transport company - cannot be taxed according to the TT system (104) unless by explicit exception and under certain conditions (ancillary activities, dredging, towage).
(196)
In this context, ‘the operation of owned and chartered ships’ mentioned as an eligible activity in the 2002 Decision only covers the ‘operation’ of vessels that are either owned or chartered on a bareboat basis and operated - in the case of both owned and chartered ships - by a maritime transport company.
(197)
As already mentioned in Section 5.3.2.4, the financial EIGs involved in STL financing operations do not operate vessels themselves and do not provide any maritime transport service. They are financial intermediaries involved in the collective financing of an asset. They do not intervene in the strategic, technical, crew or even commercial management of the vessel they charter out and they do not bear any risk or responsibility for the provision of maritime transport services.
(198)
In addition, the Commission notes that the EIGs involved in STL operations charter out their sole vessel with both a buy (or ‘call’) option which, from the outset, the shipping company undertakes to exercise and a sell (or ‘put’) option which the EIG can exercise. This is equivalent to a delayed - yet definitive - transfer of ownership of the whole of the EIG’s fleet. Consequently, the EIG is not in the same situation as shipowners that are suffering from temporary overcapacity and, in search of some flexibility, charter out part of their fleet to third-party operators for a limited period of time (see recital 178 above).
(199)
For all these reasons, the Commission considers that the EIGs involved in STL operations are neither eligible for the Spanish Tonnage Tax system as authorised by the Commission nor covered by the provisions of the Maritime Guidelines.
(200)
However, the Commission considers that, in view of the general character of leasing operations, the EIGs involved in STL operations and their investors act as intermediaries which channel to other recipients (shipping companies) an advantage that pursues an objective of common interest.
Eligibility of EIGs and/or their investors as intermediaries
(201)
In line with the approach adopted in the Decision of 20 December 2006 concerning the French GIE fiscaux (105), the Commission takes the view that, when it represents a fair remuneration for their intermediation in the transfer to the shipping companies of an advantage that pursues an objective of common interest, the aid retained by the EIG or its investors would be found compatible in the same proportion. It is true that, in this case, there is no legal obligation for the EIGs to transfer part of the aid received to the shipping companies. However, in the exercise of its discretion when assessing the compatibility of the measure under Article 107(3)(c) TFEU, the Commission considers it appropriate to take into account the favourable effects of the measure for the maritime sector and to apply mutatis mutandis the provisions of the Maritime Guidelines - normally applicable to aid measures - to the advantage transferred to the shipping company. Therefore, if the application of the Maritime Guidelines to a shipping company involved in a specific STL operation results in a ratio of compatible advantage over a total advantage of x%, the same percentage of the aid retained by the EIG or its investors is compatible.
Advantage for the end-user shipping companies
(202)
Since the advantage is of benefit to the shipping companies, Article 107(3)(c) TFEU together with the Maritime Guidelines (106) is the only relevant framework to assess its compatibility.
(203)
The Commission considers that the shipping companies do not benefit from State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU. Nevertheless, in order to identify the amount of compatible aid at the level of EIGs - as intermediaries channelling to shipping companies an advantage that pursues an objective of common interest - the Commission considers that the Maritime Guidelines should be applied mutatis mutandis to the advantage transferred by the EIG to the shipping company in order to determine: (1) the amount of the aid initially received by the EIG and transferred to the shipping company that would have been compatible if the amount transferred constituted State aid to the shipping company; (2) the proportion of that compatible advantage in the total advantage transferred to the shipping company; and (3) the amount of aid that should be deemed compatible as remuneration of the EIGs for their intermediation.
(204)
The Maritime Guidelines describe different categories of State aid and the conditions under which aid can be authorised by the Commission. In particular, the Guidelines make it clear that they apply only to maritime transport activities and a limited number of ancillary or assimilated activities.
(205)
When an end-user shipping company provides maritime transport services (or assimilated activities) and meets all the conditions of the Guidelines, an advantage received by this company and which constitutes aid would be compatible with the internal market.
(206)
Pursuant to the Maritime Guidelines, aid can be granted through different categories of measures. One of the main conditions imposed by Article 10 of the 1997 Guidelines and Article 11 of the 2004 Maritime Guidelines is an overall aid ceiling, i.e. a maximum amount of State aid that an undertaking can be granted which can be deemed compatible with the internal market (107).
(207)
Under the 1997 Guidelines, the aid ceiling corresponds to ‘a reduction to zero of taxation and social charges of seafarers and of corporate taxation of shipping activities’. Under the 2004 Guidelines, the ceiling corresponds to a reduction to zero of taxation and social charges of seafarers and a tax reduction by application of a TT scheme. However, the 2004 Guidelines also state that ‘the total amount of aid granted … should not exceed the total amount of taxes and social contributions collected from shipping activities and seafarers.’
(208)
Regarding the application of the aid ceiling to specific beneficiary shipowners, the Commission considers that it should be envisaged at EEA level. This means that the ceiling should take due account of the corporate tax and the social charges paid by the recipients in other EEA Member States. This approach is consistent with the FagorBrandt case-law (108) which confirmed that the assessment of a State aid measure should take due account of the cumulative effect of possible aid awarded in different Member States.
(209)
As the case at hand concerns aid awarded to the EIGs in respect of the acquisition - by a shipowner - of a long-term asset, the Commission agrees with the Spanish authorities that the advantage received by the shipping company should be spread over the asset’s normal depreciation period (10 years from a tax point of view) and compared to the total amount of taxes and social charges paid over the same period.
(210)
In accordance with the ceiling, all advantages granted in excess of the total amount of income tax and social charges of seafarers and corporate taxation of shipping activities must be regarded as incompatible with the Treaty.
5.6. RECOVERY
(211)
Article 14 of Regulation (EC) No 659/1999 provides that, where negative decisions are taken in cases of unlawful aid, the Commission shall decide that the Member State concerned shall take all necessary measures to recover the aid from the beneficiary. Through recovery of the aid, the competitive position that existed before it was granted is restored as far as is possible.
(212)
However, Article 14 of the Regulation also provides that the Commission shall not require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of Community law. This section examines whether the general principles of equal treatment, protection of legitimate expectations or legal certainty prevent the Commission from ordering the recovery of all or part of the aid granted in the past.
5.6.1. Equal treatment
(213)
The principle of equal treatment and non-discrimination requires that comparable situations are not treated differently and that different situations are not treated equally unless such treatment is objectively justified (109).
(214)
The French GIE Fiscaux scheme is indeed comparable to the STL in a number of respects. It requires the intermediation of a tax transparent EIG or investors between the builder of a long-term asset and the buyer to which the EIG leases or charters the asset. The EIG applies accelerated and early depreciation to the asset and the capital gain resulting from the sale of the asset is exempted from corporate tax. The EIG or its investors return a substantial part of the benefits resulting from the tax measures to the buyer of the asset (for instance, a shipping company) through a reduction of the rent or the buy option price. However, the French scheme featured an explicit exemption of capital gains whereas, in the STL, this exemption results from the joint application of the TT system and Article 50(3) RIS to the EIG.
(215)
The Commission also notes that the legal context and procedural history of the French and Spanish cases are different and that the Commission refrained from ordering the recovery for part of the period under assessment in its 2006 final decision on the GIE Fiscaux for reasons related to the specific procedural history of that case. In particular, France had not formally notified the scheme to the Commission but had informed it before implementing the scheme. The Commission also observes that, when it initiated the formal investigation procedure with respect to the GIE Fiscaux, it had never before ruled on a similar case. On the contrary, when it initiated the formal investigation with respect to the STL, the Commission had already ruled that a similar scheme - precisely the French GIE Fiscaux - was a State aid scheme. Since the legal and factual context of the GIE Fiscaux differs from that of the STL, the Commission considers that different treatment could be justified. However, as the Commission will explain in Section 5.6.3 below, reasons relating to the principle of legal certainty led the Commission to refrain from ordering recovery in this case until the date of publication of the Decision concerning the French GIE Fiscaux.
(216)
The Commission further considers that, in the cases mentioned in recital 92 above, the application of the principle of legitimate expectations to similar measures was justified in respect of circumstances specific to each case. For the Spanish Goodwill case, a reply to an MEP had clearly qualified the scheme as a general measure. For the coordination centres and intragroup activities of multinational companies (110), the Commission found that legitimate expectations existed on the basis not only of the prior authorisation of the Belgian Coordination Centres as a general measure in 1984 and 1987 but also of the answer given by the Commission to a Parliamentary Question (111). This stated that a broad range of tax measures - ‘rules governing taxation of the European headquarters of multinational groups, designed to avoid double taxation’ - ‘fell outside the scope of the State aid rules’. Moreover, all those schemes had been implemented after the reply to the Parliamentary Question was given. In the Gibraltar Qualifying Companies case, the existence of legitimate expectations relied on the fact that the measure was modelled on another measure in the same Member State - the Exempt Companies scheme - which constituted existing aid. Similarly, the Orkney and Shetland measures were modelled on each other.
(217)
With regard to the STL, the Commission therefore considers that the general principle of equal treatment is met if, taking into account the specific circumstances of the scheme, the principles of protection of legitimate expectations and legal certainty (see sections 5.6.2 and 5.6.3 below) are respected.
5.6.2. Legitimate expectations
(218)
Legitimate expectations would result from an action by the Commission that provided precise, unconditional and consistent assurances (112) of such a nature as to give rise to hopes - that are justified (113) - on the part of the authorities or beneficiaries under a scheme that it was lawful (114). According to the case-law, no legitimate expectations can in principle be recognised in the absence of a proper notification (115), (116), unless exceptional circumstances are identified (117).
5.6.2.1. The 2001 Commission Decision in Brittany Ferries (BAI)
(219)
The Commission observes that Spain failed to notify the STL to the Commission and that the statement made in its 2001 Decision concerned a different scheme - the predecessor scheme of the one assessed in the GIE Fiscaux Decision - and made an explicit reference to the legal system of another Member State. As a consequence, the Commission considers that this statement does not constitute exceptional circumstances and is not sufficient to justify the acknowledgement of legitimate expectations in favour of Spain and third-party operators involved in STL operations. This conclusion is consistent with the approach adopted in the 2006 Commission Decision concerning the GIE Fiscaux where the Commission did not identify any element demonstrating the existence of legitimate expectations (118).
5.6.2.2. The publication of the draft measures in the Official Gazette of the Spanish Parliament
(220)
The publication of draft measures in the Official Gazette of a Member State’s Parliament does not meet the requirement of formal notification and stand-still imposed by this provision of the Treaty. The Commission notes that the early depreciation measure was implemented 21 months after the publication of Regulation (EC) No 659/1999 without prior notification and at the same time as the TT scheme, which was properly notified to - and authorised by - the Commission in accordance with the provisions of the Treaty and the abovementioned Regulation.
5.6.2.3. The 2001 request for information about a tax leasing scheme
(221)
The Commission considers that this letter is not liable to have created any justified hopes concerning the STL or the individual measures involved in STL operations.
(222)
In accordance with Article 10(1) and (2) of Regulation (EC) No 659/1999, the Commission analysed the information it had in its possession regarding alleged unlawful aid and, on 21 December 2001, requested information from the Member State. In the first place, the Commission notes that a request for information is not a public document. Second, contrary to what PYMAR claims, this request shows that the Commission did not have the necessary information to identify and assess the alleged unlawful aid. As such, even if it had been made public, it could not have created any legitimate expectation that the scheme did not constitute aid. Third, and most importantly, by letters of 28 January 2002 and 28 May 2002 the Spanish authorities categorically denied that any tax measure was available in support of the acquisition of ships for contracts signed after 31 December 2000.
5.6.2.4. The 2004 Decision concerning the Dutch notification (119)
(223)
The Commission considers that the 2004 Decision could not have created justified hopes in respect of the STL or the individual measures involved in STL operations for the following reasons:
(224)
First, the subject of the Commission investigation in this case was not a Spanish measure but a scheme notified by the Dutch Government intended to compensate Dutch shipyards or allow them to match offers made in 2000 (120) by Spanish shipyards which allegedly benefited from State aid granted by Spain with respect to six specific shipbuilding contracts. Consequently, the purpose of the 2004 Commission Decision was to provide an assessment of the aid notified by the Netherlands and not of any aid allegedly awarded by Spain.
(225)
Second, the Spanish measure that the Netherlands intended to match was neither the STL nor any of its components. As mentioned in the 2003 Decision to open the formal proceedings in that case, the Dutch authorities clearly invoked aid in the form of interest subsidies on credits allegedly awarded to shipowners under Spanish Royal Decree 442/94 (121). Moreover, the Commission notes that both the early depreciation of leased assets and the Spanish TT scheme only entered into force on 1 January 2002. A draft of those measures was only published in the Official Gazette of the Spanish Parliament on 10 October 2001. Therefore, they could not have been used to finance shipbuilding contracts in 2000.
(226)
Third, even if the operators had imagined that the Spanish measure that was intended to be matched was the STL - which is not the case - the statements made in the 2004 Decision could not create any legitimate expectations. Indeed, the Commission stated that it did not have ‘sufficient proof of the alleged Spanish aid’ because Spain had indicated that the aid under Royal Decree 442/94 would no longer be available after 31 December 2000. After that date, the aid would no longer be authorised under the Shipbuilding Regulation (122). However, the subject of the Commission investigation was the Dutch matching aid, not the alleged Spanish aid and the main doubt raised by the Commission in the decision to open proceedings concerned the possibility under the Framework on State aid to shipbuilding (123) of matching aid - once it had been proven - awarded by another Member State, and not by a non-EU State.
(227)
The absence of proof of the alleged aid came as a secondary argument in the doubts expressed by the Commission. After asking Spain for clarifications based on the information provided by the Netherlands, the Commission could only record the Spanish denial that aid was granted (124) (pursuant to Spanish Royal Decree 442/94) and conclude that the Netherlands had failed to provide sufficient proof of the Spanish aid to be matched. The lack of proof of State aid does not amount to proof of the non-existence of State aid in (any) Spanish measure. On the contrary, the Commission had already clarified in the decision to open proceedings that it had ‘not been able to establish that Spain had illegally granted the alleged aid, but the Commission continues to keep the EU shipbuilding market, and potential State aid violations, under review (125).’ Had they considered in good faith that the Spanish aid that the Netherlands intended to match was the STL, the actual or potential recipients of the STL should have been alerted by the fact that Spain had denied its existence rather than pleaded its compatibility.
5.6.2.5. The 2006 Decision in the French GIE Fiscaux case
(228)
The Commission considers that neither its decision to open the formal proceedings in the French GIE Fiscaux in 2004 nor its 2006 final decision concluding that the scheme was partly incompatible aid can possibly have created any legitimate expectations, as argued by PYMAR.
(229)
Indeed, aid measures must be notified to the Commission. In the absence of a notification, only exceptional circumstances can lead the Member State and operators legitimately to expect that a measure does not constitute aid. However, if the notification and approval procedure was not respected, it cannot legitimately be expected that a measure which amounts to State aid is compatible with the internal market.
(230)
On the contrary, in the French GIE Fiscaux Decision of 20 December 2006, the Commission clearly expressed its position that the French tax lease scheme conferred State aid. The fact that the STL was a tax lease scheme similar to the French scheme should have alerted Spain and the recipients to the likelihood that the STL could constitute State aid. Therefore, any legitimate expectations that existed before publication in the Official Journal of the European Union on 30 April 2007 of the Decision concerning the French scheme would have ceased being legitimate from that date.
(231)
Similarly, the mere fact that the incompatible aid was not recovered in the French case is insufficient to create legitimate expectations that incompatible aid possibly identified in the Spanish case would not be recovered. Indeed, if there were any reasons to prevent the Commission from requesting the Member State to recover the aid, these would have to be found in the specific circumstances of the case.
5.6.2.6. The 2009 letter sent by Commissioner Kroes
(232)
The Commission considers that the letter sent by Commissioner Kroes could not have created any justified hopes concerning the STL or the individual measures involved in STL operations for the following reasons:
(233)
First of all, this letter is not a formal act representing the position of the Commission - i.e. the College of Commissioners - as would be a formal Commission Decision or the answer to a Parliamentary Question. In her one-page letter, Commissioner Kroes replied, in the context of a bilateral exchange, to a one-page letter sent by Ms Brustad, Norwegian Minister for Trade and Industry. The content of this letter was not made public by the Commission.
(234)
The Commission notes that the letter from the Norwegian shipowner - mentioned in recital 105 above - is addressed to a single Spanish shipyard with which the shipowner is doing business and that the testimony, dated 2012, comes from Gerencia del Sector Naval, a government body. The Commission also notes that neither the Spanish authorities - who knew that the investigation was ongoing - nor the operators considering STL operations asked the Commission to clarify the position expressed in Commissioner Kroes’s letter.
(235)
Second, and more importantly, even if that letter was made public in 2009, it did not provide specific, unconditional and concordant assurances that the STL was lawful. Indeed, the answer given by Commissioner Kroes focuses on alleged discriminations between shipyards established in different EEA countries. The conclusion of the letter that no further action was envisaged ‘at that stage’ was clearly linked to the recent publication of a statement clarifying that the STL could be used for the acquisition of ships produced in other European countries, which directly addressed the concerns expressed by Ms Brustad. In any event, the letter did not even mention, and even less took any position regarding, the presence of State aid at the level of the EIG or its investors. As regards shipping companies, shipyards and intermediaries, the Commission considers that they are not recipients of the aid, so that the issue of legitimate expectations does not arise.
(236)
The Commission therefore considers that the letter did not in any case provide precise, unconditional and consistent assurances liable to create legitimate expectations that the scheme did not contain State aid to the benefit of the EIG or its investors.
(237)
As the Commission did not identify the existence of legitimate expectations on the basis of the letter, the question whether such legitimate expectations would cover the period before the letter is of no relevance whatsoever.
5.6.2.7. A diligent economic operator could not have foreseen the possible existence of State aid in the joint application of several measures
(238)
As the individual measures constitute State aid (except for the accelerated depreciation of leased assets), the fact that economic operators could not foresee that their combination could also be regarded as State aid is irrelevant and does not justify the existence of legitimate expectations or the breach of any other fundamental principle of EU law.
(239)
On the contrary, several third parties among the operators involved in STL operations have argued that the 2006 Decision in the French GIE Fiscaux case had given them legitimate expectations because the measure was very similar to the STL. The fact that all the features of the French measure were included in one legal provision necessarily implies a global assessment. In that respect, the fact that the different elements of the STL were included in different measures - de facto linked and used together - to produce similar effects should not guarantee a different approach and does not rule out a global assessment.
(240)
In any case, the Commission considers that both the early depreciation of leased assets and the tax exemption - pursuant to Article 50(3) RIS - of the capital gains realised under the TT constitute State aid in each case. In the absence of any notification of these provisions, operators could only have legitimate expectations that they were lawful in exceptional circumstances that have not been demonstrated.
5.6.2.8. The statements concerning depreciation methods in the Commission Notice on direct business taxation (126)
(241)
The Commission notes that the wording of the Notice did not provide any grounds for operators to harbour legitimate expectations that the STL was lawful. First, the provisions invoked refer only to depreciation methods so that legitimate expectations, if any, could only cover the early depreciation of leased assets.
(242)
Second, the Notice cannot be interpreted in such a way that any measure related to depreciation falls outside the scope of State aid rules. Indeed, recital 13 of the Notice states that depreciation rules and rules on loss carry-overs do not constitute aid provided that they apply without distinction to all firms and to the production of all goods. The STL is not applicable to all firms or to the production of all goods.
(243)
Moreover, recital 22 of the same Notice clarifies that the level of discretion enjoyed by the tax administration and the room for manoeuvre which it enjoys support the presumption that there is State aid involved. As explained in Section 2.2.2 above, the application of early depreciation is subject to conditions - the wording of which requires interpretation - and prior authorisation by the tax administration. Before granting the authorisation the administration can request additional documents from the applicant or information from other administrations. The fact that additional documents were present in all the application files available to the Commission suggests that they were - explicitly or implicitly - requested by the administration or that the applicants knew that they were necessary to obtain the authorisation. As a consequence, the administration enjoyed wide discretionary powers in the application of this measure.
(244)
Consequently, in view of the characteristics of the scheme, the wording of the Notice could not give rise to uncertainty, even less to legitimate expectations as far as the aid character of the early depreciation is concerned.
5.6.2.9. Eligibility of the revenues from bareboat chartering for the tonnage tax scheme
(245)
The authorisation granted by Commission Decision C(2002) 582 final of 27 February 2002 refers to ‘companies registered under Spanish law, whose activity includes the operation of owned and chartered ships’. However, the Commission considers that this sentence cannot create any legitimate expectations that entities whose activities exclusively consist of chartering out one vessel on a bareboat basis would be eligible for the TT scheme. Indeed, as explained in recitals 179 and 180 above, the 2002 Decision is clear that the TT scheme should apply exclusively with respect to qualifying vessels and qualifying maritime transport activities.
5.6.3. Legal certainty
(246)
Legal certainty is a fundamental requirement of European law designed to ensure the foreseeability of legal situations and relationships governed by it. According to the case-law, the requirement of legal certainty prevents the Commission from indefinitely delaying the exercise of its powers and it does not imply action by the institution concerned (127). However, until now two cumulative elements have been required for that principle to be breached:
-
the existence of a body of elements creating a situation of uncertainty concerning the regularity of the measure,
-
a prolonged lack of action on the part of the Commission, in spite of its awareness of the aid.
(247)
The French GIE Fiscaux Decision and the Salzgitter judgment (128) are the only two occasions where the Commission and the Court of First Instance, respectively, considered that violation of the principle of legal certainty can prevent recovery even if there are no legitimate expectations. However, the judgment in Salzgitter was set aside by the Court of Justice precisely regarding the application of the principle of legal certainty to the case (129).
5.6.3.1. Elements that have created a situation of uncertainty concerning the regularity of the measure
(248)
The STL and the French GIE Fiscaux share a number of key characteristics and have very similar effects (see Section 5.6.1 Equal treatment). Both are used in the financing of long-term investment assets. They feature tax-transparent EIGs that depreciate the assets and transfer their ownership to their final user through some type of leasing contract. In both cases, the depreciation is early or accelerated and the capital gains by the EIG are tax exempted. In both cases, the economic advantage resulting from the early or accelerated depreciation and from the exemption of capital gains is shared between the investors in the EIGs and the final user of the asset (through a price rebate), although there are major differences as regards the state intervention in this respect.
(249)
The key measures that form part of the STL system were implemented between 2002 (130) and 2003, i.e. before the Commission decided that the French system constituted State aid.
(250)
In view of the similarity of the STL and the GIE Fiscaux, it is therefore possible - as argued by the Spanish authorities and certain third parties - that events invoked in favour of the protection of legal certainty for the French system have also created a situation of uncertainty concerning the regularity of the STL.
(251)
On this point, the Commission concludes that this situation of uncertainty could indeed have been created by the Commission’s statement in its 2001 Brittany Ferries Decision (131), to the effect that certain tax advantages were a general measure. As explained in recital 192 of the GIE Fiscaux Decision, this statement did not specify that it referred to the predecessor scheme of GIE Fiscaux, which may have misled the recipients of that scheme and of a similar scheme, such as STL.
(252)
As for the other elements invoked by Spain and third parties, the Commission has analysed whether the elements invoked to support the existence of legitimate expectations (see Section 5.6.1) could have created a situation of uncertainty.
(253)
First, Member States have an obligation under the Treaty to notify the Commission of their plans to grant new aid. The publication of the draft measures in the Official Gazette of the Spanish Parliament cannot be regarded as a notification to the Commission and the absence of reaction by the Commission cannot have contributed to creating a situation of uncertainty.
(254)
Second, the 2001 request for information concerning a tax leasing measure shows that the Commission reacted to allegations of aid made by a complainant. This request was addressed to Spain and in its replies Spain strongly denied the existence of such measures. The request was not made public by the Commission but if, for any reason, future recipients of the STL happened to find out about this request for information at the time they intended to participate in the scheme, it should have alerted them to the fact that a complaint had been filed with the Commission, which considered that the measures of this scheme could constitute State aid. A request for information would also indicate that the Commission did not have sufficient knowledge of the measure to assess it and would not lead to the conclusion that the Commission approved the measure. Moreover, as this request was sent before the entry into force of the measures making up the STL, Spain could have notified all the elements of the scheme in order to obtaining legal certainty. Alternatively, recipients should have asked Spain - or the Commission - about the notification of the scheme by Spain or its approval by the Commission. Consequently, neither Spain nor the operators could argue that this request or - in view of the answer given - the absence of follow-up action from the Commission has contributed to creating a situation of uncertainty.
(255)
Third, as to the 2004 Decision concerning the Dutch compensation measure, the Commission points out that compensation for a different measure from the STL cannot have created a situation of uncertainty with respect to the STL. The fact that a precise description of the alleged Spanish aid in public documents was only provided in the Dutch version of the decision to open the formal investigation procedure is not sufficient to conclude that readers could assume that it concerned the STL. Indeed, a translation of the Dutch decision or an inquiry to the Commission could easily have clarified that the alleged Spanish aid involved interest-rate subsidies on the basis of Royal Decree 442/1994. In addition, the Commission merely mentioned the fact that Spain had denied the existence of the alleged Spanish aid and that the Netherlands had failed to bring sufficient proof. As mentioned in that Decision, the Commission can only trust the Member State and cannot be held responsible for the uncertainty, if any, that the absence of follow-up action on its part could have caused. The Commission therefore finds that the 2004 Decision could not have contributed to a situation of uncertainty regarding the lawfulness of the STL.
(256)
Fourth, the Commission considers that the situation of uncertainty created with respect to the lawfulness of the STL as a result of the statement made in the 2001 Commission Decision concerning Brittany Ferries stopped on the date of publication of the Commission Decision on the French GIE Fiscaux. That Decision made it clear that the Commission regarded the French tax lease scheme as State aid and should have alerted Spain and the beneficiaries of the STL to the fact that the scheme could constitute State aid. As a result, it cannot possibly have created - or contributed to - a situation of uncertainty in that respect.
(257)
Fifth, for the reasons set out in Section 5.6.2.6 above, the Commission considers that the letter sent by Commissioner Kroes in 2009 did not create or contribute to creating a situation of uncertainty.
5.6.3.2. Time elapsed between the complaint and the opening of the procedure
(258)
The Commission considers that the time elapsed in the investigation of the STL before initiating the formal investigation procedure should be calculated from 2006 when the Commission received the complaints from European shipyards. Indeed, for the reasons set out above, neither the publication of the draft measures in the Spanish Official Gazette, nor the allegations received by the Commission in 2001 and explicitly denied by Spain in 2002 support the view that the Commission has unduly delayed the exercise of its investigative powers. Nor does the 2004 final Decision in Case C-66/2003, which concerned the matching of a different alleged State aid measure, support this opinion.
(259)
The time that elapsed between the first complaint in 2006 and the opening of the formal procedure in 2011 does not appear excessive given the number of tax measures involved, the complexity of tax lease operations and the lack of transparency concerning these lease operations. In addition, the Commission sent eight formal requests for information between September 2006 and May 2010 (132) and was regularly in contact with the Spanish authorities.
(260)
Furthermore, it was only in October 2010 that the Commission received a new complaint containing a key element for the assessment of the scheme, namely a comprehensive study by tax experts, describing the functioning of the scheme and its effects. Consequently, the time elapsed in the investigation of the STL does not appear sufficient to invoke legal certainty.
(261)
In view of the complexity of the measures at hand, the Commission cannot rule out that legal uncertainty may have been created by the 2001 Decision on Brittany Ferries, as alleged by Spain and the recipients, regarding the classification of the STL as aid. But this can only have been the case until the publication in the Official Journal on 30 April 2007 of the Commission Decision on the French GIE Fiscaux, where the Commission established that that scheme constituted State aid.
(262)
As a consequence, the Commission concludes that it should not order the recovery of aid resulting from STL operations in respect of which the aid was granted between the entry into force of the STL in 2002 and 30 April 2007.
5.6.4. Determining the amounts to be recovered
(263)
The Commission has assessed different tax measures which constitute State aid schemes. It is not the purpose of this Decision to establish the precise amounts of aid received by each beneficiary in each of the STL operations. However, the Commission considers that the following methodology should be followed by the Member State in order to determine, on a case-by-case basis, the recipients of aid and the amount of incompatible aid to be recovered from them. This methodology can be further refined in cooperation with the Spanish authorities, in particular in order to establish the actual amount of the tax advantage enjoyed by the investors, in the light of their individual tax situation.
(264)
Step 1: Calculation of the total tax advantage generated by the operation: This is the net present value (NPV) of the tax advantages actually obtained by the EIG or its investors (i.e. before the deduction of the part of those advantages transferred to the shipping company through a price rebate). The NPV should be calculated on the starting date of depreciation - early depreciation as authorised by the tax authorities - and the discount rates used for the purpose of that calculation should be based on market realities. The Commission suggests that, by default, Spain can use calculations provided by EIGs to the tax administration when applying for the early depreciation (see recital 168 above). In principle, the tax advantage is considered granted on the date when the taxes are due by the EIG or its investors.
(265)
Step 2: Calculation of the tax advantage generated by the general tax measures applied to the operation: This is the NPV - calculated in the same way as for step 1 - of the amount of the tax advantages that the EIG or its investors would have obtained in a reference situation in which only the accelerated depreciation measure would have been used from the moment the vessel started to be operated and the operation taxed according to normal corporate tax rules. In this scenario, the capital gain on the sale of the vessel to the shipping company would have been subject, on the date the option is exercised by the shipping company, to the corporate tax generally applicable to corporate profits. In principle, the tax advantage is considered to be obtained on the date when the taxes are due by the EIG or its investors.
(266)
Step 3: Calculation of the tax advantage equivalent to State aid: as the Commission considers accelerated depreciation to be a general measure, the amount of the advantage corresponding to that measure (i.e. the deferred payment of certain amounts of tax) does not constitute State aid. The difference between the amounts obtained in Step 1 and Step 2 should correspond to the aid that the EIG and its investors have received as recipients of the tax measures in question, i.e. the NPV of the total advantage derived from the use of early depreciation, the TT scheme (for which EIGs were not eligible) and the tax exemption of the capital gains achieved through Article 50(3) RIS. In principle, the tax advantage is deemed to be obtained on the date when the taxes are due by the EIG or its investors.
(267)
Step 4: Calculation of the amount of compatible aid: first, the aid received by the EIG or its investors as calculated in step 3 is compatible inasmuch as it corresponds to the advantage transferred to the shipping company which would have been compatible if it had been considered State aid to the shipping company. The percentage of the aid transferred to the shipping company must be determined on the basis of a calculation similar to those submitted by the EIGs in their application to the tax administration (see recital 136 above), and allowing a remuneration in conformity with the market for the intermediation. As explained in recitals 202 to 210 above, part of the advantage transferred to the shipping company can be regarded as compatible if the shipping company, the vessel concerned and its transport activities are eligible under the Maritime Guidelines. The amount compatible should be determined in compliance with Chapter 11 of the Guidelines and taking due account of all aid already granted to that shipping company in the EEA. In particular, the amounts of aid granted in Spain must be added to those granted in the company’s country of establishment (if it is an EEA member). The amount of aid exceeding the ceiling, or not proven to be compatible under Chapter 11 of the Maritime Guidelines, is to be regarded as incompatible.
(268)
As the ceiling in Chapter 11 of the Maritime Guidelines is calculated on an annual basis and the advantage received by the shipping company relates to a long-term asset, the Commission agrees that, for the application of that ceiling, the advantage resulting for the shipping company from the STL operation can be spread over the normal depreciation period (10 years) of the vessel concerned.
(269)
Second, inasmuch as it corresponds to a remuneration in conformity with the market for the intermediation of financial investors in the transfer of a compatible advantage to the shipping companies, this remuneration will also be regarded as compatible or incompatible aid in the same proportion as the advantage channelled to the shipping company (see recital 201 above).
5.6.5. Contractual clauses
(270)
As mentioned above, PYMAR has informed the Commission about certain clauses contained in certain contracts between the investors, the shipping companies and the shipyards. Under such clauses, the shipyards would be required to compensate the other parties if the expected tax advantages cannot be obtained.
(271)
In its final negative decision with partial recovery concerning the French GIE fiscaux case (133), which bears considerable similarities with the case at hand, the Commission noted that: ‘the fact that the legal and tax-related risks incurred by the members of EIGs may, in some cases, have been contractually passed on to the users of the assets cannot negate the principle that the Commission’s purpose in demanding, where appropriate, the recovery of unlawful aid is to deprive the various recipients of the advantage they have enjoyed in their respective markets compared with their competitors and to restore the status quo that existed before the aid was granted’. The Commission concluded that: ‘the achievement of that purpose cannot depend … on contractual stipulations agreed upon by the aid recipients’.
(272)
According to well-established case-law, the obligation on a State to abolish aid regarded by the Commission as being incompatible with the internal market has as its purpose to re-establish the previously existing situation (134). According to another formula, the main objective pursued in recovering unlawfully paid State aid is to eliminate the distortion of competition caused by the competitive advantage which such aid affords (135). By repaying the aid, the beneficiary forfeits the advantage which it had over its competitors in the market, and the situation prior to payment of the aid is restored (136).
(273)
In order to achieve that result, the Commission must have the power to order that recovery takes place from the actual recipients, so that it can fulfil the function of re-establishing the competitive situation in the market(s) where the distortion has occurred. To that effect, the Commission must be able to identify clearly the undertakings that are obliged to repay the unlawful aid that it declares incompatible. This objective would, however, be permanently frustrated if private parties were able, by contractual stipulations, to alter the effects of recovery decisions adopted by the Commission. That possibility, if available, could be used by economic operators enjoying substantial bargaining power to protect themselves from recovery decisions, thereby depriving State aid control of its practical consequences.
(274)
By way of comparison, in its recent Residex judgment (137), the Court of Justice declared that it is for the national court, taking account of all the particular features of the case, to identify the beneficiary or, as the case may be, the recipients of a guarantee constituting State aid and to effect recovery of the total amount of the aid in question. In addition, irrespective of who the beneficiary of the aid may be, and given that the objective of the measures that the national courts are bound to take in the event of infringement of Article 108(3) TFEU is, essentially, to restore the competitive situation existing prior to the payment of the aid in question, those courts must ensure that the measures which they take with regard to the validity of the above-mentioned acts make it possible for such an objective to be achieved. This shows that, when it is necessary to remedy the distortion caused by the aid, national courts may intervene and declare that contracts are invalid, even to the detriment of parties that are not recipients of the aid - in this case the lenders whose claims were assisted by the state guarantee. The same reasoning applies a fortiori to the Commission when it orders that the aid be effectively recovered from the recipients. In this respect, it should be stressed that the Commission is called upon to take a final decision on the aid measure, rather than ensuring, as national courts must do, that the rights of individuals are safeguarded where the obligation to give prior notification of State aid to the Commission pursuant to Article 108(3) TFEU has been infringed.
(275)
It follows that contractual clauses sheltering the recipients of the aid from recovery of illegal and incompatible aid, by transferring the legal and economic risks of such recovery to other persons, are contrary to the very essence of the system of State aid control established by the Treaty. Such a system is essential for accomplishing the tasks entrusted to the Community and, in particular, for the functioning of the internal market and therefore constitutes a set of rules of public policy (138). Therefore, private parties cannot depart from it by contractual stipulations.
(276)
This is all the more true in the situation under scrutiny in the STL system, where some of the shipyards are controlled by the State. To the extent that public shipyards have stipulated the contractual clauses sheltering the recipients from the recovery of aid, their behaviour would prevent the recovery of unlawful and incompatible State aid from fulfilling its function. In addition, the behaviour of state-controlled operators trying to shelter their contractual counterparts from recovery may put considerable pressure on their private competitors who may be induced to accept similar clauses in their contracts, thereby leading to a generalised protection of recipients from recovery.
6. CONCLUSION
The Commission concludes that:
-
Pursuant to the Maritime Guidelines and the Decision of 27 February 2002 authorising the Spanish TT system, activities which exclusively consist of leasing, chartering or renting out vessels do not constitute transport services. Consequently, those activities are in principle not eligible for the Spanish TT scheme as authorised by the Commission.
-
Articles 115(11) and 48(4) TRLIS and Article 49 RIS (early depreciation of leased assets), the application of the TT system to non-eligible EIGs as well as Article 50(3) RIS constitute State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU.
-
Those measures are not existing aid within the meaning of Article 1(b) of Regulation (EC) No 659/1999 as they were neither notified nor otherwise authorised by the Commission.
-
Spain has unlawfully implemented the aid in question in breach of Article 108(3) of the Treaty on the Functioning of the European Union.
-
It follows that the so-called Spanish Tax Lease system, involving the joint use of Articles 115(11) and 48(4) TRLIS and Article 49 RIS (early depreciation of leased assets), the application of the TT system to non-eligible EIGs as well as the use of Article 50(3) RIS, is unlawful.
-
Aid to the EIG or its investors can be regarded as compatible with the internal market inasmuch as it corresponds to a remuneration in conformity with the market for the intermediation of financial investors and it is channelled to maritime transport companies that are eligible under the Maritime Guidelines in compliance with the conditions laid down in those Guidelines. This implies, in particular, that the total amount transferred to the shipping companies does not exceed the ceiling imposed by Chapter 11 of the Guidelines.
-
The part of the aid which exceeds the amount of compatible aid should be recovered from the recipients, i.e. EIGs and their investors without the possibility for such recipients to transfer the burden of recovery to other persons.
-
The Commission should not order the recovery of aid resulting from STL operations in respect of which the aid was granted between the entry into force of the STL in 2002 and 30 April 2007, the date of publication of the Decision concerning Case C-46/2004 France GIE Fiscaux (see recital 261 above).
-
Beyond that date, ordering the recovery would not breach the general principles of protection of legitimate expectations and legal certainty enshrined in European Union law,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The measures resulting from Article 115(11) TRLIS (early depreciation of leased assets), from the application of the tonnage tax scheme to non-eligible undertakings, vessels or activities and from Article 50(3) RIS constitute State aid to the EIGs and their investors, unlawfully put into effect by Spain since 1 January 2002 in breach of Article 108(3) of the Treaty on the Functioning of the European Union.
Article 2
The State aid measures referred to in Article 1 are incompatible with the internal market, except to the extent that the aid corresponds to a remuneration in conformity with the market for the intermediation of financial investors and that it is channelled to maritime transport companies eligible under the Maritime Guidelines in compliance with the conditions imposed in those Guidelines.
Article 3
Spain shall put an end to the aid scheme referred to in Article 1 to the extent that it is incompatible with the common market.
Article 4
1. Spain shall recover the incompatible aid granted under the scheme referred to in Article 1 from the EIG investors that have benefited from it, without the possibility for such recipients to transfer the burden of recovery to other persons. However, no recovery shall take place in respect of aid granted as part of financing operations in respect of which the competent national authorities have undertaken to grant the benefit of the measures by a legally binding act adopted before 30 April 2007.
2. The sums to be recovered shall bear interest from the date on which they were made available to the recipients until their actual recovery.
3. The interest shall be calculated on a compound basis in accordance with Chapter V of Commission Regulation (EC) No 794/2004 (139) and Commission Regulation (EC) No 271/2008 (140) amending Regulation (EC) No 794/2004.
4. Spain shall cancel all outstanding payments of aid under the scheme referred to in Article 1 with effect from the date of adoption of this Decision.
Article 5
1. Recovery of the aid granted under the scheme referred to in Article 1 shall be immediate and effective.
2. Spain shall ensure that this Decision is implemented within four months of the date of notification of this Decision.
Article 6
1. Within two months of notification of this Decision, Spain shall submit the following information:
(a)
the list of recipients that have received aid under the scheme referred to in Article 1 and the total amount of aid received by each of them under the scheme;
(b)
the total amount (principal and recovery interest) to be recovered from each beneficiary;
(c)
a detailed description of the measures already taken and planned to comply with this Decision;
(d)
documents demonstrating that the recipients have been ordered to repay the aid.
2. Spain shall keep the Commission informed of the progress of the national measures taken to implement this Decision until recovery of the aid granted under the scheme referred to in Article 1 has been completed. It shall immediately submit, on simple request by the Commission, information on the measures already taken and planned to comply with this Decision. It shall also provide detailed information concerning the amounts of aid and recovery interest already recovered from the recipients.
Article 7
This Decision is addressed to the Kingdom of Spain.
Done at Brussels, 17 July 2013.